Als vuit anys vaig ser oferida a Déu per a la vida espiritual i fins el quinze vaig veure molt i explicava alguna cosa d'una manera simple. Els que ho sentien es quedaven admirats, preguntant-se d'on venia i de qui era. (…) Esgotada de tot això vaig preguntar a la meva dida si veia quelcom a més de les coses exteriors i em va respondre que res, perquè no veia res d'allò. Llavors em vaig sentir presa d'una gran por i no em vaig atrevir a dir res a ningú. (…) Per por als homes, no gosava dir a ningú el que veia. Però la noble dona que m'educava ho va notar, i ho explicà a un monjo que coneixia.