Si anem a Mallorca trobarem les gloses i els combats de glosadors. És potser un dels llocs on la continuïtat s’ha vist menys estroncada en aquest fer. La glosa mallorquina és cantada, sense instruments, tan sols la veu. Cada estrofa sol contenir una mitjana de sis versos, però pot ser més llarga. Els versos són de set síl·labes i les rimes han de ser consonants i alternades, o sigui, no hi ha rodolins. La glosa és un joc per a qui canta i per a qui escolta. És un plaer compartit a partir de la paraula cantada i pensada per al moment. Podríem parlar encara de les cançons de simbomba i de Sant Antoni.