Me'n vaig a passar la revetlla fora i quan torno a obrir Internet em trobo amb alguns dels blogs que acostumo a seguir encesos. Redéu, quina foguera i quins fogots. Què bé s'ho passen, penso. Dels encenalls, recullo una bona nova: el premi a Toni Sala. És una qüestió personal, li tinc un especial i personalíssim afecte, a aquest noi, des que va publicar la famosa "petita crònica", aconseguint així -crec que també per a sorpresa seva- de trencar amb bastant d'estrèpit la llei del silenci. La llei de diverses màfies -presidides per la mare de totes les màfies: l'administráció-, interessadíssimes totes en el triomf de la LOGSE i l'enderrocament de l'escola pública. El silenci de molts professionals de l'ensenyament particularment contents amb "a río revuelto, ganancia de funcionarios con jeta" (si és el que sempre he pensat -pensaven-, això d'aprendre a aprendre i ensenyar divertint-me). El silenci de professors desolats per l'espectacle i espantats amb la fuita d'alumnat cap a la privada.