Dette er en sak det heldigvis er liten politisk uenighet om. Jeg har lyst til å gi saksordføreren honnør for å ha gjort en veldig god jobb. Generelt er norsk forskningsvirksomhet på et høyt etisk nivå. Det har i mange år vært fokusert mye på forskningsetikk. Den typen virksomhet er generelt avhengig av at det foreligger en grunnleggende tillit mellom den enkelte forsker, instituttene og finansieringskilden. Generelt har dette fungert bra. Men det finnes naturlig nok unntak. Regelen som vedtas enstemmig i dag, er i stor grad en lovfesting av etablerte systemer. Lovfestingen gir i seg selv økt grad av legitimitet til det viktige etiske arbeidet innenfor forskningen. Det er nødvendig å vise at dette spørsmålet fokuseres det mye på og har høy status på den politiske dagsordenen. Fremskrittspartiet har noen avvikende tilleggsmerknader i innstillingen. Det dreier seg i første rekke om viktigheten av å ta det internasjonale forskningsperspektivet inn over seg. Etter Fremskrittspartiets oppfatning har departementet i litt for liten grad tatt hensyn til at forskningsvirksomhet i dag ofte er internasjonale prosjekter, og det vil stilles særlige krav til kontrollprosessen og dialogen med andre lands kontrollsystemer. Vi erkjenner også at det kan være utfordrende å finne en klar definisjon på hvor grensen for uredelighet går. Det vil imidlertid være en klar fordel om en evnet å finne en så klar definisjon som mulig, slik at de forskerne som kommer i granskernes lys, vet hva de har å forholde seg til, siden konsekvensene av granskernes lys kan bli ganske dramatiske. Det er også årsaken til at det har vært viktig for Fremskrittspartiet å få inn merknader om at granskingen i hovedsak skal være unntatt offentlighet under selve granskingen, men at en i visse tilfeller må kunne offentliggjøre informasjon av hensyn til de involverte i saken. Vi får håpe at den loven som blir enstemmig vedtatt her i dag, blir brukt i minst mulig grad.