Veien til bedret økonomi, deltakelse i samfunnet, inkludering og aktivitet går i svært stor grad gjennom arbeid. Det sterkt økende antall uføretrygdede er en utfordring både for samfunnet og for den enkelte uføretrygdede. Dette er det politisk enighet om. Derfor har det også vært satt inn en del tiltak for at uføretrygdede som ønsker å prøve seg i arbeidslivet, skal gis denne muligheten. Og det er bra. Den forrige regjeringen introduserte en forsøksordning hvor uføretrygden kunne benyttes som lønnstilskudd. Både partene i arbeidslivet og flere organisasjoner hadde etterlyst en slik ordning. Fem fylker fikk være med på ordningen, og dette støttet Fremskrittspartiet. Foreløpige signaler sier at ordningen i liten grad har vært benyttet, og ECON konkluderer med at det er for tidlig å si noe om virkningen av ordningen. Fremskrittspartiet har fått signaler fra personer som er frustrerte og irriterte fordi de ikke får lov til å benytte seg av ordningen, enten fordi de bor i feil fylke, eller fordi de ble innvilget uføretrygd etter 1. januar 2004. Fremskrittspartiet mener derfor at det ikke skulle være noe til hinder for allerede i revidert nasjonalbudsjett å åpne for å gi det samme tilbudet til alle som måtte ønske å benytte det. Fremskrittspartiet har også registrert at uføretrygdede med svært lav restarbeidsevne møter fordommer og motforestillinger mot at de faktisk vil benytte denne restarbeidsevnen. Det påstås at de blir møtt med utsagn som: At du gidder å tviholde på de 20 prosentene! De mener selv at til tross for at stillingsbrøken er svært lav, oppleves den som lyspunktet i livet. Det å måtte komme seg opp og ut, få treffe gode kollegaer, bli oppdatert og tilhøre det fellesskapet som et arbeid gir, er svært viktig for dem, og de ønsker seg en aksept og en anerkjennelse for at de stiller på jobb – om det så bare er 20 pst. De ber om at det å bruke sin restarbeidsevne skal ses på som en plikt og en rettighet. Jeg håper Stortinget vil gi dem dette. Med dette tar jeg opp Fremskrittspartiets forslag.