Jeg tok utgangspunkt i at representanten Reikvam i sitt hovedinnlegg omtalte «den demokratiske delen av vår kirke» – det var uttrykket. Og til «den demokratiske delen av vår kirke» hører åpenbart ikke Kirkerådets flertall, ifølge Reikvam, i den sak som han nå omtalte. Jeg har alltid oppfattet det slik at når et besluttende organ fatter en beslutning som er annerledes enn den et innstillingsorgan og administrasjonen har lagt frem, er det nettopp uttrykk for demokratiets prinsipp. Men Reikvam oppfatter åpenbart demokrati motsatt. Det er demokrati bare dersom det besluttende organ følger den innstillingen som det har fått. Jeg vil mene at min forståelse av demokratiet er å foretrekke fremfor representanten Reikvams, men han står selvfølgelig fritt til å beholde sin definisjon. Når det gjelder Opplysningsvesenets fond, har jeg konstatert at man kan tenke seg både på den ene og den annen måte å foreta endringer, nettopp i en periode hvor man arbeider med en omfattende, langsiktig reform av de økonomiske forhold mellom stat og kirke. Og det er det jeg har vanskelig for å forstå, at man skal definere det som en hastesak midt inne i en mye større og mye mer utfordrende langsiktig politisk avgjørelse. Det er jo i tillegg til de tingene jeg har nevnt, også den politiske problemstilling som vi vet at regjeringspartiene har signalisert at de vil arbeide med, at man skal kunne overføre betydelige deler av fondsverdien til private gjennom en spesiell utsalgsordning for jordeiendommer til spesielt gunstig pris. Det er forbløffende av en regjering som ellers er opptatt av fellesskapsretorikk og vern av fellesskapsverdiene, at man vil overføre dette som vitterlig er fellesskapsverdier, til private, som skal kunne cashe inn verdistigningen på fritt grunnlag etterpå. Mitt poeng er det samme som representanten Dørums. Jeg synes at man i denne sammenheng burde ha råd til å ta seg tid til å se dette i den store sammenheng, for i den store sammenheng snakker vi om et 50–100-årsperspektiv frem i tid, ikke om å få de årlige budsjettene til å gå i hop. Det er utmerket at man vil investere både i vedlikehold av kirkebygg og i andre ting, men poenget er jo at dette er oppgaver som pr. i dag gjennom norsk lov er pålagt kommunene. Og i det øyeblikk man tar i bruk fondskapitalen av Opplysningsvesenets fond, gjør man jo noe som egentlig opphever den lov som Stortinget selv har gitt.