Jeg er helt enig med representanten Lilletun i at selvsagt har dette to dimensjoner. Den ene er å arbeide for internasjonale definisjoner og et internasjonalt regime som i størst mulig grad kan slette illegitim gjeld, og så dreier det seg om å sette opp et stort speil og se på hva Norge har gjort. Det mest opplagte eksemplet på det som kan hevdes å være illegitim gjeld, er skipseksportkampanjen. La det ikke være noen tvil om at jeg svært gjerne vil være den statsråden som slår en strek over den gjelden. Vi har nå nedsatt en arbeidsgruppe mellom Næringsdepartementet, Finansdepartementet og Utenriksdepartementet for å se på hvordan vi kan gjøre det. Her er det en del praktiske spørsmål av forskjellig karakter som må løses. I all hovedsak dreier dette seg om papirpenger, i den forstand at knapt noen – i hvert fall ytterst få – av de landene som har gjeld til Norge på basis av skipseksportkampen, faktisk betaler. Det er også en urimelighet at noen få land som da klarer seg bedre, betaler, mens det store flertallet av land ikke betaler. Det er også vanskeligheter knyttet til at noen av de landene som ikke betaler, og har gjeld, er regimer vi ellers ikke identifiserer oss veldig tett med, som f.eks. Burma. Men vi skal se på det og komme raskt tilbake til Stortinget, kanskje i forbindelse med budsjettet.