La meg innledningsvis få lov til å takke representanten Syversen for at han tar opp et tema som angår en svært sårbar og utsatt gruppe av barn og unge samt deres familie og nærmiljø. Det er helt riktig, som interpellanten sier, at det er vanskelig for barn og familie når mor eller far må i fengsel. Fangers pårørende møter mange og sammensatte utfordringer på en rekke områder. Jeg er derfor helt enig i at det er særlig grunn til å fokusere på situasjonen til fangers pårørende, og særlig fangers barn. Det å bli innsatt i fengsel medfører ikke at man slutter å være forelder eller slutter å være glad i barna sine eller partneren sin. Mange i fengsel skal også være foreldre og partnere etter løslatelse. Derfor er det viktig at relasjonene, der dette er ønskelig, ivaretas på en best mulig måte, også i forbindelse med soning. Innsatte i alle lukkede fengsler har som hovedregel mulighet til å få besøk av sine barn i besøksrom. Etter hva vi kjenner til, har over halvparten av norske innsatte barn, og et flertall av disse har kontakt med barna ukentlig eller oftere. Disse opplysningene har vi fra en levekårsundersøkelse blant innsatte foretatt av forskningsstiftelsen Fafo i 2004. Dette er viktig informasjon, fordi det betyr at fengslene langt på vei jobber for å tilrettelegge for kontakten mellom foreldre og barn ved besøk og via telefon. Jeg har lyst til å si at det ikke må herske noen tvil om at Regjeringen er innstilt på å se på mulighetene vi har til å forbedre kontakten, og sånn sett vil jeg også ta med meg de helt klare innspillene som representanten la fram i sitt innlegg. Kriminalomsorgen skal legge til rette for besøk og for at barns behov blir ivaretatt når de er på besøk i fengslene. Det er viktig at besøket oppleves som godt og bra for barna. Justisdepartementet har de senere årene økt innsatsen overfor barn av innsatte ved å etablere besøksleiligheter, som representanten også var inne på, ved Bredtveit fengsel og Trondheim fengsel. Ved disse to fengslene tilbys det et utvidet besøkstilbud for barn som har mor eller far i fengsel. En forutsetning for at innsatte skal få besøk av barn i besøksleilighet, er at det føres kontroll med besøket, og at de innsatte er positivt innstilt til å motta foreldreveiledning. Som tidligere nevnt er utgangspunktet barnets behov for kontakt, og derfor legges det stor vekt på et godt samspill, bl.a. gjennom foreldreveiledningen. Foreldreveiledningen skal bidra til å styrke omsorgen og oppveksten for barn og unge. Arbeidet med foreldreveiledning ble iverksatt for å forebygge psykososiale vansker og redusere samspillsvansker mellom foreldre og barn. Den overordnede målsettingen med veiledningen er å forbedre kontakt og kommunikasjon mellom foreldre og barn, mellom fagfolk og foreldre og mellom fagfolk og barn. Justisdepartementet har utarbeidet særregler for besøk i disse leilighetene. Hovedregelen er at overnatting i leilighetene kan gjennomføres med ett besøk ett døgn pr. måned. I særlige tilfeller kan antall besøk og varighet utvides. Enkelte andre fengsler ønsker også å benytte besøksleiligheter til overnatting av innsattes barn, og denne ordningen vil iverksettes i flere fengsler. Det er viktig at innsatte under fengselsoppholdet og etter løslatelse skal kunne følge opp sitt ansvar som foreldre og ivareta sine barn på en god måte. Vi vet at mange innsatte har vært i kontakt med barnevernet eller andre hjelpetjenester fordi de ikke makter, eller de strever med, oppgaven sin som foreldre. Det er derfor et helt klart behov for å styrke de innsattes rolle som foreldre, som interpellanten tar opp. Av den grunn er det òg igangsatt både foreldreveiledningsgrupper og pappagrupper i en rekke fengsler i løpet av fjoråret og dette året. I 2005 ble det utformet en modell for foreldreveiledning for innsatte foreldre. Barne- og likestillingsdepartementet har sørget for opplæring i foreldreveiledning til ansatte i kriminalomsorgen, og dette er et viktig satsingsområde, som skal gjennomføres i de fleste fengslene framover. Hittil har foreldreveiledning vært prøvd ut i fire–fem fengsler, og etter det vi har fått opplyst, har de ansatte i kriminalomsorgen gitt positive tilbakemeldinger og er svært fornøyde med opplegget. Meningen er at foreldreveiledning skal prøves ut i flere fengsler høsten 2006. Målet med veiledningen og foreldregruppene er å styrke foreldreferdighetene og sette i fokus barnas behov når foreldrene gjennomfører en fengselsstraff. Tabu, skam, savn, sorg og sinne er en del av hverdagen for mange barn av innsatte. Det kan være vanskelig å snakke om og forholde seg til at far eller mor, en du er glad i, er i fengsel. Jeg tror heller ikke det er så uvanlig at pårørende møter fordommer. Dette kan det være vanskelig å møte alene i barnehagen, på skolen, i fritiden eller i møte med hjelpetjenestene, og behovet for gode støttespillere er stort. Derfor tror jeg at det er viktig at vi tør tenke enda mer utradisjonelt, kanskje trekke inn flere frivillige organisasjoner i dette arbeidet. Jeg tror også, som interpellanten var inne på, at dette vel er et tema som vi ikke har klart å sette nok i fokus de senere årene. Vi har behov for å se på, som interpellanten var inne på, både den økonomiske situasjonen for den som sitter igjen hjemme med omsorgsansvaret for barna, og hvordan vi skal klare å tilrettelegge for at barna blir ivaretatt på en bedre måte. Vi vet at Foreningen for Fangers Pårørende i en årrekke har bistått pårørende og andre aktuelle instanser eller tjenester, og den har gjort en fantastisk jobb. Blant annet har den bistått fengslene og kommet med mange gode innspill til hvordan kriminalomsorgen kan legge til rette for besøk. Foreningen er svært aktiv og har tatt initiativ til undersøkelser, prosjekter og informasjon, bl.a. har den gitt ut to informasjonshefter om barn med foreldre i fengsel. Kriminalomsorgen har – heldigvis, vil jeg si – et godt og ustrakt samarbeid med Foreningen for Fangers Pårørende. Også Barne- og likestillingsdepartementet har et godt og svært nyttig samarbeid med foreningen og har i de senere årene støttet et viktig tiltak som jeg har lyst til å nevne her. Barn av innsatte er en sårbar gruppe, også i forhold til fattigdomsproblemer, og foreningen har fått mange henvendelser fra pårørende som etterspør tilbud til barn og unge. Vi vet fra tidligere undersøkelser at fire av ti innsatte befinner seg under fattigdomsgrensen, og at de innsatte generelt har langt lavere bruttoinntekt enn befolkningen for øvrig. «Ungdom med foreldre i fengsel» er et ferie- og fritidstiltak som fikk tilskudd i 2005 og i 2006 – jeg vet at representanten kjenner godt til det. Tiltaket byr på aktiviteter og er et møtested for unge pårørende. Her samarbeider man med Oslo Røde Kors, som for øvrig har etablert en følgetjeneste for fangers barn. Etter min vurdering er dette et viktig tiltak rettet mot en særdeles sårbar gruppe, der forebygging og rehabilitering er nødvendig. Tilbakemeldingene er svært gode, og det er vi veldig glade for. Som jeg har nevnt tidligere, er det knyttet tabu og skam til det å ha en forelder i fengsel. Det kan være vanskelig å snakke om dette med venner og andre i nærmiljøet. Derfor tror jeg det er viktig at vi har tiltak som har et spesielt fokus, der det tas hensyn til den belastningen det er å være barn med foreldre i fengsel, og at vi som samfunn kanskje bør ha mer offentlig debatt om disse spørsmålene enn det vi faktisk har hatt de senere årene. Jeg tror jeg avslutter med det. Jeg ser veldig fram til debatten. I den grad det er konkrete forslag til tiltak fra Stortinget, vil både Barne- og likestillingsdepartementet og Justisdepartementet være lyttende til det, og ta med oss det i vårt videre arbeid.