Encara recordo les suades que s'havien de fer quan el viatger hi arribava amb el platillo (que així s'anomenaven aquells trens de color grisós del tardofranquisme), ja que li esperaven uns bon vint minuts de pujada a peu. Si a més era a hora foscant, la sensació era tètrica. Per tant, ha estat sempre una estació molt mal aprofitada. El vell edifici també va desaparèixer fa poques dècades (jo encara la recordo habitada) i ara el baixador és a tocar del pas a nivell.