Vi trodde alle at det skulle bli en myk landing også i denne debatten, men representanten Holmås klarte å dra opp temperaturen på slutten. Det slo meg da jeg så Heikki Holmås på talerstolen, at her står en mann som gjerne skulle holdt nyttårstalen, og vi fikk et lite utdrag – om ikke av den som holdes på nyttårsaften, så iallfall den som holdes på 1. nyttårsdag. Jeg har behov for å kommentere noen forhold. Jeg har ikke hørt andre representanter som har sagt noe annet enn at en vesentlig del av de økte skatteinntektene Norge har fått, kommer av konjunkturer, og at det går bra. Veldig mye av de gode tider i Norge er import av gode tider utenifra, men det er også særnorske gode tider oppi dette. Det så vi f.eks. i den forrige debatten, hvor det ble sagt fra talere fra partier som utgjør den sittende regjerings parlamentariske grunnlag her i salen, at det har vært rekordstor vekst i de små bedriftene, tradisjonelle bedrifter og utradisjonelle bedrifter, basert på vår innenlandske økonomi når det gjelder sysselsetting. Det er et eksempel på at her er det også nasjonalt skapte gode tider, og det er kjempebra. Men det illustrerer også at en målrettet politikk over mange år for å skape grunnlag for det, de rekordmange bedrifter som etableres, er et resultat av dette. Summen av alt dette gir selvsagt økte skatteinntekter. Det har altså vært mulig samtidig som skattesatsene har gått ned, ikke minst som en konsekvens av skattereformen, som den sittende regjering, også SV, er med og gjennomfører i 2006, selv om de var imot da skattereformen ble behandlet her i salen, hvor hele prinsippet har vært lavere skattesatser og bredere skattegrunnlag. Summen av dette har gitt – det er dokumentert i dag, og det er det mulig å si – høyere skatteinntekter for Norge. I alle fall har det vært mulig å treffe med lavere skattesatser i kombinasjon med gode konjunkturer på en sånn måte at det er mulig å øke skatteinntektene samtidig som skattesatsene er satt ned. Det er så godt dokumentert i den nysalderingen som foreligger, at jeg ikke kan forstå at det kan være mulig å ikke se det. Så får man da tro hvordan vektingen mellom de ulike årsakene måtte være. Det får vi dessverre aldri helt svar på. Så reiser representanten Heikki Holmås en helt ny debatt, nemlig om lønnsforskjeller. Til det er å si at i en periode hvor reallønnsveksten er så formidabel som den har vært de siste årene, blir det dessverre slik at strekket i feltet blir større enn det vil være i dårligere tider. Det er slik at de som har det bra og jobber i sektorer med stor lønnsevne, evner å ta ut en stor lønnsøkning i en slik periode, og de som ikke gjør det, eller kanskje ikke har hatt arbeid, evner ikke å være med på dette. Det blir en utfordring for alle. Men jeg tror at det svaret, å gå over i dårligere tider, med økt arbeidsledighet og dårligere tider for bedriftene, er ikke noe godt svar. Det må være å jobbe med hvordan vi kan klare å få til en god inntektsutjamning.