I sí, arribats a Florejacs (punt de sortida de l’any passat) vam poder omplir l’estómac amb coca, xocolata desfeta, donetes, pastes, cafè amb llet, sucs i alguna cosa més que se’m deu escapar. Jo vaig atacar els donnettes (cinc en total) i un tros de coca gran per disposar de sucre i greixos diversos per donar i vendre i no quedar-me sense energia. Allà, el Raul va trucar al David (el seu germà). Estava per davant nostre i feia uns deu minuts que havia passat per aquell punt. Ostres!! Sí que s’ho tenia amagat. I quin ritme més endiablat que portava!! Sense perdre més temps del necessari i amb ganes d’enganxar al David, vam reprendre la marxa.