Megérdeklődöm, hogy meddig szándékozunk még maradni, és mindezt egy olyan nevető köntösbe öltöztetem, hogy kezd olyan érzésem támadni, mintha a létező legnevetségesebb helyzetbe kerültem volna. És talán így is van. Válaszát meghallva kiszélesedő mosollyal nézek el róla, majd a kapott italért nyúlok. Előbb megszimatolom. Összehúzza arcom a szag, amivel bír, ám ennek ellenére felhajtom. Látom, érzem, tudom, hogy Anthony nem érzi jól magát, de nem vagyok képes azonosulni a hangulatával. És nem is igazán értem, mire a nagy mélabús drámaiság. Így megpróbálom oldani a feszültséget és közelebb húzódom hozzá.