Det går bra i norsk økonomi. Veksten er god. Det skaper rom for å styrke velferden. Arbeidsledigheten går ned, og flere kommer i jobb. Det gir flere mulighet til leve et selvstendig liv. Økonomien påvirkes av de internasjonale konjunkturene, men den økonomiske politikken avgjør om et land makter å utnytte de gode tidene. Når noen europeiske land lykkes bedre enn andre, har det sin forklaring i den nasjonale økonomiske politikken. I Norge har vi lyktes, og forklaringen ligger i at sentrum-Høyre-regjeringen førte en ansvarlig økonomisk politikk i kombinasjon med en fremtidsrettet næringspolitikk og økt satsing på kunnskap og innovasjon. Det la grunnlaget for de historisk gode tidene vi nå opplever. Valgkampens retorikk om at valget stod mellom skattelette og fellesskap, er gjort til skamme. Skatteinntektene til kommunene og skatteinntektene til staten vokser. Den dynamiske skattepolitikken bidrar til at kaken bakes større, slik at det blir mer å fordele. Vi ser at lavere skatt gir mer til fellesskapet. Veksten i økonomien gjør det mulig å styrke velferden, og Høyre mener at det er riktig å bruke deler av veksten til å styrke offentlig finansiert velferd. 23 000 flere pasienter ville blitt behandlet med Høyres forslag. Vi øker satsingen på pasientbehandling og på rehabilitering og styrker kommuneøkonomien. Men de gode tidene blir kortvarige dersom man lener seg tilbake og bare fordeler veksten, slik de rød-grønne partiene gjør. Utfordringen nå er å føre en politikk som kan bidra til at de gode tidene vedvarer. Da må det investeres mer i morgendagens velferd. Vi trenger økte investeringer i kunnskap og forskningøkte investeringer i nye veiergjennom vekstfremmende skattelettelser som øker arbeidstilbudet, å gjøre det mer lønnsomt å investere i norske arbeidsplasser Skal de gode tidene vare ved, må den økonomiske politikken tilpasses utfordringene i økonomien. Det er nå mange tegn på overoppheting. Innen deler av offentlig sektor og innen mange bransjer er det en betydelig mangel på arbeidskraft. Det bidrar til økt lønnspress og økt press på renten. Regjeringen synes handlingslammet i møte med disse utfordringene. I januar sa finansministeren i et foredrag på Samfunnsøkonomenes valutaseminar at det ville være riktig «om bruken av petroleumsinntekter i noen år ligger under den forventede realavkastningen av Statens pensjonsfond». Regjeringen legger opp til å bruke mer enn det som følger av handlingsregelen. I samme foredrag mente finansministeren at det i en situasjon med høy kapasitetsutnytting er «viktig at budsjettpolitikken ikke bidrar til ytterligere press i økonomien». Regjeringen har lagt frem et budsjett som ifølge finansministeren vil «stimulere innenlandsk etterspørsel». Det betyr at Regjeringen gjennom finanspolitikken øker presset på renten og skyver ansvaret for konjunkturstyringen over på Norges Bank. Resultatet vil bli en økende rente. Høyres alternative budsjett vil legge et bedre grunnlag for den økonomiske utviklingen ved at vi reduserer bruken av penger fra pensjonsfondet, premierer sparing og øker arbeidstilbudet. Samlet vil dette dempe presset på renten i forhold til Regjeringens forslag. Høyre foreslår å bruke 1,3 milliarder kr mindre av pengene fra pensjonsfondet. Det er i tråd med intensjonen i handlingsregelen, nemlig at det i gode tider bør brukes noe mindre enn realavkastningen skulle tilsi. Høyre vil premiere sparing for å dempe veksten i det private forbruket. Vi foreslår å gjeninnføre skattestimulert privat pensjonssparing, vi utvider ordningen med Boligsparing for ungdom, vi forbedrer skattefordelen ved sparing i aksjefond og øker bunnfradraget i formuesskatten, slik at småsparerne slipper ekstra skatt på pengene de har satt i banken. Mens sosialistene åpenbart ser på sparing som en statsoppgave, verdsetter Høyre at mennesker tar ansvar for sin egen fremtid. Mangelen på arbeidskraft kan kvele den økonomiske veksten. Etterspørselen øker både i privat og offentlig sektor, men det mangler arbeidskraft til å utføre oppgavene. Derfor legger Høyre frem en omfattende strategi for å øke tilbudet av arbeidskraft: For det første må vi få flere fra trygd til arbeid. Det må lønne seg å arbeide. Vi må hindre utstøting fra arbeidsmarkedet, og vi må legge til rette for de mennesker som trenger en ny sjanse. For det andre må vi øke arbeidsinnvandringen. Det vil i tiden som kommer, være behov for en mer aktiv rekruttering av den arbeidskraften vi mangler. For det tredje må det lønne seg å jobbe, det må lønne seg å stå lenger i jobb. Derfor senker Høyre skattene på lave og midlere inntekter. Og derfor vil vi la 67-åringer som ønsker å stå litt lenger i jobb, slippe avkorting i pensjonen. Vi ønsker at de skal få beholde hele pensjonen hvis de står lenger i arbeid. Og for det fjerde må vi sikre moderniseringen av offentlig sektor. Den må gjenopptas, slik at vi får færre permflyttere i administrasjonen og flere varme hender inn i omsorgen. Med det enestående økonomiske handlingsrommet som Regjeringen har i 2007, fremstår det som meningsløst, ja helt uforståelig, at Regjeringen kutter i kunnskap og nedprioriterer forskning. Høyre vil investere mer i morgendagens velferd. Derfor øker vi investeringene i kunnskap og forskning med nesten 1,1 milliard kr. Det handler om å gi våre barn og våre ungdommer en best mulig utdannelse, slik at de kan klare seg i et arbeidsmarked i endring. Det handler om å gi bedriftene redskaper til utvikling og til innovasjon. Høyre ønsker å investere mer i nye veier. Derfor foreslår vi å bevilge 600 mill. kr mer, slik at vi kan ta igjen etterslepet i Nasjonal transportplan når det gjelder veibygging. Vi foreslår også et veifond, hvor avkastningen skal sikre økte investeringer i veiene i tiden som kommer. Høyre vil ha et samfunn med muligheter for alle. Høyres politikk handler om å skape rom for initiativ og skaperkraft. Derfor satser vi på kunnskap i skolen. Derfor satser vi på en fremtidsrettet næringspolitikk som legger grunnlaget for å kunne utnytte mulighetene over hele landet. Og derfor satser vi på mangfold, på frivillig sektor og på kultur. Høyre er opptatt av at mulighetene ikke bare skal gjelde for noen, men at de skal gjelde for alle. Derfor har vi en politikk for å løfte opp elever som faller utenfor i skolen. Vi ønsker å satse mer på leksehjelp. Vi ønsker å satse mer på frivillig sommerskoletilbud. Og Høyre har konkrete forslag for å gi mennesker som faller utenfor arbeidsmarkedet, en ny sjanse. Høyre foreslår også en større og mer målrettet fattigdomssatsing enn det Regjeringen gjør. Høyre vil slippe private og frivillige organisasjoner til, slik at vi kan løse flere velferdsoppgaver. Det ser ut til at Regjeringen lider av en form for privatallergi: Man skal ikke benytte private aktører. I Høyre tenker vi motsatt, nemlig at de velferdsoppgavene som vi står foran, er så store at vi trenger alle krefter. Vi trenger frivillige organisasjoner, og vi trenger også de private. Det ser ut til å være en gjenganger at finansministeren hver gang hun har lagt frem et budsjett, sier at neste gang skal hun ta de rike. Når finansministeren bare truer med å gjøre dette, men ikke foreslår det, håper jeg det betyr at Regjeringen har forstått at økt skatt på kapital og investeringer er ris til egen bak fordi det vil flytte investeringer fra Norge og til andre land. Desto mer provoserende er det at Regjeringen med sin skatte- og avgiftspolitikk rammer helt vanlige folk, med helt vanlige inntekter og pensjon. Det er læreren, ingeniøren og den selvstendig næringsdrivende som blir sittende igjen med skatteregningen. Det er pensjonister som har nedbetalt huset eller leiligheten, som får høyere boligskatt, og det er de med privat pensjonssparing som får høyere skatt på pensjonen. Høyre går motsatt vei: Vi mener at det skal lønne seg å jobbe – derfor senker vi skatten på lavere og midlere inntekter.Vi mener at det skal lønne seg å spare – derfor fremmer vi en rekke forslag for å premiere sparing.Vi mener at det skal lønne seg å investere – derfor senker vi skatten på investeringer i norske arbeidsplasser. Med dette vil jeg ta opp de forslag som Høyre fremmer.