I Soria Moria-erklæringens kapittel om internasjonal politikk har avsnittet som omhandler nordområdene, fått en helt spesiell plass. Det er nesten slik at vi kan snakke om et paradigmeskifte – eller iallfall et veldig tydelig taktskifte – i norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk i nord. At det har vært nødvendig, har de siste tiders begivenhet med all tydelighet vist. Det beste med nordområdepolitikken i Soria Moria-erklæringen er at den bygger på et av Gros mest kjente mantra: Alt henger sammen med alt. Når Norge skal ivareta sine strategiske, økonomiske og miljømessige interesser i nord, må man – slik denne regjeringen gjør – utmeisle en sektorovergripende politikk, hvor det analyseres og arbeides langs mange linjer og på tvers av de ulike feltene. Det har kanskje ikke vært den vanligste måten å drive politikk på. Nå har vi sett at det er det vi må, dersom vi skal lykkes. De store politiske utfordringene i nordområdene er knyttet til flere felt. Noen av de viktigste er nevnt i dag: fiskeriforvaltning, energi- og miljøpolitikk, folk-til-folk-samarbeid og forsvarspolitikk. Etter de store omstillingene i Forsvaret og den forsvarspolitiske turbulensen som den forrige regjeringen skapte, er det befriende med en så klar forsvarspolitisk tale som den vi finner i Soria Moria-erklæringen. Der står det at Regjeringen vil «styrke Forsvarets tilstedeværelse og suverenitetshevdelse i nord, inkludert Forsvarets bidrag til god beredskap mot miljøkriser og Kystvaktens evne til ressurskontroll og beredskap». Det er ingen tvil om at Forsvaret er en av de aller viktigste stolpene i den nye nordområdepolitikken. Forsvaret har mange oppgaver. I samarbeid med sivil beredskap skal Forsvarets fartøyer, fly og kystvaktskip overvåke ferdsel og aktivitet i nord, bidra til å hindre ulykker og miljøødeleggelser og bistå ved redningsoperasjoner og andre dramatiske hendelser. Et sterkt forsvar er en viktig forutsetning for at vi kan opprettholde stabilitet i et område som mer og mer kommer i fokus i et stormaktspolitisk perspektiv. De enorme ressursene i nord blir stadig viktigere for både Europa og USA. Vårt eget behov for å hevde suverenitet og for å utøve god ressurskontroll betinger Forsvarets nærvær, slik det beskrives i Soria Moria-erklæringen. Derfor er det mange som i den siste tiden har vært mer urolige enn hva godt er. Stikk i strid med Regjeringens uttalte politikk er det kommet signaler som trekker i en annen retning enn det Regjeringen vil. Når forsvarssjefen i sin tale i Oslo Militære Samfund ordlegger seg på en slik måte at man kan oppfatte det som om vi står overfor en massiv nedbygging av Forsvaret i Finnmark, i Indre Troms, i Harstad-området og andre steder – at det tegnes et bilde av et marginalisert forsvar i nord – er det forståelig at bekymring og usikkerhet kommer til uttrykk. Det er da vi trenger forsikringer om at den forsvarspolitiske kursen – med et sterkt og operativt forsvar i nord – ligger fast. Jeg er glad for at forsvarsministeren bekreftet det i dag. Alt henger sammen med alt, sa Gro. Nordområdepolitikkens plattform hviler på flere ben. Svekkes den forsvarspolitiske stolpen, står vi tilbake mer sårbare enn vi kan tåle. Vi trenger den helhetlige nordområdepolitikken som regjeringen Stoltenberg har lagt opp til.