The Court gives some examples of evidence from which it may be concluded that the trader’s activity is directed to the Member State of the consumer’s domicile for the purpose of determining the judicial competence (e.g. use of foreign language or a currency, mention of telephone numbers with an international code, use of a top-level domain name, mention of an international clientele etc.).
Tiesa sniedz dažus pierādījumu piemērus, kuri ļauj secināt, ka tirgotāja darbība ir vērsta uz patērētāja dzīvesvietas dalībvalsti ar nolūku noteikt juridisko kompetenci (piem., svešvalodas vai valūtas izmantošana, tālruņa numuru ar starptautisko valsts kodu pieminēšana, augstākā līmeņa domēnu izmantošana, starptautisku klientu pieminēšana u.c.)