Primer el PSUC i després ICV havien aconseguit , no sense dificultats, no ser subsidiaris del PCE o d’Esquerra Unida, i mantenir la seva pròpia personalitat. Però en el moment que va començar a créixer el moviment independentista i quan aquest moviment podia esdevenir hegemònic, a ICV li van començar a tremolar les cames per por de perdre el nord i d’acabar sent engolida pel catalanisme conservador.