Baixo a l'anècdota personal. De fa anys, pago una dona de fer feines marroquina el mateix que pagaria a qualsevol altra persona del món mundial per unes hores setmanals. No fa gaire, abans d'anar-se'n un parell de mesos, em va dir que una amiga seva -sense papers, recent arribada- la podia substituir mentrestant; com que la nouvinguda i jo no ens podíem entendre verbalment, els tractes -tots els tractes, també els econòmics- se'ls van manejar, entre elles dues; jo em vaig limitar a pagar el mateix a la mateixa persona de sempre, seguint les seves indicacions. Ni nego ni afirmo res, només insinuo.