-A többiekről pedig épp ezért semmit. Mert kitagadtak onnan, elüldöztek és ha újra szemük elé kerülnék, élve megnyúznának. De egyébként minden nap csevegek velük telefonon.-érem el kiakadásom tetőpontját, és egy újabb pohárt töltve azt is lehúztam, ami most már marva szaladt végig torkomon, és a legkevésbé sem esett jól. -Érdekel még valami, vagy itt is tönkre szeretnéd tenni az életem, hogy miattad kelljen tovább állnom?-teszek fel egy kérdést, tekintetem szemébe mered, és ha ölni lehetne ezzel meg a hangomba kevert undorral, már nem élne sokáig. Ideges lettem, felálltam és egy szó nélkül távoztam, az utcára érve pedig felültem motoromra, és távoztam az éjszakába. Jelen pillanatban nem érdekelt sem a válasza, sem ő maga. Azt hittem ismerem, tévedtem...