De a helyzet azután megjavult, az idő hidegre fordult, a kemény fagy, amely már december elején beállt, csaknem február végéig eltartott, metsző, bár nem túlságosan heves szelek fújtak, és így a halálozások megcsappantak. A város újból jó egészségnek örvendett, és az emberek már-már azt hitték, elmúlt a veszély, noha a St. Giles egyházközségben a temetkezések száma továbbra is nagy volt. Különösen április elejétől kezdett újból szaporodni; ekkor hetenként huszonöt személyt temettek, aztán a 18-a és 25-e közötti héten harmincat, s ezek közül ketten pestisben pusztultak el, nyolcan meg kiütéses tífuszban, amit ugyanannak a betegségnek tekintettek. Hasonlóképpen megnövekedett a kiütéses tífuszban elhalálozottak száma is; az előtte való héten nyolcan, viszont az említett héten már tizenketten haltak meg benne.