Interpellanten startet med å si at det var stor uro i fiskerinæringen, og nevnte en rekke organisasjoner som var betenkt over de tiltak fiskeriministeren har iverksatt. Jeg skulle ønske at den samme interpellanten hadde tatt seg en tur langs kysten og snakket med kystbefolkningen, kommuner og fylkeskommuner, spesielt i nord. Man ville da ha opplevd betydelig uro over den tidligere fiskeripolitikken som var gjennomført. Jeg synes det tegnes et for enkelt og for unyansert bilde av tilstanden i fiskerisektoren. Jeg kan i all beskjedenhet si at jeg uttaler meg også som forhenværende ordfører i en liten kystkommune som var sterkt avhengig av fiskeriene. Jeg konstaterer at flåten har tjent penger, i varierende grad, avhengig av om det er kystfiskeflåte eller stor, havgående flåte. Jeg konstaterer at fiskeindustrien har tjent penger, også den i varierende grad. Å si at fiskeindustrien etter 2004 går med svarte tall, ene og alene fordi det har vært ført en fiskeripolitikk som har resultert i det, er å forenkle det sterkt. Den tradisjonelle, tunge fiskeindustrien har hatt problemer, men vi ser at enkelte bedrifter har endret sitt produktspekter og kommet over i nye varianter som har gjort at de har tjent penger. Man har gått over til flere ferske produkter og tjent til dels gode penger. Vi har hatt et marked som har etterspurt fisk mer enn tidligere. Vi har hatt en høykonjunktur som har vært medvirkende til de positive tallene. Derfor synes jeg at vi må nyansere bildet mer, og ikke svartmale det, slik som man har gjort nå, når fiskeriministeren har gått inn for en tenkepause, som i aller høyeste grad er nødvendig. Når man refererer til diverse organisasjoner som er skeptiske, vil jeg be om at man lytter litt til professor Torbjørn Trondsen ved Norges fiskerihøgskole i Tromsø og hva han har sagt om konsekvensene av den fiskeripolitiske kurs man la seg inn på. Lytt også til seniorforsker Bent Dreyer ved Fiskeriforskning, som har sagt at vi som fiskerinasjon har en unik mulighet hvis vi spiller kortene våre riktig. FNs matvareorganisasjon sier at 80 pst. av fiskeressursene er overbeskattet. I 2030 vil vi med dagens produksjon ikke dekke mer enn 50 pst. av verdens behov for fisk. Det betyr at Norge om ikke lang tid vil stå overfor en situasjon der nettopp havets produkter vil gi klingende mynt i kassen. Da må man stille spørsmålet: Møter de operative grep som man har tatt tidligere, den store utfordringen vi ser på markedssiden i tiden som kommer? Vi har hatt en flåte som har vridd fokus mot volum og vært mindre opptatt av kvalitet. Det mener jeg er galt. Jeg kunne vist mange eksempler på at det har vært en kvalitetsnedgang på sentrale markedsprodukter. Når vi har et marked som etterspør mer kvalitet enn noensinne og er villig til å betale en bedre pris for kvalitetsprodukter, har vi en unik mulighet som vi ikke må forskusle, og da må vi ikke tegne et for negativt bilde av den næringen som kanskje er Norges framtidsnæring. Senterpartiet ønsker ikke privatisering av de felles ressursene vi har. Vi ønsker ikke større eierkonsentrasjon. Vi ønsker ikke et regime av kvotebaroner og havlorder. Vi ønsker heller ikke en ressursrente. Når interpellanten var opptatt av at vi har dårlig rekruttering(presidenten klubber) (presidenten klubber) Avslutningsvis vil jeg sitere en dame i Nordland(presidenten klubber) som heter Bente Aasjord: Tanken om å la kvotebaronene og havlordene stikke av med de økonomiske ressursene og sende skattepengene til kystsamfunnet er som å gi Afrika glassperler(presidenten klubber) i kolonitiden. (presidenten klubber) (presidenten klubber)