Tracta temes diversos: l’ètica en la ciència, la importància de l’inconscient, les limitacions de l’intel·lecte i les de les emocions i els sentiments, el valor de l’amor en totes les seves manifestacions o l’exploració de la prepotència humana també en tots els àmbits i supòsits. La por que generen els canvis, no només per a qui els pateix sinó també per als qui els observen en els altres, la identitat… i un llarguíssim etcètera que molts cops, en parlar de la novel·la, molts lectors han resumit amb un: “aquesta novel·la és una al·legoria de la vida”. Pot sonar a tòpic però no deixa de ser cert. Flors per a l’Algernon constitueix, en molt bona mesura, una metàfora de les nostres vides fugaces i fràgils.