Det har vært spennende å følge debatten om nordområdene, og det er gledelig å merke den tverrpolitiske enighet som stort sett har preget innleggene. Opposisjonspartiene har i sine merknader samlet seg i et fromt ønske om en kraftfull og samordnet nordområdepolitikk. Men når det så kommer til de konkrete handlingene, skiller de lag og spriker i ulike retninger. Ikke uventet er det Fremskrittspartiet som skiller seg mest ut, og det er særlig skuffende å se at partiet helt velger å overse vårt ansvar for urbefolkningsgruppene. Jeg har først og fremst tatt ordet for å understreke viktigheten av å styrke Barentssamarbeidet. Det er svært gledelig at Regjeringen i meldingen legger opp til å videreutvikle dette samarbeidet ved å foreslå opprettelsen av Barentsinstituttet i Kirkenes og en økning av støtten til Barentssekretariatet. Barentsinstituttet skal særlig studere problemstillinger knyttet til energiutvikling og regionalt samarbeid. Fra norsk side er det de tre nordligste fylkene som har vært pådrivere i det regionale samarbeidet, og sett de store mulighetene som ligger i Barentsregionen. Det var svært spennende å besøke næringslivet i Kirkenes for en tid tilbake, og oppleve både optimisme og stor kompetanse på Russland-samarbeidet. Det ligger et enormt marked øst for oss, og framtidsutsiktene for handel og industrielt samarbeid stiger i takt med den økonomiske veksten i Russland. La meg nevne to viktige samferdselsprosjekt i denne regionen som vil få stor betydning for utviklingen framover. Det er for det første de planene som er lagt for jernbane mellom Kirkenes og Nikel. Det er en svært interessant samferdselsløsning, som bl.a. vil kunne bli en framtidig transportkorridor for russisk gass. Komiteen ber om en nærmere vurdering av denne jernbaneforbindelsen, og Kristelig Folkeparti vil være en pådriver for å få fortgang i det utredningsarbeidet. Så til et annet samferdselsprosjekt i regionen, som er kommet lenger i utviklingen, den såkalte New Corridor, som er navnet på en spennende transportåre mellom Kina og USA med jernbane og båt, og med Narvik som utskipningshavn. Her skal det gjennomføres prøvetransporter allerede i høst. Godstransport mellom det indre Kina og USA etter østlig rute tar i dag ca. 40 døgn, mens hvis man følger den vestlige rute via Narvik, tar det kun 20 døgn. En slik transportåre vil gi store utviklingsmuligheter for Barentsregionen. I Kristelig Folkeparti er vi svært glad for at Regjeringen er med på å støtte dette prosjektet. Utviklingen i Barentsregionen er svært avhengig av at det satses nasjonalt, men også svært avhengig av internasjonal støtte. Her er samarbeidet i Norden svært viktig. Nordisk Råd og Nordisk Ministerråd har vært et viktig organ for å fremme nordområdesaker. Også EUs nordlige dimensjon, som ble vedtatt i Nordisk Råd i desember i 1997, har hatt stor betydning for utviklingen i nordområdene. Men nå er det all grunn til å følge nøye med både på utviklingen i Norden og i EU totalt sett, når det gjelder interessen for nordområdene, som også representanten Inge Lønning har påpekt i et tidligere innlegg. Etter EUs utvidelse har det skjedd en kraftig dreining av fokus i EU. Utvidelsen østover har medført økt interesse for Østersjøområdet, og EU har tatt på seg store forpliktelser for å høyne levestandarden i de nye medlemslandene. Dette er et faktum, uavhengig av om Norge er med i EU eller ikke. Det som gir størst grunn til bekymring, er at våre nordiske venner også i større grad ønsker å bruke tid og ressurser på Østersjøsamarbeidet. Vi vil derfor på sikt sannsynligvis få mindre hjelp til å holde fokus på nordområdesamarbeidet. Det er derfor svært viktig at Norge i arbeidet i Nordisk Råd, i Nordisk Ministerråd og i konsultasjoner med EU holder trykk på utviklingen i nordområdene og den nordlige dimensjonen i EU. Etter invitasjon fra Stortinget og Nordisk Råd skal vi i slutten av måneden møtes til Barentssamarbeidets andre parlamentarikerkonferanse i Bodø. Her vil hovedfokus være på samarbeid i Nord-Europa, bærekraftig utvikling og økonomisk aktivitet i Barentsregionen og urfolks rolle og betingelser i Barentsregionen. Her vil det første slaget stå om videre utvikling i den regionen vi har til behandling i dag, og det vil være særlig viktig at Norge her viderefører sin pådriverrolle for å få hele Nord-Europa med på en fortsatt satsing i nord.