Jeg har lyst til å si at jeg er enig med statsministeren i at veldig mye går bra i Norge. Det har aldri før vært så mange i jobb. Den stigende arbeidsledigheten vi så under Stoltenberg I-regjeringen, ble i løpet av forrige regjeringsperiode snudd, slik at vi nå har synkende arbeidsledighet. Vi har færre sosialklienter. Vi har færre med betalingsproblemer. For veldig mange går det godt. Mye av det positive skyldes at vi har et kompetent næringsliv. Vi har bedrifter som skaper arbeidsplasser og verdier. Derfor klarer vi også å få mer velferd for tiden. Men på tross av dette gikk Stoltenberg til valg på en ny næringspolitikk. Ønsket om å bli statsminister var åpenbart så sterkt at man ukritisk lovte mye, sannsynligvis mye mer enn man kan holde. Når det gjelder to av de 155 punktene, som var det eneste man sa om fellesskapet mellom de rød-grønne partiene før valget, la man fram løfter i valgkampen. Disse punktene dreier seg om at man skal øke forskningsavdelingen – minst til OECD-nivå – og øke støtten til næringsutvikling gjennom Innovasjon Norge, SIVA og de regionale utviklingsmidlene, og statsministeren har bekreftet at det er viktig. Men da man la frem sin revidering av budsjettet i år, kuttet Regjeringen 95 mill. kr i næringsrettet forskning, bl.a. til Innovasjon Norge og SIVA, og man kuttet 25 milliarder kr til Forskningsfondet. Det betyr at vi faktisk hørte hva man sa i valgkampen, men vi ser også at de gjør noe helt annet når de nå har fått regjeringsmakt. En av forskjellene mellom Arbeiderpartiet og Høyre er at Arbeiderpartiet diskuterer hvordan de kan nekte bedrifter å kutte. I Høyre diskuterer vi hvordan vi kan friste bedrifter til å satse. Mitt spørsmål til statsministeren er om forvirringen som vi nå ser om Regjeringens næringspolitikk, og om Regjeringens forhold til styrer i norske bedrifter, skyldes bevisste forsøk på dobbeltkommunikasjon, eller skyldes det at ikke alle har fått med seg at Arbeiderpartiet har snudd 180 grader i næringspolitikken siden valgkampen?