Det er selvfølgelig fritt frem også for statsråder å brette ut sin ønsketenkning fra Stortingets talerstol. Men det er ingen grunn til at andre skal kommentere det, for det har ingenting med denne saken å bestille i det hele tatt. Problemet som jeg har forsøkt å peke på med noen konkrete eksempler, er at vi har et virkemiddelapparat, vi kan kalle det verktøykasse, som ble laget i en annen tid, og som var ment å takle en helt annen språksituasjon enn den vi har i dag – og i enda høyere grad den vi kommer til å ha om fem eller ti år. Mitt håp er at statsråden vender tilbake til det han gav uttrykk for i sitt første innlegg i denne debatten, at han var interessert i å lytte til dem som hadde andre oppfatninger enn hans egen, og at han, med hensyn til den meldingen han skal legge frem, var interessert i å ha en fremtidsrettet holdning – ikke en tilbakeskuende. Det er ikke situasjonen i dag at(presidenten klubber) et flertall av det norske folk er opptatt av å få svar fra det offentlige i samme språkform som den de skriver i. Man må – til representanten Trine Skei Grande – stikke fingeren i jorda og oppdage at vi lever i 2006.(Presidenten klubber.) Det er forsvinnende få nordmenn i dag som i det hele tatt er interessert i dette. (presidenten klubber) (Presidenten klubber.)