Personer med rusproblemer og/eller psykiske lidelser har på mange måter sittet nederst ved det helsepolitiske bordet. De har ikke fått det tjenestetilbudet de burde ha fått. Jeg har derfor instruert de regionale helseforetakene om at disse pasientgruppene skal prioriteres. Veksten i aktiviteten innenfor rusbehandling og psykisk helsevern skal hver for seg være større enn veksten i somatisk behandling. Dette kommer i tillegg til økte bevilgninger over Opptrappingsplanen for psykisk helse og til rusbehandling. Et bedre tjenestetilbud krever imidlertid mer enn ressurser. Slik interpellanten peker på, krever det også bedre samordning av tjenestene. Mange rusmiddelmisbrukere har omfattende hjelpebehov. Tjenestetilbudet må være samordnet for å oppnå et tilfredsstillende rehabiliteringsopplegg. Ofte er det slik at jo større og mer omfattende problemer den enkelte har, desto større vil behovet for helhetlige tjenester være. Hovedformålet med en individuell plan er nettopp å sikre et sammenhengende tjenestetilbud. Jeg er imidlertid klar over, som interpellanten var inne på, at arbeidet med individuelle planer ikke på noen måte er kommet langt nok. På den bakgrunn har jeg iverksatt en rekke tiltak. Slik interpellanten peker på, ble retten til individuell plan hjemlet i lov om sosiale tjenester § 4-3a fra 1. januar 2004. Tidligere har denne retten vært hjemlet kun i helselovgivningen. Dette betyr at alle deler av tiltaks- og omsorgsapparatet for rusmiddelmisbrukere nå har plikt til å utarbeide en slik plan for personer med behov for langvarige og koordinerte tjenester. Som en oppfølging av dette vedtok Helse- og omsorgsdepartementet 23. desember 2004 – det er lille julaften, president – en felles forskrift med hjemmel i helselovgivningen og sosialtjenesteloven. Denne forskriften trådte i kraft 1. januar i år. En felles forskrift om individuell plan vil bidra til en større helhet i tjenestetilbudet til tjenestemottakere som mottar tjenester fra både sosialtjenesten og helsetjenesten. Den nye felles forskriften er bl.a. sendt ut til alle landets helseforetak og alle landets kommuner. I forbindelse med ikrafttredelsen av den nye forskriften om en individuell plan skal Sosial- og helsedirektoratet revidere den eksisterende veileder for individuell plan. Den reviderte veilederen vil bl.a. inneholde gode eksempler på hvordan individuelle planer kan utarbeides. Veilederen vil også inneholde erfaringer fra arbeidet med individuell plan til nå, og vil derfor bli et godt hjelpemiddel for alle som er involvert i dette arbeidet. Jeg har forhåpninger til at den nye forskriften og veilederen vil gi et løft til arbeidet med individuelle planer. Det vil også bidra til økt fokus på det ansvar kommuner og helseforetak har for å utarbeide slike planer. Så noen ord om tiltakene overfor helseforetakene. Departementet har funnet det nødvendig å presisere betydningen av individuell plan i et eget brev til de regionale helseforetakene 1. oktober i fjor. I brevet ble de regionale helseforetakene bedt om å iverksette tiltak for å sikre at pasienter som skrives ut fra psykisk helsevern og rusbehandling, får nødvendig oppfølging. Fravær av samhandling mellom de ulike nivå kan få dramatiske konsekvenser for den enkelte pasient. En god veksling mellom spesialisthelsetjenesten og de kommunale tjenestene er helt avgjørende for å kunne oppnå et godt behandlingsresultat. Vi har også i særlig grad fokusert på individuell plan i bestillerdokumentet til de regionale helseforetakene for 2005. De regionale helseforetakene blir i dette dokumentet pålagt å sikre utarbeidelse av individuell plan i samarbeid med kommunen for pasienter med behov for langvarige og koordinerte tjenester. Der understreker vi veldig sterkt at det er et ledelsesansvar å sørge for at så skjer. Departementet utarbeidet et strateginotat i 2004 i forbindelse med iverksettelsen av rusreformen. Viktigheten av utarbeidelse og gjennomføring av individuell plan for rusmiddelmisbrukere er påpekt også i dette dokumentet. Utover det som er nevnt, og som fremgår av bestillerdokumentet, stilte jeg konkrete krav til de regionale helseforetakenes virksomhetsstyring i det foretaksmøtet vi hadde i januar 2005, på følgende to områder, for å følge opp det som ligger i det jeg nettopp har sagt. For det første: Krav til internkontroll. Styrene for de regionale helseforetakene skal sikre at det er etablert et samlet opplegg for internkontroll for virksomheten for å forebygge, forhindre og oppdage avvik, bl.a. i forhold til lov og myndighetskrav. Det har vært et betydelig problem over lang tid at man ikke har hatt oversikt over hva den interne situasjonen har vært i den enkelte foretaksgruppe. Styrene skal påse at internkontrollen i det regionale helseforetaket og helseforetaksgruppen er sikret i tilstrekkelig omfang og på en systematisk måte, med nødvendig ledelsesmessig forankring i hele organisasjonen. I tillegg til internkontrollen har vi nå stilt krav om etablering av intern revisjon i alle de regionale helseforetakene. Styrene for de regionale helseforetakene skal innen utgangen av annet tertial ha etablert denne internrevisjonen i de regionale helseforetak og i helseforetaksgruppen som et ledd i styrets overvåking av internkontrollen. Intern revisjon er et viktig ledd i styrets overvåkingssfunksjon, som uavhengig av administrasjonen skal sørge for dette. Departementet har også stilt konkrete krav om tertialvis rapportering fra de regionale helseforetakene i 2005 i forhold til styrets oppfølging av internkontrollen og avvikskorrigerende tiltak. Grad av måloppnåelse i forhold til utarbeiding av individuell plan vil inngå som en del av dette. Jeg vil også nevne Sosial- og helsedirektoratets rolle i arbeidet med individuelle planer. Direktoratet er i tildelingsbrevet for 2005 bedt om å ha et særlig fokus på at individuelle planer blir tatt i bruk over hele landet, både i spesialisthelsetjenesten og i kommunene. Sosial- og helsedirektoratet samarbeider bl.a. med Statens Kunnskaps- og Utviklingssenter for helhetlig Rehabilitering og SINTEF Helse i dette spesifikke arbeidet. Så litt om tiltakene overfor kommunene. Kommunene har også en helt sentral rolle i det helhetlige arbeidet med hver enkelt pasient. Som en oppfølging av brevet til de regionale helseforetakene sendte derfor departementet 26. november i fjor tilsvarende brev til alle landets kommuner. Departementet forutsetter at den enkelte kommune treffer nødvendige tiltak for å sikre etterlevelse av lovverket. Brevet presiserer at det er viktig med allmenn kontakt mellom nivåene for å sikre god kontinuitet for den enkelte pasient. Også her ble det understreket at det er et lederansvar å sørge for oppfølging av krav i lover og forskrifter. Sosialtjenesten har lang tradisjon med å jobbe systematisk med rusmiddelmisbrukere. Innenfor legemiddelassistert rehabilitering har bruk av individuelle planer lenge vært en integrert del av behandlingen. Dette er sågar nedfelt i gjeldende retningslinjer på området. Før oppstart av behandlingen skal det være etablert et planmessig og forpliktende samarbeid, og en individuell plan med beskrivelse av et helhetlig rehabiliteringsopplegg skal utarbeides. Evalueringen av legemiddelassistert rehabilitering viser at oppfølgingen av LAR-brukere er mer strukturert enn oppfølgingen av andre brukere. Dette tilskrives bruk av tiltaksplan og ansvarsgruppe. Et godt fungerende LAR-opplegg kan derfor være et eksempel til etterfølgelse også i andre sammenhenger der rusmiddelmisbrukere har behov for individuelle planer. Jeg er glad for å kunne vise til at samhandling for alvor nå er blitt satt på dagsordenen. I fjor høst, i oktober, overleverte Bernt-utvalget sin NOU, Helhet og plan i sosial- og helsetjenestene, Samordning og samhandling i kommunale sosial- og helsetjenester. Utredningen foreslår bedre harmonisering av den kommunale helse- og sosiallovgivningen og å innføre krav om enkelte minstestandarder for både helse- og sosialtjenester. Utredningen er nå på høring. Frist for høringssvar er 1. april 2005. 1. februar fikk jeg overlevert Wisløff-utvalgets NOU 2005:3, som har vært omtalt tidligere, og som har det flotte navnet Fra stykkevis til helt, En sammenhengende helsetjeneste. Utvalget har vurdert økonomiske, juridiske og organisatoriske virkemidler som kan stimulere til bedre samhandling mellom ulike aktører og nivåer i helsetjenesten. Jeg har i mitt innlegg pekt på flere tiltak av mer generell karakter som skal bidra til en bedre helhet og sammenheng i tjenesten. Den videre oppfølging av de overleverte utredninger blir selvfølgelig viktig i så måte. Men når det gjelder individuell plan spesielt, har jeg klare forventninger til at de ulike nivåer og tjenesteytere følger opp sitt ansvar på grunnlag av det regelverk som finnes, de retningslinjer som er utarbeidet, og ikke minst det utall av møter vi har hatt med de aktuelle aktører denne høsten og vinteren.