Aller først tar jeg opp forslagene fra Venstre og Kristelig Folkeparti. Forvalteransvaret er helt grunnleggende for Kristelig Folkeparti. Målet med vår miljøpolitikk er å tilfredsstille dagens behov uten at det går på bekostning av framtidige generasjoners mulighet til å oppfylle sine behov. Derfor må vi forvalte jorden og naturressursene på en bærekraftig måte. Derfor må vi legge føre var-prinsippet til grunn i energi- og miljøpolitikken. Jeg er glad for at Stortinget har fått den helhetlige forvaltningsplanen til behandling. Bondevik II-regjeringen startet arbeidet med den helhetlige forvaltningsplanen, der formålet er å etablere rammebetingelser som gjør det mulig å balansere næringsinteressene knyttet til fiskeri, sjøtransport og petroleumsvirksomhet innenfor rammen av en bærekraftig utvikling. Jeg er svært glad for at alle partier vil legge føre var-prinsippet til grunn i sin miljøpolitikk. Dette er komitemerknader som forplikter. For miljøet i havet er det summen av påvirkningene fra skipstrafikk, fiskeri, havbruksaktivitet og petroleumsaktivitet som er avgjørende. Når alle partier er enige om at Barentshavet og havområdene utenfor Lofoten må forbli et av verdens mest uberørte naturområder, så forplikter det oss alle. Hele komiteen mener at havområdenes sårbarhet stiller særlig høye krav til miljøstandard ved olje- og gassutvinning. Det er store ord, men de må følges opp med konkrete tiltak fordi miljøet trenger det. Kristelig Folkeparti er bekymret for klimaendringene, og det stadfestes også i innstillingen av en samlet komite at Barentshavet er svært sårbart for klimaendringer. Ifølge CICERO har temperaturen i Arktis økt dobbelt så mye som det globale gjennomsnittet. Dette er svært alvorlig. Dessverre er det slik at det er de fattige menneskene i utviklingslandene som er mest sårbare for klimaendringene i forhold til matproduksjon, vannforekomster og bosettingsmønster. Vi må derfor tilstrebe at klimaforpliktelsene våre i hovedsak skal oppnås ved utslippsreduksjoner i Norge. Alle partier, unntatt Fremskrittspartiet, understreker også i innstillingen at dagens Kyoto-protokoll bare er et første skritt for å møte de globale klimautfordringene vi står overfor. For meg er god miljøpolitikk å vite hva man gjør, og dermed ha kunnskap også om konsekvensene. Det motsatte ville være å drive en risikosport, noe Kristelig Folkeparti ikke vil være med på. Det er derfor bra at en samlet komite mener at et godt kunnskapsgrunnlag er en betingelse for en bærekraftig, økosystembasert forvaltning av våre kyst- og havområder. Alle partiene er også enige om at det er overordnet at vi innehar kunnskap om hva eventuell aktivitet i området vil kunne føre med seg. Selv om mange gode tiltak er i gang, er Kristelig Folkeparti skuffet over at Regjeringen har kommet med få nye og konkrete forslag til hva de vil gjøre for å skaffe seg kunnskap. Det er også skuffende at regjeringspartiene ikke er med på forslag om at det må settes av nok midler til kunnskapsoppbygging, selv om vi alle er enige om at det er betydelige behov for å dekke kunnskapshull med hensyn til hvordan økosystemet fungerer. Kristelig Folkeparti og Venstre har støtte fra regjeringspartiene når vi viser til meldingen, hvor det heter at «det er kunnskapsbehov knyttet til en rekke aspekter ved de marine økosystemene». Dessverre lar regjeringspartiene heller ikke her ord følge handling i form av konkrete forslag. Nullutslippsmålet for petroleumsvirksomheten er rettet mot de miljøfarlige stoffene. Også her er det viktig å ha en føre var-tilnærming. Kristelig Folkeparti mener at nullutslipp til sjø også må gjelde for landanlegg. Det vil være et viktig bidrag for å redusere skade på helse og miljø. Dessverre konstaterer vi at heller ikke her deler regjeringspartiene helt vårt syn. Kristelig Folkeparti ønsker petroleumsaktivitet i nordområdene. Petroleumsaktivitet vil bidra til verdiskaping og sysselsetting i Nord-Norge spesielt, og vil være viktig for Norge generelt. Potensialet i forbindelse med olje- og gassvirksomheten er stort, både for offshore, leverandørindustrien og nedstrømsvirksomhet. Det er viktig, slik Kristelig Folkeparti ser det, at det legges til rette for verdiskaping lokalt langs kysten der ressursene finnes. Utvinning og transport av energiressurser, fiske og havbruk er fortsatt en viktig del av grunnlaget for bosettingen i nord. Et grunnleggende hensyn i norsk nordområdepolitikk er og må være å sikre at man forvalter dette, slik at de verdiene vi har, kan høstes og videreforedles av neste generasjon. Det er derfor viktig, slik Kristelig Folkeparti ser det, at det etableres et tett samarbeid mellom næringsliv, forvaltning, forskning og høyere utdanning i nord. For å få en balansert og helhetlig forvaltningsplan mener Kristelig Folkeparti at åpning for utbygging i enkelte områder må balanseres mot petroleumsfrie soner der hvor miljøet er mest sårbart. Oljeutvinning må ikke foregå i sårbare naturområder der miljøhensyn taler for at det er uforsvarlig. De mest sårbare områdene trenger et langsiktig vern fra oljevirksomheten. Kristelig Folkeparti mener derfor at det bør etableres en petroleumsfri sone utenfor Lofoten og Vesterålen. Det må ikke åpnes for petroleumsaktivitet før det er dokumentert at utvinning kan skje uten skade for fiskeri og miljø. Det er svært skuffende at verken SV eller Senterpartiet, som har programfestet dette, kan støtte forslaget om å opprette petroleumsfrie soner i dette området. I oljemeldingen som vi behandlet for to år siden, var også SV og Senterpartiet svært skuffet over at spørsmålet om petroleumsfrie soner ikke ble behandlet. SV sa til og med at de opplever dette som «et knefall for næringsinteressene». Jeg undrer meg da over hvor skuffet SV og Senterpartiet egentlig er i dag når petroleumsfrie soner mangler helt i den meldingen vi har fått, og meg bekjent gjør det også nokså vondt å stå i knestående, som noen partier gjør her i dag. Det er også ganske oppsiktsvekkende at mens til og med Fremskrittspartiet er med på en rekke forslag for å forbedre oljevernberedskapen, stiller de rød-grønne seg på sidelinjen. Kystbefolkningen er avhengig av et rent og produktivt hav. Alle partier er bekymret for konsekvensene ved akutte utslipp fra sjøtransport som følge av grunnstøting, kollisjon, strukturfeil og brann eller eksplosjon. Vi vet at dersom man tillater oljevirksomhet innenfor 120 kilometer, vil et oljeutslipp nå viktige naturverdier på under to døgn. Resultatet kan bli uopprettelig skade for både natur og lokalsamfunn. Når man er bekymret for hvilke alvorlige konsekvenser dette kan ha for fisk og fugl i området, bør man også være med på å styrke oljevernberedskapen. Kristelig Folkeparti mener at når vi nå åpner store områder for petroleumsvirksomhet i Barentshavet, og samtidig erkjenner at langtransporten langs kysten vil øke, er det uansvarlig ikke å ruste opp oljevernberedskapen tilsvarende. Igjen er det store ord fra Regjeringens side, men ikke konkret handling. Dagens oljevernberedskap er ikke dimensjonert for framtidige behov. Det er bl.a. ikke tatt hensyn til framtidig økning i oljetransport fra Russland. Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti har fremmet forslag om at vi må ha en tilfredsstillende og oppdatert beredskap. Det er dessverre ikke regjeringspartiene med på. Det samme gjelder forslaget om en responstid på 6 timer og maksimalt 12 timer for slepebåter. Dette var en politikk man stod for for et år siden, men som man dessverre ikke står for i dag. Formålet med en helhetlig forvaltningsplan var å vurdere påvirkningene av havområdene samlet, på tvers av sektorer. En viktig idé bak hele forvaltningsplanen var at den skulle være langsiktig, og virkemidlene skulle ses i et langsiktig perspektiv. Jeg mener derfor det er uheldig at Regjeringen vil rullere planen allerede tre og et halvt år etter Stortingets behandling. Det betyr at vi nå er i gang med omkampen. Vi er blitt utfordret i dag av Natur og Ungdom på om vi er klar for andre omgang i kampen om olje i nord. Det er vi. Vi skal være der. Kristelig Folkeparti har elleve gode spillere, og det er godt at vi er på den banen.