It almost certainly means that one is labelled, patronised, despised, feared and, to a greater or lesser extent, segregated – in society, within our family, at work, at play and even within our health and social services.
Gandrīz pilnīgi noteikti tā nozīmē to, ka cilvēks ir „marķēts”, protežēts, nicināts, no viņa baidās un lielākā vai mazākā mērā viņš ir izstumts no sabiedrības, ģimenes, darbavietas, rotaļu laukuma un pat mūsu veselības un sociālajiem dienestiem.