- Sose becsüld le az erőmet, kislány - közelebb lépek hozzá és mutatóujjam bütykével megfricskázom az orrát. Szemtelen vigyorom rögtön kiszélesedik az arcomon, fültől fülig ér, és nagyon is élettel teli. Ugyan nem pontosan értem, mi a baj, de ha kell, addig provokálom, míg ki nem robban belőle. Biztos, hogy nem engedem ilyen állapotban haza. Mert... mert. Kötelességtudat és kész - a boszorkánymesterekből sem halt még ki teljesen. - Ilyen gyorsan le akarsz rázni?