Джеси Бъртън ни въвежда умело в живота и порядките през XVII в Европа. Четеш и се благодариш, че живееш три века по-късно, особено, ако си жена, макар че и както разказва историята и за мъжете не е съвсем безопасно. Ужасно е, когато обществото позволи на предразсъдъците да го ръководят. "Миниатюаристът" е много повече от мистерия и исторически роман. Тя е сблъсък на свободната воля със закостенялото статукво. Когато преполових книгата, в мен се загнезди едно нахално усещане, което не ме остави до края. Една протегната ръка към светлия край на тунела. И с всяко изречение усещам как се доближавам до слънцето, усещам как топлината гали кожата ми, но края на тунела ми изглежда все така далечен. Докато изведнъж меката топлина не залива цялото ми същество в края на романа и аз осъзнавам, че тунелът може да бъде също толкова уютен. Човек може да свикне с всичко и може да превърне всяка къща в дом. Осъзнавам, че истинската топлина извира от самите нас.