A másik kissé kényes kérdéskör a tanulás volt. Bár nem gondoltam vér komolyan, hogy visszaülök a padba, de mikor eljöttem a táborból már akkor megfordult a fejemben, és akkor sikerült is két nyugodt évet magaménak tudnom. Persze az kicsit más volt, hisz akkor sem töltöttem minden órát a termek árnyékában, inkább az udvarról hallgatóztam, vagy szimplán elhitettem a tanárral, hogy megírtam a vizsgát, és átcsúsztam rajta, csak, hogy ne legyen túl feltűnő a jó átlagom. Csak megforgatom a szemem, mert az okoskodás... na az az, ami távol áll tőlem. Szabad véleménynyilvánító vagyok, de nem okoskodós üzemmódban. Inkább csak az a típus, aki szereti, ha figyelnek rá, és átgondolják amit mond.