Kanskje er det mest spennende som har skjedd her i dag, at en for første gang på lang tid har hørt en rekke innlegg fra Arbeiderpartiet hvor man taler varmt om fylkeskommunen. Da er det grunn til å tro at det nærmer seg framleggelse av en stortingsmelding om det som tidligere het regionsreformen, men som også – da det var på det varmeste – ble kalt for den største demokratireformen i nyere tid. Jeg tviler på at det er et begrep som kommer til å bli knyttet til den meldingen som blir lagt fram fredag. Utgangspunktet for hele den diskusjonen var at det var bred politisk enighet om at fylkeskommunen, slik som vi kjenner den i dag, ikke har det innhold og den legitimitet som gjør at det er fornuftig å videreføre den slik som den er. Så har man ulike konklusjoner i forhold til den problemstillingen. Noen av oss mente at det naturlige svaret på det var å legge ned fylkeskommunen og overføre denne makten til kommunene, som både har behov for å utvide sitt ansvarsområde, og ikke minst har legitimitet og stor oppslutning i befolkningen. Andre hadde en løsning der en pekte på store regioner med store nye oppgaver som skulle gjenreise det regionale nivået. Når en nå hører på innleggene og ser på de lekkasjene som har vært i media i det siste, er det all grunn til å tro at den stortingsmeldingen som kommer på fredag, kommer til å være en nekrolog over fylkeskommunen. For det vil være starten på en helt ny og nødvendig debatt, nemlig en debatt om det som nå reelt sett gjenstår som det eneste alternativet, en tonivåmodell. I så måte har innleggene i dag vært nødvendige, for det er jo alltid sånn at i forkant av en nekrolog så holdes også en minnestund, og i en minnestund er det vanlig høflighet å tale fint om den som nekrologen skal omtale.