En podem tenir de diversos, i no tothom fa el mateix paper. N'hi ha que s'acontenten de donar suport al discurs oficial que convé. Però allò que els meus mestres em van ensenyar, gent com Jaume Vicens Vives o Pierre Vilar, és que la nostra funció essencial és despertar l'esperit crític de la gent, ensenyar-los a pensar pel seu compte. Cosa que fa falta, perquè la ignorància és absolutament increïble. Un exemple: la comissió que dóna el premi Nobel de la Pau ha demanat que hi acudeixi, per a una sessió especial sobre la pau mundial, un personatge com Henry Kissinger –a qui ja li havia donat el premi. Això ha suscitat tota mena de protestes, perquè Kissinger té responsabilitat sobre centenars de milers de morts. Amb aquesta ignorància de la realitat històrica, és bastant útil que hi hagi algú que estigui disposat a fer que la gent sàpiga on viuen i per on van les coses.