Fremskrittspartiet deler det synet alle de andre partiene har på dette, nemlig at dette er en uholdbar situasjon. Det er ikke holdbart at barn skal bli sittende så lenge i mottak som tilfellet er i dag. Det er helt klart at noe må gjøres. Noen av tiltakene har ikke minst saksordføreren vært inne på. Det handler om saksbehandlingstid, det handler om effektiv retur, det handler om, mener vi, ankesystemet i seg selv, som må ses på med nye øyne, og ikke minst hele utlendingsforvaltningen må ses i et nytt lys. Men det aller, aller viktigste man kan gjøre for å komme disse problemene i møte, er å se på asylpolitikken i seg selv. Norge har de facto en veldig liberal asylpolitikk. Det i seg selv gjør det attraktivt for mennesker som ikke har krav på opphold etter asylinstituttet, å søke til Norge og prøve å oppnå opphold her, gjerne på økonomisk grunnlag. Hvis vi ser oss litt omkring, og ikke minst på våre naboland, ser vi at f.eks. Finland og Danmark har valgt to helt forskjellige veier i sin asylpolitikk. Finland har gått i liberaliserende retning. Det har gjort at tilstrømningen av personer som søker asyl, har økt. Danmark har de siste årene gått i stikk motsatt retning, strammet inn asylpolitikken. Følgen av det har selvfølgelig vært at antallet asylsøknader har gått ned. I hvert fall i 2004 var situasjonen at Norge hadde fem ganger så mange asylsøkere som Danmark. Det sier noe i forhold til den vesentlige problemstillingen her, nemlig det å redusere antallet asylsøkere som på galt grunnlag, uten å ha rettigheter i forhold til asylinstituttet, søker seg til Norge, altså prøver å få opphold på falskt grunnlag. Ved å få ut den delen av asylsøkerne gjennom å ha en streng asylpolitikk unngår vi for en stor del denne typen problemer. Fremskrittspartiet har pekt på dette lenge, Fremskrittspartiet har oppskriften, en langt strengere asylpolitikk vil gi oss bedre mulighet for å takle disse utfordringene. Så er jeg veldig glad for at hele komiteen, minus Kristelig Folkeparti, ikke ønsker et amnesti. Det vil jo være å sende de helt gale signalene, nemlig at hvis man bare har oppholdt seg lenge nok i Norge, tvinger seg til å bli her, ja så vil det til syvende og sist bli belønnet. Men samtidig er det litt illevarslende – og ikke bare litt – at statsråden, og også et flertall i komiteen, ønsker å senke terskelen for asyl for disse gruppene. Det betyr i praksis at Norge vil bli enda mer attraktivt å søke asyl i hvis man ikke har fullgod grunn for det. Det vil bety at vi får ytterligere større tilstrømning av asylsøknader fra personer som ikke fyller kravene, og det vil igjen føre til at vi ikke får løst disse problemene, men snarere tvert om gjør det enda verre for oss selv på sikt. Den åpenbare løsningen, og det har vi skissert, er å ha en streng, men rettferdig asylpolitikk. Vi skal opprettholde og stå ved forpliktelsene i henhold til Flyktningkonvensjonen. Det er en selvfølge at vi skal ivareta asylinstituttet, men vi må ha klare grenser, og vi må også sende klare, tydelige signaler til verden omkring oss: Ja, vi tar imot mennesker som reelt er på flukt, men vi belønner ikke mennesker som prøver å flytte hit av andre årsaker, for gjerne å ta del i og utnytte en god og velfungerende økonomi. Fremskrittspartiet tar opp sitt forslag.