Etter den hyggelige visitten fra Senterpartiet om frivillighetsprofilen har jeg også lyst til å si noen ord om skolen i Mopti, Mali. Jeg er glad for signalet om at man ikke har noe imot at skolen skal forsøke på nytt, og det skal absolutt videreformidles. Men etter å ha hørt i dag den rørende fortellingen om Teigens barnebarn, stod det for meg en norsk familie i Mali med fire gutter på fem, seks, åtte og ti år, som flertallet vel må ønske skal sendes tvers over Afrika for å kunne gå på skole. Misjonen ordner dette selv, det er helt klart. Men det er flertallet i denne sal som gir det som alternativ hvis den norske stat skal være med og betale skolegang for disse fire guttene. Jeg har også lyst til å si nå på tampen av debatten at det er underlig når man hører de rød-grønne snakke om den offentlige skolen, og særlig grunnskolen, at det nok en gang blir avgrensninger i forhold til friskolene. Jeg synes det er trist at det blir hovedfokus. Det gjelder noen få prosent, og vi trenger sammen å jobbe for å få en god, sterk offentlig skole.