Ha ezt az egészet így folytatom alkoholista leszek. Pedig most kellene rendbe tennem az életemet nem pedig tönkretenni. Ehelyett nyalogatom a teljesen felszíni sérüléseimet, hiszen nem éltem bele túlságosan magam a dolgokba és a levegő sem szikrázott kettőnk között ugyanúgy, mint régen mégis jó lett volna, ha van kire támaszkodni, ha valami állandó kialakulna az életemben, de nem kell sietetni semmit sem. Épp elég nekem az is, hogy egy helyen lehetek és nem kell rohanom, hogy egy másik városba menjek. Nincs többé menekvés végre nyugodtan élhetem a hétköznapjaimat és még akár alkoholista is lehetek. Minden lehetőség adott, de valahogy nem így képzeltem el az életemet. Mindig álmodtam a szabadságról most pedig, hogy itt van a két kezem között egyszerűen nem tudok vele mit kezdeni. Annyira nem vagyok hozzászokva, hogy ügyetlenkedem vele és már rögtön az első akadálynál megindulok a mély szakadékba, de felmászom! Csak okot kell találnom arra, hogy egy kicsit összeszedjem magam.