Venstre har gjennom mange år engasjert seg i personvernspørsmål, og vi må innrømme at den teknologiske utviklingen går videre i en fart som vi ikke kunne ha forestilt oss for noen få år siden. Personvernet er under stadig sterkere press, og det er stor fare for at politikerne blir hengende etter. Det er bakgrunnen for at Venstre i dag fremmet et forslag om en personvernkommisjon, noe som jeg skal komme tilbake til i innlegget mitt. «Som søvngjengere inn i et overvåkingssamfunn» er det retoriske og tankevekkende spørsmålet på forsiden av Datatilsynets personvernrapport for jubileumsåret 2005. Og det er all grunn til å sette spørsmålstegn ved at stadig flere overvåkingstiltak blir akseptert i lys av de gode hensikter, men summen av det hele kan bli ganske ubehagelig. Jeg er glad for at en samlet komite sier at det er nødvendig med en fortsatt sterk fokusering på personvernet, og at Datatilsynets sentrale rolle både som premissleverandør og som forslagsstiller understrekes. Det fritar ikke oss politikere for ansvaret i denne saken. Det er menneskerettigheter som trues av utviklingen. «Enhver har rett til respekt for sitt privatliv og familieliv, sitt hjem og i sin kontakt med andre.» Det er sitat fra Den europeiske menneskerettskonvensjonen. Datatilsynet viser i årsmeldingen til at det er flere tydelige trender hvor personvernet enten står under et sterkt press eller er på vikende front. Det gjelder områder som privat etterforskning, fravikelse av informasjonsplikt, internasjonal bekjempelse av kriminalitet og terror, press mot taushetsplikt og personvern knyttet til offentlige databaser, journalsystemer, gjenbruk og lagring av sensitive personopplysninger, publiseringer av personopplysninger på Internett og bortfall av anonyme eller sporløse alternativ. Hver for seg kan alle tiltakene for økt sikkerhet, økt effektivitet, enklere saksbehandling osv. ha en fornuftig begrunnelse. Problemet er at få ser helheten i det og summen av det, og det er, som Datatilsynets direktør, Georg Apenes, kaller det: de gode hensikters tyranni. Det er ut fra ønsket om at et slikt mer helhetlig grep burde ha vært tatt, at Venstre nå foreslår en personvernkommisjon som kan gå grundig inn i problemstillingen. En personvernkommisjon må gå grundig inn i det vi nevnte som utviklingstrekk. I tillegg kommer utfordringen innenfor en rekke andre områder – bruk av biometri i pass, ID-kort, adgangstegn, bruk og registrering av DNA, bruk av fotlenker knyttet til kriminalitet så vel som til sykdom, pålegg om lagring og oppbevaring av teleopplysninger, arbeidsgiverens økende kontrollvirksomhet av egne ansatte gjennom e-post, bruk av mobiltelefon og kameraovervåking. Det gjelder innenfor helsevesenet – bl.a. pasientregistrering, reservasjonsmulighet og hvem som skal bruke og ha adgang til informasjon. Det er nye utfordringer når det gjelder registrering ved bruk av privatbil, bompassering, veiprising, obligatorisk GPS osv. Etter Venstres syn legger innstillingen fra komiteen godt til rette for en personvernkommisjon. Vi sier at det er nødvendig å fokusere på hvor grensen for den private sfære skal gå, og vi sier at det er nødvendig med en debatt. Vi mener at det vil være nødvendig å trekke en rekke grenseganger, og vi sier at det er viktig at flere enn Datatilsynet engasjerer seg, og at vi er betenkte over sider ved utviklingen. I sum: veldig mange spørsmål og veldig få svar. Det skal man heller ikke forvente i en innstilling om en årsmelding, men det er samtidig et uttrykk for sterk uro blandet med usikkerhet om hvordan veien blir videre. Derfor bør vi, etter Venstres mening, løfte spørsmålet om personvernet opp til en helhetlig og prinsipiell debatt og belyse det på ny, nettopp for å unngå at vi går som søvngjengere inn i et overvåkningssamfunn. Et sterkt personvern er avgjørende både for den enkeltes frihet og for demokratiet. Vernet om den private sfære er en forutsetning for et fritt samfunn. Friheten forutsetter at hvert menneske vernes mot utilbørlig registrering, overvåkning og inngripen i privatlivet, enten det er staten eller private instanser som står for det. Demokratiet forutsetter at det er borgerne som kontrollerer staten, ikke at staten kontrollerer borgerne. Et samfunn som invaderer privatsfæren eller har et likegyldig forhold til registrering og overvåkning av sine borgere, er et samfunn som er på vei bort fra demokrati og mot det totalitære.