Quan arribem al segle XIV, els comerciants italians, una gran part amb seu a Gènova i Venècia, es fan amb el monopoli del comerç i distribució, no només d’espècies, sinó també de perfums, teixits de seda, porcellanes, paper, pedres precioses i catifes procedents de l’Àsia. Tot aquest material, junt amb les espècies que recollien a les costes d’aleshores encara imperi bizantí i nord-africanes, era carregat en caravanes que distribuïen amunt i avall del continent europeu. Tant fort era l’interès i els guanys que suposava un mercat tan pletòric de novetats que ben aviat aquest va passar, de ser un negoci lucratiu d’uns quants comerciants, a convertir-se en un assumpte d’estat.