- Reggel gyűlölni fogod magad érte. - duruzsolom a fülébe, túlharsogva a zenét, mégis krémes tónust ütve, mintha arra csábítanám, ismételje meg, essünk bűnbe megint, együtt... Ha nem tudnám, hogy ez csak az alkoholnak szól és a mai eseménydús napnak, talán még el is töprengenék a dolgon, így azonban felesleges túldramatizálni a helyzetet. Józanul soha az életben nem csókolna meg - nincs semmim, amit rátehetnék ennek bebizonyítására, így kénytelen vagyok csak a meggyőződésemet és a szavamat adni. - És engem is - teszem hozzá kaján félmosollyal, felemelve a fejem a válláról. Arcunk finoman egymásnak simul, borostámmal ingerelve selymes bőrét, ahogy eltávolodom tőle annyira, hogy a szemébe nézhessek - majd közelítve annyira, hogy puha csókot lehelhessek a szájára. Biztos vagyok benne, hogy holnap mindketten utálni fogjuk magunkat, és nem az első csók miatt, hanem a folytatásért... Szelíd erőszakkal, fojtott vággyal csókolom meg ismét, kiélvezve ajkai frissítő varázsát, míg lágyan ringunk a körülöttünk hullámzó embertömegben. Csettintek a háta mögött, mire szikrák kezdenek lehullani a semmiből a fejünk felette. Fényesen szikrázva potyognak le és vesznek el a semmiben - ha már csináljuk, csináljuk jól.