Det meste har vært sagt, både fra saksordfører og fra Anne Marit Bjørnflaten, om bakgrunnen for de endringer som skal vedtas her. Det er sjeldent, må jeg si, å se så mange lovendringsforslag i et dokument og så få merknader til dem. Det er jo en synliggjøring av at dette først og fremst gjelder tekniske endringer som en konsekvens av tvisteloven, særlig hvis man ser med et lite skråblikk på de endringene som det er forslag om i Lov om Stranding og Vrag – skrevet med g – i Lov om Umyndiggjørelse, i Lov om Almindelig borgerlig Straffelov, i Lov om Statskontrol med Skibes Sjødygtighed m.v. og i lov om utdrag i tvistemål og straffesaker. Det vi også ser, og som jeg synes er interessant, er hvordan vi må lete etter ord som går tilbake til begynnelsen av år 1900, og som ingen ting har med denne saken å gjøre. Vi ser behovet for å vurdere ny språkdrakt på gamle lover. Det må være ganske krevende både for embetsverket og for Stortinget hvis det kommer aktuelle forslag fra enkeltrepresentanter, å skulle finne ut av hvordan ord var skrevet på ulike tidspunkt, med den utfordring det kan være å rydde opp i slikt på sikt. Men det ligger som sagt på siden av denne saken. Så registrerer jeg at André Oktay Dahl stiller spørsmål til SV om Sivilombudsmannens rett til innsyn i dokumenter. I forlengelsen av det som både Høyre og Fremskrittspartiet foreslår, prøvde jeg å fabulere over hva som ville ha skjedd hvis man virkelig skulle ha gått inn for forslaget uten å få det vurdert: I disse dager figurerer mulla Krekar i media. Det er faktisk Fremskrittspartiet, av alle partier i dette stortinget, som gir den godeste mullaen anledning til å kontakte Sivilombudsmannen for å få alle dokumenter på bordet, for på den måten å få innsikt i hvordan de hemmelige tjenestene håndterer hans sak. Jeg vil tro at om ikke Per Sandberg tidligere har vært engasjert i denne saken, kommer han i hvert fall til å være det når han oppdager hva Fremskrittspartiet her tilrettelegger for. Dette er et eksempel på en type saker der man kommer på noe lurt og så lar være å tenke seg om. Når André Oktay Dahl etterlyser begrunnelser fra flertallet, mens de står på trykk, svart på hvitt, synes jeg ikke det er særlig lystelig å tenke på hvordan man skal klare å overbevise opposisjonen om at de ikke bør fremme tåpelige forslag – unnskyld, uttrykket «tåpelig» kan kanskje være uparlamentarisk, men i hvert fall er begrunnelsen gitt. Jeg vil be Oktay Dahl om å lese den begrunnelsen i innstillingen fra flertallet.