Sempre he pensat que el famós trineu de Kane, el ciutadà, no és del tot alliberador, també és una broma malèvola d'Orson. Kane no només enyora abans de morir l'únic objecte que autènticament va voler, sinó que també s'aferra al record de la seva primera possessió, la que va generar tot el desfici, la que li permetria tornar a començar infinitament, posseint sense estimar. Incapaços d'evocar ningú, entenc també els anacoretes; despullats, aïllats de tot, enmig d'un desert sense res.