A nagy zaj között nehezen tudtam kérni még egy pohárral, de végül sikerült. Ezután pedig egy ismerős hang lopakodik a fülembe és lassan odafordulok az irányába. Azonban a hanghoz tartozó külsőt nem tudtam beazonosítani. Annyira ismeretlen volt és az alkohol hatására már rendkívül lassan forogtak az agytekervényeim. Egy pillanatra rossz érzés fogott el, de aztán halványan elmosolyodtam. – Ezio.. Húú.. Megváltoztál. – Nyögtem ki csak ennyit, hiszen ehhez is nagyon sok erőfeszítésre volt szükségem. Nem tudom, hogy mit mondhatnék neki. – Semmi érdekes. – Legyintettem egyszerűen – bár ez közel sem volt annyira egyszerű a számomra, hiszen majd leszakadt a karom – majd pedig megtámasztottam a fejemet, aminek most hirtelen ólom súlya lett. – Furcsa, hogy megint itt találkozunk, nem? – Kérdeztem immár vigyorogva.