Most, hogy végre nem helyezkedett el egy asztal kettőnk között, sokkal kényelmesebben éreztem magam. Fogalmam sincs, miért, de a tudat, hogy nem csak mosolyában és arcvonásaiban gyönyörködöm, hanem meg is érinthetem, nagyot lendített a hangulatomon. Belenéztem csillogó szemeibe, amelyeknek folyékony, zöldes íriszében megmagyarázhatatlan dolgokat véltem felfedezni. Láttam a lelkét, mely ragyogott és kissé bódult hangulatba került az alkohol hatására. Majd finom vonalú arcvonalát fürkésztem, aminek két oldala már kissé kipirosodott. Tekintetem végül a halovány rózsaszín és cseresznye enyhébb árnyalatában játszó ajkaira tévedt. Most először éreztem ismeretlen eredetű, megmagyarázhatatlan vágyat arra, hogy megérintsem, megkóstoljam azokat az ajkakat. – Olyan gyönyörű vagy. – bukott ki belőlem a mai este ma már másodszor valami meggondolatlan, hozzám képes túlságosan kedves mondat, de ismételten nem jöttem tőle zavarba. Ellenben felemeltem a kezem és megérintettem az arcát. Testem minden apró szikrája táncot járt és rettenetesen elégedett volt magával, nekem valahogy mégsem volt elég. Többet akartam.