Jeg tror min første store kulturopplevelse som jeg kan huske, fant sted nøyaktig der hvor statsråden nå har sitt kontor. Der lå legendariske Kafé Magneten, i 1955–1956 den eneste nattkafeen i Norge, den eneste restauranten i Oslo som var åpen etter klokken elleve. Den var kun for taxisjåfører, brannmenn og politifolk. Ikke engang SV vil tilbake til de tidene.(Munterhet i salen) Der var det en Wurlitzer jukeboks i finer som hadde 24 1978-plater. Den fikk jeg lov til å spille på, og det husker jeg godt. Dagens utgave putter vi i lommen, og den kan ta x antall tusen låter. (Munterhet i salen) Jeg har lyst til å prøve å se litt framover. Det er derfor jeg vender blikket bakover først, for å se hvor jeg kommer fra, og hvordan utviklingen har vært, for deretter å se litt fram. Videre husker jeg den mekaniske regnemaskinen jeg hadde. Jeg husker også mitt første kontor og mitt første firma, der jeg hadde en teleks, som var på størrelse med presidentens skrivebord, for at jeg skulle kunne sende en skriftlig melding til andre. Jeg husker at jeg som student var på Norges datasentral på Hamar, hvor man hadde en datamaskin som var omtrent så stor som rommet her, og som for bare 30 år siden hadde en datakraft som vi i dag putter på innerlommen. Hvorfor sier jeg dette? Jo, fordi de menneskene som forholder seg til dagens teknologi og har nesen vendt framover i mye større grad enn vi har, ikke er med i denne debatten. De er ikke representert. Det lovverket som vi vedtar nå, har vært vedtatt andre steder i Europa. Jeg har hatt kontakt med såkalte partivenner i andre land, og det er den samme debatten der som vi har her i dag, med noen andre nyanser, men det er den samme grunnproblematikken når det gjelder DRM og slike ting. Så viser det seg at i ungdomsorganisasjonene, også i vår ungdomsorganisasjon, er det helt andre holdninger, og ikke bare holdninger, men også en innsikt som er på et helt annet nivå og en helt annen planet enn det vi selv har. Jeg tror at de største utfordringene når det gjelder åndsverk og rettigheter, ligger på to plan, det ene dreier seg om teknologi, og det andre dreier seg om den kommende generasjonen. Generasjonen som kommer etter oss – og det vil være helt uavhengig av politisk farge, tro meg, man skal se det er fra mørkerødt til svart – kommer til å ha en helt annen holdning til disse spørsmålene enn det vi har i dag. Det som vi må starte på umiddelbart, er å kommunisere med dem som mestrer dagens teknologi, som skjønner hvor det går hen. Deretter må vi få dem til å forstå, og vi må selv også få innsikt i, hvilke konsekvenser den innsikten og forståelsen vil ha for åndsverk og for vederlag.