How will the Commission prevent an agreement of this kind establishing a precedent for future viticultural agreements with third countries, such as India and China, which could demand that the most-favoured-nation clause be applied?
Kā Komisija novērsīs šāda veida nolīguma noslēgšanu, kas rada precedentu turpmākiem vīnkopības nolīgumiem ar trešām valstīm, piemēram, Indiju un Ķīnu, kuras varētu prasīt piemērot vislielākā labvēlības statusa klauzulu?