Jeg vil få lov å vise til at jeg tidligere i Stortinget har svart på spørsmålet om hvordan vi skal håndtere kommunenes økonomi knyttet til denne ordningen. Jeg har sagt at jeg ikke ønsker en generell ordning hvor vi kompenserer kommunene for dette, fordi jeg ikke tror det er noen særlig stor merbelastning for mange kommuner. Men jeg svarte også den gangen at hvis det skulle bli vesentlige belastninger for kommunene, vil vi selvfølgelig se på dette og kompensere dem for det. Det kan jeg godt bekrefte overfor representanten Sandberg at vi vil gjøre, hvis det er kommuner som kan rapportere om vesentlige belastninger ved praktiseringen av ordningen fremover. Så til representanten Magnhild Meltveit Kleppa. Når jeg tar summen av avisoppslag og skriftlige spørsmål fra Senterpartiets representanter og forsøker å lete etter prinsippene som man stiller spørsmål om, må jeg si at prinsippene legger til grunn en betydelig åpenhet og mer liberal praksis på mange områder. Representanten Magnhild Meltveit Kleppa nevner også nå en sak som hun har stilt spørsmål om i Stortinget før, hvor man særskilt har gitt barn oppholdstillatelse. Representanten Magnhild Meltveit Kleppa har selv i ordskiftet i Stortinget sagt at hun er enig i prinsippet om at det for dem som frivillig overlater omsorgen for sine barn til andre, og som så forsvinner for ikke å bli sendt ut av landet i en strategi for å få gjenforening, ikke skal være grunnlag for familieforening. Det er det prinsippet som er lagt til grunn i den særskilte forskriften det var snakk om i den saken. At så UNE og UDI vurderer saken basert på de prinsippene, er det altså vanskelig for meg å se blir den store saken. For det er fakta i saken som er omdiskutert, og det er fakta i saken som er overlatt til et embetsverk å foreta vurderingen av, og det har altså gjort en vurdering av fakta i saken basert på et prinsipp som Magnhild Meltveit Kleppa har vært enig i. Hvis prinsippet skulle vært skrevet inn under «sterke menneskelige hensyn» i den saken, måtte man ha vært uenig i det prinsippet og ment at foreldre kunne forlate sine barn for senere å få gjenforening med dem. Hvis ikke har man altså gått inn på en totalt annen styringsform. Min prinsipielle holdning til dette er tross alt at politikerne burde ha en sterkere styring enn også det som kommer til uttrykk i neste sak som skal behandles. Men jeg er litt forbauset over i hvor mange saker den nye styringsformen brukes av representanter for enkelte partier til å gi inntrykk av at de ville hatt andre løsninger på alle vanskelige saker, når de samtidig har vært forsvarere av en styringsform hvor fakta i saken skal belyses av utlendingsmyndighetene og ikke av politikerne. Hvis man først er enig i prinsippene som vi tegner, kan man ikke klage over utfallet av fortolkningen av de samme prinsippene.