Mindez azonban továbbra sem oldja meg a problémát, hiszen a valódi, jelentés szerinti összetett szavak sem felelnek meg Arisztotelész definíciójának: hiszen ezek kifejeznek valamit, de tagjaik, azaz némely részük is kifejez valamit, ráadásul a tagok jelentésének „összege” kiadja az összetétel jelentését (az indoeurópai nyelvekben is vannak ilyen „valódi” összetett szavak, noha ritkábbak; és minden bizonnyal az ógörög nyelvben is voltak. De legalábbis a magyar nyelv számára a definíció mindenképp módosításra szorul: névszó olyan szó, mely kifejez valamit, de vagy részei már nem fejeznek ki semmit, vagy ha igen, akkor a szóból a kiválasztott rész elhagyásával kapott részek mindegyike is kifejez valamit (vagyis a maradék „részek” is értelmesek). A másik lehetőség, hogy Arisztotelész eredeti definíciójában a „névszó” helyére „egyszerű névszót” értünk. Amire a második idézetben Arisztotelész utalhatott, az az is lehet, hogy az összetett szavak tagjai tulajdonképpen nem azonosak azzal a szóval, amit a tag önmagában kifejez, hanem az összetétel tagjaiként jelentésük önállótlan, mivel szükség van a másik tagra az összetett szó jelentésének meghatározásához.