Контактът на лекаря с такива пациенти не е лесен. От една страна, той следва да отдиференцира функционалните от органичните причини, от друга - да проведе лечение, с което да постигне траен ефект. Често той е принуден да проведе редица неинвазивни и инвазивни изследвания, включително в болнична обстановка, които струват скъпо и в повечето случаи са напълно ненужни. Нещо повече, те задълбочават състоянието на тревожност у пациентите.