Det er riktig, som forrige taler sa, at fattigdommen feminiseres. To tredjedeler av verdens fattigste er kvinner. 90 pst. av dem som rammes av krig og konflikter, er sivilbefolkning, det er uskyldige kvinner og barn. Hiv- og aidsepidemien rammer i stadig større grad enn tidligere kvinner. Kvinner rammes ekstra hardt av fattigdom og nød, krig og konflikt på grunn av sin ofte svakere stilling i samfunnet. Fattigdommen feminiseres, og det må selvfølgelig prege, og det preger, våre bistandsprioriteringer. Kvinnerettet bistand er effektiv bistand. Spesielt er kvinners og jenters rett til bedre helse og utdanning sentralt i utviklingspolitikken. Når vi utdanner kvinner, øker også sjansen for at barna deres blir utdannet. Når kvinner får kunnskap om helse og ernæring, styrker det barnas helse. Å fremme likestilling og styrke kvinners posisjon er FNs tredje tusenårsmål. Årsakene til at fattigdommen i så stor grad har et kvinneansikt, er kvinners manglende likestilling, mangel på rettigheter og mangel på tilgang til eiendom og produktive ressurser. I januar var jeg så heldig at jeg fikk reise til Malawi og se med egne øyne hva norske bistandspenger går til. Malawi er et av verdens fattigste land, og likestilling og kvinners rettigheter betyr noe helt annet der enn det det gjør her hjemme. Gamle ritualer, overtro og gamle holdninger ligger i bunnen og hindrer kvinners rettigheter i Malawi som i mange andre utviklingsland. Jeg er sikker på at dere alle fikk med dere innslaget på nyhetene i vinter, om den lokale «renseren», en eldre mann, som var på vei inn til en ny kvinne han skulle «rense». Dette er en gammel tradisjon, og det skjer hver gang en kvinne skal gifte seg eller er blitt enke. Renselsen består i at renseren tilbringer en natt med kvinnen. En konsekvens av dette er økende utbrudd av aids. Samtidig vet vi at mange tror at for å kurere seg for hivsmitte holder det å ligge med en jomfru fem netter på rad. I 2004 ble det fra FNs side lansert en handlingsplan for sterkere å involvere menn i arbeidet mot vold mot kvinner. Her fokuseres det på menns bidrag og ansvar i kampen mot vold og undertrykking av kvinner. Dette er viktig, for klarer vi ikke å bekjempe undertrykkende holdninger, gamle fordommer og religiøse riter som i realiteten dreper og undertrykker kvinner, får vi også en vanskeligere kamp mot fattigdom og underutvikling. I Malawi fikk vi se barneskoler som var finansiert av nordiske bistandspenger. På grunn av svenske og norske kroner får unge jenter skolegang i Malawi, en billett til et bedre liv. På grunn av norske bistandspenger læres ungdom opp i reproduktiv helse og i hvordan de kan bekjempe den hurtige spredningen av hiv og aids. Vi fikk besøke lokale sykehus. Det ene hadde litt i overkant av 700 pasienter, hvorav rundt 60 pst. var hivsmittet. Det var ikke innlagt vann der. Det var ikke plass til alle – folk sov flere i samme seng, på gulvet og ute i gangene. Det var skittent og uhygienisk, varmen var slående, og det var lukten også. Sju av ti dør under oppholdet på det sykehuset. Ikke hadde de medisiner nok, engangshansker hadde de heller ikke, og legen måtte bruke samme skalpell under flere operasjoner. Den tyske legen vi snakket med, som for øvrig selv var syk, han hadde malaria og var sterkt overarbeidet, sa følgende: Dette er ikke et sykehus, det er et oppbevaringssted før døden. Kvinner dør under forhold her som den vestlige verden ikke kan være bekjent av å sitte og se på. Ta med dere én ting hjem, sa han: Det er ikke bare Malawis kvinner som dør her, dette er ikke bare Malawis problem og skam, det er verdens kvinner som dør her, og det er verdens problem og verdens skam at dette skjer. Vi er alle skyldige i det vi ikke gjør for å hjelpe. Samtidig har vi politiske partier her hjemme som mener vi skal gjøre mindre og ikke mer for å hjelpe disse kvinnene. Jeg tenker ofte på hvilke av de prosjektene jeg fikk se i Malawi som Fremskrittspartiet først vil kutte ut når de foreslår å kutte i bistanden. Det må Fremskrittspartiet ha et svar på. Det blir meningsløst å være opptatt av å styrke kvinners rettigheter og levekår i debatter som i dag, når de samtidig i hvert eneste budsjett foreslår å kutte i bistanden. Fremskrittspartiet kunne ha godt av å møte kuttforslagene sine ansikt til ansikt, f.eks. i Malawi. Mesteparten av disse ansiktene er kvinneansikter. Norsk bistand er av de aller mest effektive. Yter vi mer, kan vi også utrette mer. Med ekstra oppmerksomhet på kvinneperspektivet i bistandspolitikken og med økt bistand i antall kroner yter den nye regjeringen enda mer målrettet og enda mer effektiv bistand.