V roce 1956 jsem byl nominován na XVI. letní olympijské hry v australském Melbourne. Všechno bylo schválené, připravené, ale den před odjezdem mi řekli, že státní bezpečnost nedoporučuje, abych jel. Byla to obrovská škoda, protože jsem v tu dobu podával ty nejlepší výkony ve své sportovní kariéře. Za čtyři roky jsem startoval na olympiádě v Římě, ale to už nebylo ono. V roce 1964 jsem svou závodní činnost ukončil a vedle trenérské práce jsem se věnoval pořádání závodu Praha-Poděbrady jako ředitel. V této práci mi jako hospodář pomáhal můj báječný kamarád Lexa Bílek, který byl rovněž úspěšný chodecký reprezentant. Na závod Praha- Poděbrady přijížděli i přední světoví chodci z Itálie, Velké Británie, Švédska, Švýcarska, Ruska, Litvy, Německa, ale i z mimoevropských států. Poté co jsem byl převelen na Slovensko, převzali funkci pořádání chodeckých závodů v Poděbradech Petr Kratochvíl a Zdeněk Simon a musím přiznat, že také oni si vedli skvěle.