I dag vedtar Odelstinget en lov som i vesentlig grad styrker retten til innsyn i offentlig virksomhet. Det hilser vi fra Kristelig Folkepartis side velkommen. Jeg synes det er gledelig at den nye regjeringen fulgte opp den forrige regjeringen i så måte, og at justiskomiteens behandling på tross av enkelte dissenser i stor grad gir uttrykk for en enighet på et så viktig område. Det er jeg glad for. Med det er det også grunnlag for å tro at vi styrker det som vi med et honnørord kan kalle rettsstaten Norge, og at loven også dermed vil gi økt rettssikkerhet for befolkningen. Den nye offentlighetsloven vil gjelde for flere virksomheter enn gjeldende lov. Nå inkluderes som hovedregel aksjeselskap og stiftelser som i det vesentlige eies av det offentlige. Hva betyr det i praksis? Det betyr f. eks. at det blir økt innsyn i pengebruken og praktiseringen av habilitetsreglene i interkommunale strømselskap, renovasjonsselskap og vannverk. Jeg er ikke i tvil om at det kan ha en forebyggende effekt og bidra til en enda bedre forvaltning av verdier som i bunn og grunn eies av befolkningen. Det kan vel hende at vi hvis vi lar denne debatten ligge ved siden av den debatten vi hadde om Datatilsynets årsmelding, vil finne enkelte nyanser i debatten, litt etter hvilket fokus man har. I den forbindelse har jeg lyst til å kommentere forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet om å utvide lovens dekningsområde ytterligere til også å gjelde private rettssubjekt innenfor helse- og sosialtjenesten, eller utdanningstjenesten for den del, som leverer slike tjenester som det offentlige i utgangspunktet har et lovpålagt ansvar for å tilby. Det er ikke vanskelig å finne sympati for argumentet om at offentlighet skal følge offentlige penger, men vi er samtidig bekymret for at forslaget vil medføre til dels unødig byråkrati hos mange små institusjoner som på vegne av det offentlige leverer tjenester til befolkningen så rimelig og effektivt som mulig. Vi finner altså argumenter både for og imot, og da er vi glade for forslaget fra Venstre som tar opp i seg også denne problemstillingen. Det er forslag nr. 9 og går på en utredning av disse spørsmålene framover. Dette forslaget kommer vi til å støtte. Vi er enig i at det er viktig med så stor grad av åpenhet rundt forvaltningens bruk av midler som mulig. Vi støtter derfor forslag nr. 3, fra mindretallet. Her bes Regjeringen om å utrede og komme tilbake til Stortinget med forslag om hvordan innsyn i hva organisasjoner og stiftelser mottar av offentlige midler, og fra hvem pengene kommer, best kan sikres. Det er viktig å framheve at den nye offentlighetsloven vil gjelde for flere typer informasjon enn gjeldende lov. Det legges f. eks. opp til en vesentlig innsnevring av unntakene for dokumenter til den interne saksforberedelsen som blir innhentet utenfra. Også når det gjelder utenrikspolitiske interesser, er det en innsnevring av adgangen til å unnta fra offentlighet. Det samme, noe som har vært oppe i debatten, gjelder for anbudssaker. Og en vesentlig utvidelse av retten til innsyn i kommunal sektor følger av de vedtak som senere blir fattet. Vi er fornøyd fra Kristelig Folkepartis side med at adgangen til å gjøre unntak fra innsyn reduseres. Det skal nå kun være anledning til å gjøre unntak fra innsyn når innsyn kan ha skadelige virkninger, og som hovedregel skal det bare være adgang til unntak fra offentlighet for de deler av dokumentet som inneholder potensielt skadelig informasjon. I tillegg styrkes saksbehandlingsreglene. Vi er enig med komiteen når den påpeker at det er behov for å gå igjennom lovgivningen når det gjelder benådningssaker, og jeg håper justisministeren kan forsikre Stortinget om at dette arbeidet vil bli prioritert. Vi støtter også mindretallets forslag når det gjelder evaluering av loven. Så til slutt: Når det gjelder det andre forslaget fra Venstre, om regnskapet, så viser jeg til det representanten Ballo sa, at dette vil bli tatt opp på en god måte, og vi viser i så måte til det som allerede er utarbeidet til debatt i Presidentskapet.