A Hermeneutika ezen szakaszának legkorábbi interpretációitól kezdve eltérő értelmezései születtek. A kutatók ma is megosztottak a tekintetben, hogy vajon Arisztotelész e fentebbi megoldásával kivonta-e a futurum kontingenseket a kétértékűség illetve a kizárt harmadik elve alól. Wiliam és Martha Kneale például amellett érvelnek, hogy Arisztotelész a jövőidejű kontingens dolgokra referáló kijelentések esetében fenntartja a kizárt harmadik, de elveti a kétértékűség elvét (Vö. WILLIAM és MARTHA KNEALE: A logika fejlődése, Gondolat, Budapest, 1987. 58-61.). Ezzel szemben Jan Łukasiewitz úgy véli Arisztotelész a futurum kontingenseket kivonja mind a kétértékűség, mind a kizárt harmadik elve alól (Vö. JAN ŁUKASIEWICZ: Aristotle's Syllogistic from the Standpoint of Modern Formal Logic, Clarendon Press, Oxford, 1957.).A harmadik megközelítés szerint Arisztotelész nem adja fel sem a kétértékűség, sem a kizárt harmadik elvét, hanem a temporális és egyszerű szükségszerűség megkülönböztetésével érvel amellett, hogy a kizárt harmadik és a kétértékűség elve nem implikál szükségszerűséget a jövőbeli esetleges dolgokat illetően. (Egy ilyen alapokon való érveléshez lásd pl.: JAMES E. TOMBERLIN: The Sea Battle Tomorrow and Fatalism, Philosophy and Phenomenological Research, Vol.31, No.3 (Mar., 1970), 352-357.)