Jeg vil bare kort få redegjøre for den dissens som har vært under behandlingen av denne saken. Regjeringens begrunnelse for å fremme proposisjonen er endringer på områder som Regjeringen mener det er naturlig at dagpengeregelverket tar hensyn til. Forslagene er etter min oppfatning også uttrykk for ønsket om en mer effektiv arbeidsmarkedspolitikk. Det har sammenheng med at enkelte forslag er av rent teknisk karakter og vil bidra til å sikre en klar hjemmel for allerede gjeldende praksis i Aetat. Det er bred enighet blant alle partier om størstedelen av denne innstillingen. Det eneste unntaket er spørsmålet som er behandlet i § 4-13, der kravet om arbeidstidsreduksjon blir foreslått beregnet i forhold til arbeidstiden i en 14-dagersperiode. Et flertall i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, foreslår her et nytt ledd, om at arbeidstidsreduksjonen beregnes i forhold til én uke når dette gir gunstigere resultat for medlemmet. Komiteens medlemmer fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti – og i denne sal også med støtte fra Venstre – går mot dette forslaget og står på Regjeringens opprinnelige forslag. Begrunnelsen for dette er kort og godt at vi mener at formålet med departementets forslag til endring av beregningsmåte er å sikre at personer som faktisk har hatt en arbeidstidsreduksjon på minst 50 pst., blir kompensert for tapt arbeidstid og inntekt. Det innebærer også at personer som ikke fyller lovens minstekrav om 50 pst. arbeidstidsreduksjon, heller ikke får dagpenger. Jo lengre periode man vurderer, desto riktigere bilde får man av den enkeltes faktiske arbeidsomfang. Regjeringspartiene og Fremskrittspartiet vil altså støtte proposisjonens beregningsmåte for arbeidstidsreduksjon og stemme mot forslaget om § 4-13 nytt femte ledd. For øvrig er det bred enighet om alle forslagene i proposisjonen, og jeg anbefaler som saksordfører Odelstinget å følge den innstillingen.