Nos, ez nem kicsit olyan, ez tökre olyan. Mert ugyanúgy, ahogyan a világot éppencsak megismerni kezdő kisgyerek sem hiszi el az anyukájának, hogy nem szabad belenyúlni a gyertyalángba, mert megégeti magát, addig úgysem hiszi el, amíg meg nem égeti magát. Az egyetemista is csak akor hiszi el, hogy nem büfészakra jár, amit mellényzsebből képes elvégezni az elődáasok közti szünetekben is, amíg egyszer legalább meg nem legyinti a pótvizsga szele. (Alkat kérdése ugyanis, hogy az éppenhogy egy ponttal a ponthatáron belülre került teszt éppenhogy görbülő eredménye is elegendő-e a bukás fenyegető rémének messzire elkerüléséhez, vagy tényleg bele is kell szaladni akár többször is a pótvizsgába, mire elhisszük, hogy itt nem elég tanulgatni, hanem tényleg tanulni kell.)