Nå har jeg fulgt debatten, og det er interessant å registrere at de tidligere regjeringspartiene er vesentlig mer opptatt av den nye regjeringens indre liv enn av å videreføre sitt eget liv som samarbeidspartnere. Det er interessant å høre at replikk på replikk dreier seg om forholdet mellom personer i det rød-grønne flertallet, i storting og regjering, og i så liten grad om det politiske alternativ man skulle utfordre dette flertallet med. Det lover for så vidt ikke godt for Stortinget som interessant objekt når det gjelder å observere den politiske utvikling, men det lover godt for oss som skal sitte i regjering i fire år og som skal danne baktroppen her fra Stortinget slik at Regjeringen fortsatt skal kunne sitte. Det er også slik at jeg er meget tilfreds med at vi i dag skal vedta et budsjett som representerer vesentlige forbedringer i forhold til det budsjett som ble framlagt av Bondevik II. Det er nok riktig, som Kristelig Folkepartis representant sier, at vi viderefører ordninger Bondevik II la fram, men det viktige er at vi går videre, og at vi peker ut en kurs som i langt sterkere grad representerer vilje til fattigdomssatsing. 500 mill. kr er mye det – det er mer enn det hele pakken til Bondevik II representerte, og som han la så stor vekt på i sin framstilling av budsjettet. Det er også viktig at vi går inn på å forbedre ordninger på andre områder, som kommer alle til gode, og kanskje spesielt synes jeg den dynamikk som nå ligger i de reformer vi skal gå i gang med, er viktig. Da tenker jeg på NAV-reformen, da tenker jeg på pensjonsreformen, og på det engasjement statsråden har lagt i at dette skal bli hovedsatsingen framover. Vi skal med andre ord klare å sørge for at det skal være en aktivt politisk dialog mellom storting og regjering, selv om opposisjonen melder seg ut av den målrettede debatt i så måte.