Dokument nr. 8-forslaget fra Høyre-representantene Flåtten, Sanner, Gitmark og Gundersen om ligningstakster for annen fast eiendom enn boliger og fritidsboliger er på mange måter fortsettelsen av en lang føljetong om ligningstakster for ulike eiendomstyper behandlet av Stortinget de siste årene. Blant andre var Venstre med på det forslaget som Stortinget 15. juni 2001 enstemmig vedtok, der Regjeringen ble bedt om å «instruere ligningskontorene om å legge til grunn at klager på dagens ligningstakster skal tas til følge ved at takst maksimalt settes til 30 pst. av husets tekniske verdi eller 30 pst. av observerbar markedspris hvis dagens ligningstakst overgår dette». Dette ble fulgt opp av den regjeringen jeg selv var statsråd i, i forbindelse med skatte- og avgiftsopplegget for 2002. En enstemmig finanskomite sluttet seg den gang til dette forslaget. Senere fulgte vi opp denne politikken med ytterligere lettelser i eiendomsbeskatningen. Regjeringsskiftet førte dessverre til at også denne politikken ble reversert, med de uønskede virkninger det får. Den sittende regjering brukte flertallsmakten sin til å øke ligningsverdiene på boliger, fritidseiendom og annen fast eiendom med 25 pst. Maksimalgrensen med klageadgang hvis ligningsverdien kan dokumenteres å overstige 30 pst. av dokumenterbar markedsverdi, ble foreslått videreført, men bare for boliger og fritidseiendommer. Resultatet av Regjeringen og regjeringspartienes politikk blir direkte distriktsfiendtlig. Mens det meste av boliger naturlig nok befinner seg i sentrale strøk, viser tabeller fra Finansdepartementet, slik også representanten Flåtten viste til, at annen fast eiendom vesentlig eies av selvstendig næringsdrivende i primærnæringene, særlig knyttet til gårdsbruk. Regjeringens politikk, med 25 pst. økning i ligningsverdiene på denne typen eiendom uten den samme 30 pst.-grensen som for boliger og fritidseiendommer, vil gi bønder og selvstendig næringsdrivende i distriktene en betydelig skatteskjerpelse. Regjeringens politikk har i realiteten to konsekvenser: Det blir dyrere å overta gårdsbruk, og en slik forskjellsbehandling mellom ulike eiendomsformer vil være et ytterligere incitament til å omgjøre gårdsbruk til fritidseiendommer. Det må være et paradoks for en regjering som mener at hvert eneste gårdsbruk som legges ned, er et nederlag. Det er grunn til å avvente og være spent på Senterpartiets innlegg i denne saken. Mens den forrige regjering førte en politikk som hang sammen både når det gjaldt skattepolitikk og landbrukspolitikk, er det, for å si det forsiktig, vanskelig å skjønne hva denne regjeringen driver på med. Dokument nr. 8-forslaget har naturlig nok bred støtte også hos bøndene. I Nationen 30. januar i år sier Bondelagets generalsekretær Harald Milli at «Det er veldig bra at dette forslaget kommer opp slik at vi i alle fall får avskåret høyere verdioppskriving på formuestaksten på gårdsbruk. Høyere ligningstakster påfører landbruket ytterligere skatteskjerpelser og svekker næringens mulighet til å danne egenkapital.» I realiteten ville dette forslaget kunne nulle ut den skatteskjerpelsen som den rød-grønne regjeringen har påført næringen, beregnet til et sted mellom 50 mill. kr og 100 mill. kr. At Arbeiderpartiet og SV ikke er så veldig interessert i det, er det til en viss grad mulig å forstå, men at Senterpartiet som kunne vært med og sikret flertall for forslaget, ikke er med på det, er rimelig uforståelig ut fra all retorikk om hvor viktig det er å slå ring om familiejordbruket osv. Venstre gir sin helhjertede støtte til forslaget om å instruere ligningskontorene om å likebehandle annen fast eiendom med boliger og fritidsboliger. Vi har ingen grunn til å tro på flertallets halvhjertede utsagn om at man regner med at Regjeringen kommer tilbake til dette ved en passende anledning. Det er ensbetydende med å be Regjeringen legge forslaget i en skuff og låse igjen.