Vi behandler nå forvaltningsplanen for Lofoten og Barentshavområdet, og, som andre har vært inne på før meg, dette er en historisk dag. Før jeg går inn på disse momentene, kan jeg ikke unngå å kommentere Kvassheims forklaring på hvorfor Venstre, mens de satt i regjering, valgte å tie stille da det ble lagt lokk på viktige rapporter fra Havforskningsinstituttet og SFT. I dag er man på banen. Den gangen etterlyste vi Venstres hjelp for å få disse fram. Vi fikk det ikke. Men så til planen. Vi har en balansert og god forvaltningsplan, som tar hensyn til miljø, sikkerhet, fiskeriinteresser, olje og gass og andre næringsinteresser i nord. For Senterpartiet er det viktig å påpeke at vi ønsker langsiktighet i vår politikk, så langsiktig at vi ser utover den oljetidsepoken som vi går inn i, og ønsker å ha en livskraftig landsdel etter at oljealderen er over. Da må vi ta de håndgrep som er nødvendig for at vi skal ha et oppegående næringsliv, en sterk fiskerisektor og et oppegående reiseliv. Vi skal utnytte den mangfoldigheten som naturressursene i nord gir oss, slik at vi også har et mangfoldig næringsliv. Derfor er det så viktig at vi har en avventende holdning når det gjelder Nordland VI, Nordland VII og Troms II. Det er dessverre noen som ikke har oppfattet at dette er særlig sårbare områder. Hvis en har interesse av det, ber jeg om at en leser de forskningsartiklene som står i bladet Ottar nr. 2, 2006, der en rekke forskere nettopp ber om at man viser stor varsomhet i dette sårbare området. Når det gjelder kunnskap, har nettopp forsker Gunnar Sander ved Polarinstituttet ramset opp en rekke sentrale kunnskapshull som vi må bruke tiden som kommer, for å fylle. Så til de som er skeptiske til at noe farer ifra oss. Hvis vi har 600–800 milliarder liggende på havbunnen i Lofoten/Tromsområdet, er det noen som tror at oljeselskapene glemmer det om de må vente noen år ekstra?