A whisky eléggé lefoglal ahhoz, hogy ne vegyek tudomást a körülöttem történő eseményekről. A fintoromra a pultos lány nevetni kezd. Köhögnöm kell, enyhén megkapargatja a torkom. Talán még bele is könnyezem. A férfi -aki küldte- tenyerét mellkasára téve, pontosan szíve fölé kéri bocsánatom, mire én vállam rántom, majd akkor kezdek faggatózni a lánytól, hogy mégis mi az a borzalom, ami a poharamban volt és már a gyomrom marja. Kacagva válaszol, majd felajánlja a nőiesebb italt. Én meg csak széles mosollyal bólintok, elfogadva a kedvességét. Épp a táncolók felé pillantok, amikor Anthony visszatér a társaságomba.