Jeg synes det har vært en god debatt, jeg synes det har vært en ryddig debatt, og jeg synes at i all hovedsak har fokuset gått i den retning det skal. Allikevel har det også i dette vært en debatt om rus og rusproblemer og holdningen til rus. Det er i og for seg greit nok, for det er en del av det samfunnet vi alle er en del av. Det er da fristende å vise til dem som angrep Fremskrittspartiet for våre holdninger og vår moral når det gjelder rus, og til f.eks. et forslag som ble fremmet i denne salen høsten 2004, da man senket aldersgrensen fra 20 år, som man hadde før, ned til 18 år for ferdigblandet alkoholholdig drikke. Det var et enstemmig storting – Arbeiderpartiet gjorde det, SV gjorde det, alle partiene gjorde dette. Det var altså korrekt. Men når Fremskrittspartiet har en annen ruspolitikk, er det umoralsk. Så er det interessant å se at vår nåværende finansminister sier at nå skal vi se på taxfreekvotene. Det er mulig at det er umoralsk hvis vi foreslår det, men det er tydeligvis helt korrekt når det kommer fra regjeringshold. På nytt igjen er det politikk i praksis, og kanskje moral i praksis, eller kanskje sågar umoral i praksis – hva vet jeg? Dette er et holdningsmessig spørsmål. Når det kommer fra oss, er det et problem, når det kommer fra de andre, er det korrekt, og jeg registrerer at representanten Ballo har fått det med seg. Det synes jeg er bra. Så må jeg også si at jeg er skuffet over at man ikke har snakket mer om økonomi her. Det er mange som har vært inne på ulike momenter, men jeg savner faktisk at vi snakker om økonomi. Selv om statsråden sier at midler alene er ikke noen nøkkel, er det et faktum at uten de samme midlene blir dette vanskelig. Jeg savner det, jf. den oppsummeringen som Fremskrittspartiet har foretatt bakerst i innstillingen, hvor vi sier noe om alle de gode ønskene som komiteen har. Da hadde jeg faktisk ønsket meg at man også sa litt om sine visjoner for egen del, fra regjeringspartiene primært da. Det gjør man altså ikke. Så sa representanten Bjørnflaten i stad på min forespørsel om Arbeiderpartiet har snudd eller ikke, at det har de ikke gjort. Faktum er, enten representanten Bjørnflaten liker det eller ikke, at vår nåværende justisminister stemte imot et forslag i fjor vår om opprettelse av politiråd, fremmet av Fremskrittspartiet. Det er muligens sånn at det skyldes at forslagsstillerne var feil, at det ikke var passende. Men faktum er at det ble gjort, av Arbeiderpartiet, av SV, av alle andre. De ville altså ikke ha det. Så kom det tilbake i ny innpakning, og da var det perfekt. Men det er kanskje politikk i praksis. Så har statsråden også snakket om økt politikraft, og det tror jeg er fornuftig, ut fra at utfordringene står i kø innenfor denne etaten. Noen av oss husker at for en tid tilbake var det et oppspill i svensk TV som ble kalt «Den tredje vågen», Den tredje bølgen, hvor kriminaliteten på en måte oversvømmer oss. Det var et tenkt scenario, men jeg tror det dessverre var basert på reell tenkning og reelle problemstillinger. Det betyr at vår utfordring er å kunne være i forkant av problemene, slik at vi slipper å komme etterpå og måtte lage løsninger som vi kunne ha brukt før for å forhindre kriminalitet. I så måte synes jeg at NOKAS-saken er et eksempel. Etter NOKAS-saken – jeg skal ikke si at Stortinget våknet, men et stykke på vei gjorde vi det – var det plutselig om å gjøre å få inn pansrede kjøretøy, det var snakk om å komme inn med nye håndvåpen, og man tok altså tak i en del ting man oppdaget. Men beklageligvis er det sånn at noen betalte en høy pris for dette, og det synes jeg er urimelig. Jeg ønsker at vi skal være offensive, at vi skal være i forkant så langt som overhodet mulig. Da må man ha en helhetlig satsing på justissektoren. En av utfordringene – og det har jeg ikke noen problemer med å ta innover meg – er at ulike politiske føringer medfører ulik prioritering. Det betyr vel også at man tidvis får ubalanse i dette. Men personlig føler jeg at hele justissektoren – det være seg politiet, det være seg domstolen eller kriminalomsorgen – fortsatt har behov for et løft. Det er ikke før vi kommer opp og finner balansepunktet mellom disse, at vi på en måte kan si at vi er à jour. Og til vi gjør det, er altså det vi ender opp med, et slags minste felles multiplum. Det er ikke godt nok etter mitt skjønn, det er det absolutt ikke. Helt avslutningsvis: Det er ikke tvil om at norsk politi gjør en særdeles god jobb. Men jeg har allikevel lyst til å utfordre politiet på ett punkt. Et av de områdene innen justissektoren som jeg har aller mest respekt og sans for, er redningstjenesten. Redningstjenesten gjør en fantastisk jobb, med å jobbe i fellesskap for å finne optimale, gode løsninger i forhold til de oppdragene de skal utføre. Nå er politiet en del av det apparatet. Men jeg tror også at de kanskje med fordel bør skue enda mer henimot redningstjenesten og måten de jobber på, for de gjør en særdeles god jobb, og de har et ensidig fokus på å løse den oppgaven som primært står foran dem.