Det er med en viss forbauselse jeg har sittet og hørt på deler av denne debatten, på harang etter harang som har kommet om hvilken elendighet det norske samfunnet lever i – ikke minst når representanten Magnhild Meltveit Kleppa klarer å mistenkeliggjøre debattanter og sine politiske motstandere som hun gjorde da hun sa at vi hadde nådd målet vårt om et større Forskjells-Norge. Jeg fikk bekreftet i nyhetssendingen i går morges at jeg har nådd målet mitt som politiker, ved at færre familier har betalingsforpliktelser i dette landet i dag enn de hadde i 2003, og det har de fått – representantene fra SV burde ta med seg det – fordi vi har hatt et høyere privat konsum. De private inntektene har økt mer, slik at folk kan betale regningene sine. Det viktigste i vårt samfunn er faktisk at folk klarer å betale regningene sine og føler den tryggheten som ligger i bunnen for det. Man har altså halvert antall familier i den situasjonen. Jeg synes man skal ta dette med seg i denne svartmalingen som foregår i politikken, om at alt er galt. Det er faktisk slik at noen av de svakeste har fått en styrket situasjon, hvor de klarer å betale regningene sine. Det dreier seg om skattelettelser, det dreier seg om lav rente, og det dreier seg altså om at vi har bidratt til en økonomisk politikk som gjør det bedre. Så synes jeg også det er viktig å ta med seg i det vi nå diskuterer, nemlig kommuneøkonomien: KS har bedt om, har mange sagt her, 5,7 milliarder kr i 2006 – jeg tror det var representanten Karin Andersen som sa det var for å opprettholde kvaliteten på det arbeidet de driver på velferdssektoren. Nei, KS har bedt om at de får dekket 1,3 milliarder kr for demografi. Det er bunnplanken til Regjeringen i det intervallet vi har. De har bedt om 1,4 milliarder kr for å få netto driftsresultat opp på 3 pst., som dreier seg om å beholde kvaliteten på tjenestene som de er, uten å ta innsparinger. De har sagt at det er 500 mill. kr i mulig effektiviseringsgevinst, og da er vi innenfor intervallet for den frie inntektsveksten som Regjeringen har foreslått, for å opprettholde kvaliteten og for å klare å komme i balanse etter den økonomiske ubalansen som vi har jobbet med i flere år nå. Så foreslår de, i tillegg til det, 3,5 milliarder kr knyttet til vedlikehold, hvorav 2 milliarder kr skal ta igjen for etterslepet på vedlikehold. Det er altså ikke eldreomsorgen, det er ikke kvaliteten på tjenestene; det er vedlikeholdet på bygningene som har vært KS’ krav, og som er lagt inn i dette. Det hadde kanskje vært et poeng at vi hadde hatt en ryddigere debatt om hva forskjellige grupperinger har lagt opp til. Den debatten jeg har hørt på i dag, gjør egentlig konsultasjonsordningen overflødig. For det er jo ingen her som engang lytter til hva KS faktisk sier, de hører bare tall. Da kan jeg, etter ønske fra Stortinget, konsultere KS igjen. Det kan jeg gjøre mange ganger. Men spørsmålet mitt er: Er det slik at man skal bli lyttet til, eller er det slik at valgkampen nå er i full gang, så det betyr ingen ting? Reidar Sandal sa at det var Regjeringens skyld at vi har økonomisk ubalanse. Vel, jeg mener at vi alle har en delskyld i dette, og det viktigste grunnlaget for den økonomiske ubalansen ble lagt på slutten av 1990-tallet. I 1996 valgte Arbeiderpartiet å fremme forslag om 0,15 pst. vekst i de frie inntektene, i 1997 valgte de 0,2 pst. vekst i de frie inntektene, og i 1998, 1999 og 2000, da med kommunalministere fra Senterpartiet, valgte de 0,2 pst. vekst i de frie inntektene. Det forslaget vi har nå, er prosentvis seks ganger så høy vekst i frie inntekter som det Arbeiderpartiet foreslo i 1996, og det er fem ganger så høy vekst som det som ble foreslått de tre gangene Senterpartiet var med og la frem opplegg. Selvfølgelig var det problemer på det tidspunktet. Da laget man en underbudsjettering av kommunesektoren, man valgte å satse på de øremerkede ordningene, og man kuttet ut de frie inntektene. Mitt polemiske spørsmål – tilbake til talen til Magnhild Meltveit Kleppa nettopp – er: Ville Senterpartiet den gangen ikke ha god skole? Ville man den gangen ikke ha god eldreomsorg? Var det den gangen ikke viktig med kvaliteten, siden de ikke hadde penger til å gjøre noe med det da? Jeg tror en av de viktigste utfordringene for politikere i fremtiden dreier seg om å skape respekt for politikerjobben og sørge for at politikerforakten blir mindre. Den debatten vi har hatt så langt her, og det bildet som gis av hva man kommer til å ha råd til hvis man kommer i regjering, er så lite troverdig at jeg tror at den virkelig store baksmellen som kommer for demokratiet i Norge ved denne typen debatter, er en utstrakt politikerforakt, for her loves så mye man ikke kan levere, at det egentlig burde være flaut for dem som har sagt noe.