Curiosament enterraven Fraga i un parell de dies després el Tribunal Suprem feia seure al banc dels acusats Baltasar Garzón per haver gosat investigar els crims del franquisme. Confesso que no sóc pas un fan de Garzón. No em queia bé el seu tarannà histriònic, la seva vendetta contra Felipe González per no haver obtingut cartera ministerial després d'anar segon de la llista per Madrid, el seu perfil de jutge tot terreny a qui li tocaven els casos més inversemblants però de forta repercussió mediàtica que el temptaven a traspassar fins i tot les línies vermelles. Però aquesta vegada la judicatura no es limita a jutjar la presumpta prevaricació de Garzón per haver volgut investigar i jutjar els crims del franquisme sinó que en la persona de Garzón el que sembla que vulgui fer el Suprem, atiat per la denúncia del sindicat ultra Manos Limpias, és acabar de blindar la impunitat dels crims de la dictadura amb l'argument de vulnerar conscientment la llei d'amnistia de 1977. Una llei que explicita en seu article 2.f que queden amnistiats “els delictes comesos per funcionaris i agents de l'ordre públic contra l'exercici dels drets de les persones”.