posició i les dades diferencials amb tots els altres, dins de la meva modèstia de coneixements, però en aquest moment superior a la resta; això em va merèixer que l’afirmació que havia fet de no entendre gaire de vins, no fos creïble i era resultat de la meva modèstia, però realment és cert. A la fi vaig dir que aquest era el millor i que jo decidia, que per alguna cosa era el president i el que pagava. Però he de confessar que llavors va sortir el català que portem a dins i quan em van dir que l’ampolla costava 45 euros, vaig preferir que escollissin un altre vi més econòmic, però els vaig convidar que un dia vinguessin a Agramunt i faríem un tast de vi junt a una bona coca de recapte, uns cargols, una botifarra i uns torrons de postres. Espero que la invitació sigui una realitat. He de confessar que quan ets a tants quilòmetres de casa i trobes una referència com aquesta et fa molta il·lusió. Josep M. Lailla