Nem várok rá sokáig, ha nem fogja meg önként, akkor én nyúlok oda, hogy ujjaim rabságába ejtsem a kézfejét, és olyan közel húzom magamhoz, hogy karomat a dereka köré fonhassam. Így lépek be a portálba, magammal húzva őt is. Az Intézet gótikus tornyai helyett azonban egészen másfajta látvány fogad minket. A hangos zene azelőtt megüti a fülemet, hogy kilépnénk a portálból - könnyedén, mint mindig, a derekánál fogva tartva Ebonyt -, a fejünk felett villódzó neonfelirat nagy betűkkel hirdeti a szórakozóhely nevét. A tömeg elviselhető, de viszonylag sokan vannak, alulöltözött tinédzserek és kalandra kész alvilágiak. Egy testét áruló tündér a bejárat mellől ránk kacsint, mire öntudatlanul is megszalad a vigyor az arcomon.