Св. Йоан Златоуст е изказал бележитата мисъл, че не толкова грехът ни погубва, колкото отчаянието. То е, според думите му, най-страшният, най-гибелният грях, защото щом малодушно се отчайваш, ти сам си затваряш навеки вратата на спасението. Ако пък не се отчайваш дори и тогава, когато се виждаш непоправим грешник, а се стараеш след всяко свое падение да ставаш и да се стремиш пак към спасението, за тебе има надежда, че ще отидеш при Бога. Промислителят може да ти прати утре най-неочаквани благоприятни условия за спасението ти – смърт на близък човек, която ще те потресе и отврати от греховете ти, загуба на имущество и довеждане до крайна нищета, която ще те смири, гонения за вярата, които ще те доближат до обичания от тебе Спасител, тежка болест, която ще те хвърли в обятията на покаянието и пр. Затова, като не знаем какво ни носи утрешният ден, не бива никога да се отчайваме.