Det er ikke mye som skaper slik debatt som for eller imot rovdyr. Enkelt og grovt fortalt er de som bor i byene, for, og de som bor på landsbygda, imot, og det er relativt naturlig. Enda sterkere imot er selvfølgelig de som lever av bufe, har jakt som inntekt eller som rekreasjon og hobby, samt de som vil bruke naturen til opplevelser uten frykt for å møte – i dette tilfellet – ulven. Dette handler om livskvalitet. Ekstra ille er det i de fylkene som grenser til Sverige. I Sverige er rovdyrantallet atskillig større enn i Norge. Dermed får vi et stort antall rovdyr som krysser grensen etter sitt behov. Problemet er at ulvene som i stor grad befinner seg på norsk side, ikke regnes med, og vi vil da få et stort antall klart over det bestandsmålet Norge har satt seg. Av de fylkene som er ekstra sterkt berørt, er bl.a. Hedmark – så sterkt berørt at Mattilsynet har varslet beiteforbud for enkelte av dem som driver med sau. Faren for å bli tatt av rovdyrene er så stor nå at bufe må holdes hjemme. Dette skaper selvfølgelig problemer på flere måter. Vanskeligst er det at sauene må ha mat, og at de dermed må beite på de jordene som skulle produsere høy til vintersesongen. Dette skaper også selvfølgelig store ekstra utgifter samt mye ekstra arbeid for den enkelte bruker. Til selve saken: Det er merkelig at enkelte andre partier ikke følger Fremskrittspartiets forslag. Det er også merkelig at enkeltrepresentanter i de andre partiene heller ikke gjør det. Det er mange av oss som husker bl.a. Senterpartiets representanter som reiste land og strand rundt og forsvarte bøndenes interesser og bruk av utmarka. Man skulle føle seg trygg når man ferdes ute i naturen. Dette var vi glade for å høre, og det samsvarte med Fremskrittspartiets syn. Men hva skjer når de har muligheter til å gjøre noe? Da trekker Senterpartiet seg unna og de andre partienes distriktsrepresentanter er fraværende. Kan det ha noe å gjøre med at forslaget kommer fra Fremskrittspartiet, eller var det ikke den hele og fulle sannhet som kom fra Senterpartiet under valgkampen? I de siste ukene har mange bekymrede personer ringt meg. De har vært redde for sitt næringsgrunnlag, de har vært redde for sine dyr, sine barn eller sin egen sikkerhet. De har vært så engasjert at jeg kunne fått lov til å bruke deres navn fra denne talerstolen og si at de hadde stolt på Senterpartiet i denne saken. Sviktet det, kom de aldri til å stemme på dette partiet mer. For det partiet og for representantene bl.a. fra Distrikts-Arbeiderpartiet må dagen i dag være en av de aller dårligste. I dag hadde de hatt mulighet til å realisere sine lovnader.