Jeg tar hermed opp forslaget i innstillingen. Det som har skjedd etter at SV la inn dette forslaget, er at det har vært en betydelig internasjonal bevegelse, særlig på et av forholdene knyttet til dette – skatt på internasjonale flyavganger. Senest har EUs finansministere i et møte for bare få uker siden tatt til orde for en frivillig beskatning av flyruter for å finansiere FN, i første omgang i EU, men også på internasjonale flyruter. Dette er et av mange forslag som kommer internasjonalt, igjen som en del av den samme debatten som vi hadde tidligere i salen, nemlig: Finnes det mer permanente måter å finansiere nødhjelp, u-hjelp og FNs arbeid på? Det finnes særlig fire aktuelle spørsmål som diskuteres internasjonalt. Det ene er ulike avgifter på finansielle transaksjoner. Det er et forslag som selvfølgelig har betydelig grad av urealisme i seg, fordi det krever at svært mange land er enig i det. Men samtidig er det svært mange land som har gjort prinsipielle vedtak om at de er for dette, i den grad flere klarer å bli enige. Dette har to hensikter. Det ene er å lage fartsdumper for spekulasjonsøkonomien, og det andre er å finansiere FN. Mange land har tatt til orde for dette, og det er et svært godt forslag som også diskuteres i økonomiske kretser – om dette kan være en måte å dempe hurtigheten i verdensøkonomien på. Mange av de finansielle transaksjonene som foregår, er utelukkende spekulativt motivert, og ikke motivert ut fra handel eller ut fra varebytte. Den andre diskusjonen internasjonalt er internasjonale miljøavgifter. Det henger spesielt sammen med at man i forbindelse med Kyoto-avtalen ikke klarte å bli enige om deler av disse klimautslippene som er globale, og særlig knyttet til fly. Det gjør at en diskusjon har vært hvordan man skal klare å skattlegge flyutslipp på en måte som blir rettferdig. Man har ikke klart å finne en klok mekanisme for å gjøre det, og dermed fikk man ikke noe om det i Kyoto-protokollen. Derfor har man i etterkant diskutert om man bør legge en avgift på flytransport og på den måten sørge for at FN får en inntektskilde som er beskjeden sett ut fra hver enkelt billett, men selvfølgelig betydelig for FN. Det EUs finansministere nå nylig har gjort, er å gå i den retning, nemlig å innføre en frivillig avgift i EU for å finansiere internasjonalt miljø- og solidaritetsarbeid gjennom FN. Hvorvidt dette vil bli operativt nå, er vanskelig å si. Mange har vært motstandere av det, også i EU. Men et flertall av EUs finansministere har som sagt ønsket denne typen skattlegging. Det er også en diskusjon internasjonalt om internasjonal våpenhandel, om det er mulig å tenke seg en avgift på det. Det er vel den diskusjonen som har kommet kortest internasjonalt, men det er en idé som flere har. Det som det derimot er fullt mulig å tenke seg, er at man lager et internasjonalt regime som hindrer skatteparadis i å unndra seg den beskatning som fellesskapet ellers i verden må betale. Det er tenkt som et system for å hindre at skatteflyktninger gjemmer seg bort. I det øyeblikket man beveger seg ut i den internasjonale verden, må man også betale skatt. Dette er også tenkt som en måte å finansiere FN og humanitært arbeid på. Det som er interessant, er at det er mange land som deltar i disse diskusjonene internasjonalt. Mange kan si at disse diskusjonene ikke er reelle, de er ikke slik at dette vil bli gjennomført i morgen, og det er selvfølgelig riktig. Men det som er trist, er at Norge som stat ikke deltar i dette, at den regjeringen vi har, hver gang denne typen forslag kommer opp, sier at dette er umulig, dette synes vi ikke er interessant, vi bakker ut. I denne regjeringen følger Høyre opp den gamle tradisjonen med å være en kontinuerlig bremsekloss, istedenfor å si ja, dette synes vi faktisk er spennende, vi har lyst til å bidra internasjonalt for å se om vi får til noe. Det er interessant at flertallspartiene i innstillingen, da inkludert Fremskrittspartiet, sier at de ikke ønsker å delta i noe som har liten oppslutning internasjonalt, og som ikke står sentralt på den internasjonale dagsorden, og derfor avviser de forslaget. Man trenger ikke å ha vært mer enn én uke i FN før man forstår at dette er internasjonale debatter som mange land deltar i, også de som har mer konservative regjeringer enn den norske. Man trenger ikke gå lenger enn til EU, der man finner at EUs finansministere har denne typen debatt på sine egne møter og også gjør vedtak om at man ønsker å innføre denne typen beskatning for å finansiere de samme formålene som ligger i dette dokumentforslaget. Det betyr at enten er de norske konservative ikke helt oppdatert når det gjelder internasjonal debatt, eller også er det fordi man bare er en bremsekloss og ikke synes at dette er spennende. Det hadde vært interessant – la meg bare si det – om man fra norsk side prøvde å gå videre, for Norge har en tradisjon og en posisjon som gjør at dette ikke nødvendigvis har partifarge. La meg bare si at dette også er et viktig poeng. Mange oppfatter denne type beskatning eller denne type forslag som å være den norske venstresidens forslag. Internasjonalt er det ikke slik. Internasjonalt er det slik at toneangivende talsmenn for disse forslagene er borgerlige politikere. Jacques Chirac i Frankrike kan i så måte være et godt eksempel på dem som har gått lengst. Det å politisere, i politisk term, disse forslagene er uheldig. Jeg tror det er derfor de norske konservative er så til de grader bakstreverske. Internasjonalt er dette forslag som har bred aksept i mange miljø, og som man ønsker å utrede og gå videre med. Hvis man bare ser på de land som er omtalt i vårt forslag, som er de som har tatt initiativ, vil man se at alle disse land styres av regjeringer som ligger langt fra det SV, Arbeiderpartiet eller Senterpartiet ønsker. Frankrike, Brasil, Chile og Spania har et helt knippe av ulike regjeringer. Det er vårt utgangspunkt for dette. Vi ønsker ikke at dette skal politiseres i den tradisjonelle partifargen, men at Norge tar et initiativ for å se om ikke det er mulig at vi kan delta internasjonalt i dette knippe av land som mener at dette er en god idé. Når man utreder det, finner man kanskje ut at det ikke var en god idé, og dermed sjalter man det bort. Vi har ikke prestisje knyttet til disse forslag. Men det vi med sikkerhet vet, og som jeg egentlig tror at hele Stortinget vet, er at det å tenke seg nye mekanismer for finansiering av FN, nødhjelp, u-hjelp, internasjonalt solidaritetsarbeid, det som bringer verden noen skritt videre, betyr at mange flere må delta og mange flere må finne løsninger, for vi vet også at mange land unndrar seg disse forpliktelsene. Det er i stor grad den vestlige verden – det finnes et knippe av land – som bidrar massivt til FN, og bra er det. Men det er klart at hvis man hadde funnet andre finansieringskilder som var permanente og trygge, ville FNs rolle internasjonalt også blitt styrket betydelig. La meg avslutte med det. Når enkelte ikke støtter disse forslag, selv om de burde ha gjort det, er det kanskje fordi man ikke ønsker at FN skal få den finansielle tyngde og den førerrolle som SV og de andre forslagsstillerne ønsker at FN skal ha internasjonalt. FN skal være den organisasjon som viser vei når det gjelder humanitært arbeid og solidaritetsarbeid i verden. Det er klart at hvis man struper FN, blir ikke FN det instrumentet. Da har vi altså en USA-ledet verdensorden som alternativ. Derfor er vi veldig for denne type utredning og denne type forslag. Derfor er dette en stor debatt internasjonalt, ikke bare på venstresiden, men blant mange konservative og rettskafne mennesker: Hvordan skal vi styrke FN? Jeg synes det er trist – la meg bare si det avslutningsvis – at det norske Høyre og den norske regjeringen ikke er med på dette, for dette er et veldig godt og anstendig forslag, som flere burde ha vært med på. Men jeg synes kanskje det er spesielt trist å se at begrunnelsen for hvorfor man ikke er med, er så til de grader utdatert og kunnskapsløs. Det synes jeg kanskje er det tristeste ved dette. Men det jeg med sikkerhet kan si, er at dette forslaget ikke er debattert for siste gang av Stortinget i plenum, for jeg vet heldigvis at det er mange som ønsker å gå videre i denne retning.