Endringene i proposisjonen som vi nå har til behandling, foreslås for å sikre at norsk lovgivning er i overensstemmelse med de krav som Europarådets biomedisinkonvensjon stiller når det gjelder adgang til å foreta inngrep overfor personer som ikke er i stand til å samtykke. Det framgår av innstillingen at komiteen er svært enig i denne saken. Ved en inkurie har regjeringsfraksjonen gått inn i en merknad som står i innstillingen på side 4, første spalte, nederst. Vi beklager det, men denne merknaden ville ha som konsekvens en innsnevring av dagens praksis. Det var altså ikke vår hensikt, og jeg skal kort begrunne dette. Odelstingsproposisjonens forslag til § 9 nytt annet ledd gir anvisning om hvilke hensyn som vil være relevante for vurderingen av om et svangerskapsavbrudd vil være i den klare interessen til en kvinne uten samtykkekompetanse. Lovforslaget nevner ikke alvorlig sykdom, men viser kun til § 2 tredje ledd bokstav c. Dersom alvorlig sykdom skal «forstås som alvorlig, arvelig sykdom uten behandlingsmuligheter» bare i forhold til kvinner som ikke har samtykkekompetanse, vil ikke lovforslaget kunne vedtas i den form det nå framstår. Så vurderingen av hva som er i kvinnenes interesse, blir knyttet opp til § 2 for å unngå at det blir foretatt en forskjellsbehandling av kvinner med og uten samtykkekompetanse i større grad enn det som er nødvendig. En forståelse av alvorlig sykdom som «alvorlig, arvelig sykdom uten behandlingsmuligheter» i forhold til kvinnen uten samtykkekompetanse innebærer at reglene for når disse kvinnene kan få innvilget abort, vil være strengere enn for når kvinner med samtykkekompetanse kan få innvilget abort, noe som igjen kan utgjøre usaklig forskjellsbehandling, og vi legger til grunn at prinsippet i norsk rett er at man ikke skal foreta usaklig forskjellsbehandling.