Målet for tannhelsepolitikken bør være å oppnå et likest mulig tilbud til hele befolkningen, sånn at den enkeltes økonomi ikke blir et hinder for god tannhelse. I dag vet vi at enkelte grupper av voksne har spesielt høye utgifter fordi de faller utenfor tilbudet til den offentlige tannhelsetjenesten eller til folketrygden. I tillegg vet vi at dette ofte er de samme menneskene som i utgangspunktet har dårlig økonomi, og vi vet at graden av kunnskap, bevissthet og muligheter til god forebygging også har en tendens til å variere med sosioøkonomisk status. Å ha dårlige tenner er veldig stigmatisert i vårt samfunn, der flere og flere har råd til rent kosmetiske inngrep. I tillegg er det smertefullt, og det skaper store problemer på andre områder. Alt dette viser at tannhelse i høyeste grad også handler om sosiale ulikheter, både når det gjelder helse og i helsevesenet, noe vi som utgjør flertallspartiene på Stortinget, og også Regjeringa, har sagt at vi skal fokusere spesielt på. Dessuten er det her, som flere har vært inne på, et regionalt fordelingsproblem, fordi det er mangel på tannleger i mange deler av landet. SV har i mange år vært opptatt av disse tingene. Vi kan ikke akseptere urettferdigheten i at de som har minst, også mottar det dårligste tilbudet fra helsevesenet, eller at det er bostedsadressen som avgjør hva slags tilbud en får. Heldigvis har det skjedd mye de siste åra, og flere grupper er blitt inkludert i det offentliges engasjement for bedre tannhelse. Tak 2 er ett eksempel, og dette taket senket Regjeringa med 1 000 kr i inneværende års budsjett. Det er veldig bra. Et annet eksempel er rusmiddelavhengige i behandling, som vi også styrket tilbudet til i inneværende års budsjett. Det er vi også veldig fornøyd med. Men fremdeles er det mange som får trukket tenner, eller som ikke får fullgod behandling, fordi tannhelsetilbudet er altfor dårlig. Det ønsker vi å gjøre noe med, og derfor har vi skrevet i regjeringserklæringa at vi vil «starte arbeidet med en offentlig tannhelsereform». Det ser vi fram til. Norge har aldri hatt et tannhelsetilbud som har vært sidestilt med det generelle helsetjenestetilbudet når det gjelder refusjon fra folketrygden, og det er derfor en lang vei å gå før tannhelsetjenesten kan anses å være sidestilt med helsetjenestetilbudet for øvrig når det gjelder offentlige refusjonsordninger. Som ledd i å bedre denne tjenesten og offentlige refusjoner knyttet til den må man altså finne fram til de gruppene som bør gis prioritet med hensyn til et bedre tilbud i offentlig regi, eller via refusjonsordninger fra folketrygden. Dette har vi store forventninger til. Som statsråden sa, er det sånn at flere eldre som tidligere ville ha fått plass i en institusjon, forblir hjemmeboende og mottar pleie- og omsorgstjenester og helsetjenester utenfor institusjonen. På den måten kan vi risikere at de ikke blir omfattet av rettigheter i tannhelseloven, og dette må vi rette opp. Flere, bl.a. Sonja Sjøli og interpellanten sjøl, har vært inne på konsekvensen av dårlige og manglende tenner, f.eks. når det gjelder smerte og problemer med ernæring, så jeg trenger ikke å beskrive det ytterligere. Forslaget som Tannhelseutvalget fremmer, og som representanten Dåvøy viser til i sin viktige interpellasjon, mener vi er et godt forslag. I tillegg er det nødvendig med bedre kunnskap innad i hjelpeapparatet. SV støtter også mange andre tiltak som står i utvalgets innstilling, men jeg kommer ikke til å gå inn på dem nå, fordi vi ikke diskuterer dette i all sin bredde. Men det er mye som vi må ta fatt i. Helt avslutningsvis: Det er mange som gjennom åra har påpekt at tennene er en del av kroppen, og det skulle vel strengt tatt vært unødvendig.