Jeg deler statsrådens oppfatning at Kunnskapsløftet er svært viktig, og at det er omfattende. Jeg er også glad for hans tilnærming til at det er mye å lære på veien, og at han har lagt opp til å ta slike grep. Grunnen til at jeg reiser spørsmålet, er ikke at jeg på noe tidspunkt har betvilt viljen til å bruke disse pengene. Det er i grunnen den uro jeg har etablert i meg som en slags livets vandrer, både i samtale med lærere og også fordi jeg har opplevd Utdanningsforbundets rapport som en konstruktiv undring. Undringen går jo ut på om en faktisk gjennom etter- og videreutdanning får faglig og pedagogisk utvikling. Når jeg reiser undringen, er det ikke for å angripe Kunnskapsløftet. Selvfølgelig ikke – jeg har vært med på å slåss det fram, og jeg er veldig glad for at statsråden holder fast på det, men det er fordi jeg tror at norsk etter- og videreutdanningspolitikk i mange år har vært veldig tilfeldig. Den har bestått av en dose fag, bra, en dose pedagogikk, bra, og en del ymse annet. Det er det å få dette målrettet slik at det blir konsentrert om det statsråden legger vekt på, at vi er opptatt av det. Så jeg ville gjerne høre litt mer om statsrådens refleksjoner over hvordan han vil bidra til det. Jeg føler at han har gitt meg delsvar så langt, og avventer ytterligere kommentarer.