Zato sobota! To byla nádhera od začátku až do konce. Tedy téměř. Začátek byl stanoven na sedmou hodinu ranní a proto jsme s bratrem vyrazili o půl šesté. Cestou proběhla nezbytná bagetka a kávička na benzínce a těsně před sedmou jsme byli na místě. Teda přesněji řečeno, měli jsme správnou vesnici, správnou řeku, jen ten břeh nebyl tím pravým. Vlastně byl pravý a my jsem potřebovali levý. A most nikde. Naštěstí mě v pátek večer osvítil sám Sv. Petr a já si do mobilu uložil číslo na Karyho. Jal jsem se mu tedy volat. Připadal mi trochu rozespalý a překvapilo mě, že ještě není u vody. Pravděpodobně rozebírali s Davaprdem taktiku pro závod do brzkých ranních hodin a proto to zdržení. Zjistil jsem tedy, kdeže je schovaný ten proklatý most, potom ho dokonce našel, přejel a nakonec zaparkoval na správném břehu Ohře.