Forslagene til endringer som behandles i dag, vil innebære at barneloven blir mye mer tilpasset det samfunnet vi lever i. Som barne- og likestillingsminister ønsker jeg å arbeide for et mer likestilt foreldreskap. Det aller beste er selvsagt om hensynet til barnets beste og begge foreldrenes behov for mest mulig kontakt med barnet kan kombineres. Mitt utgangspunkt er at barnet som hovedregel bør ha kontakt med begge foreldrene også etter et samlivsbrudd. Dersom dette ikke er forenelig med barnets beste, skal selvsagt hensynet til barnet komme først. Det er ingen politisk uenighet om at det er bra at fedre tar mer ansvar og omsorg for egne barn etter et samlivsbrudd. Når foreldrene ikke bor sammen, er det viktig at en greier å samarbeide, og at begge fungerer som omsorgspersoner for barna de har sammen. Vi ser en samfunnsutvikling der menn i større grad ønsker mer samvær. Det er bra! Erfaringene viser at foreldre som har samarbeidet godt og delt på omsorgsoppgavene før et samlivsbrudd, også er flinkere til å samarbeide etterpå. Dette bidrar til at færre konflikter havner i rettssystemet. I den forbindelse er jeg glad for at flertallet i komiteen så klart påpeker behovet for å vurdere å endre samværsnormen slik at barnets samvær med begge foreldrene blir mer likt fordelt. Jeg er glad for at en samlet komite løfter fram barnets tilknytning til nærmiljøet som et viktig vurderingstema når barnets beste skal vurderes i disse sakene. Det er viktig å understreke det som flere av representantene har vært inne på, at dette er noe annet enn et flytteforbud. Et virkemiddel for å løse konflikter er at alle foreldre som flytter fra hverandre, har plikt til å møte til mekling. I proposisjonen er det foreslått å utvide tvungen mekling til også å gjelde samboere, samtidig som meklingsordningen gjøres mer målrettet. Jeg har tro på at dette forslaget vil hjelpe foreldre til lettere å komme fram til avtaler om barna og hindre at konflikten utvikler seg. Det er tilfeller hvor det ikke er bra for barn å ha kontakt med den ene av foreldrene, eller hvor kontakten må begrenses. Vold og overgrep i familien er et samfunnsproblem, og både representanten Tørresdal og representanten Knudsen var inne på dette i sine innlegg. Vi vet at dette medfører store skadevirkninger for barn. Loven vil nå gi barna bedre beskyttelse i disse sakene når det gjelder foreldreansvar, fast bosted og samvær. La det være klart: I slike situasjoner skal beskyttelse av barnet løftes fram som det viktigste. Også når det gjelder tilfeller hvor den ene forelderen kan ha drept den andre, inneholder proposisjonen endringer som vil ivareta barnet bedre enn i dag, og som vil bidra til å unngå situasjoner som oppleves som støtende for de pårørende. Jeg er glad for at Odelstinget slutter seg til disse endringene, som vil bidra til å styrke barnets rettssikkerhet i vanskelige saker. Jeg vil også understreke at disse tiltakene omhandler de særlige situasjonene der barnet er utsatt for risiko for overgrep, og endrer ikke det grunnleggende utgangspunktet om at det normalt er av stor verdi for barnet å ha kontakt med begge foreldrene også når disse lever hver for seg. Det er viktig at foreldrene kan samarbeide godt og dele på omsorgen for barna sine, enten de lever i en tradisjonell kjernefamilie eller på annen måte. Vi må som samfunn bli flinkere til å bistå de foreldrene som gjennom sin egen konflikt gjør situasjonen ekstra vanskelig for barna. Da må vi lykkes i å få foreldre til å akseptere at en person en opplever som en dårlig samlivspartner, allikevel kan være en god forelder. Barnet og begge foreldrene må oppleve at de blir tatt på alvor i disse vanskelige sakene. Jeg tror at de lovendringene Odelstinget behandler i dag, er et skritt i riktig retning, og at de vil bidra til at barneloven blir mer tilpasset det mangfoldet av familietyper som det norske samfunnet består av. Jeg har helt til slutt lyst til å si at når det gjelder de ni forslagene som er fremmet fra Fremskrittspartiet, vil jeg se nøye på dem når vi går inn og ser på en evaluering av barneloven.