Als anys 70, tota una sèrie de factors de temor que perillés l'estabilitat social nascuda després de la II Guerra Mundial, s'acaben esvaint. Aquests temors són els que estaven relacionats per una banda amb la URSS com a amenaça global –una amenaça relativament falsa, però que actua amb aquesta funció– , i per l'altra banda amb la por a l'extensió del comunisme en les societats occidentals. Als anys 70 està clar que això ja no funciona. A finals de la dècada, la decadència de la URSS està clara, i al mateix temps, i jo diria que sobretot, hi la frustració dels intents del 1968, que han mostrat que no hi ha cap potencial revolucionari que pugui esclatar. Aleshores, per part del món empresarial, comença una clara retallada de concessions.