Avui em mou una qüestió casolana, del tot casolana. La carta. La carta robatori. La carteta oficial rebuda a les cases d'unes viudes amb una nòmina massa inflada. En Nadal, a qui li toca sempre apagar focs (cal reconèixer que només per la cosa del ridícul ja es guanya la seva, de nòmina; i la del seu germà, fins i tot), ja ho ha mig arreglat. Però, a mi, m'interessen els antecedents. Només puc que formular hipòtesis. A veure si l'encerto. Algun autòmata remena arxius i els números no quadren; no quadren a favor de l'administració. Eeeep, tots els llums "warning, warning" fent pampallugues. Es constata la bona nova en alguna reunioneta entre cafè i cafè i poc després s'engega l'autòmata que escup cartes. Així de senzill. Algun autòmata d'ultimíssima generació potser fins i tot pensa tot seguit: en Castells em donarà un copet a l'espatlla aquets de ciu eren uns demagogs uns oportunistes criminals els peperos i ara a posar ordre i mesura en aquest desconcert que amb els números a la mà no hi ha res a dir és això realment oi? sí és exacte dos i dos sempre fan quatre què fàcil amb els números ens han deixat catalunya hipotecada i ara a retallar a retallar a retallar hi ha tanta cosa per retallar tanta feina em pica el nas la maleïda al.lèrgia sempre em fa estornudar en els moments més inopor...Aaatchum.