"Az ilyenfajta riportfotónál alapvető, hogy a fotós a lehető leghomogénebb módon olvadjon be a környezetébe. Úgy is mondhatnánk, hogy ha a feketék között dolgozik, akkor váljon ő is feketévé. Ezért az utazásokra, fotózásokra a lehető legkevesebb felszereléssel megyek, nincs nálam állvány, fotóstáska, nem harangoznak a nyakamban a gépek, nincs fotósmellény, látványos teleobjektív, csupán egy vállamra vetett, ütött-kopott kis zöld hátizsák van, abban lapul a kamera. Egyszerű hátizsákos turista vagyok, a helyi kocsmában iszom, a III. osztályon utazom. Az út első hetében érzem, hogy lassú vagyok, a döntő pillanatról gyakran lemaradok. Kell pár nap, míg elmúlik a turistaérzés, megszokom a helyet. Sose sietek, sodródom, ha meghívnak egy házba, akkor kihagyom a vízesést… aztán három hónap után az egzotikus környezet megszokottá válik, akkor kell hazajönni." – Várnai László