Les pantalles han anat passant tan densament que els comandaments i think tanks de l’OTAN ja parlen de “la influència russa maligna”. Plena sintonia amb el Washington Post, que l’endemà mateix del referèndum advertia: “Moscou percep el moviment català com un instrument per debilitar Occident”. Però, ¿de debò el Kremlin vol jugar ara aquesta carta? En tot cas, cal no perdre de vista que Putin és un dels exemplars més sòlids que ha produït el pensament estratègic gestat en les profunditats del KGB. Concep la venjança com a irrenunciable i sempre servida en fred: Cospedal ho deu haver entès. En el marc mental de Putin, els enigmes i les intrigues interactuen com si prenguessin vida pròpia. Mai no donarà pistes o en donarà de falses. Farà moviments impredictibles i procurarà que allò que vol aconseguir no ho sembli. O bé que ho sembli però no ho sigui. Els cops de Putin són ràpids i inesperats: en només 23 dies es va annexionar Crimea. ¿En porta alguna de cap o només són vols de reconeixement? Difícil de respondre-hi. Però sí que RT -la seva joia de la corona- continuarà dedicant hores a Catalunya, amb moments estel·lars com ara l’entrevista que li va fer l’exprimer ministre escocès Alex Salmond al president Carles Puigdemont. A Putin, Catalunya li queda lluny, però no la perdrà de vista.