Чарът и добрината му бързо му спечелили много приятели. Хлапакът обичал да играе футбол с топка направена от смачкана на кълбо хартия, делял дажбата си от царевица с по-слабичките деца и ходел съвестно на училище. То се състояло от черна дъска, закачена на дърво, а учениците чертаели с пръчки числа и букви по пясъка. Нощем малчуганите лягали под опръсканото със звезди небе и докато се взирали в него по-големите момчета разказвали приказки на по-малките. Лопепе обичал да се вглежда в небето и да повтаря, че звездите са като семейството. “Те се обичат и разчитат един на друг. Нищо не може да ги раздели”. Момчето мечтаело повече от всичко да види отново родителите си, но било убедено че семейството му е загинало във войната отнела повече от 2 милиона човешки живота. Майка му и баща му също вярвали, че синът им е мъртъв и дори направили церемониално погребение.