Ezen belül „az állítás (κατάφασις) olyan kijelentés, ami valamit valaminek tulajdonít, a tagadás (+¸απόφασις) pedig olyan, ami valamit valamitől elvesz” (7. idézet) (tehát azt állítja, hogy valaminek valami nem tulajdonítható). Az állításnak, és ugyanezen állítás tagadásának szembenállását, azt a viszonyt, melyben egy állítás és ennek tagadása vannak, Arisztotelész itt ellentmondásnak ( + ¸αντίφασις) kereszteli. Az ellentmondó mondatok olyanok, hogy bármikor, bármilyen tekintetben, ha egyáltalán az igazságértékük eldönthető (mert például a jövő idejű kijelentések csak a jövőben eldönthetőek), akkor az egyik és csak az egyik teljesül; vagyis egyszerre nem lehet mindkettő sem igaz (azaz kizárják egymást), sem hamis (azaz tagadásaik is kizárják egymást). Ennél általánosabb viszony, ha két tulajdonság (akcidens) vagy kijelentés kizárják egymást, azaz egyszerre nem lehetnek igazak (de nem feltétlenül kell valamelyiknek is igaznak lennie). Ez utóbbi viszonyban álló mondatokat ellentéteseknek nevezi.