Elfojtom pimasz vigyoromat. Biztosan csak képzeltem a hangjából kicsengő érzelmeket, melyek arra késztettek, hogy tovább viccelődjek vele... Féltékenység? Kétkedve vonom össze a szemöldököm. Sajnos nem marad több időm ezen agyalni, mert máris ránk találnak: két támadónk szinte alig hagy bármi időt. Felfognám a szőke támadását Ebony elől, de alig mozdulok, a colos máris előttem terem, sebességbeli előnyét kihasználva a sikátor falának ken. Halkan szisszenek csak, méltatlankodó fejcsóválással, s miután feltápászkodtam a földről, ujjaim közt máris kéken izzik a mágia. Pajzsot festek a levegőbe, melyet egyenesen a vámpírnak taszítok, s míg őt elsodorja a varázslatom lendülete, körbenézek értékesebb fegyver után kutatva. Megakad a szemem egy darab korhadt fán, mely csettintésre máris tökéletes karóvá porhad ujjaim közt. Megforgatom a kezeim közt, és ahogy a colos újra nekem támad, ellene fordítva saját fürgeségét a gyomrába döföm a fegyvert.