Considers that, in the case of contractual PPPs, a prior public sector comparator and a value for money analysis are necessary for the public sector when launching a PPP project; considers furthermore that this category of PPPs, which should be understood in the wider sense of concessions, so as to include contracts whose object is the provision of public services requiring the carrying out of infrastructure works and where the majority of the concessionaire's revenues derives from direct payments by public authorities, the legal instrument which defines the guidelines should address the stage of the selection of the private contractor and should standardise several examples of best practice - which should not, however, be binding - for public authorities and private operators; considers that these guidelines should also set out the principles which are applicable to the contractual framework following the awarding of the contract, by taking a proscriptive approach and indicating which kinds of conduct or contractual provisions conflict, or risk conflicting with the principles of Community law; futher considers that these guidelines should contribute to a well-balanced and fair share of profit and risk between public and private partners, preventing unacceptable damage to the public; lastly, considers that the Commission should provide examples of best practice in risk sharing between the public and private sectors;
3. uzskata, ka līgumsaistību VPP gadījumā pirms VPP projekta uzsākšanas ir vajadzīgs valsts sektora salīdzināmais lielums un rentabilitātes analīze; turklāt uzskata, ka šo VPP gadījumā, ar to saprotot koncesijas to plašākajā nozīmē, lai šajā kategorijā ietilptu tie līgumi, kuri slēgti, lai nodrošinātu tādu sabiedrisku pakalpojumu sniegšanu, kas ietver ar infrastruktūru saistītus darbus, ja lielāko daļu koncesionāra ieņēmumu veido valsts iestāžu tiešie maksājumi, pamatnostādnes nosakošajam tiesību aktam ir jāietver privātā līgumslēdzēja atlases posms un vairāki labas prakses piemēri, kas tomēr nav saistoši nedz valsts iestādēm, nedz privātajiem uzņēmējiem; uzskata, ka šajās pamatnostādnēs ir jāiekļauj preskriptīvi principi, kas piemērojami līgumiskajam pamatam pēc līguma piešķiršanas un kas norāda, kādi rīcības vai līgumu noteikumu veidi ir pretrunā vai var būt pretrunā Kopienas tiesību aktu principiem; turklāt uzskata, ka šīm pamatnostādnēm ir jāveicina līdzsvarota un godīga peļņas un riska sadale starp valsts un privātā sektora partneriem un jānovērš iespēja, ka valstij var rasties nepieņemami zaudējumi; visbeidzot, uzskata, ka Komisijai ir jānodrošina piemēri, kas atspoguļo labu praksi riska dalīšanā starp valsts un privāto sektoru;