A közel hétszáz évem kuriózumnak számít a boszorkánymesterek körében. A démonok nem túl gyakran hagyják életben ilyen hosszú ideig a saját gyermekeiket, amikor megfoszthatnák őket az örökkévalóságtól, ízletes csemegét és remek tápanyagot biztosítva a sötétségen és a halálon élősködő szervezetüknek. Úgy hallottam, Asmodeus kifejezetten szívesen játszadozik az utódai halhatatlanságával. Számukra ez csak játék, egy morbid sakkjátszma, ahol a gyenge és a haszontalan bábu kiesik. Ilyen értelemben bástya voltam apám oldalán, mindig az utolsó, aki talpon maradhat. Szüksége volt rám, így aztán életben hagyott. A halhatatlanságom nem ért számára annyit, mint amennyit úgy nyer, ha meghagyja nekem.