Utbygging av telemarkedet er selvfølgelig noe av det viktigste man legger forholdene til rette for når det gjelder satsing på bredbånd og teletjenester i distriktene. Da er det viktig at man har en reell konkurranse i telemarkedet. Spesielt viktig er det å styrke konkurransen i infrastrukturmarkedet, der Telenor har en dominerende posisjon. Telenor har jo en dominerende posisjon på mange andre områder, så konkurranse er viktig. Denne Regjeringen er ikke akkurat kjent for å styrke konkurransen, og det gjør den heller ikke når det gjelder BaneTele. Det er en merkelig prosess som har pågått når det gjelder salg av BaneTele, eller emisjon, som det egentlig er. Prosessen er merkelig fordi det har vært flere interessenter til selskapet, men konklusjonen har nærmest vært trukket med hensyn til hvor man skulle, lenge før resultatet var klart. Det blir ganske merkelig når statsråd Eriksen trosser egne rådgivere, eget styre, de ansatte og annen ekspertise som kommer med synspunkter på dette, og velger en partner. Det blir også ganske merkelig når to av de andre som var interessert i BaneTele, hadde høyere bud og Regjeringen likevel velger det laveste budet. Riktignok får Bredbåndsalliansen mulighet til å justere opp budet sitt etter hvert, men det vitner mer om avlat enn noe annet. De to andre fikk ikke den muligheten. Det må føles ganske underlig for Regjeringen når styret velger å trekke seg på grunn av måten Regjeringen har behandlet denne saken på. Det er tydelig at det har foregått ting i de lukkede rom, og resultatet ser man etter hvert. Man kan også stille spørsmålet om det er sånn at styrelederen i Bredbåndsalliansen, Tormod Hermansen, får belønning for lang og tro tjeneste i Arbeiderpartiet siden han får denne saken igjennom. Hele prosessen har vært underlig, og jeg synes det er merkelig at Regjeringen har valgt å presse den gjennom i Stortinget. Jeg vil derfor ta opp vårt forslag. Vi mener det riktige ville være å gjøre som man har gjort i en del andre selskap, nemlig å børsnotere og delprivatisere selskapet. Da har staten fremdeles god kontroll med selskapet, man får inn profesjonelle partnere som ønsker å se langsiktig og drive videre på kommersielt grunnlag, og man får også de beste aktørene til å være med. Man har gjort det med Statoil, Telenor og en rekke andre selskap, så det burde man også tatt seg tid til å gjøre her. I denne saken ser man tydelig forskjell på en sosialistisk regjering og et borgerlig alternativ. Her er det store skillelinjer når det gjelder hvor man skal. Man legger forholdene til rette for økt offentlig kontroll med noe av det viktigste innenfor telemarkedet.