- Ez nem kötelességtudat... - kezdem csóválni alig észrevehetően a fejem, csendesen szólva, talán a hangom is előzékeny, mint a jelenlétem. A körvonalam határozottan haloványka, nem a megszokott erősségű, most, hogy így szólok hozzá. Lehajtva fejem, megcsóválom, majd nevetésbe bújtatott sóhajjal nézek fel rá. - A Klávé átnéz rajtam az öcsém halála óta. Az utóbbi alkalmakkor kellett volna bizonyítanom, de folyton elbuktam. Ha megint,... - halkan elnevetem magam, kissé erőltetetten - Látod. - jobbom felfelé tartott tenyérrel intek, majd tovább csóválva a fejem összepréselem ajkaim. Nem akarnék erről beszélni, de megnyílt, megnyíltam. Egy másodpercre történt. Csillagütközés.