- Zárd el az elméd, Bon! Ez Agramon kutyája, a félelmeidből táplálkozik, és felhasználja ellened. A köddel illúziót bocsájt ránk, ne dőlj be neki! Bon? - Mire azonban a mondat végére érek, ráeszmélek, hogy már késő. Visszatartom a lélegzetem, csettintésemre szikrák pattannak az ujjaim közt, melyek sisteregve érintkeznek a fullasztó, fehér gomolyaggal.