La construcció de ferrocarril transpirinenc de Lleida a Sent Gironç a l'Arieja occitana fou una veritable obsessió entre els intel·lectuals lleidatans de la segona meitat del segle XIX. El camí de ferro havia de perforar el Pirineu per connectar Lleida amb Europa i el món. Per fi, Lleida entraria a la via del progrés. mai tan ben dit. Per això en feren bandera el catalanisme i el liberalisme lleidatans de l'època. Com tantes altres empreses col·lectives en aquest nostre país al llarg del segle XX, es quedà a mig fer i no va poder passar de La Pobla de Segur. Altra vegada els Collegats feien de frontera infranquejable. Ara hem repetit fiasco amb l'aeroport. I és que, com deia el poeta, «tenim a penes el que tenim i prou».