Fizikai fájdalommal járt, hogy eleresztettem őt. Nem tudom, miért de annyira jó érzéssel töltött el engem az, hogy a karjaiban lehettem. Amennyire idegesített az, hogy csak egy lépés választott el minket annyira jól esett, mikor emlékezetembe véshettem az illatát és a karjait érezhettem magam körül. Egyszerűen megmagyarázhatatlan a számomra, hogy mégis miért éreztem magam így. Olyan volt, mintha otthon lennék. Mikor még csak tizenhat éves voltam és nem kellett a körmömet rágcsálnom az elvárások miatt pontosan ilyen jól éreztem magam, mint ahogy az előbb a karjaiban. Mégis mi a fene ütött belém? Tudom az érzelmeimen nem uralkodhatok és nem is irányíthatom őket, de akkor sem értem, hogyan fordulhatott az egész a feje tetejére. Mert ez határozottan teljesen az ellentéte annak, amit egy fél órával ezelőtt vagy egy órával ezelőtt éreztem. Nem tudom megmagyarázni, hogy mégis mi lehet az oka ennek az egésznek. Talán tényleg egy nagyon vékony határ választja el a szeretet és a gyűlöletet? Ha ez igaz is nem lehet, hogy ilyen hamar átbillentem volna a másik oldalra.