Elmosolyodtam ahogy próbált felismerni engem, miközben a feje ide-oda dülöngélt. Ennyire nem vettem volna észre korábban, hogy itt ül? Az érthető, hogy ő nem ismert fel, mert szinte gyökeresen megváltoztam, ő viszont maradt ugyanolyan mint jó néhány hónapja. Az emberek nagyon rosszan hazudnak részegen, főleg amit a kérdésemre kaptam választ, azon is érezhető volt, hogy már TÚL sok minden. Őszintén azt hittem a legyintésénél, hogy az asztalra fog dőlni, és megint nekem kell „haza” cipelnem őt. Bár valószínűleg a végkimenetel ugyanez lesz, mert egyedül még a lábán sem tudna megállni.