Puhán figyelem a lányt, hogyan mozog a pult mögött. Időnként össze találkozik a tekintetünk. Arcán rengeteg a kérdőjel. Talán a sok alvilági miatt furálja, hogy itt vagyok. Nem lepne meg. Ahogy a férfi ragyogó tekintete, aki az italt kínálta, ő sem kevésbé. Lerí róla, hogy vámpír. Még sem érzem úgy, hogy távoznom kéne. A felszín alatt meglapuló érzelmek ellenére, úgy hiszem eléggé barátságosak. Szelíd mosolyommal és nyugodt mozgásommal pedig igyekszem őket meggyőzni, hogy nincs miért rám figyelniük. A mellettem összesimulókra kapom tekintetem. Forró csóknak tűnik az én oldalamról a jelenet közöttük, menten el is fordítom fejem ellenkező irányba kikerekedett szemekkel. Elég nagy szerencse, hogy az italunk előttünk landol. Épp időben!