ICV va intentar exercir -i a vegades ho va aconseguir- d’element corrector de vocacions massa centralistes, i en el marc de Catalunya va ser durant molts anys un implacable, relativament petit però no insignificant, adversari de les polítiques conservadores de CDC. Si la memòria no m’erra, crec que Rafael Ribó és l’únic polític del Parlament que va arribar a treure de polleguera Jordi Pujol per la claredat i la duresa crítica de les seves intervencions. I seria injust no reconèixer, a pesar dels retrets de certs esquerranistes, que a l’Ajuntament de Barcelona ha tingut sempre un pes important a l’hora d’impulsar, en la mesura de les seves possibilitats, unes polítiques socials progressistes.