La meg starte med å si at også jeg er veldig glad for den debatten vi har i dag. Jeg ser at integreringsdebatten løftes inn i den generelle offentlige debatt. Det er jeg veldig glad for, og jeg har forsøkt å legge stor vekt på å bidra til det selv. Jeg er enig med alle dem som så langt har sagt at nøkkelen til en vellykket integrering for øvrig er en vellykket integrering i arbeidslivet. Og derfor er jeg enig med Stortinget i at det å fokusere på arbeidslivet er grunnleggende. Mitt inntrykk er at alle representantene i denne salen er enige om målet, nemlig at vi må få til en høyere deltakelse i arbeidslivet blant innvandrere. Det er viktig at vi tenker på at utfordringen er der, men den er ikke umulig. I første kvartal i 2006 viser tallene at vi fortsatt har en nedgang i ledigheten blant innvandrere. Den er nå på under 9 pst., men fortsatt er ledigheten blant innvandrere om lag tre ganger så høy som blant etniske nordmenn. Det er svært viktig at personer som kan og vil jobbe, får en reell mulighet til å delta i arbeidslivet. Det å tilrettelegge for økt deltakelse i arbeidslivet for innvandrere er en vesentlig del av integreringsarbeidet og derfor – som sagt – en oppgave jeg prioriterer svært høyt. Jeg har flere ganger tatt til orde for at alle må ta et ansvar for å sikre en bedre rekruttering av personer med innvandrerbakgrunn. Derfor samarbeider Regjeringen med flere sentrale aktører, inkludert arbeidslivets organisasjoner, for å utvikle virkemidler for å bekjempe diskriminering og rekruttere flere innvandrere til stillinger i både privat og offentlig sektor. For å forhindre diskriminering er det viktig å ha et lovverk på plass. Jeg er derfor glad for at lov om forbud mot diskriminering på grunn av etnisitet, religion mv., den som også kalles diskrimineringsloven, trådte i kraft 1. januar i år, og at det nye Likestillings- og diskrimineringsombudet nå er i aktivt virke. Jeg vil følge utviklingen på dette området tett og vurdere erfaringene med diskrimineringsloven slik den nå er, før vi eventuelt vurderer mulige endringer i loven knyttet til f.eks. aktivitetsplikt. Jeg er veldig klar over at da vi – de tre nåværende regjeringspartiene – var i opposisjon, var vi for en aktivitetsplikt, mens de partiene som da var i regjeringsposisjon, var imot. Vi fra Regjeringens side blir veldig ofte utfordret til å være lydhøre overfor opposisjonen, til tross for at vi er i flertall. Jeg mener at det bl.a. må bety at vi ikke automatisk skal ta opp alle mulige forslag som vi i de tre tidligere opposisjonspartiene var enige om i forrige periode, og fremme dem når vi nå har flertall. Vi må f.eks. ha respekt for at den loven som nå er vedtatt, er vedtatt. Vi får i hvert fall følge erfaringene med den før vi fremmer forslag om endringer. Det kan være ett eksempel på at man er lydhør overfor opposisjonen. Det er behov for å understreke at vi nå er inne i et intensivt arbeid foran den formelle etableringen av en ny arbeids- og velferdsforvaltning, NAV, 1. juli 2006. I den sammenheng har jeg overfor Stortinget flere ganger pekt på at vi i en egen stortingsmelding om arbeid, velferd og integrering som skal komme til høsten, gjennomgår alle virkemidlene. Der vil en vurdering av mer aktive virkemidler være sentral. Vi planlegger også å legge fram en handlingsplan for integrering og inkludering av innvandrerbefolkningen til høsten, hvor ett av hovedfokusområdene vil være deltakelse i arbeidslivet. Og vi planlegger å starte en grundig evaluering av introduksjonsordningen for nyankomne innvandrere. Tiden begynner nå å bli moden for det, for ordningen har fått virke en periode. Det siste jeg skal nevne, er, som jeg sier i mitt brev til komiteen av 24. mars, at det allerede er oppnevnt et utvalg under Kunnskapsdepartementet som skal utrede og foreslå tiltak som kan forbedre dagens system for godkjenning og godskriving av høyere utdanning.