Det er mange kommunepolitikere her i landet som til tider har følt at de har talt for døve ører, at enkelte sentrale politikere og partier fester liten tillit til deres virkelighetsbeskrivelse av kommuneøkonomien. Det er derfor gledelig, ja egentlig ganske utrulig, å registrere det temperaturskiftet som nå har skjedd. Lokalpolitikerne møter ikke lenger en kald skulder. Det ble raskt bedre tider med ny regjering. Og Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre viser seg etter hvert åpenbart bedre i opposisjon enn i regjering – med tanke på kommuneøkonomi, vel å merke. Det er nå enighet om det nye inntektsnivået, og at det er behov for en kraftig satsing på kommunal sektor. I tillegg – og det varmer virkelig en sosialdemokrat med nær fortid i Kommune-Norge – er både nåværende og tidligere regjeringspartier sammen om utgangspunktet: tru på et levende folkestyre og en bærekraftig utvikling basert på, intet mindre enn, fellesskapsløsninger. Fremskrittspartiet derimot boltrer seg på lang avstand fra fellesskapsløsningene, men «peeng» – penger skal en vel si – har de jo, på sitt vis, som de stadig bruker om og om igjen. Så er det også slik at kommunene og fylkeskommunene egentlig gjennom mange år har opparbeidet en betydelig tilgodelapp på den kanten. Når en ser størrelsen på påplussingen Fremskrittspartiet nå skisserer, i lys av de formidable kutt Fremskrittspartiet foreslo i kommuneøkonomien fra 1999 og i de følgende årene, vil det ta bortimot 20 år før Fremskrittspartiet kan ha nevneverdig grunn til god samvittighet. Så det er ikke bare når det gjelder vedlikehold, at det forekommer et etterslep. Nå som før er mange opptatt av ordningene knyttet til vertskommunene, som ble etablert i forbindelse med HVPU-reformen, og toppfinansieringsordningen for brukere som krever særlige ressurser. Regjeringspartiene har nøye vurdert å gå tilbake til fullt ut øremerkede tilskudd til de 33 kommunene som omfattes av denne vertskommuneordningen, men vi har hatt løpende fokus på hva som vil være disse kommunenes beste. Kommunal- og regionaldepartementets beregninger viser at denne delvise innlemmingen i inntektssystemet nå lønner seg for nesten alle disse kommunene – dette på grunn av den generelle økningen i de frie inntektene som gir merkbart høyere uttelling for psykisk utviklingshemmede. Vi har derfor ikke foreslått endringer, men er opptatt av god dialog med disse kommunene framover. Disse kommunene har påtatt seg oppgaven å gi de menneskene dette gjelder, fra ulike deler av landet, best mulig livskvalitet og et godt og trygt tilbud gjennom hele livet. Derfor må disse kommunene følges ekstra opp fra vår side. Vi må heller aldri glemme at disse kommunene påtok seg denne oppgaven, som de hele tiden har skjøttet på en god måte, under gitte forutsetninger. Når det gjelder den statlige toppfinansieringsordningen knyttet til særlig ressurskrevende brukere, har vi klare ambisjoner om å gjøre denne bedre i løpet av fireårsperioden. Det understreker jeg. Men Bondevik-regjeringen gav oss en ekstra utfordring i å nå målet ved å svekke ordningen rett før vi kom i regjering. Og for å si det akkurat som det et: Det er kostbart. Det trengs flere hundre millioner for å få dette på plass slik vi ønsker. Men endringer er under vurdering og vil bli presentert av Regjeringen i forbindelse med statsbudsjettet for 2007. Her har en bl.a. fokus på å få til en ordning som virker mest mulig rettferdig kommunene imellom. Mye er på kort tid blitt bedre i kommunene og fylkeskommunene, men utfordringene er fortsatt store. Bare endringene i befolkningssammensetningen krever store ressurser, noe som påvirker dimensjoneringen av særlig videregående skole og også eldreomsorgen. Disse demografikostnadene vi her snakker om, må det være en selvfølge at staten stiller opp i forhold til. Denne kommuneproposisjonen tar høyde for mer enn det. Det går vel neppe sjokkbølger gjennom denne salen om jeg avslutningsvis hevder at dette rett og slett er en god proposisjon. Kommunene har nå fått den posisjonen og den prioriteringen i norsk politikk som innbyggerne fortjener. Alle partier står foran nominasjon til kommunevalget. Kanskje blir det nå til og med lettere å rekruttere folk til lokalpolitisk arbeid. Det er også en viktig dimensjon.