Но една безлунна нощ, три 14-15 годишни момчета, които познавали родителите му, се промъкнали в стаята. “Ние ще ти помогнем да видиш майка си отново”, прошепнал еднo от тях в ухото му. Единият го хванал за лявата ръка, другият за дясната и тихомълком го измъкнали от лагера през тайна дупка в оградата. В продължение на три дена момчетата бягали, преследвани от войниците. “Тичай, Лопепе, тичай!”, окуражавали го тийнейджърите, но когато не можел повече го качвали на гърба си и продължавали. Нощем го криели в пещери докато търсели вода и му я носели в чаши направени от широки листа. Цяло чудо е, че не са били разкъсани от дивите животни на африканската савана.