Hver dag hører vi fra denne talerstol hvor viktig det er å ta vare på de svakeste i samfunnet. Det er kanskje den viktigste oppgave vi har, spesielt vi som sitter i helse- og omsorgskomiteen. Det kan være mange årsaker til at noen kommer inn under betegnelsen «de svakeste». Noen har sosiale tilpasningsproblemer, andre har uforskyldte sykdommer. Det er bare å erkjenne at Regjeringens budsjett for helse- og omsorgtjenester ikke fanger opp mange nok av de menneskene som har ulike typer kroniske sykdommer. Det var godt å høre statsråden si i dag at vi skal få vaksinasjon mot pneumokokkbakterien for barn som er utsatt for hjernehinnebetennelse. Det viser seg også, etter at dette ble innført i USA i 2000, at det ikke har hatt noen bivirkninger eller komplikasjoner. Det er flott at disse menneskene blir ivaretatt. Et annet problem som vår komite sliter med i like stor grad som de andre, er at handlingsregelen, som aldri har fungert, de facto styrer vår økonomi slik at det blir viktigere å investere i aksjer i USA enn det er å ta godt nok vare på våre barn, kronisk syke og eldre. Regjeringen har en meget lunken holdning til en nasjonal plan for forebygging, forskning og behandling av diabetes. Vi er dårligst i klassen på behandling av diabetessykdommen av de land vi ønsker å sammenligne oss med, og vi vet også at dette problemet vil bli økende i framtiden. Når vi vet at et lite land som Island har gjennomført en nasjonal plan for diabetes med sine ressurser, er det helt klart en oppgave vi også må ta på alvor. Hvor er det blitt av Arbeiderpartiets, Senterpartiets og SVs holdninger overfor disse utsatte syke og svakeste? Det nytter ikke å følge opp disse sykdommene med tom retorikk. Hvis Regjeringen ønsker å foreta seg noe, må det følge penger med. ADHD-problematikken er også økende, og vi vet altfor lite om adferdsbaserte prosesser. Hvordan skal vi som nasjon klare å forske på og forstå problematikken rundt adferdsbaserte prosesser, hvis vi ikke oppretter et grunnforskningssenter i Norge? Relaterer vi ADHD-problematikken opp mot de innsatte i våre fengsler, er fengslene overfylt av personer med adferdsproblemer. Det vil både for det enkelte menneske og for det øvrige samfunn være særdeles riktig å ta dette på alvor. Men nei, de rød-grønne går imot. Kommer forslaget fra galt parti, eller er det slik at vi har for lite penger her også? Som sagt: Det å ta vare på de svakeste og syke er en av våre viktigste oppgaver. Derfor har Fremskrittspartiet styrket helse- og omsorgssektoren i sitt budsjett og i salderingen med 3 milliarder kr mer enn Regjeringen har gjort. Og hvorfor har vi gjort det? Det virker som om Fremskrittspartiet er det eneste politiske parti som har forstått at skal vi ta våre barn, syke og eldre på alvor, må vi som nasjon være villig til å satse nok på helse. Så får heller andre være uenig i Fremskrittspartiets prioriteringer. Selvfølgelig koster dette, men befolkningens helse er viktigere enn papirpenger i utlandet.