Vi har vært vitne til omfattende endringer i nordområdene på bare kort tid. Rammebetingelsene for norsk sikkerhets- og utenrikspolitikk er endret. Den kalde krig er over, og vi har ikke lenger de sterke motsetningene mellom øst og vest. Som meldingen slår fast, gir dette oss store muligheter, men også krevende utfordringer. Vi kan ikke ta det for gitt at Norge til enhver tid har sammenfallende interesser med sentrale partnere. Russlands makt og innflytelse vokser med etterspørselen av olje og gass, og vi må skape oppmerksomhet om vårt syn på utnyttelsen av naturressursene i nord. Vi må utnytte de ressursene som finnes i området, på en måte som er bærekraftig og miljøvennlig. Vi må også håndtere de klima- og miljømessige endringene vi ser er i ferd med å vise seg i de svært sårbare områdene i Arktis. Dette er de overordnede utfordringene, og det er dette meldingen har tatt sikte på å møte på en helhetlig måte. Jeg vil gi ros til Regjeringen som har fremmet denne meldingen. Det er svært positivt at det i meldingen fremmes en betydelig mengde konkrete tiltak for å styrke den norske satsingen i nordområdene. Kristelig Folkeparti støtter disse tiltakene. Fokuset i nordområdene er ikke lenger sikkerhetspolitikk. I dag er det ressurspolitikk. Både på norsk og russisk side har de stående militære styrkene blitt betydelig redusert, og vi har utviklet et godt militært samarbeid med Russland. Vi har historiske forbindelser til Russland, og vi ser at samarbeidet nå øker. Våre ressurser avhenger av miljøet. Miljøet er svært sårbart, og miljøproblemene er globale. Derfor må de løses ved internasjonalt samarbeid. I Arktis ser vi nå store klimaendringer. Konklusjonene fra ACIA-studiene viser at vi står overfor endringer som vil være dramatiske på det fysiske, økologiske, sosiale og økonomiske området. Funnene er så klare at de ikke kan ignoreres. Disse miljøutfordringene utgjør et globalt sikkerhetsproblem. For å løse utfordringene må det internasjonale samfunnet handle, og vi må handle nå. Kyotoprotokollen er et viktig, første steg i arbeidet med å møte klimautfordringene. Kristelig Folkeparti er tilfreds med at Regjeringen vil arbeide for opprettelsen av et internasjonalt forskningsfond, særlig viet klimaendringer. Arktisk Råd er en arena for å gripe tak i disse utfordringene, og det er vårt fremste forum for samarbeid om de polare strøk i miljø- og klimaspørsmål. Kristelig Folkeparti er derfor glad for at Norge vil bruke formannskapet til å styrke Arktisk Råd, og støtter opprettelsen av et fast sekretariat i Tromsø. Vi mener Arktisk Råd kan bli en viktig premissleverandør for nasjonale og internasjonale tiltak. Også på Svalbard har vi en internasjonal plattform for polarforskning. Vi trenger mer kunnskap om land- og havområdene i Arktis. Det internasjonale energibyrået mener at innen 2030 vil etterspørselen etter energi øke med 60 pst. Nordområdene antas å inneholde en stor andel av verdens uoppdagede petroleumsressurser. Derfor ser vi også en økende internasjonal interesse for nordområdene. I denne prosessen må vi sikre at Norges økonomiske og miljømessige interesser blir ivaretatt. Gjennom nordområdedialogene vil vi kunne fremme våre synspunkter og legge et godt grunnlag for forståelse for norsk syn og prioritering. Vi er allerede i gang med en slik dialog med USA og Tyskland, og forbereder nå Canada og Frankrike. Det skal også inngås dialog med Storbritannia og EU. Det er helt sentralt at våre samarbeidspartnere har god kunnskap om og forståelse for hvor sammensatt situasjonen i nord er. Skal ressursene utnyttes, er det en forutsetning at det skjer på en forsvarlig måte. Fokuset må være på det sårbare økosystemet og på miljøutfordringene ved alle typer aktivitet i dette området. Gjennom forvaltningsplanene arbeider Norge med å omskape denne tenkning til praktisk politikk. Forvaltningsplanene skal etter planen legges fram for Stortinget våren 2006. Med en ny melding om ressursbruk vil vi få anledning til å diskutere dette nærmere om et år. USA og andre nasjoner er betydelig representert i den russiske oljeutvinningen gjennom store oljeselskaper som opererer med relativt frie tøyler. Norge har erfaring, og vi har avansert og miljøvennlig oljeteknologi som vil kunne være verdifull når russerne skal utnytte de store energiressursene i sin del av Barentshavet. Den kunnskapen vi har, er viktig både når det gjelder utnyttelse av ressurser, og når det gjelder transport ut av Barentshavet. Nærheten til de nordvest-russiske olje- og gassressursene kan skape nye muligheter for Nord-Norge og næringslivet. Forholdene må legges til rette for at deler av verdiskapingen kan styrke Finnmark. Å sette Finnmark og Barentshavet i sentrum for politiske tiltak er mer enn distriktspolitikk. Det er et spørsmål om å sikre hele landets interesser. Fra Kristelig Folkepartis side vektlegger vi også utnyttelse av andre miljøvennlige energiformer. Vi er derfor glad for at et bredt flertall av partiene mener det må legges til rette for økte investeringer i alternative, fornybare energikilder. Det er bl.a. grunnlag for vind-, bølge- og tidevannskraft i området. I motsetning til petroleumsutvinning er fisk en varig ressurs, om vi forvalter den godt. For å kunne forvalte fiskeressursene godt må vi samarbeide nært internasjonalt, ikke minst med Russland. Her har vi et felles interessefellesskap. På fiskerisektoren ser vi en sterk vekst. I Nordvest-Russland er de langt fremme når det gjelder kunnskaper og kapasitet innenfor maritim sektor. Russland er i dag vårt nest største eksportmarked. Det er et viktig tiltak at det settes av midler til nasjonal marin kunnskapsoppbygging. Vi ser i dag et felles behov for økt kontrollinnsats for å avdekke overfiske og ulovlig fiske. Det er et økende problem, og samarbeidet må bli bedre. Havforskningstokter må ikke bli møtt med hindringer. Det går ut over kunnskapen om fiskebestandene. Jeg tror at en sterkere utenrikspolitisk styring av nasjonenes fiskeripolitikk vil være en fordel for det internasjonale fiskeriregimet. Et spørsmål Norge og Russland så langt ikke har klart å bli enige om, er delelinjen. Forhandlingene her har pågått i mer enn 35 år. Om vi klarer å løse denne uenigheten, åpnes nye, store muligheter for samarbeid. Det er derfor viktig at disse forhold blir avklart, og kontakten for å løse dette spørsmålet må opprettholdes. Vi kan også bli bedre på å utvikle næringssamarbeidet. Det har vært vanskelig å få til konkrete resultater i samarbeidet på det økonomiske området. Det ser mer lovende ut nå, og målet er fortsatt en felles næringsregion i nord. Skal vi klare dette, må det bli lettere for utenlandske aktører å investere i Russland. Det trengs stabile rammebetingelser, både når det gjelder lovgivning og forvaltningsvedtak. Det er en positiv økonomisk utvikling i Russland nå, og jeg håper at det vil være med og øke næringssamarbeidet. Det er næringslivet selv som må drive fram dette samarbeidet. Det offentlige kan kun være tilrettelegger. Da er det positivt at norske myndigheter vil legge forholdene til rette for å bedre varetransporten over den russisk-norske grensen og tilføre generalkonsulatet i Murmansk en næringslivsmedarbeider. Skal dette samarbeidet ha en framtid og kunne utvikle seg, må vi satse på å utdanne ungdom. Det er en forutsetning. Da må vi også bedre studentutvekslingen og øke kompetansebyggingen.