- De lehet ismét összeálltak, én nem hiányzok onnan, és nekem sem hiányzott senki, csak te. – húztam le a pohár itókát, ami végig karcolta a nyelőcsövemet. Ez hazugság, Eliza nagy haverja, az egyetlen férfi haverja, akivel jóban volt, na, ő még hiányzik, nem tudtam mi van köztük, így nem léptem, de még bennem él a mosolya, ahogy ránk nevetett. De erről neki sosem beszéltem, hiszen nem akartam tönkre vágni a barátságunkat, holmi nyamvadt érzelemmel.