- Figyi, ez nem normális, hogy ennyire évődsz egy ember miatt. – forgattam meg a szemeimet és töltöttem a poharunkba még egy kört, majd elé toltam. – Egy szavadba kerül és volt, nincs lányka. – ó, hogy ezt már mióta ki akartam neki mondani, a táborba is felhozta, nem sűrűn, mert tényleg nem mondhatom, hogy állandóan őt siratta volna, de sok közös emlékük van, ami engem nagyon idegesít személy szerint, hiszen azért jött el, mert nem érezte jól magát, és most? Most kiderül, hogy egy városban vannak és most sem épp virágos a helyzet. Mivel teljesen komolyan gondoltam, felemeltem a fenekem a székről és tettem pár lépést a mosdó felé, hogy lássa, mennyire komolyan is gondolom ezt az egészet.