A tudatalattim egész jó kis helyet talált. Elégedetten szívom magamba a látványt, miközben utat török kettőnknek a pult felé. Annyira elvonja a figyelmem a zene és a tömeg, hogy arra eszmélek, Bonbon lemaradt mögöttem. Megtorpanok, hogy bevárjam, ám ahogy megpillantom, egyből feltűnik, hogy valami nem stimmel vele. Az előbb még több ruha volt rajtad, nem? Egyetlen pillanatra elakad a lélegzetem, ajkam néma ó-t formál, ahogy kerek szemekkel bámulom őt. Nem mondhatnám, hogy túlzottan kicsípte magát, koszosan, megviselten és tépetten, mégis megváltozott az aurája, és ledobta végre azt a ronda kabátot magáról. Egészen szemkápráztató látvány... Becsukom végre a szám, ahogy elhalad mellettem, és szemügyre veszem hátulról is, mielőtt kaján félmosollyal a nyomába szegődnék. Ohó, szóval játszani akarsz, kislány?