Jeg synes det er betryggende å høre at både statsråden og representanten Sandberg har hørt mine argumenter før. Jeg kan forsikre dem om at de kommer til å høre dem mange flere ganger også, fordi vi mener det vi mener om distriktspolitikken, og har en fast kurs. Vi mener at det bør føres en langt mer offensiv distriktspolitikk, og det kommer vi til å stå fast ved. Jeg har ikke kritisert representanten Sandberg eller Fremskrittspartiet for at de ikke har utformet de distriktspolitiske virkemidlene på den måten som jeg måtte ønske. Selvsagt er det slik at man i de enkelte partier kan ha ulike meninger om det. Det jeg har påpekt, er at Regjeringen har invitert en bredt sammensatt distriktskommisjon til å komme med råd. Distriktskommisjonen, inklusiv Sandberg, har kommet med råd. Svaret til statsråden og Regjeringen er ikke at man skal velge en innretning av distriktspolitikken, det er at det nivået som er på distriktspolitikken, er tilstrekkelig. Det er noe ganske annet enn å ha ulike meninger om hvordan innretningen skal være. Jeg registrerer at statsråden peker på Arbeiderpartiets alternative budsjetter. Ja, Arbeiderpartiet har en mer offensiv nærings- og sysselsettingspolitikk i sine budsjetter, og vi foretar årlig en avveining av hvilke tiltak som skal prioriteres. Nå har statsråden for så vidt brukt mesteparten av sitt engasjement her i dag til å henvise til en bevilgning på 22 mill. kr – tror jeg det var – i revidert nasjonalbudsjett, som den store massive satsingen på distrikt. Jeg går ut fra at det dobbelte ikke kan være helt ueffent. Men det er allikevel ikke mitt poeng. Mitt poeng er at denne debatten viser veldig klare ulike veivalg når det gjelder hvor man ønsker å gå i distriktspolitikken. Regjeringen foretar en svekkelse av de distriktspolitiske virkemidlene slik de er gjennomført, mens Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet ønsker en styrking. Statsråden kom i skade for å si at jeg hadde uttalt at distriktspolitikken og kuttene var en katastrofe. Nei, jeg har faktisk ikke brukt så sterke ord. Det har derimot Høyres sentralstyremedlem Jens Petter Ekornes. Det var han som brukte ordene at det var en katastrofe. Jeg har heller ikke brukt formuleringen at det denne regjeringen har gjort i distriktspolitikken, er skremmende. Jeg har faktisk heller ikke brukt så sterke ord. Det er faktisk Høyres ordfører i Ballangen som har gjort det. Jeg kan fortsette med at statssekretæren i Samferdselsdepartementet da disse kuttene var gjennomført, uttalte at statsbudsjettet har en «dårlig distriktsprofil, og dette må det gjøres noe med. Statsminister Bondevik kan ikke sitte ansvarlig for dette». Jeg registrerer det. Jeg er fullt ut enig i det han uttalte, men jeg har altså ikke brukt så sterke ord som Høyres senere sentralstyremedlem har. Jeg registrerer at representanten Sandberg sier at denne debatten fører ingensteds hen. Jo, det gjør den. Den fører ikke til noen konklusjon som det kommer til å være noe flertall for, dessverre, fordi det er et flertall i Stortinget som ikke ønsker å føre en mer offensiv distriktspolitikk. Men den klargjør alternativene, og den klargjør at dersom man ønsker en mer offensiv distriktspolitikk, dersom man ønsker en mer offensiv politikk for å skape arbeidsplasser og velferd i distriktene, trenger man et annet flertall, og det flertallet er beredt til å utøve en annen distriktspolitikk.