På mange måter er denne debatten en utfordring i forhold til å vurdere hva som er best for barnet, fordi vi har to spor og to systemer. Det ene er det sporet som i fylkesnemndene går på spørsmålet om barnevernets tvangstiltak, og det andre er det mer sivilrettslige mellom partene, hvor man skal avgjøre både hvor barnet skal bo fast, og også spørsmålet om samvær. La det ikke herske noen tvil om at det å være utsatt for vold som barn, eller det å være vitne til vold, f.eks. at en omsorgsperson utsettes for vold, er relevante vurderingstemaer i begge de aksene. I den grad det hersker tvil om at mor utsettes for vold i et parforhold, og det ikke skulle ha noen betydning for å vurdere barnets situasjon i hjemmet, er jeg ganske sikker på at det er viktige elementer som allerede fylkesnemndene og også barnevernstjenestene lokalt legger avgjørende vekt på når de skal vurdere spørsmålet om hva som er barnets beste. Nettopp denne debatten og fokuseringen på at barn er vitne til at omsorgspersoner utsettes for vold, er åpenbart av betydning i forhold til spørsmålet om hvordan barnet har det hjemme, og hva som er barnets beste. Vi har bred dokumentasjon i forhold til spørsmålet om hva det betyr for barnet å se at en omsorgsperson utsettes for vold, og det har betydning for å vurdere hva som er barnets beste. Det har også betydning for den rettslige vurderingen fra domstolenes side av om samvær skal innrømmes, og har man mistanke om eller dekning for at barnet utsettes for vold, så er det avgjort et viktig moment. Den problemstillingen som interpellanten reiser, går på spørsmålet om barnevernets mulighet for å kunne agere på en samværsavtale. Som jeg sa i mitt hovedinnlegg, er det også noe som Regjeringa vil vurdere ut fra den saken som er reist – i hvert fall se på i hvilken grad vi kan gjøre systemene i seg sjøl smidigere. Det er, som interpellanten også har vært inne på, ikke helt enkelt for en mor eller en far bestandig å måtte gå til sak for å få omgjort slike spørsmål. Det bør være enklere, nettopp fordi spørsmålet om hvorvidt barnet utsettes for vold, er av avgjørende betydning. Så vil jeg bare kort peke på at vi i løpet av neste år, både fra Justisdepartementets side og også med god hjelp fra de andre departementene, vil sette i verk en god del tiltak for å få økt fokus på denne situasjonen. Jeg peker bl.a. på den satsingen vi gjør i politiet ved å etablere team som skal gå inn i denne typen saker, økt bruk av bistandsadvokat, spørsmålet om voldsalarm, Barnas hus-satsingen, utvidelse av hjelpeapparatet i forhold til overgriperne og spørsmålet om lettere varslingsmuligheter for barn, bl.a. en sentraltelefon. Dette er temaer vi vil komme tilbake til, og dette er en grei oppstart.