Jeg vil også først få slutte meg til alle som gratulerer Bergen – og da snakker jeg ikke bare om bergenspolitikerne, men også om Bergens borgere – med det vedtaket som blir gjort i dag. Jeg tror det representerer en ny kurs for en spennende byutvikling i Bergen, til glede for alle. Venstres syn i denne saken er selvsagt nedfelt i dagens innstilling, men det er også nedfelt i de proposisjonene som ligger til grunn for dette vedtaket, fremmet i den forrige perioden av den forrige regjeringen og Venstres daværende samferdselsminister Torild Skogsholm. Så Venstre er i aller høyeste grad en del av dette som her blir omtalt som et kompromiss. Jeg har lyst til å gi uttrykk for at for meg er «kompromiss» et positivt ord. Jeg har fulgt med på portrettet av Thorvald Stoltenberg i TV, og på introduksjonen av det, hvor han nettopp løftet fram kompromisset som en undervurdert størrelse i politikken. Og jeg vil gjerne bidra til å si at for meg er dette et veldig positivt ord. Det er ofte de gode balanser mellom ulike hensyn. Det er slik i denne kompliserte verden at det sjelden er svart-hvitt. Det er de gode balansene som ofte representerer de gode løsningene. Det er i og for seg ikke noe unaturlig for en sentrumspolitiker å si dette, men kompromisset tror jeg er nødvendig. Og dette er et eksempel på et slikt godt kompromiss, kompromisset mellom veg og bane. Jeg tror ikke det er mulig å løse framtidens utfordringer ved å bygge veger og kjøre biler gjennom byen, like lite som vi kan klare oss med bane alene. Den kjente bilmannen Pehr G. Gyllenhammar, Volvo-sjefen, nordisten og folkepartisten, uttalte en gang at for ham som bilmann var det sørgelig at noen hadde funnet på dette å bringe bilen og forbrenningsmotoren inn i bykjernene. Den er lagd for å gå og for å frakte mennesker der hvor det er mulig å kjøre og ikke stå stille. Han gav i hvert fall uttrykk for noe viktig, tror jeg, at for oss som synes at bilen er viktig og nødvendig for transport av mennesker, er det også viktig å spare de sentrale bykjernene for en for stor bilvekst. Kompromisset i dag, Bergensprogrammet, synes jeg legger til rette for et veldig godt kompromiss mellom by og bane. Bilen slipper å gå innom bykjernen i samme omfang som tidligere, samtidig som det bedrer den miljøvennlige transporten i selve bykjernen. I debatten i dag er det Fremskrittspartiet som står for et annet syn, hvilket det i og for seg er greit nok å mene. Mange har det standpunkt at bilen skal ha sine veger, og ikke noe annet. Men jeg er noe overrasket over ordbruken og kraften i motstanden mot bybane fra Fremskrittspartiets talsmenn. Når jeg sitter her i salen, minner debatten meg litt om debatten som foregikk her for over 100 år siden – som jeg har lest igjennom – da man skulle vedta en annen bane, nemlig banen til Bergen by, Bergensbanen. Det kom enorme utfall mot det som ble det tapende knappe mindretallet, om hvor meningsløst dette var, hvor håpløst det var, hvordan det var imot borgerne, og hvordan en folkeavstemning ville stoppe det. Det er i grunnen en parallell til ordbruken som ble brukt den gangen. Jeg synes det er et poeng å trekke det fram på en dag som denne, for det var nok et enda dristigere prosjekt – et helt statsbudsjett i ett vedtak for å bygge banen til byen, og det var et meget knapt flertall. Men det som der krevdes, var nok i aller høyeste grad ikke populisme, men det var politisk lederskap – å tørre å se en ny måte å tenke transport på, tørre ta risiko, og det med et veldig knapt flertall. Nå er det ikke så stor risiko for å bruke et helt statsbudsjett i ett prosjekt her i dag, men det er allikevel en ny måte å tenke bruk av bane på som jeg synes er framtidsrettet, og som nettopp roper på det politiske lederskap som et stort og bredt flertall vil gjøre seg nytte av når voteringen kommer senere i dag. Jeg synes også det må være lov for meg å gi uttrykk for at nettopp bybane, som en del av dette store kompromisset mellom veg og bane i Bergen, har vært en viktig sak for Venstre lokalt gjennom mange år. Venstre har – sammen med mange andre – slåss i lokalpolitikken for å få dette til, og derfor er det en gledens dag når en ser at mange års politisk arbeid bærer frukter på denne måten. Når jeg sier det, sier jeg det ikke for å ta æren for dette, for jeg vet det er grunnlag for å dele den med mange andre dyktige politikere og partier. Men jeg synes allikevel det er viktig å få fram at det langsiktige arbeidet som begynner lokalt og går over mange år, vil kunne krones med så gode resultater som det vi oppnår i dag.