Escric sovint atrapada per algun esquer extern -normalment d'indignació, però no sempre afortunadament-, acomplint l'associació conductista E-R (estímul-resposta). Escric de manera immediata, a raig, sobretot quan l'estímul m'arriba de debò. En algun post enrere, volia respondre -respondre'm, de fet, ja que que yo me lo guiso, yo me lo como - a unes paraules d'en Felipe González llegides a l'atzar d'alguna nota periodística. Però l'actualitat em serveix un allau d'estímuls tan acollonant que semblo un jugador de tennis inepte a la recerca de pilotes llançades per algun autòmata imparable. En González deia que a la primera guerra del golf es va tenir Hussein "en bandeja". No puc interpretar-ho sinó com a "desaprofitar l'ocasió", però, vés a saber; si una mala traducció de l'anglès (no precisament de Joyce) ha estat a un pas de provocar una petita crisi diplomàtica, no seré jo -pensant-ho bé- qui m'atreveixi amb la subtilesa de les tesis de González en política internacional. Un altre dia, potser.