Odelstinget har til behandling Ot.prp. nr. 84 for 2004-2005. Den bygger på det såkalte Demokratifinansieringsutvalgets innstilling, som ble overlevert statsråden i fjor. Den nye loven vil erstatte gjeldende lov, som er lov av 22. mai 1998 nr. 30 om politiske partiers inntekter. Det er en samlet komite som står bak de fleste forhold i den nye partiloven. Hovedtrekkene i den kan kort oppsummeres slik: Flytting av bestemmelsene om registrering av partier til en egen partilov.Regulering av støtteordningene for politiske partier i lovs form, dvs. den offentlige støtten, den private støtten og kravet til innsynsrett for offentligheten i disse forhold. Det er verdt å merke seg at loven regulerer forhold på alle politiske nivåer, også for ungdomsorganisasjoner.Etablering av en uavhengig nemnd som skal fordele statsstøtten, behandle klager og avgi rapport til departementet. De politiske partiene er viktige samfunnsinstitusjoner, som mange forholder seg til, og som har medias søkelys på seg. En egen partilov skaper ryddigere forhold rundt reguleringen av partienes virksomhet, og opprettelsen av en uavhengig nemnd bidrar til dette. Det er en enstemmig komite som slutter seg til det. En sentral del av arbeidet med den nye partiloven har dreid seg om partienes inntekter. Det er positivt at en enstemmig komite mener at offentlig finansiering av politiske partier er ønskelig og nødvendig, samtidig som private bidrag skal tillates. Den modellen for offentlig finansiering som nå foreslås fra komiteen, har i all hovedsak en enstemmig komite bak seg. Det vil bli klare krav til hvilke partier og lister som er støtteberettiget, samtidig som ansvaret for å støtte partier lokalt overføres til lokale myndigheter og innlemmes i rammetilskuddet. Det innføres en modell med et grunntilskudd og stemmetilskudd til de politiske partier, og øremerkede tilskudd til partiene innlemmes i den frie støtten. Private bidrag til politiske partier vil fortsatt være tillatt. Et flertall i komiteen går også inn for at det skal innføres et skattefradrag for slike gaver. Det er bred enighet om viktige endringer når det gjelder offentliggjøring av inntektene til politiske partier. Inntekter over et visst nivå skal offentliggjøres på kommunalt, fylkeskommunalt og nasjonalt nivå for alle partier. Dette vil være det fremste virkemiddelet mot korrupsjon og uheldige bindinger mellom partier og givere. Dette er et stort framskritt, etter for mange runder om dette tidligere som ikke har ført fram. Det er å håpe at endringen vil gi valgkamper som er mindre preget av spekulasjon om pengegaver og mer preget av vissheten om det. Det er også positivt at en samlet komite følger opp Europarådets rekommandasjoner om å forby gaver fra anonyme givere, utenlandske givere og rettssubjekter under offentlig myndighet. Komiteen sier videre at offentliggjøringen av gaver skal gjelde både monetære og ikke-monetære bidrag, og alle avtaler knyttet til pengegaver skal offentliggjøres. SVs representanter i komiteen er godt fornøyd med hovedinnholdet i innstillingen, men vil på tre punkt ta opp spørsmål som etter vårt syn burde vært annerledes. Når man vedtar å offentliggjøre pengegaver – og endog sier at dette skal være hovedvirkemiddelet mot korrupsjon og uheldige bindinger – burde komiteen mannet seg opp til å kreve at partiene skal offentliggjøre alle gaver før valg, slik man har regler for i mange andre land. Dette er et viktig prinsipp. Velgerne skal når de går til valgurnene, vite hvem som har finansiert de ulike partiene. Da kan de «straffe» de partiene som har mottatt gaver de ikke liker. Det er slik åpenhet kan bli et fullt ut effektivt våpen mot korrupsjon. Jeg har hørt to argumenter mot dette forslaget. Demokratifinansieringsutvalget skriver at det kan føre til for stor oppmerksomhet rundt gaver. Jeg tror det er motsatt, at åpenhet hindrer spekulasjon og uønsket oppmerksomhet om hva som egentlig skjer. Enkelte hevder at dette vil være å opprette et nytt, stort byråkrati. All den tid en samlet komite går inn for å opprette en uavhengig nemnd som skal fordele støtten, og vi allerede har en inntektsrapportering på et senere tidspunkt, er dette umulig å forstå. Det er ikke en stor og komplisert oppgave, og den bør i alle fall ikke stå i veien for et viktig prinsipp. Det finnes praktiske utfordringer knyttet til dette forslaget som alle andre regler, men de er små og håndterbare i forhold til viktigheten av prinsippet. De fleste høringsinstansene som har uttalt seg, har også gått inn for dette, bl.a. KS og Oslo kommune. Det er positivt at komiteen oppfordrer alle partier til selv løpende å offentliggjøre opplysninger om gaver. Et flertall mener dette er bedre enn en plikt til å gjøre det. Jeg vil oppfordre hvert enkelt parti til fra denne talerstol å gjøre det klart at partiet vil følge dette, og at en full oversikt over alle gaver til partiet som er mottatt før valget, vil være tilgjengelig for medier og befolkning før valget finner sted. SV har også tatt opp spørsmålet om å regulere bidrag fra rettssubjekter som leverer varer eller tjenester til offentlig administrasjon. Dette er en av de anbefalingene Europarådet har kommet med til Norge. Bidrag til politiske partier fra aktører som samtidig konkurrerer om leveranser til det offentlige, kan skape usikkerhet om i hvilken grad politiske partier er uhildet. Det har vært flere saker i Norge der aktører har vært involvert i anbudskonkurranser eller har levert tjenester til det offentlige samtidig som de gir penger til et parti som tar beslutninger om det samme. SV er her enig med Europarådet, men vil presisere at beløpsgrensen må være relativt høy, og at det må gjøres et grundig arbeid med å foreta grenseoppganger. Vi regner imidlertid med at departementet og partiene vil følge utviklingen på dette området nøye. Avslutningsvis vil jeg komme inn på at enkelte partiers lokal- og fylkeslag har inntekter fra såkalte spilleautomater. Situasjonen for partiene i Norge er jo at de er sikret en solid grunnfinansiering fra det offentliges side. I tillegg er det etablert gode ordninger for inntekter og bidrag fra både medlemmer og sympatisører. På bakgrunn av dette finner jeg det uforståelig at flere av partiene likevel ser seg tjent med å finansiere seg selv med inntekter fra spilleautomater. I forbindelse med behandlingen av den såkalte lotteriloven gav alle partier uttrykk for stor bekymring i forhold til de personlige og samfunnsmessige problemer slik spillevirksomhet fører til. Jeg forunderes over at samtidig som alle partier erkjenner disse alvorlige problemene, er det ingen av de andre partiene som ønsker å gi uttrykk for at dette er en problematisk måte å finansiere sin egen virksomhet på. I denne sammenheng mener jeg det er langt mellom liv og lære. For å sitere Dagbladet på søndag: «Partier som lar sine lokallag sanke blodpenger på denne måten undergraver tilliten til politikken.» Vi har i dag også sett et oppslag om at Venstre nå vil ut av spilleautomatene. Men det er forskjellige holdninger lokalt og sentralt, og Venstre sier at de ikke har mulighet for å instruere lokallagene. Men i dag foreligger det da et forslag i forbindelse med innstillingen der Venstre har muligheten for å kunne stemme for et forslag som gjør det umulig for lokallag å ha slike inntekter. Jeg vil oppfordre både Venstre og de andre partiene til å komme denne ukulturen til livs og stemme for SVs forslag, og ta et oppgjør med denne politikken i dag. Jeg tar opp det forslag vi har alene, og det vi er sammen med andre om i innstillingen.