Lat meg først få takka både utanriksministeren og forsvarsministeren for orienteringane om Noreg sitt engasjement i Afghanistan og Irak. Det er positivt at desse orienteringane blei framførte i ope storting. Det er viktig med størst mogleg openheit knytt til Noreg sitt engasjement i utlandet. Særlig viktig er dette når Noreg deltek med militære bidrag. Bakgrunnen for det internasjonale engasjementet i Afghanistan er ønsket om å bidra til fred og forsoning. I fleire tiår har det afghanske folket levd i ein meir eller mindre permanent krigssituasjon. Lovløyse, utryggleik og total mangel på demokratiske rettar har vore standarden. I mangelen på ein fungerande stat har landet vore herja av kriminelle bandar, det eine terrorregimet har erstatta det andre, og landet har vore ein fristad for terroristgrupperingar. Sjølv om orienteringane viser at det enno er ein lang veg å gå før demokratiet har slått rot og ro og orden er gjenoppretta i heile Afghanistan, meiner eg me må fokusera på dei positive utviklingstrekka me har sett dei siste åra. Landet blir i dag styrt av valde representantar. Presidenten er folkevald, og 18. september i år blei det avvikla parlamentsval under forholdsvis rolege former. Eit lovverk byrjar så smått å ta form. Sjølv om det finst unntak, har òg tryggleikssituasjonen for innbyggjarane i landet betra seg. Landet er ikkje lenger ein fristad for terroristar. Den positive utviklinga me har sett i Afghanistan i demokratisk retning, hadde neppe vore mogleg utan internasjonalt engasjement og nærvær. Det er viktig at den positiva utviklinga me har vore vitne til, blir teken vare på, og at alle delar av landet får ta del i denne utviklinga. Skal det skje, er framhald av internasjonalt engasjement avgjerande. Afghanske styresmakter treng hjelp for å få til ro, orden og gjenoppbygging. Det afghanske samfunnet har manglar på dei fleste område, frå infrastruktur via sivile institusjonar til politi og rettsvesen. Det er derfor viktig at den internasjonale bistanden blir innretta så breitt som mogleg. Dessverre er tryggleikssituasjonen i landet slik at han er den største trusselen mot ei vidare positiv utvikling. Delar av landet blir styrte av lokale krigsherrar. Narkotikaproduksjon er framleis et stort problem. Føresetnaden for å få til ei positiv utvikling i det sivile samfunnet er at tryggleiken blir teken vare på. Det er vanskeleg å sjå at dette kan skje utan framhald av militær innsats. Framhald av internasjonalt militært engasjement vil derfor vera nødvendig. NATO har teke på seg eit stort ansvar for å sikra militært nærvær. Stabiliseringa av Afghanistan er no NATO sin hovudprioritet. ISAF blir no utvida på provinsnivå. Gjennom dei regionale stabiliseringslaga får ISAF ansvar for stadig større delar av Afghanistan. Hovudformålet med desse stabiliseringslaga er å støtta lokale styresmakter og å utvida sentralmakta sin autoritet og lokal gjennomslagskraft. Eg er glad for at Regjeringa stadfestar at Noreg vil ta sin del av ansvaret med å hjelpa Afghanistan vidare. Noreg skal bidra både med å byggja opp det sivile samfunnet og med å vareta tryggleiken. Skal eit samfunn fungera, er det avgjerande med eit fungerande politi og justisvesen. Det er positivt at Noreg bidreg til å gjera dette mogleg. Noreg sitt militære engasjement i Afghanistan skal vera på minst same nivå som i dag. Den norske mandatperioden i den amerikanskleidde operasjonen «Enduring Freedom» går ut i januar 2006. Noreg vil etter det konsentrera den militære innsatsen sin i Afghanistan i den NATO-leidde ISAF-styrken. Etter som ISAF sitt ansvarsområde blir utvida, vil ein òg komma inn i område som er endå meir utsette med omsyn til tryggleiken enn det som er tilfellet i dag. På same måten som militært nærvær er avgjerande for å vareta tryggleiken til det sivile samfunnet, er det avgjerande at dei militære styrkane sin tryggleik blir vareteken så godt som mogleg. Farlege situasjonar kan oppstå. Då er det viktig at styrkane på bakken kan få den hjelpa dei treng. Flystøtte kan då vera avgjerande. Fram til sist vinter hadde ikkje ISAF eigne fly. Før det var ein avhengig av støtte frå den amerikanskleidde operasjonen «Enduring Freedom». Noreg har no blitt bede av NATO om å bidra med fly til ISAF, slik at ein kan vareta bakkestyrkane sine tryggleiksbehov. Det er naturleg at Noreg er positiv til denne oppmodinga frå NATO om å bidra med fly. På same måten som fly frå Operation Enduring Freedom har kunna bidra til å støtta ISAF, vil fly under ISAF-kommando kunna bli bedne om å hjelpa personell frå Operation Enduring Freedom dersom nødssituasjonar skulle oppstå. Forsvarsministeren presiserte i si orientering at det er ISAF sine engasjementsreglar som skal leggjast til grunn ved ei eventuell slik støtte. Fly under ISAF sin kommando skal ikkje ha noka offensiv rolle i operasjonar i regi av Operation Enduring Freedom. Avtalen mellom ISAF og Operation Enduring Freedom om gjensidig støtte er etter mitt syn naturleg, og til no er det ISAF som har hatt størst nytte av denne avtalen. Det kan vera ulike haldningar til dei historiske hendingane som har ført fram til dagens situasjon i Irak. No bør me likevel fokusera ved å sjå framover. Situasjonen i landet er vanskeleg, og internasjonal bistand vil vera avgjerande for å få til vidare utvikling i demokratisk retning. Noreg vil ta sin del og bidra til å byggja opp att landet. Dette vil skje både direkte og gjennom FN. Noreg bidreg gjennom NATO til opplæring av irakiske sikkerheitsstyrkar. Opplæringa ved NATO sitt treningssenter på Jåttå vil fortsetja. Det nyttige arbeidet med å læra opp irakiske politioffiserar vil fortsetja. Eit fungerande politivesen vil vera avgjerande for den vidare utviklinga i landet. Økonomisk støtte som kan bidra til å betra innbyggjarane sine kår, er viktig for å få til større stabilitet. Gjenreisinga av det sivile samfunnet er viktig. Noreg vil bidra til å gjera dette mogleg. Den humanitære støtta frå Noreg vil gå dels gjennom FN og Verdsbanken og dels gjennom norske frivillige organisasjonar. Det er viktig at Irak får moglegheit til å stå på eigne bein så snart som mogleg. Landet er rikt på naturressursar og burde ha moglegheit til å skapa eigne store inntekter. Eg merkar meg særleg at utanriksministeren nemner petroleumssektoren. Den er nedsliten etter mange år med manglande investeringar. Her burde Noreg, og ikkje minst det norske petroleumsmiljøet, ha mykje å bidra med. I Noreg finst det kompetanse på dei fleste område knytte til olje- og gassproduksjon. Norske myndigheiter har kunnskap om styring, konsesjonspolitikk, lovgjeving og skattlegging. Dette er kunnskap som burde kunna overførast til irakiske myndigheiter. Nokon har prøvd å framstilla orienteringane frå utanriksministeren og forsvarsministeren som ei omlegging av norsk utanriks- og tryggleikspolitikk. Det er ikkje tilfellet. Noreg legg opp til ein meir fokusert innsats. Noreg har òg før trekt seg ut av eller lagt om engasjementet sitt i militære bidrag. Noreg organiserer no innsatsen i Afghanistan og Irak på same måten som mange andre NATO-land gjer.