Jeg er tilfreds hver gang Stortinget diskuterer IT-politikk, hva gjelder både innhold og infrastruktur. Teknologien gir oss nye muligheter både i det private, kommersielle markedet og ikke minst i forhold til å forbedre det offentlige tjenestetilbudet til borgerne. Debatten om bredbånd har vært stor og omfattende de siste årene. Av og til skulle jeg ønske at vi i større grad hadde løftet blikket og ikke bare sett på båndbredde og utbyggingstakt, men hadde vært enda mer konsentrert om de tjenestene som blir tilgjengelige når bredbånd bygges ut. Det er altså ikke bredbåndet i seg selv som skaper gevinster for borgere, næringsliv og offentlig sektor, men det er også de tjenestene som lar seg distribuere via bredbåndet, som er de spennende mulighetene for samfunnet vårt. Det er der oppmerksomheten vår skal ligge. Jeg personlig ser ikke behov for at myndighetene skal forsøke å påvirke en sunn og naturlig markedsstyrt utvikling ved å introdusere det som kan oppfattes som en streng og konserverende bredbåndsdefinisjon basert på overføringskapasitet. I tillegg til å være annerledes enn hva de fleste andre land opererer med, vil dette også kunne definere ut bredbåndsteknologier, som f. eks. DSL. Så langt må vi konstatere at disse teknologiene har balansert brukernes kapasitetsbehov og betalingsvillighet på en god måte. Det er min vurdering at det er den positive dynamikken mellom utbygging av infrastruktur og utvikling av nye båndbreddekrevende tjenester og innhold som til enhver tid bør være med og definere hvilke overføringskapasiteter som bør betegnes som bredbånd. Dette behovet vil endres over tid, og følgelig vil det å innføre en teknisk definisjon raskt kunne bli utdatert. Dette er da også i tråd med OECDs anbefalinger. En slik markedsdrevet dynamikk med trinnvis utbygging av bredbåndsnettene reduserer risikoen for overinvestering i infrastruktur, samtidig som aktørene har mulighet til å oppgradere kapasiteten for å imøtekomme økte krav til overføringskapasitet som nye tjenester og mer avansert innhold krever. Både representanten Hedstrøm og jeg er opptatt av brukerorientering og sterkere forbrukermakt. Vi skiller nok noe lag i denne debatten, hvor jeg faktisk har tillit til at kundene/brukerne/kjøperne av bredbånd er kunnskapsrike og i stand til selv å definere hvilket behov de har i forhold til hvilke tjenester de ønsker distribuert via bredbånd. Det etterlyses en aktiv og ambisiøs bredbåndspolitikk. Jeg har avslutningsvis lyst til å si at det er akkurat det Regjeringen har, og den aktive og ambisiøse bredbåndspolitikken virker. Det innebærer at utbyggingen av bredbånd som bærer av attraktive tjenester går i et tempo som selv de mest optimistiske anser som svært høyt. Det gir også muligheter for borgere, for næringsliv og offentlig sektor til raskere å ta i bruk tjenester og nyte godt av de gevinstene disse tjenestene gir, raskere enn det vi hadde forestilt oss bare ett år tilbake. Vi er i ferd med å ta tetplassering i Norden når det gjelder utbygging av bredbånd, og det går som sagt i et tempo som det er all mulig grunn til å være stolt av.