La meg først gi ros til interpellanten. Jeg synes det er viktig at vi hele tiden holder debatten varm for å få til et omfattende spleiselag for Groruddalen – et spleiselag som kanskje kan bli det største utviklingsprosjektet i Oslo siden vi bygde drabantbyene. Selv om representanten Dørum nevner veldig spesifikt ett område, vil jeg ta opp noen flere punkter. Det kreves nemlig politisk vilje fra både stat og kommune til å gjøre dette. Ikke minst krever det en forståelse også utenfor Oslo for hvorfor en Groruddalen-satsing er nødvendig. Jeg har bladd litt i gamle papirer, og ser at den 17. mars 1999 uttalte en embetsmann fra Kommunaldepartementet til Aftenposten Aften at hvis beboerne i Groruddalen ikke var fornøyd med tingenes tilstand, ja, så kunne de i grunnen bare flytte ut av Oslo. Dette var under Bondevik I-regjeringen. Jeg mistenker ikke Dørum for å ha den samme oppfatning, og jeg forutsetter også at slike holdninger ikke lenger finnes i regjeringsapparatet. Jeg er glad for det klare svaret som miljøvernministeren har gitt når det gjelder samarbeidet mellom Oslo kommune og staten, som går mye lenger enn et samarbeid om eiendommer og byutvikling – en helhetlig satsing som inkluderer, som statsråden sa, transport og miljø, bolig og inkludering. Samtidig er det nok riktig at de mest kompliserte gordiske knutene, særlig nederst i Groruddalen, tilhører statlige myndigheter. Det er vårt ansvar. Men også arealene rundt Grorud jernbanestasjon, som statsråden nevnte, representerer et område der det må ryddes opp og utvikles. Årvisse statlige synder i flere områder i Oslo, men særlig i Groruddalen, må være et ansvar for det offentlige, som stat og kommune tar i fellesskap. Det er nå over ti år siden Oslo Arbeiderparti lanserte idéen om et drabantbyfond og en plan for å bedre miljøet og forbedre boligene i de eldste drabantbyene. Siden den gang har Oslo som kjent vært styrt av Høyre og Fremskrittspartiet. Oslo Arbeiderparti tok i fjor opp igjen at vi vil starte byfornyelse i eldre drabantbyer. Vi mener det er behov for en planmessig opprustning av en del boligområder for å forebygge forfall. Eksemplene på dette er installering av heiser slik at eldre kan bli boende lenger hjemme, og det er bygging av større og mer attraktive leiligheter i blokkområder som preges av to- og treroms leiligheter. Dette kan bl.a. skje ved en gjeninnføring av Husbankens midler til opprustning og byfornyelse. Groruddalen strekker seg fra Gamle Oslo og Middelalderbyen til Furuset og bygrensen ved Gjelleråsen. Gjennom store deler av dalen renner elven Alna som Groruddalens blågrønne nerve – en av de lengste og mest utsatte elver i hovedstadsområdet. Flerbruksplanen for Alna Miljøpark ble i sin tid etablert på grunnlag av et initiativ fra bydelen. For miljøet i dalen er det viktig å styrke de grønne lungene, åpne Alnaelven og Tokerudbekken og etablere flere gang- og sykkelstier. Forutsetningen for et skikkelig miljøløft i Groruddalen er imidlertid at vi får redusert forurensningen fra veitrafikken. Her er lokk over E6 et viktig krav fra dalen i forbindelse med Oslopakke 3 og Nasjonal transportplan for neste periode. Det er også viktig å få til tverrgående forbindelser og ikke minst legge til rette for såkalte «park and ride»-løsninger nord i dalen, noe jeg mener har vært et krav fra folk i dalen i årevis. La meg til slutt få si, selv om det i og for seg ikke er tema her og nå, men det er i aller høyeste grad et tema for Groruddalen og for Groruddalens framtid, at det er prisverdig at det også fra Regjeringens side satses på oppvekst og på inkludering. Det finnes bydeler i Groruddalen – og det er ikke lenge siden vi hadde en interpellasjon om Søndre Nordstrand, som også Dørum stod bak – hvor det er veldig mange minoriteter og veldig mange språk. Det å få til gratis kjernetid i barnehagene i en bydel i Groruddalen – helst flere – er et viktig avspark for en planmessig inkluderingspolitikk i Oslo. Jeg vil legge til at det å få til en god inkluderingspolitikk må være en nasjonal dugnad, enten det dreier seg om Groruddalen eller andre områder i Oslo med stor andel av minoriteter. Det er viktig at alle vi som bor her i samfunnet – og dette gjelder særlig Oslo – kan gjøre det side om side, og at alle er funksjonsdyktige i bysamfunnet Oslo.