«Norge skal bli et foregangsland i miljøpolitikken. For at framtidas generasjoner skal ha tilgang til et godt miljø og ren natur, må hensynet til miljø være gjennomgripende i alt vi foretar oss.»«Hensynet til natur- og miljøvern skal gjennomsyre planlegging i alle sektorer.»«Miljøpolitikken i Norge skal bygge på føre-var-prinsippet som sier at tvilen må komme naturen til gode, på prinsippene om at forurenser skal betale og om bruk av best tilgjengelig teknologi.»«Norge skal være en pådriver i det internasjonale miljøarbeidet.»«Miljøutfordringen krever internasjonalt samarbeid, men også at vi er i stand til å tenke globalt og handle lokalt.» Dette er alt sammen utdrag fra Soria Moria-erklæringens kapittel om miljø. SV er udelt stolt av å delta i en regjering som har satt seg som mål å gjenreise Norge som et miljøpolitisk foregangsland. I denne sammenhengen er statsbudsjettet, budsjettinnstillingen, et lite, men viktig skritt i arbeidet for å oppfylle Soria Moria-plattformen. Tapet av artsmangfold i norsk natur skal stanses innen 2010. Dette slås fast i Soria Moria-erklæringen, og det deles av et bredt flertall i Stortinget. Globalt utryddes det hundrevis av arter hvert eneste år, og det haster med å få gjort noe med det. Mange av de artene vi utrydder, kjenner vi ikke. Vi har ikke undersøkt dem genetisk, og vi vet ikke hvilke skatter de kan skjule, av det vi kan ha bruk for i framtiden. Den beste måten å beskrive det som skjer når det gjelder utryddelse av plante- og dyrearter i verden, er at vi brenner biblioteker vi ikke kjenner innholdet i. For å nå målet om å stanse utryddelsen av arter innen 2010 er det viktig at vi nå setter i gang arbeidet med en naturindeks for Norge, og at det skjer raskt. Det er viktig at arbeidet er kunnskapsbasert. Skal vi få til det, er det viktig at Artsdatabanken, som er med på å levere grunnkunnskapen om det som er biologisk mangfold i Norge, sikres gode arbeidsforhold. Jeg er glad for at en samlet komite er opptatt av at vi skal ta vare på villrein. En samlet komite sier at vi skal styrke arbeidet, og jeg ser fram til det videre arbeidet med «Villrein og samfunn». Det er faktisk slik at hvis man står på Hardangervidda og ser en reinflokk, må man helt ned til Kenya for å se like mye biomasse i bevegelse. Det sier noe om det internasjonale ansvaret vi har for å ta vare på villreinen. Jeg er også glad for at en samlet komite er opptatt av at vi skal ta vare på en av de artene i norsk natur som er mest truet, nemlig fjellreven, og styrke det arbeidet. Soria Moria-erklæringen slår fast at Vefsna skal vernes, og jeg er glad for at dette også har bred tilslutning i Stortinget. Hele komiteen er, dog i forskjellige merknader, opptatt av at vi må verne villaksen. Vi har allerede mistet 45 bestander, 28 av dem er direkte truet, og 54 er nå klassifisert som sårbare. Komiteen er bekymret og imøteser en forsterket innsats for å redde villaksen. SV imøteser også at Regjeringen kommer med en ny sak om opprettelsen av nasjonale laksevassdrag. Men i Norge er det i skogen de fleste sårbare plante- og dyrearter befinner seg, og derfor er det godt å se at et bredt flertall ønsker at Regjeringen skal komme tilbake med tiltak for å øke skogvernet. Norge har mange flotte nasjonalparker. Vi imøteser en handlingsplan for bærekraftig bruk og skjøtsel av disse. Vi tror at nasjonalparkene i Norge har et stort potensial også i utviklingen av det vi kaller et grønt reiseliv. Friluftsliv skal være kilde til livskvalitet, rekreasjon og bedre folkehelse. Sikring av allmennhetens tilgang til norsk natur er grunnleggende for denne regjering. Vi er glad for at vi har økt tilsagnsfullmakten til å kjøpe eiendommer for friluftsformål med hele 175 pst. i forhold til hva den forrige regjeringen gjorde. Det er noen som latterliggjør og tror at Huk er et lite, usselig strandområde. Stranden på Huk er den mest brukte i hele Norge. Det er over en halv million mennesker som har tilgang til dette standområdet. Det at vi har fått tak i den og gir den til allmennheten, er noe vi er stolt av å ha klart å få til. Vi er også stolt av at vi har gjeninnført den juridiske bistand til kommunene for å sikre strandområder. Jeg vil også i denne sammenhengen si at flertallet imøteser en vurdering av hvordan man på den mest hensiktsmessige måten skal sikre attraktive strandeiendommer, herunder også en vurdering av opprettelse av et eget sikringsfond. Mange av oss har vært kritisk til og redd for den utviklingen vi ser i fjellheimen. Mange av oss tror at vi i fjellheimen nå står overfor den situasjonen vi stod overfor når det gjaldt strandsonen i 1970, at områder er i ferd med å bli spekulasjonseiendommer. Derfor imøteser flertallet at Regjeringen kommer tilbake med tiltak for å sikre offentlig eller lokalt forankret eierskap. Soria Moria-erklæringen slår fast at vi skal arbeide for at folk skal få oppleve en giftfri hverdag, og sikre at barn ikke utsettes for miljøgifter i sitt oppvekstmiljø. Fjordene våre skal være matfat og friluftsområder, ikke avfallsplasser for giftig avfall. Vi har økt bevilgningene til opprydding i våre fjorder kraftig, men vi vet at det gjenstår mye arbeid før vi kan friskmelde norske fjorder, og vi ønsker en offensiv for å få til det. Samtidig vet vi også at det er mange titalls tusen kjemikalier ute i forbrukermarkedet som vi ikke kjenner innholdet av, og som vi ikke vet konsekvensene av. Vi vet at mange av disse kjemikaliene er såkalte hormonhemmere som påvirker hormonbalansen, og som kan føre til alt fra barnløshet til lavere intelligens og hjerneskade hos dyr og mennesker. Dette er en utfordring vi er nødt til å ta mer på alvor enn vi har gjort til nå. Vi kjenner mange kjemikalier dårlig, men den kunnskapen det skorter aller mest på, gjelder konsekvensene av den miksturen av kjemikalier som vi utsettes for til daglig. Derfor imøteser vi en egen stortingsmelding om miljøgifter som et første skritt for en mer offensiv kjemikalie- og miljøgiftpolitikk i Norge. Soria Moria-erklæringen slår fast at farlige klimaendringer er en av de største miljøutfordringene menneskeheten står overfor. Hvis vi ikke får utslippene av klimagassene ned, skaper vi uopprettelige miljøproblemer. Seks av oss som er i salen, var i Montreal og så at Norge spilte en konstruktiv rolle. Det skal nå forhandles videre om nye forpliktelser etter 2012. Samtidig kan jeg ikke la være å gjøre meg den refleksjonen at da jeg reise fra Kyoto for åtte år siden, jublende over at vi hadde fått en avtale, var den generelle optimismen større enn den er i dag. Det er store utfordringer som står igjen for at vi skal klare å få verdenssamfunnet til å ta spørsmålene på alvor. Det er en meget stor oppgave, som krever at Norge står samlet som en pådriver, og vi har muligheten til å gjøre det. Derfor er vi veldig glad for at vi skal ha ambisiøse tiltak her hjemme. Vi er glad for at vi skal legge fram sektorvise klimahandlingsplaner, slik at vi ser at alle sektorer bidrar. Vi er glad for at vi skal være med på å skape en verdikjede for CO2. På konferansens nest siste dag fikk vi høre et foredrag av den tidligere presidenten i USA, Bill Clinton. Hans oppfordring var helt tydelig, og den gikk også direkte til Norge som et oljeproduserende land: Selv om vi ikke greier å bli enige om alt nå, er det ingen grunn til ikke å gjøre det vi vet er lurt. Og det vi vet er lurt, det som redder miljøet og skaper arbeidsplasser, er å satse på og investere i de nye fornybare energikildene. Han var helt tydelig og sa at det nå må være slutt på å se på nye fornybare energikilder som noe smått, og at det må være slutt på å latterliggjøre dem som snakker om dette som framtiden. Dette er framtiden. Han pekte på Danmark og sa at det vel var ingen i Danmark som var lei seg for at man nå får 20 pst. av strømmen fra vindmøller og har fått en stor eksportindustri i form av vindmøller. Det som var smått, er blitt stort. Bieffekten av dette er at man har skapt masse arbeidsplasser. Vi skal skape en verdikjede for CO2. Vi vet at uansett om vi får til en storsatsing på nye fornybare energikilder og energisparing, er vi avhengig av de fossile energikildene i lang tid. Men da må vi fjerne forurensingen, de fossile energikildene må avkarboniseres. Det eneste håpet man ser hvis man skal få ned utslipp i land som Kina, Brasil og India, som har kullreserver, er at vi finner en måte å eksportere teknologi til dem på, slik at de kan få ned sine utslipp. Og klarer Norge, som et oljeeksporterende land som har tjent seg søkkrikt på å bidra til forurensning, å bidra til å skape denne teknologien, så har vi gjort noe som er et månelandingsprosjekt for dette landet, men som også gir oss verdens beste plattform for å være blant dem som står tryggest og sterkest når man jobber for å få til internasjonale avtaler, som vi er helt avhengig av om vi skal møte den største miljøutfordringen vi står overfor.