If, on production of the evidence required under paragraph 1, the payment service user continues to deny having authorised the payment transaction, he shall provide factual information or elements to allow the presumption that he could not have authorised the payment transaction and that he did not act fraudulently or with gross negligence with regard to the obligations incumbent upon him under Article 46(b).
Ja pēc tam, kad sniegts 1. punktā paredzētais pierādījums, maksājumu pakalpojumu lietotājs joprojām noliedz, ka viņš būtu autorizējis šo maksājumu darījumu, viņš sniedz informāciju par faktiem vai faktoriem, kas ļautu izdarīt pieņēmumu, ka viņš nevarētu būt autorizējis maksājumu darījumu un nav rīkojies krāpnieciski vai pieļāvis rupju nolaidību attiecībā uz saviem pienākumiem, ko paredz 46. panta b) punkts.