Rosszalló pillantásomon túl szívesen adnék még neki pár kéretlen szót is az elfuserált portálja végett, de egy - nem akarok jelenetet rendezni és kettő, azt hiszem nem vagyok abban a helyzetben, hogy számon kérjem. Megmentett? Meg! Élek még? Élek. Ha mindkét kérdésre igen a válasz, akkor jobb ha szépen összecipzározom azt az egyébként sem túl nagy számat és azon kezdek gondolkozni, hogy hogyan jussak haza. Szemeim rögtön a kimagasló épületek után kutatnak. Bármelyik jó, amelyik elég feltűnő és ismert. Tudom, kérdezősködhetnék is, ezért letisztázom magamban, hogyha más nem a könnyes búcsúnk után a legjózanabbnak ítélt alak után nyúlok és kifaggatom, hogy merre kell menni. Ez azért röhejes! Az árnyvadászok gyöngye lehetnék ilyen térképpel a fejemben. Karjaimmal rögvest ölelném magam, hogy elzárhassam alakom az alvilágiaktól - mert ha valamit érzek a rám szegeződő pillantásokból, az hogy nem igazán vannak oda értem.