- Jobb, köszönöm. Persze, menni fog! - nyomkodok rá ujjbegyeimmel az oldalamra, de se nem érzem, se nem fájlalom a gyógyított zónám, így állam szegve büszkén bólintok, már búcsúzva, mikor összeszaladó szemöldökeim alá döbbenet ül. Hogy mi? - Nem jöhetsz vissza. Nem! Boldogulok. Ha akarod megesküszöm, hogy nem hívlak... Anthony, az Angyalra mondom, hogy most azonnal portálkodd el magad ... - de nem tudom befejezni, mert a sikoly fejünkre ül. Utána mozdulásom abba marad. Fülemre tapasztom balom, jobbommal előrántom szeráfom, térdeim enyhén rogyasztom. Látom, hogyan reagál Tony, tekintetem ugrál a falakon. A hűvös borzongás bejárja minden sejtem. Dühödten kutatok a démon után - nem is kérdéses, hogy mivel van dolgunk. Bár ledermeszt a döbbenet, hamar közelebb merészkedem Tonyhoz. Óvón, vadász mozdulattal fészkelve magam az oldalára. És akkor megpillantom a föntről, lassan lefelé gomolygó szörnyetegünket...