Da vi i Kristelig Folkeparti la fram vårt alternative budsjett for 2007, fikk forslaget navnet «En annen dans». Vi la fram et budsjettforslag som gir en større satsing på miljø enn det Regjeringen foreslo, og vi gjorde noen grep innenfor energibudsjettet som ville gitt en bedre distrikts- og miljøprofil. I dag er det 7. desember. Det er grønt ute. Mange, særlig barn, ville hatt snø. At det er grønt 7. desember, har vi opplevd før. Det som er nytt, er at den temperaturen vi har ute, gjør at klimaet nå er på alles lepper. Dette gir oss en mulighet som vi må bruke, for klimautfordringene er store. Derfor er det særdeles viktig at vi overholder Norges forpliktelser i Kyoto-avtalen. Skal vi klare det, må vi få til en reduksjon av CO2-utslippene. Men det er også veldig viktig at vi lager sektorvise planer for hvordan vi skal redusere disse CO2-utslippene, og at disse planene har konkrete mål, og også sier hvordan vi skal nå disse målene. Sektorvise planer som ikke inneholder mål, eller ikke konkret sier hvordan disse skal nås, er ikke et handlekraftig redskap – som vi trenger på en grønn 7. desember. Lavutslippsutvalget har vist at det er både teknologisk og økonomisk mulig å redusere klimautslippene med to tredjedeler innen 2050. Øker vi utslippene, f.eks. i petroleumssektoren, må vi redusere desto sterkere i andre sektorer, f.eks. transportsektoren. Men skal vi lykkes med det, må vi være villige til å ta tøffe politiske valg, og da blir spørsmålet til oss alle om vi er tøffe nok politisk, om vi er tøffe nok politikere til å ta de valg og gjøre de prioriteringer som er nødvendig. Jeg tror vi må satse mye mer offensivt på forskning enn det dagens regjering gjør. Jeg er glad for det Heidi Sørensen sier, at hun ønsker at Lavutslippsutvalgets innstilling og deres forslag skal drøftes i Stortinget, for i innstillingen sier regjeringspartiene noe helt annet. Fra opposisjonens side har vi prøvd å være konstruktive og fremme et forslag om dette. Tiden er ennå ikke ute. Det går an å stemme for dette forslaget senere i dag. Et av Regjeringens kroneksempler på at de vil satse i klimapolitikken, er bevilgningen på noe over 700 mill. kr til CO2 -håndtering på Kårstø. Kristelig Folkeparti synes det er bra at Regjeringen satser på CO2 -håndtering, men vi er skuffet over at forskningsmidlene ikke øker. Men det som er viktig når det gjelder Kårstø, er at tempoplanen holdes. Det må ikke sås usikkerhet om at prosjektet ikke vil bli realisert innen den tidsfristen Soria Moria-erklæringen setter, altså 2009. Jeg legger til grunn at dette ikke er noe problem, siden Stortinget ikke har orientert om noe annet, og jeg forventer derfor at det er lett for de to statsrådene vi har i salen i dag, å bekrefte at tempoplanen holdes, slik det står i Soria Moria-erklæringen, når det gjelder Kårstø. Vi har tidligere i dag hørt at representanten fra Arbeiderpartiet vil være med på en gassrørledning til Grenland, Østlandet og videre til Vest-Sverige. Det er bra. At Arbeiderpartiet står på forliket fra forrige periode, er godt å høre. I Kristelig Folkeparti er vi allerede nå klare til å klargjøre statens posisjon innenfor dette prosjektet. I en flertallsmerknad om dette står det at man ser fram til at Regjeringen setter i verk «naudsynte tiltak» for å realisere et gassrør til Grenland. Jeg tror prosjektet nå trenger at vi kommer med de forpliktelsene som trengs fra statens side når det gjelder risikokapital. Regjeringen sier at den vil legge til rette for mer fornybar energi. Det er flott. Men det må også være en politikk for dette i hverdagen til folk, ikke bare i festtaler. Vi har både i går og i dag hatt oppslag om Vikna. Jeg synes det må være problematisk at når det gjelder det største vindkraftprosjektet vårt, står det skrevet i vedtaks form at rammebetingelsene ikke er gode nok. Det må være et tankekors for denne regjeringen at de får et slikt vedtak fra et av de største utbyggingsprosjektene vi har på denne sektoren. Vi fra Kristelig Folkepartis side har sagt at vi synes det er synd at vi ikke ble enige med Sverige om grønne sertifikater. Vi tror fortsatt at grønne sertifikater vil bli en internasjonal ordning i Europa om noen år. Dette markedet vil legge til rette for økte investeringer i ny fornybar energi og utløse nye kraftmengder. Vi mener at et sertifikatmarked er mer dynamisk enn den tilskuddsordningen Regjeringen foreslår i dag. Men vi tar til etterretning at det ikke var politisk mulig å få til en slik avtale med Sverige, og vi støtter derfor subsidiært opprettelsen av et grunnfond for fornybar energi og energieffektivisering, forvaltet av Enova. Hvorfor gjør vi det? Jo, fordi vi trenger mer energi inn på markedet. Vi trenger at det satses nå. Vi har for mange prosjekter i skuffen. Nå må disse prosjektene komme opp av skuffen og settes i gang. Derfor utfordrer vi Regjeringen også ved at vi øker kapitalavsetningene til fondet vårt til 15 milliarder kr, og ønsker å øke det enda mer neste år, fordi vi tror at fondet allerede nå er for lite. Skal vi lykkes med å gjøre det norske kraftsystemet mer fleksibelt, må vi få introdusert flere energibærere. Vi må satse mer på varme og energisparing, og vi må utbedre linjenettet. En stadig strammere kraftbalanse tilsier at det haster med tiltak. Derfor har vi foreslått at vi med jevne mellomrom skal få en egen stortingsmelding om «Rikets energitilstand», og jeg tror de siste to timers debatt tilsier at det burde vært et flertall for en slik gjennomgang. Men skal vi lykkes med å få til en bedre kraftbalanse, må vi også få på plass mer ny produksjon. Vi må også stimulere til sparing og mer effektiv bruk av den kraften vi har. Toveiskommunikasjon mellom strømleverandør og forbruker er et godt virkemiddel, som vi i Kristelig Folkeparti allerede nå er klare for å forskriftsfeste. Jeg håper at den debatten vi får til våren om dette, kan skape flertall for at vi kommer et steg videre. I vårt alternative budsjett bevilger vi 10 mill. kr ekstra til utjevning av overføringstariffen. Vi mener at dette er god energipolitikk, og vi mener at dette er god distriktspolitikk, som burde samlet flertall i denne salen. I Kristelig Folkeparti er vi tilfredse med at norsk kunnskap innenfor petroleumsforvaltningen også kommer fattige land til gode. Et land med spennende muligheter for olje- og gassproduksjon er Madagaskar. Dette er et samarbeidsland for norsk utviklingsbistand, og jeg er glad for at det er et flertall som ber Regjeringen vurdere et nærmere samarbeid på dette området. Under valgkampen i 2005 tok ett av regjeringspartiene til orde for en vernepause. Under Soria Moria-forhandlingene tapte Senterpartiet denne saken, men ser vi på den praktiske politikken, kan det nesten se ut som om de vant den interne dragkampen. Dette mener Kristelig Folkeparti er synd. For å verne om det biologiske mangfoldet og for å ta vare på viktige naturområder for neste generasjon, trenger vi nye verneområder. Det er derfor viktig at tempoet holdes oppe for å gjennomføre nasjonalparkplanen i 2010, men vi frykter at Regjeringen allerede nå er på etterskudd. I Kristelig Folkepartis alternative budsjett legger vi også opp til en sterkere satsing på klassisk naturvern enn det Regjeringen foreslår. Vi bruker mer penger på skogvern, mer til bestandsovervåking og registrering av rovdyr, og mer til opprydding av miljøgifter og forurensing i grunn, vann og sedimenter. Hvorfor gjør vi dette? Jo, for å ta alvorlig det ansvar vi har overfor dem som kommer etter oss. Når det gjelder kulturminner, ønsker jeg å vise til innstillingen. Dette er et viktig område for Kristelig Folkeparti, men tiden tillater meg ikke å gå inn på det. Jeg viser – som sagt – til innstilingen. Jeg tar med dette opp de forslag Kristelig Folkeparti har tatt opp i innstillingen.