Det er mange ulike grunner til at det forslaget vi behandler i dag, er et godt forslag både i forhold til familiepolitikk og i forhold til likestilling. Men jeg har lyst til å snakke mest om det som kanskje er viktigst for landet vårt fremover, nemlig det faktum at vi trenger flere gründere. Vi trenger flere mennesker som er villige til å starte for seg selv. Vi trenger flere mennesker som starter sin egen bedrift og skaper nye arbeidsplasser, for all forskning og alle utviklingstrekk viser at på det arbeidsmarkedet vi pr. dags dato har, kommer sannsynligvis 50 pst. av arbeidsplassene til å være borte om tjue år – men de vil bli erstattet av nye arbeidsplasser hvis vi klarer å bygge en kultur og et arbeidsliv for både nyskaping og gründerskap. Det betyr at vi er nødt til å ta en gjennomgang og se hva vi er gode på i Norge, og hva vi er dårlige på. Den forrige regjeringen gjorde det. I forbindelse med vår helhetlige plan for innovasjonspolitikk, hvor regjeringen ambisiøst sa at Norge burde bli ett av verdens mest nyskapende land, ble ett av fem viktige områder tatt ut. Det var gründerskapet – nyentreprenørskapet; muligheten for å satse. Det gjorde at Bondevik II-regjeringen i sitt budsjettforslag i fjor tok et skikkelig løft for gründerskap i skolen gjennom elev- og studentbedrifter. Det betyr at vi planmessig la opp et nytt arbeid for det. Men det er også en annen ting som vi har identifisert. Det er at det er på to andre områder som vi i internasjonale sammenligninger gjør det dårlig, nemlig hvem som vil skape egne bedrifter, og hvor vi får til gründerskap og nyskapingstanken. Det ene gjelder gruppen innvandrere, nye norske landsmenn som etablerer bedrifter oftere enn gjennomsnittet av nordmenn gjør. Men i forhold til andre land er minoritetskulturene mindre nyskapende i Norge enn det de er i andre vestlige land, hvor de skaper mer. Derfor lagde vi et eget entreprenørskapsprogram knyttet til innvandrere og minoriteter, hvor ett av tiltakene er basert på de samme prinsippene som ble belønnet med Nobels fredspris i år. Det er altså en nasjonal norsk nettverkskredittsatsing knyttet til gründerskap hos innvandrerne. Det andre området som det viser seg at vi er dårligere på internasjonalt, gjelder gruppen kvinner. Så kan man stille seg spørsmål om hvorfor det er slik. I USA er det langt flere kvinner som starter sin egen bedrift enn det er i Norge. I de fleste europeiske land er det langt flere kvinner som starter egen bedrift enn det er i Norge. Jeg tror dette ligger i krysspunktet mellom noe i kulturen vår, at man kanskje ikke på samme måten tidligere har bedt kvinner om å gjøre det, og man har kanskje opplevd at det ikke har vært like mye prioritert. Det er også veldig stor forskjell mellom den store tryggheten man har som arbeidstaker, og den lille tryggheten man har som arbeidsgiver og nyetablerer i Norge. Den trygghetsfølelsen er viktig for kvinner når de skal starte egen bedrift. Det som er unikt og bra hos oss, er at vi har klart å få et samfunn hvor en kan ha høy kvinnelig yrkesdeltakelse og kombinere det med ansvar for familie og barn. Derfor er vi land nr. 2 på fødselsstatistikken i Europa for øyeblikket. Derfor sa vi at det er viktig å gjøre noe som kan likestille den økonomiske tryggheten. Vi kan ikke ta vekk risikoen ved å starte egen bedrift. Vi kan kanskje være flinkere til ikke å være så smålige hvis det går godt, ved at skattesystemet vårt ikke straffer så mye når det går godt, men vi kan i alle fall ikke ta bort den risikoen hver person må ta. Vi kan ikke sy puter under armene på dem som skal være nyskapende, men vi kan gjøre noe på de områdene som jeg vet, og som jeg er overbevist om at de fleste andre kvinner vet, at man tenker på når man går ut og forsøker å starte sin egen bedrift, nemlig: Vil jeg kunne klare å kombinere dette med et familieliv? For de fleste kvinner tenker at man skal kunne leve et liv hvor man ikke velger vekk det å få barn, og ikke velger vekk det å ha et familieliv Og det koster nesten 400 mill. kr. Men investeringen på 400 mill. kr – hvis flere kvinner starter bedrifter – vil bety flere arbeidsplasser, mer nyskaping og en sunnere norsk økonomi i fremtiden, fordi vi klarer å bruke alle talentene. Og ingen ting sier meg at kvinner har dårligere talent for å starte egne bedrifter. Tvert imot. I Ungt Entreprenørskap er et flertall av dem som påtar seg lederjobber innenfor skoleverket, jenter. Vi bør sørge for å dyrke det. Da må vi ikke stille dem overfor valget mellom det å kunne ta vare på familien og det å starte sin egen bedrift. Det er rett og slett på tide at vi gjør noe med det. Derfor har vi fremmet dette forslaget. Nå håper jeg at Regjeringen gjør noe med det. Jeg synes det hadde vært en fin markering om det vi har foreslått, hadde trådt i kraft den 8. mars neste år, men Regjeringen har sjansen til å gjøre noe før den tid.