El repte, doncs, és aparentment simple: cal aconseguir que els treballadors adquireixin un nivell d’educació que els doni accés a sous per sobre del salari mínim. Un es podria preguntar llavors si, aconseguit això, cal realment fixar normativament un salari mínim exigent. Al cap i a la fi es podria pensar que el mercat ja produirà el resultat desitjat. El que interpreto que ens diu en Miquel Puig, amb raó, és que l’objectiu que tothom estigui adequadament educat depèn de moltes coses (legislació, equipaments, qualitat dels formadors...), però una de molt important són els incentius: els treballadors han de voler educar-se.