Endelig får alle arbeidstakere tjenestepensjon. Det sikrer en pensjon for mange som i større grad er på nivå med de inntekter man har hatt i yrkeslivet. Reformen gjelder alle og er ikke knyttet til om man jobber i privat eller i offentlig sektor, i liten eller i stor bedrift, i frivillig sektor eller i en kommersiell bedrift. Reformen gjelder også sjøfolk. Sjøfolk er en gruppe i en spesiell situasjon. De har særaldersgrense på 60 år avtalt med arbeidsgiver. Siden obligatorisk tjenestepensjon til grupper med særaldersgrense ikke er drøftet verken i avtalen fra sist vår eller i denne innstillingen, er det derfor viktig å understreke betydningen av at Regjeringen skal ta denne problemstillingen opp i forbindelse med revidert budsjett. Flertallets vilje er dog klar: Reformen omfatter alle, også sjøfolk. Det er også viktig å følge utviklingen i det private pensjonsmarkedet nøye. Å skreddersy pensjonen kan synes forlokkende for den enkelte, men individualitet koster. Kollektive ordninger vil trolig gi en bedre avkastning og dermed en bedre pensjon for den enkelte enn individuelle ordninger. Dette er lett å overse i dag, siden konsekvensene først blir synlige langt fram i tid. Like fullt er det viktig for myndighetene å være årvåkne i forhold til denne problemstillingen, også i forhold til administrasjonskostnader, konkurransesituasjonen i markedet samt det at enkelte bedrifter kan være fristet til å fornye gamle avtaler i den hensikt å legge seg på et minimumsnivå. Noe slikt har aldri vært regjeringspartienes hensikt. En styrke ved norsk politikk er den brede enigheten vi finner i saker som denne. Når det kommer til store, viktige velferdsreformer, klarer norske politikere ofte å samle seg om gode løsninger. Det sikrer kontinuitet i folks velferd over tid, selv om regjeringer kommer og går. Jeg er glad for at tilslutningen i en så stor og viktig reform er så bred som vi ser i dag.