Befelé menet kényelmetlenül érzem magam. Túl vagyok öltözve, ráadásul úgy gondolom, hogyha Tonynak szórakozni támad kedve az idegeimmel, egy kicsit megpróbálhatok rákontrázni. Kitépem kezem övéből, majd levedlem azt, ami nem kell és finoman átalakítom küllemem. Ettől még nem lesz az oldalamon elszakított ujjatlan kevésbé lukas, vagy a bőröm helyenként koszos és vérfoltokkal díszített - amire minden bizonnyal a vámpír bagázs rögtön ugrani fog - de legalább nem úgy nézek ki, mint egy karót nyelt Lightwood (legalábbis a legidősebb eléggé annak tűnik, nem ismerem túl jól). Mindentudó pillantással csóválom meg a fejem, ahogy tekintetünk találkozik, mikor elhaladok mellette. A pulthoz hamarabb érek, így van időm kapcsolatot teremteni a mögötte álló pultossal és kérni az italaink. Anthonyéban biztos vagyok, a magaméban kevésbé, de segít a szomszéd fickó, akinek egyébként ezért hálás is vagyok.