Jeg har også lyst til å berømme interpellanten for å ta opp et viktig tema. Som helseministeren sa, er problemer som skyldes alkoholbruk, satt høyere opp på den internasjonale helsepolitiske dagsordenen de seinere åra. Det har til dels vært vanskelig å få støtte til tiltak som skal redusere alkoholkonsumet gjennom de to mest virksomme reguleringsmekanismene vi har, nemlig pris og tilgjengelighet. En viktig årsak er antakelig at det står store næringsinteresser på spill: Det er mye penger i omløp og mange arbeidsplasser å ivareta. I tillegg spiller det sjølsagt en rolle at regulering kan være upopulært blant mange. Det er klart at det kan være irriterende for folk at ølen er dyr, eller at ølsalget stenger før butikken sjøl stenger. Men det har likevel vist seg å være ganske stor oppslutning om mange av de virkemidlene vi har tatt i bruk i Norge, kanskje fordi de fleste av oss skjønner at det er fornuftig å behandle alkohol som noe annet enn en vanlig vare, på linje med melk og brød. Vi ser likevel at det er et sterkt press i mer alkoholliberal retning, og det er bekymringsfullt at grensehandelargumentet har så stor gjennomslagskraft mange steder at det hindrer stater i å føre en fornuftig alkoholpolitikk. Det vil ofte være de landene som har de laveste avgiftene eller de mest liberale reglene, som setter standarden. Det har vi sett i Danmark, i Sverige og i Finland, for å nevne noen land. Hardest gikk det for seg i Finland, hvor prisene ble satt drastisk ned fordi Estland var på vei inn i EU, og Finland, i motsetning til Norge, hadde svært store importkvoter. Importbegrensningene skulle vekk fordi man fryktet at disse skulle føre til at enorme mengder billig sprit tok den korte veien over Bottenviken fra Estland. Avgiften på alkohol ble brått satt ned med en tredjedel og sterkspriten med hele 40 pst. Ifølge Social- och hälsovårdsnytt i Norden er den vanligste dødsårsaken for voksne finlendere over 45 år hjerneskader som følge av fyll, og i gjennomsnitt drikker finlenderen seg full, med hensikt, 32 ganger i året. Nå ringer heldigvis alarmklokkene hos finske velferdspolitikere. I en utgave av Analys Norden fra i høst gis et rystende bilde av hva en kraftig senking av prisen på alkohol kan føre til, særlig for de allerede marginaliserte sosiale gruppene i Finland. Dette er et poeng i seg sjøl, for stort sett har finnene det helt bra. Men sist høst kom det fram at 20–30 pst. av barna i hovedstadsområdet vokser opp i familier med misbruk, vold, kriminalitet og annen vanskjøtsel. Dette tallet har økt kraftig på svært kort tid. Sjøl om årsakene ikke bare er et altfor høyt alkoholforbruk, selvfølgelig, er det en medvirkende årsak. Uansett kan vi være helt sikre på at den drastiske avgiftssenkinga for noen år siden ikke har bedret disse barnas situasjon, snarere tvert imot. Derfor er det SVs klare oppfatning at vi bør ha et klart barne- og sosialpolitisk perspektiv på norsk alkoholpolitikk. Norge har en viktig oppgave internasjonalt i å støtte opp om en fornuftig alkoholpolitikk som ikke setter solidariteten og folkehelsa til side til fordel for mindre viktige og kortsiktige behov. Jeg er bekymret for hva som vil skje med norsk alkoholpolitikk og Norges pådriverrolle dersom det blir et reint borgerlig flertall etter neste valg. Fremskrittspartiets politikk er særlig ensidig. Man argumenterer over knappe to sider i finansinnstillinga for en senking av alkoholavgiftene til svensk nivå, uten så mye som å nevne folkehelseperspektivet, barns oppvekstvilkår eller kriminalitet som følge av alkohol – heller ikke skader. Man har rett og slett valgt å ignorere det. Det er ille at ikke partiet interesserer seg mer for de massive forskningsresultatene vi nå har, men isteden, på samme måte som i miljøpolitikken, turer fram som om vi ikke visste bedre. For Regjeringa og oss som tilhører flertallet i Stortinget, er det iallfall viktig å vektlegge den forskninga vi har på dette feltet, og vi kommer til å fortsette pådriverrollen som Laila Dåvøy ønsker seg, og som bl.a. Dagfinn Høybråten har ære for. Vi vet nok. Myndighetene kan ikke la være å forholde seg til en faktor som i så stor grad bidrar til å øke helseproblemene i Europa, og det ser flere og flere regjeringer også. Spørsmålet er om Fremskrittspartiet kan det. Alkoholmisbruk medfører skade, sa representanten Nesvik. Ja, selvfølgelig. Men hvor mange mennesker skal defineres som misbrukere i Fremskrittspartiets verden? Ungdommer som må pumpes fordi de ikke visste hvor grensa gikk? Voksne på julebord som tok akevitten på strak arm og gikk på nesa i asfalten? Fulle folk som tar livet av seg på grunn av rusforsterket kjærlighetssorg, eller som krasjer i fylla? Bruken er også et problem, og det er vi faktisk nødt til å ta inn over oss.