Stortinget har gjennom denne interpellasjonsdebatten nok en gang uttrykt sin bekymring for forfallet i en del kirkebygg, og har også et sterkt engasjement for at det bør gjøres noe med det. Det er positivt. At Stortinget har et slikt tverrpolitisk engasjement, er en styrke for oss som sitter med det statlige ansvaret på dette området, og helt sikkert også for alle kirkeeierne som finnes rundt omkring i Kommune-Norge. Jeg må imidlertid si at jeg tror egentlig ikke at problemet på dette området først og fremst er mangel på ordninger. Vi kan diskutere oss både grønne og blå i Stortinget om vi skal bruke Kulturminnefondet, om vi skal bruke Opplysningsvesenets fond, om vi skal bruke øremerkede statlige rentekompensasjonsordninger, eller om vi skal bruke de frie inntektene til kommunen. Problemet er ikke å finne på noen nye ordninger eller å fordele ansvaret mellom den ene eller den andre statsråden. Problemet er at det ikke er nok penger til å pusse opp kirkene, det er jo hovedproblemet. Man hadde altså fire år på å kunne styrke kommuneøkonomien eller eventuelt innføre øremerkede statlige ordninger, og den eneste som kom, var en som kom med et budsjettforlik en nattetime i Stortinget. Jeg vil si til Dørum at vi må slutte å kaste finter til hverandre, men det handler faktisk om politikk om man velger å gi 30 milliarder kr i skattelette, om man velger å bruke pengene på å pusse opp kirker eller om man bruker pengene på å ansette enarmede eller toarmede sykepleiere i helsesektoren. Det er altså politiske retningsvalg som man tar, og vi har da valgt å bruke vesentlig mye mer penger på den fellesøkonomien som bl.a. skal gå til opprustning av kirkebygg. Men interpellanten og flere har rettet oppmerksomheten mot et viktig poeng, nemlig at dette ikke bare er et kirkepolitisk spørsmål. Det er ikke bare et menighetsspørsmål hvordan kirkene er tatt vare på, for de eldste kirkene er det også et kulturspørsmål. De er en vesentlig del av den bygningsmessige kulturarven vår, og storsamfunnet må således ta et betydelig ansvar for at den ivaretas. Representanten Lånke var også inne på dette med kirkekunsten, som er en stor del av den kulturarven som Kirken har å forvalte. Byggene og klima – alle slike ting er jo også vesentlige for å ta vare på kirkekunsten. Vi skal bidra med vårt. Vi har allerede bidratt med et stort løft for kommuneøkonomien. Vi skal fortsette på den veien. Vi skal se på hvordan de ordningene vi allerede har, kan innrettes bedre på de aller eldste kirkene, og i samarbeid med kirkebyggeierne sørge for at denne arven blir ivaretatt på best mulig måte.