A Charlie, el protagonista de Flors per a l’Algernon, l’escullen perquè el seu esperit de superació fa d’ell el candidat idoni per a un experiment de cirurgia cerebral que, abans i després de l’operació, requerirà altes dosis de valentia, esforç i entusiasme. Charlie reuneix tots aquests requisits i, a més, és una persona tendra i afable que sap fer-se estimar. Treballa en un forn de pa: s’encarrega d’escombrar la farina del terra, de netejar els lavabos i de fer petits encàrrecs. Té amics. Li agrada l’olor del pa calent. Però Charlie sap que no és com la resta. No acaba d’entendre per què però està segur que hi ha alguna cosa en ell que no rutlla. I se sent culpable. Vol ser llest; així tothom desitjarà la seva companyia. Així potser entén què va passar quan era petit. Vol comprendre. Si es tornés llest, podria mantenir amb la resta les enrevessades converses sobre el president del país i totes les coses que diuen i que ell només entreveu enmig d’una nebulosa. Viu entre ombres i anhela veure-hi clar. Està convençut que aprendre a llegir i a escriure el farà com els altres. Per això s’apunta a classes de lectura amb la senyoreta Alice. I quan els doctors-genis l’escullen per a l’experiment no ho dubta ni un moment.