Som ny stortingsrepresentant har det vært interessant å følge høstens budsjettdebatt. Hovedinntrykket har vært en regjering og et nytt rød-grønt flertall på offensiven, opp mot en litt tafatt opposisjon, som ikke helt har taklet overgangen etter valget. Det er kanskje forståelig siden velgerne så klart og tydelig vendte tommelen ned for videre eksperimentering med skattelette og privatisert velferd, som var selve kjernen i det borgerlige alternativet. Det som er litt vanskeligere å forstå, er at opposisjonen stadig gjentar at de ikke klarer å få tak i hva den nye kursen egentlig består i. Når dagens debatt er over og vedtakene fattet, regner jeg med at kursen er blitt litt klarere, for i dag er Stortinget invitert til å diskutere en av de store budsjettvinnerne i den nye kursen: den delen av befolkningen som er avhengig av Arbeids- og sosialdepartementets budsjett. Dette er ingen tilfeldig budsjettvinner, men et helt bevisst krafttak for de gruppene som blir særlig prioritert i Soria Moria-erklæringen. I stedet for skattelette satser det nye flertallet på tre hovedpilarer i arbeids- og sosialpolitikken – en betydelig mer ambisiøs arbeidsmarkedspolitikk, en kraftig heving av innsatsen mot fattigdom, med særlig barnepolitisk fokus, og en reversering av den forrige regjeringens undergraving av arbeidstakeres rettigheter. Dette er tydelige verdivalg fra et nytt flertall. Dette er den nye kursen, som vil bli fulgt opp videre i kommende budsjetter. Allerede neste år kommer stortingsmeldingen om arbeid og velferd fulgt av en egen plan for bekjempelse av fattigdom, og viktigst av alt, gjennom den nye arbeids- og velferdsetaten kommer den største sosialpolitiske reformen på lenge – ordningen med velferdskontrakter, der de som inngår kontrakt, skal få økte ytelser mens de kvalifiserer seg for arbeidsmarkedet. Den nye arbeids- og velferdsetaten som blir operativ fra 1. januar 2006, har som formål å få flere i arbeid og færre på passiv stønad. Regelverket skal gjennomgås, gjøres enklere og tilpasses den enkeltes behov på en bedre måte. Alle steiner skal snus i tett samarbeid med interesseorganisasjonene. Det kommer til å stille store krav til de ansatte i førstelinjetjenesten, men samtidig gis det større frihet til å ta fornuftige avgjørelser lokalt. Velferdskontrakter er sosiale investeringer som vil gi god avkastning, både i form av livskvalitet for den enkelte og økt verdiskaping i samfunnet som helhet. Velferdskontraktene bygger på flertallets menneskesyn, der hver og en har rett til å finne sin plass i samfunnet ved å bidra til fellesskapet med det man kan. Alle mennesker har behov for å oppleve at samfunnet trenger dem. I dag har vi altfor stor oppmerksomhet rettet mot hva som er den enkeltes problem. Det ønsker vi å snu, slik at vi i stedet spør om hva folk kan og hvordan den evnen til verdiskaping som alle besitter, kan styrkes, slik at flere kommer i arbeid. Flertallet vil ha særlig oppmerksomhet rettet mot ungdom, innvandrere og personer med behov for attføring og tilrettelagte arbeidsplasser. Utgangspunktet er at menneskene er samfunnets viktigste ressurs, og at det bor ressurser i alle mennesker. Nærmere 1,2 milliarder kr er foreslått og vil bli vedtatt utover Bondevik II-regjeringens forslag på dette departementets budsjett allerede neste år. Som en rød-grønn tråd gjennom budsjettforslaget finner vi de konkrete tiltakene: Der Bondevik kutter, tilfører vi 217 mill. kr til 2 000 nye tiltaksplasser. Vi øker fattigdomspakken med nesten 0,5 milliarder kr ekstra, og av det igjen går nesten halvparten til økning i barnetilleggene til personer som er på yrkesrettet attføring eller under medisinsk rehabilitering. Vi gjeninnfører feriepengene til de arbeidsledige – et kutt som for oss var helt uforståelig – vi reverserer innstrammingen i lønnsgarantiordningen og opprettholder ventelønnsordningen, for å nevne noe. Vi ser kort og godt ikke poenget i å ta fra dem som lite har, for å finansiere skattelette i den andre enden. Riktignok på en annen komites budsjett, men i samme gode ånd, kommer også nye 100 mill. kr til å innlemme flere i ordningen med integreringstilskudd for innvandrere. At denne kursendringen kan beskrives som utydelig fra opposisjonens side, er uforståelig, men det må antakelig skrives på kontoen for politisk retorikk, i håp om å tilsløre det som for de fleste andre framstår som reelle politiske forskjeller. Jeg ser fram til en debatt der disse forskjellene kommer tydelig fram, i trygg forvissning om at de beste forslagene kommer til å bli vedtatt.