Regionalmeldingen er en av de sakene der de sosialistiske partier nok en gang framstår som et sosialistisk eksperiment. Man er enig på det overflatiske planet, om økt pengebruk, men når man kommer ned i sakens realiteter, er man stort sett uenig. Man er enig om at distriktene må ha mer. Man er enig om at det skal satses på storbyer. Man er enig om at det satses på småsamfunn, mer til vei, mer til næringsfond og mer til kommuneøkonomien. Hvis man tar summen av dette, er man stort sett ikke enig. Bare kommuneøkonomistyrkingen alene medfører mer penger enn våre totale skatteletter – hvis man legger Høyres program til grunn – pr. år i neste fireårsperiode. Jeg etterlyser et svar fra Karl Eirik Schjøtt-Pedersen på følgende spørsmål: Hva ønsker representanten Schjøtt-Pedersen med det tredje forvaltningsnivå, med dagens fylkeskommuner som skal bli regioner? Ønskes det at høyskolene skal legges inn? Ønskes det at sykehus skal tilbakeføres? Jeg og Høyre ønsker det ikke. Vi ser at vi er best tjent med, både fra innbyggernes ståsted og fra samfunnets totale ståsted, at to nivåer velges. Jeg synes også det er pussig at Schjøtt-Pedersen har den sterke troen på regioner, kanskje spesielt i representantens eget hjemfylke, som da ville medføre at dagens fylkeshus i Vadsø blir flyttet til Tromsø – takket være representanten Schjøtt-Pedersen. Vi i Høyre har derimot stor tro på kommunene. Økt kommunalt selvstyre betyr satsing på kommunene. La meg så gå videre til SVs ønske om å grunnlovfeste det lokale selvstyret. Partiet gjør jo det stikk motsatte. SV er motstander av flere innlemminger av øremerkede tilskudd – de er til og med for nye. I spørsmål om plan- og arealsaker – og da snakker jeg spesielt om strandsonen – er partiet livredd for det lokale selvstyret. Partiet ønsker å innføre en 6-timersdag, som har en proveny på minimum 50 milliarder kr. Det vil medføre økt rente, hvis ikke det tas fra økte skatter, eller drastiske kutt på andre områder. Dette vil spesielt ramme kommunesektoren. Det vil gi dårligere tjenester, fordi man vil støvsuge arbeidsmarkedet for kompetent arbeidskraft, som igjen går ut over dem som trenger tjenestene mest. Slik jeg ser det, er det overhodet ikke behov for å grunnlovfeste det lokale selvstyret. SV trenger bare å gå bort fra noe av sin egen politikk. Senterpartiet, derimot, ønsker som prinsipp at næringsnøytralitet må vike for bl.a. – og jeg siterer fra Nationen i dag – «marine og maritime næringer, energi, reiseliv, matproduksjon, trefordeling og IKT». Mitt spørsmål til Senterpartiet er: Hvilke næringer ønsker partiet ikke å satse på? Jeg oppfatter Senterpartiet som et parti som ønsker å satse på samtlige næringer. Det ønsker Høyre og denne regjeringen. Hvis man satser på samtlige næringer, er ikke det pr. definisjon å være næringsnøytral? Vi ser at vi har optimisme tilbake i hele landet, uavhengig av om det er såkalte distriktskommuner, bykommuner eller andre kommuner. Det er nye arbeidsplasser som skapes, det er mer lønnsomme bedrifter, det er færre konkurser, det er flere gründere, og det er lavere ledighet. Dette kommer av stabilt gode rammevilkår. Distriktene, som resten av landet, etterspør én ting – stabilt gode rammevilkår. Vi er på riktig vei. Vi ser at skatte- og avgiftspolitikken vår virker. Vi ser et historisk lavt rentenivå takket være bl.a. Regjeringens økonomiske politikk. Vi ser at vi nå har en mer konkurransedyktig kronekurs, samtidig som moderate lønnsoppgjør gjør det lettere for bedriftene å konkurrere. Svaret her er enkelt: Vi trenger langt ifra en ny kurs. Norge trenger fortsatt framgang.