Gjennom et drøyt halvår som landbruks- og matminister har jeg fått oppleve nær kontakt med en flott og spennende næring. Vi skal være stolte over at vi har samisk reindrift i Norge. Samtidig står vi som kjent overfor en rekke utfordringer både internt i næringa og når det gjelder forholdet til andre samfunnsinteresser. Jeg er derfor glad for at komiteen gir så klare signaler i forhold til de ulike problemstillingene som det må tas stilling til også nå her i debatten. Reindriftsavtalen har gjennom mange år vært et av de viktigste redskapene i reindriftspolitikken. Den har på forskjellige måter vært rettet inn mot den overordnede målsettinga om at reindriften skal være økologisk, økonomisk og kulturelt bærekraftig. De produksjonsavhengige tilskuddene som nå er framforhandlet, legger til rette for økt slakting og verdiskaping. Årets forhandlingsløsning underbygger den dreining man har hatt de senere årene, med mer vekt på næringsutvikling og en tilrettelegging for de reindriftsutøverne som har reindrift som hovednæring. Videre er Reindriftens Utviklingsfond styrket, slik at vi er bedre i stand til å møte reindriftens utfordringer knyttet til nødvendig infrastruktur. Et annet område som er særlig vektlagt, er kvinne- og familierettede tiltak. Gode løsninger her er helt avgjørende for næringas framtid. Beitesituasjonen i deler av Finnmark har, som komiteen peker på, vært bekymringsfull i lang tid. Det er ingen tvil om at det her fortsatt er et arbeid som må gjøres. Et viktig utgangspunkt er at man kommer fram til løsninger som er godt forankret i målsettinga om økologisk, økonomisk og kulturell bærekraft. I dette arbeidet er det viktig å legge opp til en samarbeidslinje der både den erfaringsbaserte naturkunnskapen som utøverne sjøl besitter, og vitenskapelig kompetanse trekkes inn. Samarbeidet mellom myndigheter, næring og forskning må skje så tidlig som mulig i prosessen. Kun gjennom en slik framgangsmåte kan vi få et resultat som er til det beste både for utøverne sjøl og for samfunnet for øvrig. Reindriftsloven er som kjent under revisjon, og vi har nå etter mitt syn etablert en god konsultasjonsprosess med Sametinget og Norske Reindriftsamers Landsforbund. Jeg håper vi gjennom dette arbeidet vil få fram en lov som vil være et tjenlig verktøy i reindriften. Jeg vil også benytte anledningen til å komme litt inn på presset mot reindriftens arealer. Dette er kanskje en av de største utfordringene som næringa nå står overfor. Også for myndighetene er dette en problemstilling som vi må ha en særlig oppmerksomhet rettet mot. Staten er gjennom flere folkerettslige kilder pålagt et ansvar for det materielle grunnlaget for samisk kultur. Reindriften er en viktig del av dette grunnlaget, og uten tilfredsstillende beiter gjennom året kan ikke reindriften, slik vi kjenner den og ønsker at den skal være, opprettholdes. Jeg har derfor tatt initiativ til en systematisk gjennomgang av de utfordringene vi her står overfor, med sikte på å få en god og helhetlig arealpolitikk i forhold til reindriften. I et slikt arbeid er det viktig å ha en brei innfallsvinkel, der problemstillinger og utfordringer nøye kartlegges, samt at disse vurderes både i forhold til andre brukere av arealene samt relevant lovverk.