Den 10. juni 1996 sa Stortinget nei til Hardangerbrua. I dag sier Stortinget ja. Men det gikk altså ikke mer enn tre dager fra Stortinget sa nei til fylkestinget i Hordaland den 13. juni 1996 ved fylkesordfører Magnar Lussand og flere andre ildsjeler bestemte seg for å gå videre. De avviste Stortingets vedtak om nei til brua. Prosjektet var for viktig, og det var for godt. De bestemte seg for å nullstille. Ny konsekvensutgreiing, alle tall måtte oppdateres, slik at grunnlaget for ny beslutning kunne legges. Fylkestinget i Lofthus, der jeg sjøl var med, gjorde i juni 2001 vedtak om Hardangerbrua som prioritet nr. 1 av riksveiprosjektene. Finansieringsplanen for brua viser det enormt store lokale engasjementet. Kommunale tilskudd på nesten 150 mill. kr, fylkeskommunale konsesjonskraftmidler på over 350 mill. kr, i tillegg til mer enn 1,4 milliarder kr i bompenger viser en sterkt lojal vilje og tro på at Hardangerbrua skal realiseres. De ordinære statlige midlene er altså på 177 mill. kr. Hvorfor er brua viktig? Jo, den binder sammen et viktig geografisk område og gir langt bedre kommunikasjoner lokalt i indre Hardanger, den åpner for et bredere arbeidsmarked, den er svært viktig for forbindelsen nord–sør, mellom Voss og Odda, altså den indre stamveien, og ikke minst et ferjefritt samband øst–vest. Den skaper en helt nødvendig fleksibilitet for næringslivet. Historien om Hardangerbrua viser at viktige saker som svært mange samferdselsprosjekt er, kan, dersom den har lokal og regional forankring, vinne fram tross motstand nasjonalt. Et nei til brua i 1996, blir i dag til et ja, fordi framsynte lokal- og fylkespolitikere aldri gav opp. Frammøtet på tilhørergalleriet i dag viser at dette engasjementet er stort, og har vært stort, og det er mange representanter for folk i Hardanger som har arbeidet dette prosjektet fram. Gratulerer med dagen!