A Nap-himnusz nagyon egyszerű szemléletmódja igazi bölcsességről tanúskodik. Nem ír kacifántos lélekképeket, hanem megragadja a körülötte lévő világot olyan egyszerűen ahogy az van. Aton kora művészete is az egyszerűség felé hajlott, a majdnem karikatúra szerű ábrázolásaival. Igazi vízöntő jellem, bár extravagancia nélkül. A himnusz minden mondatában átérződik az a tudat, hogy mindennek a középpontja a Nap. Nem az égitest, hanem az a lélek, amelyik az egész rendszerünk életben tartja. Úgy képzelem ezt a lelket, mint a Földanyát azaz Gaiat. Ez ugyanaz az éltető minőség. Aton pedig ismerte ezt a rendszert és nemcsak hitte, hanem tudta is.