Практически мрежовото конфигуриране може да се извърши по един от възможните два метода. При първия, наричан още ad-hoc метод, т.е. специален, устройствата са физически свързани към мрежата и захранени, след което конфигурационните данни се изтеглят по мрежата, както това е дефинирано. При втория, информацията се съхранява в базата данни на инструмента за мрежова интеграция и се зарежда в устройствата по време на тяхната инсталация. И при двата метода, инструментът за мрежова интеграция автоматично поддържа база данни, която точно съответства на конфигурацията на всеки възел от системата.