Det er viktig at våre lovverk med jevne mellomrom revideres og behandles for at de skal stå i forhold til den tiden som vi lever i. Det samme gjelder i høyeste grad kommuneloven. Det har vært gjort andre organiseringer politisk sett, og det er behov for vurderinger av enkelte bestemmelser. Allikevel kan man kanskje si at loven holder seg godt. Kommuneloven ivaretar i dag tilbudet til hele landets befolkning. Det er derfor et forslag til lovendring som berører mange, som vi har til behandling her i dag. Det er i hovedsak tre punkter i forslaget det er dissens om i komiteen, og jeg vil bruke min tid på å vise våre vurderinger for hvorfor vi ønsker endringer eller ikke endringer. Vi begynner med det første først. Når det gjelder organiseringen av det politiske arbeidet ute i kommunen og fylkeskommunen, er Arbeiderpartiet opptatt av lokal fleksibilitet for å organisere dette med sikte på en best mulig demokratisk og praktisk løsning. Det politiske arbeidet er organisert ulikt rundt i landet. Arbeiderpartiet vil at det i størst mulig grad praktiseres en gjennomgående representasjon de fleste steder. For flertallet i komiteen er dette også meget viktig. Å lovfeste komitemodellen har derfor fått bred tilslutning fra høringsinstansene. Men komiteen merker seg tilbakemeldinger når det gjelder utfordringer ved å strebe etter kjønnsmessig balanse. For flertallet er det en selvfølge at alle politikere streber etter å følge opp dette i sine listeforslag, men også i arbeidet etterpå med innstillinger til fordeling av personer til ulike utvalg, komiteer osv. Arbeiderpartiet er derfor meget positivt til at komitemodellen nå blir lovfestet, slik at det også blir en mulighet for lokalpolitikere å benytte seg av den, dersom det er mest hensiktsmessig. Vi går ikke inn for å lovfeste direktevalg av ordfører. Det er generelt kommet fram positive uttalelser i forbindelse med høringene, men det er også en viss skepsis i forhold til organiseringen. Det å innføre en ny valgordning er ikke noe man gjør bare fordi noe er i vinden. Det bør komme som et resultat av et ønske om endring, med en klar intensjon om å styrke eller skape forbedringer for lokaldemokratiet. Det var derfor vi startet forsøksordningen. Det har nå foregått en forsøksordning over to valgperioder, og Arbeiderpartiet har fremdeles en del spørsmål knyttet til ordningen med direktevalg som står ubesvart. Jeg skisserer bare noen av dem: Hvordan vil vi med denne valgordningen øke personfokuseringen i valgkampen, og hva skal vi gjøre i forhold til innholdet?Hvordan skal vi definere ordførerens rolle dersom vedkommende kan bli valgt som en uavhengig person eller en mindretallsrepresentant i salen? Vil ordføreren bli en gallionsfigur?Vil det kunne bli slik at direktevalg eller ikke direktevalg styres av det til enhver tid sittende flertall i kommunestyret? Hvordan skal innbyggerne forstå denne prioriteringen for hvert år? Jeg skal ikke bruke for mye tid på å problematisere dette nå, men for oss vil debatten fremdeles gå i forhold til de dilemmaer som dukker opp underveis – mens vi selvfølgelig erfarer under forsøk. Vi anser evalueringene hittil som gode referanser, men opplever ikke at ordningen som helhet er nok belyst. De større byene har heller ikke vært godt nok representert i ordningen, og vi ønsker også å se nærmere på preferansevalg som modell. Arbeiderpartiet støtter derfor opp om en videreføring av forsøksordningen for å legge til rette for mest mulig frihet på lokalt nivå. Men som man sikkert forstår, har Arbeiderpartiet en iboende skepsis i forhold til direktevalg, og vi ser av oppslag i media, f.eks. i Adresseavisen på mandag, at mange kommuner har det samme. Det siste punktet der komiteen er delt i innstillingen, gjelder forslaget om utvidelse av bestemmelsen om åremålsansettelser. Mens høyresiden her ønsker en meget liberal og fleksibel ordning for at kommunene selv skal kunne avgjøre hvordan de vurderer stillinger, ønsker vi å ta vare på de signaler som kom fra arbeidstakerorganisasjonene også. De er også skeptiske til å utvide bestemmelsen. Her er det klart et arbeidsgiver- og et arbeidstakerfokus sett opp mot hverandre som må ivaretas. Arbeiderpartiet har forsøkt i samarbeid med flertallsregjeringen å finne en gyllen middelvei. Vi mener innstillingen fra Regjeringen er god, og ikke overraskende slutter vi oss til den.