Kommuneloven utgjør det rettslige rammeverket rundt virksomheten i kommunene og fylkeskommunene. Departementet har som målsetting at loven skal være rammepreget og fleksibel og dermed anvendelig for hele kommunesektoren. Det skjer hele tiden en utvikling i kommunal organisering og i kommunesektoren. Det vil derfor fra tid til annen være behov for å endre enkelte bestemmelser i lys av denne samfunnsutviklingen. Komiteen sier seg enig i målsettingen om at kommuneloven bør oppdateres i samsvar med samfunnsutviklingen, samt være fleksibel nok til at den er anvendelig for hele sektoren. Komiteen er også opptatt av lokaldemokratiet og ønsker å gi landets innbyggere økt innflytelse over sitt eget nærmiljø, bl.a. gjennom å styrke lokaldemokratiet. Komiteen ønsker at beslutninger skal fattes så nær landets innbyggere som mulig. Det innebærer en betydelig desentralisering av makt, der innbyggerne får større påvirkningsmulighet over sin egen tilværelse enn i dag. Kommunene skal ikke bare administrere statlige ordninger, men ha reell innflytelse over politikken på områder som angår kommunens innbyggere. Når det gjelder ordningen med direkte valg av ordfører og en videreføring av forsøksordningen, er det slik etter gjeldende regelverk i kommuneloven at ordføreren velges indirekte ved at kommunestyret står for valget. Gjennom en omfattende forsøksvirksomhet, både ved lokalvalget i 1999 og i 2003, har det i flere kommuner vært prøvd ut en ordning med direkte valg av ordfører. Det betyr at kommunenes innbyggere selv får anledning til å velge hvem som skal være ordfører den neste valgperioden. Departementet har vurdert en slik ordning med direkte valg av ordfører og har valgt ikke å lovfeste det nå. Selve ordningen med å åpne for at kommunene selv kan bestemme om ordfører skal velges ved direkte valg, får stor oppslutning blant høringsinstansene. Jeg har merket meg Regjeringens vurderinger vedrørende behovet for mer kunnskap, og at forsøksordningen med direktevalg av ordfører derfor forlenges, noe jeg ikke kan forstå. Siden vi hadde en prøveordning både i 1999 og i 2003, burde dette være klart, spesielt når man vet at det er over 20 kommuner som har vært med på prøveordningen, og at det er flere som ønsker å være med. Jeg viser videre til at de kommunene som ønsker å gjennomføre direkte ordførervalg, har måttet søke Kommunal- og regionaldepartementet om tillatelse, og at ikke alle har fått lov til å være med i en slik forsøksordning. Jeg viser til at kommunene som har deltatt i forsøksordningen, har hatt en viss frihet til selv å bestemme regler for valget. Så i Kommune-Norge finnes det en del kompetanse på dette med direkte valg av ordfører. Når det gjelder åremålsansettelser, fastslår kommuneloven at kommunestyrene selv kan bestemme at ledende administrative stillinger kan besettes på åremål. Bestemmelsen omfatter administrasjonssjef, etatssjefer og tilsvarende overordnede stillinger. Det ble vurdert hvorvidt det bør åpnes for at ledere i kommunale og fylkeskommunale foretak samt kommunale ombud kan ansettes på åremål. Et flertall av høringsinstansene som har uttalt seg, er positiv til at kommunene og fylkeskommunene skal kunne ansette ledere på åremål. Et mindretall i komiteen, bestående av Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre mener at åremålsansettelser ikke bør inneholde begrensninger med hensyn til hvilken lederstilling som kan besettes på åremål. Disse mener at det må være opp til kommunestyrene og fylkestingene å fastsette hva som er lederstillinger på administrativt nivå, og at åremålsperioden skal være på minimum ett år, altså en reduksjon, og maksimum på seks. Begrunnelsen for det er at åremålsansettelser åpner for mer administrativ fornying og jobbrotasjon og gir mulighet for å tilpasse en administrativ struktur etter behov.