Ако човек цял живот е бил тщеславен и не се е стараел да се отърси от този свой порок, той и на смъртния си одър продължава да бъде зает със суетни самолюбиви чувства. Той иска и сега, когато гасне в болки и страдания, да го хвалят за едно или друго негово добро качество. Ненаситен на похвали, той жадува и след смъртта му да го величаят и може би във фантазията му се рисуват картини как ще бъде оплакван и прославян в надгробни речи. ... Затуй, братко, ако искаш да запазиш като свое вечно богатство доброто си, припиши го на Бога и Той, по милостта Си, ще го припише на тебе...