Når det gjelder endringene i pasientrettighetsloven om helsehjelp til pasienter uten samtykkekompetanse, er det positivt at departementet har foretatt en omfattende høring, og at så å si alle høringsinstansene slutter seg til lovforslaget i grove trekk. På områder der noen har vært uenige, har departementet i noen tilfeller også justert sitt forslag. Det er også stor enighet mellom partiene på Stortinget om lovforslagene, men likevel noen forskjeller, som framkommer i komiteinnstillingen. Kristelig Folkeparti er enig i forslaget til § 4-6 om at det er helsepersonell som skal ta endelig avgjørelse om helsehjelp når en pasient er myndig, men mangler samtykkekompetanse og ikke motsetter seg tiltaket. Vi mener også at det er avgjørende at helsevesenet aktivt sørger for å drøfte saken med pårørende, og at deres synspunkter skal tas med i beslutningsgrunnlaget. Endringsforslagene i pasientrettighetsloven går også på å forebygge og avgrense bruk av tvang. Det er etter min mening svært positivt at departementet så klart fastslår at tvang aldri må brukes med begrunnelse i ressursmangel eller personellmangel. Kartlegging har dessverre vist at tvangstiltak brukes i stor grad uten at dette er hjemlet i lov. Når årsakene til bruk av tvang viser seg bl.a. å være mangel på personell og mangel på kvalifisert personell, er det alarmerende. De ansvarlige lederne må sørge for at denne lovens klare intensjoner oppfylles. Det blir derfor svært viktig at departementet sørger for at denne loven følges av helt spesifikke kompetansehevende tiltak for at personalet i størst mulig grad skal bruke frivillige tiltak, og ikke tvang. Og det er avgjørende viktig at slik opplæring gis parallelt med lovendringens iverksettelse. Derfor har Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre bedt om å få en tilbakemelding om dette allerede i revidert nasjonalbudsjett. Det blir helt feil å legge et så viktig og avgjørende opplæringsbehov inn som en del av Kompetanseløftet 2015, slik regjeringspartiene foreslår i innstillingen. Dette dreier seg om å sikre pasientrettighetene for sårbare grupper pasienter, og når det allerede i dag er avdekket store mangler og brudd på lovbestemmelser hva gjelder tvang, er det avgjørende å gi rask opplæring når vi nå skal initiere en strengere lov. En klar hovedregel er at det skal foreligge samtykke fra pasienten før helsehjelp gis. I enkelte tilfeller er det likevel slik at tvang må brukes for å kunne gi helt nødvendig helsehjelp til personer uten samtykkekompetanse som motsetter seg helsehjelpen. Da er det viktig, slik loven presiserer, at det bare er unntaksvis og på strenge vilkår at dette skal kunne skje, slik også saksordføreren påpekte. Jeg forventer derfor at det vil bli redusert bruk av tvang etter at denne lovendringen iverksettes. Når det gjelder de foreslåtte endringene i biobankloven, vil Kristelig Folkeparti påpeke viktigheten av at dersom en person motsetter seg innsamling, oppbevaring og behandling av biobankmateriale til forskning, skal dette respekteres. Dersom en person uten samtykkekompetanse gir samtykke, skal det likevel innhentes samtykke fra pårørende eller verge. Det er avgjørende viktig at departementet også ved denne lovendringen legger til rette for kompetansehevende tiltak, slik at vi aldri risikerer at forskningsinteresser settes foran vernet av den enkeltes integritet. Så vil jeg for øvrig vise til forslag framlagt i salen i dag fra Kristelig Folkeparti, hvilket er identisk med en av høringsinstansenes forslag inntatt i odelstingsproposisjonen, om at når det gjelder forskning i klinisk nødssituasjon på personer uten samtykkekompetanse, skal det spesifiseres at samtykke skal innhentes så snart nødssituasjonen er over og samtykke kan innhentes. Opplysningene skal slettes dersom slikt samtykke ikke blir gitt. Dette er et forslag som er et alternativ til innstillingens § 12 nytt åttende ledd – ikke sjette og syvende ledd, slik det også står i forslaget, men kun åttende ledd – liten e. Jeg tar med dette opp forslaget.