Tagadhatnám magamban amennyire csak akarom, de felesleges. Hiányzott az érintése. Az is már jó érzéssel töltött el, hogy a derekamra tette a kezét. Most pedig, hogy itt van közöttünk egy asztal úgy érzem, hogy helyben felrobbanok. AZ érzelmeim egy csettintésre változtak át negatívból pozitívvá. Nem akarok rajtuk agyalni. Ma nem is akarok agyalni ezért is döntöttem úgy, hogy eljövök vele inni annak ellenére, hogy nem igazán bírom az alkoholt. Nem fogom vissza magam. Ma feszegetni fogom a határaimat. Nem vagyok egy alkoholista és többnyire az összes piát utálom, de most ez sem tántorít meg engem, hogy leigyam magam a sárga földig. Nem akartam, mert uralkodnom kell magamon, ami a vérszomjamat illeti, de most teszek az egészre magasról. Megtudtam, hogy Ryan a testvérem. Aztán kiderült, hogy mégsem az. Sőt semmi közünk nincs egymáshoz. Valahol mélyen rendkívül örülök ennek az információnak és ez ünneplésért kiált. Neki pedig meg kell feledkeznie arról az alakról, aki ma felbukkant a veszekedésünk közepette és bejelentette, hogy márpedig ő az apja. A mai estét kikiálthatjuk a felejtés éjszakájának. Talán ezek után nem is látjuk egymást. Mi értelme lenne? Magunk mögött kell hagynunk a múltat és a gyűlölet, amit iránta érzek nem szűnt meg teljesen meg amúgy is, ha fogalmazhatok így egyáltalán nem egészséges a számomra.