Planen for utstyrsinvesteringer i sykehus for perioden 1998–2002 som Stortinget vedtok i 1998, var en viktig og nødvendig satsing. Tilgjengelig og oppdatert medisinsk-teknisk utstyr i sykehusene gir bedre behandling, raskere behandling og sikrer flere pasienter behandling. Riksrevisjonens undersøkelse har avdekket svakheter i helseforetakenes planlegging av investeringene og også i opplæringsrutinene knyttet til medisinsk-teknisk utstyr. Dette er alvorlig. Det er viktig at helse- og omsorgsministeren ser til at disse manglene blir utbedret, slik at vi kan få en best mulig utnyttelse av ressursene på området, og slik at pasientene kan kjenne trygghet for riktig og god behandling. Riksrevisjonens rapport må og skal tas på alvor. Det kan likevel stilles spørsmål ved om metoden Riksrevisjonen har brukt for å regne ut gjennomsnittsalderen for utstyret, gir et fullstendig bilde av utstyrsplanens resultater. Metoden innebærer at snittalderen vil gå mer ned dersom en kjøper mange enheter av utstyr som koster lite pr. enhet, enn om samme sum blir brukt til å kjøpe en dyr enhet. Det kan kanskje også pekes på at undersøkelsen baserer seg på et relativt lite utvalg av respondenter. Videre går konklusjonene i rapport nr. 18/2003 fra Samfunns- og næringslivsforskning AS, som evaluerer utstyrsinvesteringene i norske sykehus i perioden 2001–2003, i en noe annen retning. Denne undersøkelsen viser at investeringene har gått til utskiftning av gammelt utstyr og innkjøp av nytt utstyr, noe som øker kapasiteten og kvaliteten i behandlingen. Flaskehalser er blitt fjernet, og pasientgjennomstrømningen har økt. Godt og tilgjengelig medisinsk-teknisk utstyr er viktig for pasientene. Utstyrsplanen var derfor et viktig grep, som har kommet pasientene til gode. Samtidig er det viktig at de svakhetene som Riksrevisjonens undersøkelse har avdekket, blir tatt på alvor og utbedret slik at pasientene kan få mest mulig nytte av de investeringer som gjøres framover. Jeg har tro på og tillit til at statsråden vil følge dette opp.