retirar i cedir-li el seu lloc”. Els representants municipals, sorpresos, van dir si aquesta condició havia de quedar per escrit. De Siscar els contestà que s’hauria de posar en el document de cessió dels terrenys. És evident que la possibilitat que això succeís era bastant remota ja que els rentadors serien molt grans. També calia sospesar el cost de la parcel·la ja que el pressupost de tota l’obra era molt elevat. Amb tot, el Consistori en ple va rebutjar per unanimitat aquesta condició que qualificà d’“oprobi” per al poble d’Agramunt. D’aquesta manera s’hagué de buscar una altra ubicació que no reunia els avantatges del primer, però que no estava subjecta a cap condició “caciquil”. Aquest fet que va recollir J. Viladot-Puig, no és massa conegut per les noves generacions d’agramuntins. Seria interessant que tots ho tinguéssim ben present pel simbolisme democràtic que representa. Cal tenir en compte el pes econòmic i social que en aquella època tenia la família Siscar a Agramunt i que rebutjar aquesta “oferta” se la podria prendre com una ofensa.