Eg tillèt meg å knyte nokre kommentarar til våre særmerknader sett i høve til den felles innstillinga. Eg er i det heile samd i det saksordføraren sa. Som ein del av helseføretaka sitt økonomiske grunnlag, saman med basistilskotet, vart innsatsstyrt finansiering – ISF – innført i 1997. Det gjer at sjukehusa sine inntekter delvis er avhengige av aktivitetsnivået. ISF, innsatsbasert finansiering, slik ho i dag er organisert, er basert på DRG, diagnoserelaterte grupper, som gjer at dei ymse ledda i prosessen rundt behandlinga av pasientar blir identifiserte ved hjelp av kodar som representerer dei respektive diagnosane. Skal utgiftene til den einskilde diagnosen stå i best mogleg samsvar med den betalinga som blir ytt, er det altså heilt naudsynt at kodinga er korrekt. Framstegspartiet meiner det må vere eit absolutt mål at den summen som blir løyst ut ved hjelp av kodinga, dekkjer utgiftene til behandlinga. Skal sjukehusa sin økonomiske situasjon kome i balanse og stå i direkte samsvar med den jobben som blir utført, slik at køar og ventetid kan reduserast til eit rett og naudsynt nivå, er eit system der inntektene dekkjer utgiftene, einaste høvelege finansieringsmåte. Ifølgje Riksrevisjonen sin rapport i Dokument nr. 3:7 har dei fleste føretaka som mål at «kreativ koding» ikkje skal førekome. Det er derimot ikkje nedfelt skriftlege krav til kodekvaliteten, og det er ikkje utvikla mål som gjer det mogleg å etterprøve om den ønskte kvaliteten på kodinga er oppnådd. Det er den einskilde legen som vel medisinske kodar. I undersøkinga til Riksrevisjonen vart legane spurde om årsakene til at kodinga ikkje blir i samsvar med regelverket. Eit fleirtal av dei som svarte, viste til at kodeverket er vanskeleg, og at opplæringa er for dårleg. Nesten halvparten av legane gir opp at oppgåva med koding ikkje blir prioritert. Legane må kunne regelverket for å kode rett. Kvar tredje lege i undersøkinga svara at dei ikkje hadde fått opplæring i koding. Riksrevisjonen peikar òg på at rett koding gjer ordninga lettare å føresjå ved at stykkprisen blir halden stabil, og pasientstatistikken blir rettare og styringsinformasjonen i føretaka betre. Framstegspartiet støttar i hovudsak dei vurderingane og konklusjonane som Riksrevisjonen legg fram. Vi meiner likevel at det bør utdannast merkantilt personell som blir spesialistar på sitt område, til å utføre kodinga. Legane bør ikkje nytte tida si til koding, men til å utføre dei oppgåvene dei først og fremst er utdanna til. Helseføretaka må vere klåre i høve til sitt ansvar for korrekt koding, og retningslinene for koding må vere så klåre at dette kan gjerast likt over heile landet. Ein må betre ISF-systemet og DRG-ane må vere mest mogleg i samsvar med dei reelle diagnosane og kostnadene ved den einskilde pasientbehandlinga. Riksrevisjonen har peika på at rett kodekvalitet gjer ordninga lettare føreseieleg ved at stykkprisen blir halden stabil. Stykkprisen blir i dag brukt til å regulere den samla utbetalinga gjennom ISF. Dersom volumet blir større enn det som er lagt til grunn i bestillarbrevet, samla sett, blir stykkprisen redusert i ettertid når endeleg oppgjer skjer året etter at tenestene er utførte. Framstegspartiet meiner at stykkprisen må liggje fast slik at resultatet blir lett å føresjå. Dette føreset då korrekt koding. Det er derfor heilt vesentleg for ISF som system og sjukehusa sin økonomiske situasjon og høve til å oppnå balanse i rekneskapen at Riksrevisjonens rapport blir følgd opp.