Jeg er opptatt av skjevdelingen mellom helseforetakene, der Helse Vest og Helse Midt-Norge kommer dårligst ut. Utfordringen framover blir å utjevne skjevdelingen mellom regionene slik at vi får en rettferdig fordeling. Det er viktig at de vedtak som fattes i Stortinget, følges opp, og at det i denne saken skjer så fort som mulig, og jeg tenker på St.meld. nr. 5 for 2003-2004. Både pasienter og ansatte i de aktuelle helseforetakene opplever skjevdelingen urettferdig, og problemene med dette har også forsterket seg i det siste. Vi foreslo derfor sammen med Høyre i forbindelse med behandlingen av revidert i dag å rette opp skjevdelingen med ytterligere 49 friske millioner. Dessverre blir det ikke flertall for dette. Det gjenstår en del opprettinger før oppfølgingen av St.meld. nr. 5 er gjennomført, og det er nå behov for en ny gjennomgang av beregningen av basistilskuddet sammenholdt med en helhetlig oversikt over eksisterende budsjetter og regnskaper i helseforetakene. Dette vil kunne danne grunnlaget for en felles forståelse av utfordringene som finnes i sykehussektoren, og det vil være riktig å se på fordelingen ut fra en helhetlig vurdering av dagens situasjon. Befolkningsstørrelse og alderssammensetning, men også nasjonale prioriteringer sett i lys av nye oppgaver som er tilført helseforetakene de siste årene, bør inngå i en helhetlig gjennomgang av inntektsfordelingen. Det er i denne forbindelse viktig å minne oss selv om bakgrunnen for sykehusreformen, tror jeg. Årene før sykehusreformen måtte Stortinget nesten hvert år bevilge ekstra penger til fylkeskommunene for å dekke underskuddene, og det oppstod dermed uklare ansvarsforhold. Fylkeskommunene hadde eieransvaret, mens ansvaret for finansieringen ble stadig mer statlig, og hensikten med reformen, eller noe av den, var bl.a. at underskuddene og tilleggsbevilgningene skulle bli mindre. Det er viktig at helseforetakene fokuserer på budsjettbalanse, aktivitetsvekst og effektivitetsvekst i henhold til det oppdrag de får i styringsbrevene fra sin eier. Staten må på sin side skape forutsigbarhet, bl.a. ved å ordne opp i forhold rundt åpningsbalanse, refusjonssatsene ved den innsatsstyrte finansieringen, balansekrav osv. Det er vanskelig for Stortinget å vurdere om ventelister er resultatet av høye kostnader eller for lave bevilgninger. Sannsynligvis vil alle helseforetakene og ikke minst pasientene være tjent med stabile overføringer basert på nasjonale prioriteringer, framfor stadige inndekninger, underskudd og forskyvning av budsjettbalanser. Men først må grunnlaget for finansieringen komme helt og fullt på plass. Kristelig Folkeparti imøteser Regjeringens innsats for å få dette til.