Nyers feleletére újra elnevetem magam. Értetlenül ülök a jókedvem előtt, mely a sértettségem ellenére is rövidebb, horkantásszerű felnevetésekben szakadozik át büszkeségem pajzsán. Elgondolkodva billentem meg a poharamban az italt, de egyértelműen nem ittam még annyit, hogy megártott volna, ami annyit jelent, hogy felpezsdült hangulatom Ebony érdeme. Nem tudom, örülnöm kéne-e ennek, vagy gyorsan elkezdeni vedelni.