Разсъждавайки за италианските нрави през 1826 г., поетът Джакомо Леопарди коментира, че никой италианец никога не е бил изцяло и от все сърце обожаван или заклеймяван, а винаги е имал и поддръжници, и противници дори и след смъртта си.