Jeg er fristet over evne til å kaste meg inn i denne debatten, men la meg prøve å ikke bidra til at det tar altfor lang tid. Jeg vil bare ta et par momenter. Det er selvfølgelig slik at man har gode og dårlige utgangspunkt for å drive økonomisk politikk. Uansett har man utfordringer. Nå er vi jo i en ekstremt gunstig situasjon med lave priser på mange importvarer, og stadig flere importvarer. Den økonomiske utviklingen i både Kina og India drar verdensøkonomien opp. Vi har en dobbelt effekt av det, både på grunn av vår import og på grunn av gode priser på eksport. Det tror jeg kanskje representanten Sponheim har hatt litt liten mulighet til å påvirke. Jeg har i hvert fall ikke tenkt å ta æren for den økonomiske utviklingen verken i Kina eller i India eller for tilstanden i amerikansk økonomi eller noe som helst. Det sier jeg nå høyt fra Stortingets talerstol, slik at det står i Stortingstidende og man har det som bevis for senere. Utfordringen er å drive en fornuftig ansvarlig økonomisk politikk ut ifra det som er konjunkturene og situasjonen i verdensøkonomien. Den største utfordringen vi har nå, er å sørge for at vi ikke stiller oss slik at renten går rett til værs, og at vi bruker handlingsrommet i økonomien til å styrke det vi mener er viktigst, og det er offentlige tjenester. Det er kunnskap, helse, barnehagesektoren og omsorgssektoren – de områdene som ble nedprioritert fordi den forrige regjeringen opprioriterte skattelette på bekostning av det. Så har jeg lyst å utkvittere noe som representanten Syversen, og for så vidt også komiteens leder, var innom i sine innlegg. Det dreier seg om flere forhold rundt aggressiv utlånsvirksomhet fra diverse selskaper. Det ene er denne SMS-lånevirksomheten, der folk – la oss karikere det – kan sitte på pub en sen kveldstime og skaffe seg et lån når en går tom for penger og har lyst å fortsette festen, og våkner opp dagen etter og tenker at det var ikke spesielt lurt. Det er et forhold som vi ser nøye på ut ifra hvordan dagens lovverk er, og om det trengs noen endringer i den sammenhengen. Det andre forholdet er om det er mulig for vanlige forbrukere å overskue hva som egentlig er prisen på forbrukslån – hva som er den reelle renten og det beløpet man faktisk betaler tilbake. Det dreier seg også om markedsføring. Det er et samarbeid mellom forbrukerministeren, justisministeren og meg, og vi må sørge for at vi har godt nok lovverk når det gjelder dette. Jeg har høyt fokus på det, fordi min bekymring for hvordan denne virksomheten foregår, er like stor som den flere medlemmer av komiteen har gitt uttrykk for i debatten.