И така, тоя сън незабавно реших да го забравя, обаче той продължи да ме гложди и на следващия ден се пресрамих да го разкажа на Пеев. Разказах го цветно и подробно, с детайлно описание на банския, дупето и изтерзаната ми душа. Изслуша ме той и се подсмихна, обаче нищо не каза да ме успокои. А мен сънят продължи да ме измъчва. На по-следващия ден се опитах да измисля коя от нашите познати има стегнато бронзово дупе, което би изглеждало така великолепно в жълт бански. Не ми излиза от главата коя може да е тази коварна мъжетрошачка и сърцеразбивачка. А вечерта пием с Пеев чай и пушим на верандата, бърборим си за това-онова и аз уж така, между другото, подхвърлям: