St.meld. nr. 4 er et dokument fra Regjeringen som varsler og gir melding til Stortinget om hvordan Regjeringen har fulgt opp de anmodnings- og utredningsvedtak Stortinget har gjort. Det vi har sett gjennom de siste periodene, er at antallet anmodnings- og utredningsvedtak som Stortinget gjør, som på mange måter er en instruks til Regjeringen om et bestemt handlingsmønster, vokser. Kontroll- og konstitusjonskomiteen har tidligere – og det har fått tilslutning i stortingssalen – vært meget kritisk til at særlig anmodnings- og utredningsvedtak på bakgrunn av Dokument nr. 8-forslag øker i omfang. Dette vanskeliggjør Stortingets muligheter til å øve kontroll med Regjeringens og statsrådenes virksomhet, fordi Stortinget på forhånd, før saken er dypt utredet, faktisk fatter et vedtak som instruerer Regjeringen til et bestemt handlingsmønster. Det kan frata Regjeringen – og det fratar også Stortinget – muligheten til å foreta ulike veivalg i forhold til viktige problemstillinger. Når det er sagt, er det imidlertid slik at når Stortinget som landets øverste politiske organ fatter en beslutning, skal det svært mye til hvis ikke dette følges opp av Regjeringen. Det er mitt inntrykk at Regjeringen i for stor grad søker å bake inn de enkelte problemstillinger i andre dokumenter og på den måten unngår å respondere direkte på Stortingets vedtak. Kontroll- og konstitusjonskomiteen har derfor i denne innstillingen understreket viktigheten av at når Stortinget ber Regjeringen komme tilbake til Stortinget med en bestemt problemstilling i en bestemt sak, bør dette fortrinnsvis skje i en bestemt sak. Men komiteen innser også at det fra tid til annen kan være hensiktsmessig å vurdere de ulike problemstillinger i relasjon til andre problemstillinger, og at det kan være en fordel å bake dette inn i større vurderinger og i andre saker. Det komiteen har understreket, er at hvis det er det mest hensiktsmessige, må Regjeringen synliggjøre i dokumentet at dette er en oppfølging og et svar på de anmodningsvedtakene som Stortinget har gjort. Det vi kan se av St.meld. nr. 4 for 2004-2005, er at den er betydelig bedre enn den St.meld. nr. 4 som vi fikk i forrige storting. Jeg har forstått det slik at det er en konsekvens av den forholdsvis brede og omfattende debatten vi hadde sist på bakgrunn av stortingsmeldingen om anmodnings- og utredningsvedtakene for sesjonen 2002-2003. Fremdeles er det allikevel fra komiteens side gjort en del anmerkninger der man ikke har vært helt fornøyd med oppfølgingen fra Regjeringen, men det er betydelig færre anmerkninger denne gang enn tidligere. Etter mange års medlemskap i kontroll- og konstitusjonskomiteen, og også etter mange år som medlem i Stortinget, må jeg tillate meg å si at det synes å herske en viss holdning i Stortinget: Det er viktigere å få gjort et vedtak enn å følge opp vedtaket i ettertid. Det er et beklagelig trekk, fordi vi fra kontroll- og konstitusjonskomiteen har hatt et betydelig arbeid med å få kommunisert med de ulike fagkomiteene om hva de har gjort, og hvordan de har reagert på de ulike svar som Regjeringen har gitt. Slik burde det ikke være. Det burde være slik at både de representanter og det flertall som står bak de ulike anmodningsvedtakene, også skulle ha en spesiell interesse av å følge med på hva Regjeringen gjør med de anmodnings- og utredningsvedtakene som er fattet i Stortinget. Så må man innrømme at fra tid til annen endrer samfunnet seg så pass betydelig at det er en viss mulighet for at de vedtak som Stortinget fatter, umulig lar seg gjennomføre – man har endringer i samfunnsstrukturen som gjør at det ville være ufornuftig direkte å følge opp Stortingets vedtak. Det jeg vil anmode statsråden om, er at i de tilfeller Regjeringen finner det umulig å gjennomføre Stortingets instruksjonsvedtak, bør den komme tilbake til Stortinget og redegjøre for hvorfor det er umulig, i stedet for å søke å gjemme bort problemstillingen i andre dokumenter. Det er en atskillig mer ryddig måte å håndtere dette på, særlig i en tid hvor folkestyret er så avhengig av kommunikasjon mellom de ulike politiske institusjoner, og i en tid hvor det er viktig at befolkningen blir opplyst om hva som foregår. Hvis vi kommer i en situasjon der Stortinget fatter en rekke vedtak som markedsføres i media som politiske problemstillinger som Stortinget har en spesiell oppfatning av hvordan skal løses, og det viser seg at det ikke blir gjort noe med dette, svekkes Stortingets ry og renommé i befolkningen. I siste instans vil dette relatere seg til befolkningens tillit til at Stortinget er i stand til å håndtere de viktige samfunnspolitiske problemstillinger som vi står overfor. Det er derfor viktig – også i de saker der Regjeringen, enten av politiske grunner eller av andre grunner, finner det ufornuftig, sett fra Regjeringens synspunkt, å gjennomføre anmodningsvedtakene – at dette synliggjøres og forklares i dokumentet som kommer tilbake til Stortinget. Jeg tror at både Regjeringen, Stortinget og befolkningen vil være tjent med en slik direkte og konkret behandling. Jeg skal ikke gå inn på de ulike forslagene. Dem kan stortingsrepresentantene lese, og dem kan også de ulike fagkomiteer ta opp hvis de ønsker å forfølge de sakene som kontroll- og konstitusjonskomiteen har spesielle anmerkninger til, og der den har gjort oppmerksom på at man ikke er fornøyd med oppfølgingen fra Regjeringens side. Det vil både for Regjeringen og for de enkelte fagkomiteer være anledning til å få belyst spørsmål i forbindelse med dokumenter som kommer til senere behandling. Imidlertid er det i Stortinget, slik Stortinget er sammensatt nå, alltid et krav til forhandlinger med minst tre partier før man kan få fattet et flertallsvedtak. Vi ser, spesielt i forbindelse med budsjettbehandlingen, at en del av de anmodnings- og utredningsvedtakene som Stortinget har fattet, forsvinner, at flertallet bak disse forslagene forsvinner som en konsekvens av et forhandlingsresultat knyttet til budsjettet. Vi må bare akseptere at det er slik, men jeg synes det ville være rimelig at dette blir redegjort for i dokumentet som presenteres for Stortinget, at Regjeringen konstaterer at det faktisk har skjedd, og at både Stortinget og befolkningen for øvrig ser at partiene, av hensyn til å oppnå et forhandlingsresultat, også er nødt til å gå på akkord med noen av de tidligere vedtakene. Man vil da få anmerkninger fra det som igjen er blitt et mindretall, som ønsker å forfølge denne saken, og Stortinget og Regjeringen må ha spesiell oppmerksomhet knyttet til disse problemstillingene. Da anbefaler jeg komiteinnstillingen. Vi tar stortingsmeldingen og de komitemerknader som er framkommet, til etterretning, og Regjeringen oppfordres til å arbeide videre med de problemstillinger som komiteen har pekt på, for å synliggjøre Regjeringens oppfølging av de ulike stortingsvedtak.