Azt tettem, amit soha nem tettem volna. Megigéztem egy embert. Játszadoztam a tudatával. Pedig, hogy én mennyire megvetem ezt az egészet. Vámpír vagyok ennek természetesnek kellene lennie mégsem tudok úgy gondolni erre az egészre, mint a világ legtermészetesebb dolgára. Azonban az alkohol hatására nem érdekelt. Igazából, már azelőtt, hogy inni kezdtem volna sem érdekeltek engem semmi. Mennyire ki tudok fordulni magamból. Ha most tükörbe néznék egy idegen pillantásával találkozna a tekintetem. Én soha nem ittam le magam még ennyire. Soha nem igéztem meg embert azért, hogy piát adjon nekem. Másképpen nem adta volna a kezeim közé az üveget, hiszen túlságosan is fiatal voltam. Legalábbis a külső értékek alapján az. Belül pedig egy már bölcsnek mondható 200 éves lélek lakozik, aki még így is képes úgy viselkedni, mint egy neveletlen hercegnő.