I den forrige interpellasjonsdebatten snakket vi om forebygging, og nå snakker vi om reparasjon. Jeg forstår veldig godt at representanten Dåvøy tar opp de frivillige institusjonenes situasjon innenfor rusbehandling etter rusreformen, etter at ansvaret ble overført til spesialisthelsetjenesten, med den turbulensen som var omkring dette. Det er klart at det er en del institusjoner som kom i en vanskelig situasjon. Derfor synes jeg det er viktig at vi drøfter det i Stortinget. Frivillige, frivillige organisasjoner og ideelle organisasjoner tok tidlig ansvar for folk som falt utenfor. Mange av de organisasjonene som er her i dag, er organisasjoner som har en lang tradisjon når det gjelder å stille opp for rusmiddelavhengige, for folk som strever med livene sine. Jeg mener at denne regjeringen har sett det og tatt ansvar for det, noe budsjettinnstillingen som skal debatteres i morgen, også viser, der vi styrker den posten frivillige organisasjoner innenfor rusomsorgen får sine tilskudd fra. Det er viktig, og det er fordi Regjeringen ser at disse institusjonene faktisk har en viktig plass i den totale rusomsorgen. Jeg mener at det også er viktig at disse institusjonene blir lagt inn under kontroll, at de blir evaluert, og at det blir stilt kvalitetsmessige krav til dem. Men det betyr ikke at alle skal være like, det har jeg lyst til å understreke. Jeg tror noe av styrken til de frivillige organisasjonenes institusjoner er nettopp at de driver forskjellig og når litt forskjellige rusmiddelavhengige. Jeg tror vi trenger et bredt spekter av tilbud innenfor rusomsorgen. I så måte mener jeg at disse institusjonene er med på å representere det mangfoldet vi faktisk trenger. Men det er viktig at en stiller kvalitetskrav til dem, at de driver slik andre driver. Vi hører at det finnes folk som mener at dette er annenrangsbehandling. Jeg tror det er viktig at de blir evaluert, at de får et kvalitetsstempel, og da vil de også i fremtiden bli tatt på alvor – både når det gjelder å få avtaler med de regionale helseforetakene og med kommuner. Jeg tror at mange ser at de frivillige organisasjonene som driver den type tiltak, faktisk har noen ressurser ekstra som en ofte innenfor det offentlige apparatet ikke ser, nemlig det store menneskelige engasjementet fra dem som driver disse institusjonene. Det er viktig å ta med seg. Til slutt: Ordet «troverdighet» er brukt her i dag, og mangel på troverdighet. Jeg er for så vidt glad for at representanten Inga Marte Thorkildsen tok opp dette med at Høyre har et troverdighetsproblem i alkoholpolitikken, så slipper jeg å si det.