Forsvaret hadde i 2004 et uhjemlet merforbruk på i overkant av 1,1 milliarder kr. Det er siste ledd i en kjede av økonomiske uregelmessigheter og overforbruk i det norske forsvaret. Et merforbruk som det vi nå opplever for 2004, er, som saksordføreren sa, «sterkt kritikkverdig». Det blir ikke mindre kritikkverdig når vi vet at Forsvarets regnskap for de tre foregående år viser store mangler, og at regnskapet for 2003 ikke ble godkjent. Politisk sett innebærer dette intet mindre enn at Regjeringen, og i særdeleshet partiet Høyre, rett og slett ikke har vært i stand til å styre økonomien i Forsvaret i hele den fireårsperioden denne regjeringen nå har sittet i regjeringskontorene. De forsvarssakene vi har opplevd de siste årene, reiser to viktige spørsmål. Det ene er: Har Forsvaret den nødvendige respekt for de økonomiske rammer som de blir underlagt? Det andre spørsmålet er: Har Regjeringen den tilstrekkelige styring med Forsvarets økonomi? Senterpartiet tror dessverre at svaret på begge spørsmål må bli nei. St.meld. nr. 29 viser en større vilje enn tidligere til å ta tak i problemene. Det viser vel egentlig kanskje først og fremst hvor lite vilje det har vært tidligere. Men også i forbindelse med St.meld. nr. 29 blir noen av svarene for enkle, for heller ikke St.meld. nr. 29 er villig til å drøfte styringsproblemene i Forsvaret i forhold til den omfattende omstillingsprosessen som Forsvaret er inne i. Etter Senterpartiets mening er det grunn til å spørre om omstillingens krav, måten den gjennomføres på og om tempoet i omstillingsprosessen i seg sjøl har medvirket til mangelfull kontroll og oversikt over økonomien. Bruken av konsulenter utover enhver rimelig sammenheng og FLOs problemer med nye regnskapssystemer kan tyde på det. Likevel er viljen hos flertallet i Stortinget til å gå inn og rette opp feilskjær i omstillingsprosessen, ja, i det hele tatt til å vurdere sider ved omstillingsprosessen, svært liten. Jeg må si at jeg i den forbindelse også er svært overrasket over Arbeiderpartiets unnfallenhet. Slitasje og omstillingstretthet blir ikke vurdert. Konsekvensene av samtidig nedbemanning og introduksjon av nye systemer blir ikke vurdert. Tidsaspektet i omstillingsprosessen blir overhodet ikke vurdert. Om arbeidsplasser er blitt fjernet før oppgavene har forsvunnet, blir heller ikke vurdert. Senterpartiet deler de betraktningene som er kommet omkring systemet med horisontal samhandling. Vi er enig i at det er et system som virker kunstig innenfor Forsvaret, og som bør gjennomgås. Det ser ut til å skape uklarhet. Det skaper kunstige markedsområder, og det skaper åpenbart et betydelig merarbeid for ansatte i Forsvaret. Senterpartiet mener også at uansett hva man mener om Golf-programmet, burde man være opptatt av å gi Stortinget en full oversikt over dette programmet, over alle planlagte faser og over de totale kostnadene ved gjennomføring. Særlig viktig blir det når Regjeringen i stortingsmeldingen faktisk uttaler at for å tilfredsstille øvrige deler av økonomisystemet er det kritisk viktig at de neste fasene av Program Golf blir gjennomført. Ja, men da har jo ikke Stortinget noe valg. Og da vil det være ytterst vanskelig å si til Stortinget at her skal dere få lov til å godkjenne hver enkelt fase. Det vil i realiteten ikke finnes noen sjølstendig mulighet til å stoppe før det er endelig gjennomført. Senterpartiet mener også at den nye integrerte ledelsen innenfor Forsvaret bør gjennomgås med et kritisk blikk. Vi mener at et eget eksternt utvalg må gjennomgå ledelse, organisering og styring i forsvarssektoren, akkurat som vi mente i fjor høst, da vi fremmet det samme forslaget. Senterpartiet er svært overrasket over at en i meldingen går svært langt i å unnslå seg ansvaret som tilligger Forsvarets militære og politiske øverste ledelse, ved å legge såpass mye av ansvaret over på de såkalte kapitteleierne. Det er for øvrig et helt nytt ord – parlamentarisk sett. Vi synes det er besynderlig at departementet nærmest antyder at det er kapitteleierne som burde ha skjønt at de sentralt besluttede systemene, f.eks. når det gjelder lønn og regnskap, egentlig ikke var helt pålitelige. Det er en merkverdig forklaring på problemer som sjølsagt tilligger den øverste politiske og militære ledelse. Det er sagt tidligere, men det må dessverre gjentas her i dag: Den måten denne regjeringen de siste fire årene har håndtert forsvarspolitikken på, inngir ikke tillit. Det er alvorlig for Regjeringen, men dessverre er det først og fremst alvorlig for et norsk forsvar, som er helt avhengig av tillit ute i befolkningen og i de folkevalgte organer.