- Тъпак. Хайде тръгвай. – Понесохме се по улиците и се оказа, че наистина живееше близко. Сега разбирам защо назначи този бар за място на срещата. Щом пристигнахме пред блока й настъпи мълчание. Няколко минути просто се гледахме, почти без да премигваме. Една безмълвна размяна на „Хайде, целуни ме!“, „Не, ти ме целуни!“, „Не, не, ти мен ме целуни!“ Естествено, аз поддадох пръв и се наведох към нея, а тя се дръпна назад подхилквайки се. О, не, тия игрички няма да ги играя. Сграбчих я с една ръка за задника, а с другата за шията. Впихме устни един в един друг, а когато спряхме да си поемем въздух тя ме погледна откровено нагло и най-безцеремонно попита: