- Miért engem hívtál ma? - szegezem végül neki a kérdést, mely nem igazán nyugtalanított, egészen mostanáig. Ha nem hallaná elsőre, akkor újfent közelebb hajolok, hogy hangosabban megismételjem. Tekintetem ezúttal végig rajta tartom, a válaszára várva. Nem hiszem, hogy én lennék a gyorshívójában az első, mégis hozzám fordult segítségért. Szerettem volna azt hinni, hogy több oka van ennek, mint egy sima "bepánikoltam" vagy "te vagy az utolsó a híváslistámban". Szerettem volna, ha... Igazából magam sem tudom, milyen válaszra vágytam. Mégis miért teszünk fel olyan kérdéseket, melyekre lehet, hogy nem is akarjuk tudni a választ?