Stresses that cross-border healthcare should not become an automatic activity but only be delivered where necessary or in the event of temporary unacceptable delays in treatment; believes the responsibility remains with Member States to ensure the existence of a public health service based on the principle of universal and unrestricted access that will make large-scale patient mobility unnecessary;
46. uzsver, ka pārrobežu veselības aprūpe nedrīkst kļūt par automātisku rīcību, bet tā ir jāizmanto tikai vajadzības vai ārstēšanas kavēšanās nepieļaujamības gadījumā; uzskata, ka dalībvalstu atbildība joprojām ir nodrošināt sabiedriskās veselības pakalpojumus, kas balstās uz universālas un neierobežotas pieejas principa, kurš padarīs plaša mēroga pacientu mobilitāti nevajadzīgu;