Det er svært omfattende og vanskelige problemstillinger representanten Aspaker reiser i sin interpellasjon. Så langt viser jo debatten at de fleste partier ikke finner enkle svar på de komplekse problemstillingene som blir skissert. Vi hører ofte: Straff dem eller hold dem innesperret! Det får vi som politikere høre når det skjer et eller annet. Jeg tror ofte at det blir sagt i fortvilelse over at samfunnet på en måte aldri kan gardere seg mot psykisk syke og uberegnelige personer som begår lovbrudd. Økt bruk av tvangsinnleggelse er, som vi også hørte statsråden si, trolig ikke veien å gå, fordi det bryter med Menneskerettighetskonvensjonen. Vi har jo for så vidt i Norge omfattende bruk av tvang innenfor psykisk helsevern. Jeg tror det er riktig at vi er tilbakeholdne i forhold til bruk av tvang. Hvis vi ikke er det, vil vi lett komme på overgrepssiden. Det blir på en måte det motsatte. Statsråden viste til at samfunnet kan beskytte seg mot farlige personer, mens utilregnelige lovbrytere som er plagsomme, men ikke farlige, ikke kan ilegges en særreaksjon. Det som gjør situasjonen vanskelig, er jo når personen det gjelder, motsetter seg behandling, f.eks. i det kommunale hjelpeapparatet, og det skaper konflikter rundt omkring i nærmiljøet. Men man kan altså ikke tvinge noen som ikke er under tvang, til å ta imot behandling. Jeg synes det er svært positivt at statsråden har grepet fatt i de problemstillingene som interpellanten reiser, ved å starte en kartlegging av hvor mange personer dette dreier seg om, hvilke behandlingstilbud som finnes og som fungerer, hvilke behandlingstilbud som eventuelt trengs, botilbud osv. Som statsråden også sa i sitt svar i sted, er kanskje det å tenke alternative behandlingsformer viktig å holde fram. Så til ansvarliggjøring. Hvem er det som har ansvaret? Jeg synes at når Helse- og omsorgsdepartementet og Justisdepartementet går sammen, viser det at her er det faktisk to statsråder og to departementer som tar ansvar og setter ned en gruppe som vurderer om og eventuelt hvordan de strafferettslige særreaksjonene kan brukes overfor lovbrytere. Jeg synes det er flott å høre representanten Ballos refleksjoner omkring rettspsykiatrisk sakkyndiges vurderinger. Han understreker at de må brukes med vett og forstand. Jeg tror at det er viktig å gripe fatt i det problemområdet som Ballo skisserte da han reflekterte over dette. Vanskelige problemstillinger krever omfattende arbeid for å finne løsninger. Det er betryggende at statsråden har igangsatt flere typer arbeid innenfor dette området, som kan føre til større trygghet for folk og også for den enkelte psykisk syke som begår straffbare handlinger. For vi snakker om omgivelsene og samfunnet, og vi snakker også om den enkelte psykisk syke. Begge deler må ivaretas, eventuelt i en ny rettspleie, eller hva man kommer fram til.