By recognising the distinctive nature of cultural goods and services as transmitters of values and identity, the Convention establishes that they transcend their commercial dimension, legitimising thus domestic and international cultural policies.
Atzīstot, ka ar kultūras produktu un pakalpojumu palīdzību tiek izplatītas vērtības un popularizēta identitāte, Konvencija atzīst, ka tie stāv pāri komercijai un atzīst valstu un starptautisko kultūras politiku.