The ERF , which could be regarded as an alternative source of funding, also presents some major disadvantages: because it is based on national programmes managed by the Member States, each Member State can define its own priorities, leaving aside the rehabilitation of torture victims; because it is project-based, it cannot provide core funding or finance the long-term activities needed for therapy; lastly, its administration is mismanaged and there are considerable delays in releasing payments.
Arī fondam ERF , ko varētu uzskatīt par alternatīvu finansēšanas avotu, ir nopietni trūkumi — tā kā tas balstās uz valstu programmām, ko pārvalda dalībvalstis, katra dalībvalsts var noteikt savas prioritātes, atstājot novārtā jautājumu par spīdzināšanas upuru rehabilitāciju; tā kā šā fonda pamatā ir projekti, tas nevar nodrošināt bāzes finansējumu vai finansēt ilgtermiņa darbības, kas nepieciešamas terapijai; visbeidzot — pastāv trūkumi tā administrēšanā un maksājumi ievērojami aizkavējas.