The previous crisis, in 1993-94, which was even more serious because of the long-term collapse in prices linked to the high level of indebtedness borne by shipowners, set off a domino effect: vessels were laid up (including the newest vessels); vessels were scrapped and fishing undertakings restructured; fisheries activities collapsed in several ports; fisheries-related jobs were lost, with knock-on effects on the economies of neighbouring small regions; there were fewer staff at maritime schools and fewer young sailors; the profession of fisherman was brought into disrepute; and management and financial structures within the fisheries sector were undermined.
Iepriekšējā, vēl smagākā 1993. g.–1994. g. krīze, sakarā ar ilgstošu cenu kritumu kuģu īpašnieku pārmērīgu parādu dēļ izraisīja šādu notikumu sēriju: kuģu ekonomiskās aktivitātes pārtraukšana (dažu vēl pavisam nesen), kuģu sagriešana metāllūžņos un īpašuma pārstrukturēšana, zivsaimniecības aktivitātes sabrukums vairākās ostās, darba vietu zudums zivsaimniecībā, ietekme uz tuvējo nelielo reģionu ekonomiku, jūrniecības izglītības iestāžu mācībspēku un gados jaunu jūrnieku skaita samazināšanās, zvejnieku profesijas prestiža kritums, zivsaimniecības pārvaldības un finansēšanas struktūru vājināšanās.