След планинската разходка, която изненадващо хареса на госпожица Абаджиева, въпреки мълчаливия съпровод на Джорджо, те минаха през кръчмата да видят докъде е стигнал с дегустацията бай Рангел. Новите галоши му стягаха и той беше в кисело настроение, защото ракията на кръчмаря нещо му горчеше. Опитва я, опитва я, вече няколко часа, а пустата не си оправи вкуса и това си му е. Щеше да си тръгва да се прибира, ама нали го стягат галошите и на краката му някак си неудобно – направи една крачка и се пресецне, па седне, да почине и да събере сили за из път. Като го видя така наквасен, Джорджо се ядоса, че го излага пред дамата, ама тя, още респектирана от таланта му, сама предложи рамото си за опора. Успяха да го довлекат или по-скоро да го допързалят до в къщи и го стовариха като чувал с картофи на кухненския диван, където той захърка още преди да сложи глава на възглавницата.