On that basis, and despite the fears voiced in some quarters, endowing the Union with a Constitution in no way signifies that a first step has been taken towards the creation of a centralised ‘superstate’ which would inevitably sound the death knell for national States and irrevocably change the nature of the European Union (there are many examples of international organisations whose constituent act is rightly termed a constitution, including the International Labour Organisation (ILO), the World Health Organisation (WHO), or, one which is less frequently cited, the Universal Postal Union (UPU).
Pamatojoties uz to un neskatoties uz bažām, kas izskanējušas dažās aprindās, Savienības Konstitūcijas sastādīšana nekādā ziņā nenozīmē pirmo soli ceļā uz centralizētas ‘supervalsts’ radīšanu, kas nepārprotami būtu nāves spriedums nacionālajām valstīm un neatgriezeniski izmainītu Eiropas Savienības būtību (pastāv daudzi starptautisko organizāciju piemēri, kuru konstitucionālie akti ir pareizi nosaukti par konstitūciju, ieskaitot Starptautisko darba organizāciju (SDO), Pasaules veselības organizāciju (PVO) vai vienu no retāk minētajām organizācijām Pasaules pasta savienību (PPS).