Időnként csak hallgatom a pergő szavait, igyekezve felfedezni egy-egy téma között a választóvonalat – ami persze nem mindig sikerül Tony mellett, de akkor sem szólok közbe, mert lefog az árnyvadász büszkeségem. Még sem lehet, hogy... Nem kérdezek vissza, csak fülelek és hagyom, hogy a férfi lágy hangjának dallama az ereimben folyó vérben rezonálva lazítsa fel testemnek sziklamerevségét, mialatt titkon tanulmányozhatom vad gesztikulálását, arcának mimikáját. Ilyenkor büntetlenül ihatom magamba a másik lényét, aki a külvilágra vakon merül bele a mondandójába, s így észrevétlen marad számára a gesztenye szempár szomorún sóvárgó, cirógató tekintete. Többnyire ezt jelentem mellette, ha éppen nem üvöltözünk egymással, vagy nem bélyegez meg újra és újra a tapasztalatlanságom révén. -