Jeg vil også takke representanten Sjøli for å ha satt denne saken på dagsordenen. Det er en viktig sak, som gjør at vi står overfor en del dilemmaer i det praktiske liv. Når det gjelder spørsmålet om familiebaserte støttetiltak, er jeg helt enig med representanten Sjøli i at det er viktig å ha det. Vi vet at mange av de familiene vi her snakker om, har behov for særskilt oppfølging, gjerne over flere år. Det er et ansvar som de kommunale tjenestene har, f.eks. barnevernet og spesialisthelsetjenesten. Det er veldig avgjørende at det er samarbeid mellom disse om hva som skal skje. Dette er noe Regjeringa jobber aktivt med. Det er selvfølgelig også viktig at kommunene og sjukehusene har nok penger til å gjøre det de faktisk skal gjøre. Når vi nå styrker innsatsen for rusbehandling – vi jobber jo nå også med en forpliktende opptrappingsplan for å gå enda et stykke videre på den veien – vil vi ikke minst styrke innsatsen overfor barn av rusmiddelavhengige og/eller psykisk sjuke foreldre. Jeg mener det er et område som har vært viet for lite oppmerksomhet fram til i dag. For noen av disse barna blir det en vanskelig start, og mange vil få problemer senere hvis dette ikke gripes fatt i tidlig nok. Det vil i stor grad bli fokusert på dette i den varslede opptrappingsplanen for rusfeltet. Også i de retningslinjene som nå skal lages, vil det fokuseres på dette. Vi ønsker å samarbeide tett her, selvfølgelig med fagmiljøer, ansatte, pårørende og brukere, men også med frivillige organisasjoner, som jeg mener kan spille en rolle på dette området. Når det så gjelder spørsmålet om tvang, mener jeg for det første det er veldig viktig at vi er aktive på føre var-linja. Alle kvinner som er under LAR, bør få, og får, aktiv prevensjonsveiledning for å unngå at de blir gravide. Av dem som blir gravide, er heldigvis de fleste med på frivillig nedtrapping, noe som da fordrer veldig tett oppfølging. Så er det som representanten Sjøli påpeker, også mulighet for å bruke tvangsparagrafen. Hva som skal tillegges vekt her, mener jeg det er vanskelig å være helt absolutt på, for her er det individuelle forskjeller, og det må nødvendigvis være skjønn. Men det vi må ha for øye her, er barnets beste; det er det som må stå øverst. Så vet vi at her er det snakk om sårbare folk, i vanskelige situasjoner, og det må vi selvfølgelig ta høyde for. Men det betyr at på dette området er ikke alt helt svart-hvitt.