For months on end from 2001 to 2003 the ECB refused to admit what it eventually acknowledged on 8 May, and merely trotted out the reply that ‘the best contribution which the ECB can make to growth and employment is to ensure price stability’.
Jau mēnešiem ilgi laikposmā no 2001. līdz 2003. gadam ECB ir atteikusies atzīt to, ko tā beidzot tomēr atzina 8. maijā, un ir steigusies tikai aizbildināties, ka “vislabākais ieguldījums, ko ECB var dot izaugsmes un nodarbinātības veicināšanā, ir nodrošināt cenu stabilitāti”.