Med utgangspunkt i å likestille funksjonshemmede med andre i vårt samfunn har Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti fremmet de forslagene som vi nå behandler. Forslagene handler om å gjøre noe, ikke bare prate. Folk flest arbeider store deler av livet og opparbeider seg både hjem og pensjon. For dem som er født funksjonshemmet eller har blitt dette i ung alder, stiller det seg annerledes. Ikke har de rukket å skaffe seg et hjem, og ikke har de opparbeidet seg en trygdeytelse de kan leve av. For denne gruppen blir det gitt et tillegg som kalles «ung ufør». Stadig flere nordmenn flytter til andre land. Eldre, kronisk syke og funksjonshemmede opplever at de får et mye lettere og bedre liv i varmere klima. Disse tar med seg sin pensjon og flytter ut. Unge uføre kan ikke på samme måte ta med seg sin pensjon. De opplever å bli fratatt store deler av sitt livsgrunnlag. Er det virkelig dette vi mener, når vi sier at alle skal ha de samme rettigheter og muligheter? Flertallet viser til at tillegget tar sikte på å sikre en nøktern levestandard i Norge, og at denne tilleggspensjonen er en ren sosial ytelse. En ung, sterkt funksjonshemmet norsk dame som har flyttet til Spania for å få et bedre liv, reagerte voldsomt på denne uttalelsen. At legestanden ødela hennes liv under en operasjon som 15-åring, var nå én ting, men at hun var redusert til en økonomisk byrde som måtte ha sosial ytelse – en almisse, som hun kalte det – gjorde henne fortvilet. Ifølge regelverket kan hun beholde sitt tillegg dersom hun periodevis oppholder seg i Norge. Hvis hun hadde hatt økonomi til bolig i to land, hadde hun også klart seg uten tillegget. Hadde hun hatt en deltidsjobb, hadde hun også kunnet beholde sitt tillegg. Vel, som sterkt funksjonshemmet er hun 100 pst. ufør og ikke i stand til å ha en deltidsjobb. Denne avkortingsregelen kan ikke oppfattes som annet enn ren diskriminering. Det er også vanskelig å forstå statsrådens behov for et økonomisk overslag over forslaget. Alle unge uføre har fått dette tillegget, og kostnaden ligger allerede inne i budsjettet. Det handler altså om en innsparing dersom flere unge uføre flytter ut av landet, og innsparingen er faktisk ganske så betydelig. I tillegg til å miste sitt tillegg mister de også tilpasset bil, hjelpestønad, grunnstønad og medisiner på blå resept. Dersom man er opptatt av de budsjettmessige sidene av denne saken, burde man strengt tatt vedtatt forslaget umiddelbart og håpet at enda flere benyttet muligheten til å flytte til et annet land. Fremskrittspartiet er glad for at Kristelig Folkeparti og Venstre er enig med oss i at denne regelen fratar en liten gruppe mennesker de samme muligheter som resten av befolkningen har. Fremskrittspartiet registrerer at regjeringspartiene i denne saken, som i de fleste andre saker, velger å skyve den endelige avgjørelsen foran seg. Disse viser i sin merknad til at det er nedsatt et offentlig utvalg som skal utrede ny uførepensjonsordning, og at man ønsker å avvente dette forslaget før man eventuelt vil ta stilling til om unge uføre skal kunne flytte til et annet land uten avkorting av sin trygd. Det er noen få unge uføre der ute som ikke ønsker eller har tid til å vente på denne rapporten, og mindretallet, bestående av Kristelig Folkeparti, Venstre og Fremskrittspartiet, fremmer derfor et konkret forslag nå, slik det ligger i saken. Forslaget er hermed opptatt.