Byla jsem v laboratoři na odběru krve, v čemž se nevyžívám, ale zbožňuju cestu odtamtud. Ta mě bere. Vede nad Wilsonovým nádražím, je vydlážděná klasickou pražskou dlažbou,která ale má nevšední obrazce. Je tu velké ES, HÁ, ypsilon, rovnítko, minus, panák, dvojtečka...všelijak rozhozené, velikosti metru. Baví mě dívat se na to. Občas se zastavím a sleduju vlak, který zajíždí do tunelu vedoucího k jihu, a za pár minut bude podjíždět činžák, kde bydlím pod svojí střechou nad hlavou. A kde léhám do postele, která se chvěje, když jede rychlík.