Jeg tror litt av problemet med denne debatten er at det er en ganske stor diskrepans mellom det som faktisk skjer i denne salen i kveld, og den offentlige debatt om dette. Og grunnen til at den offentlige debatt har blitt noe mer aksentuert, er jo at den også er aksentuert i forhold til det forslaget som får oppslutning her i kveld, som hovedsakelig dreier seg om en utredning. Det er mange som synes å ha hoppet til en konklusjon og lovet at det skal komme et skolemåltid, og noen har gått langt i å foreslå eller si at det også skal komme et varmt skolemåltid, og at det skal være gratis. Det jeg tenker på, er: Hvilket problem er det egentlig vi skal løse? Jo, det problemet vi skal løse, er at det er noen barn i Norge som har et usunt kosthold, og det er tendenser til fedmeproblemer, et problem jeg forstår er nøyaktig like stort i de landene som har innført og har hatt skolemåltid bestandig. Og så tror vi at det er lurt med sunt kosthold for å kunne lære. Alt dette er vi enig i. Men spørsmålet er hva som er svaret på spørsmålet. Der mener vi at vi ikke har tilstrekkelig kunnskapsgrunnlag for å komme med det endelige svaret. Men den kunnskapen vi har, tyder ikke på at et skolemåltid uten videre er svaret. Bare la meg nevne de tallene vi har pr. i dag. De viser at omtrent 99 pst. av barna på småskoletrinnet har med seg matpakke på skolen. 95 pst. av barna på mellomtrinnet har med seg matpakke på skolen. 75 pst. av barna på ungdomstrinnet har med seg matpakke på skolen. Det ble hevdet i en radiodebatt i går av herr Djupedal at det var et problem at barn i grunnskolen har med seg brus og sjokolade og den slags på skolen. Unnskyld, president, jeg tror ikke det er sant. Jeg tror ikke en barneskole i Norge ville tillate at brus og sjokolade er den vanlige kosten man har med seg på skolen. Det er også skapt et feilaktig inntrykk av at brusautomater er vanlig i norske skoler. De kan forekomme i videregående skoler, men da må jeg minne om at det fins elever som er myndige, og som når som helst kan gå ut av skolen, men selv der er det nå en trend å bytte ut brusautomater med vannautomater. Det er både billigere, bedre og sunnere. Noen hevder at barn i og for seg tar med seg mat, men at de kaster den. Og da bare spør jeg: Hvordan skal et skolemåltid løse et slikt problem? Skal det være en form for tvangsfôring? Jeg tror ikke det vil lykkes. Jeg tror dette er et problem – hvis det er et problem – som i grunnen alle foreldre og alle familier i dag har en mulighet til å løse. Hvis ikke får man hjelpe de familiene som trenger det. Dessuten bidrar staten allerede til å utvikle lokale løsninger, enten det er kantiner, fruktordninger, som nå en tredjedel av skolene er med i, eller melkeordninger, som 350 000 elever er med på. Dette er ordninger som vokser, som er tilpasset lokale forhold, og som fungerer utmerket. Problemene knyttet til kosthold og fedme er ikke skapt av skolen. Det er ikke der det vokser frem. Snarere tvert om er skolen et sunt sted. Så det man vil forsøke å gjøre her, er å bytte ut den sunne delen av dagen med noe annet sunt, fremfor å gjøre noe med den delen av dagen og den delen av døgnet hvor man faktisk sitter stille og stapper i seg potetgull og drikker brus, hvis det er det som skjer. Det er altså min påstand at det er ikke på skolen. Det hevdes at foreldre støtter dette i meningsmålinger. Ja, det overrasker meg ikke så mye. Jeg la merke til i en meningsmåling at det var svært mange foreldre som var positive til at barna får gratis mat på skolen, men de samme foreldrene sa at det var helt ok å smøre matpakke også. Jeg hørte elever i dag som var veldig begeistret over dette forslaget – de var på et arrangement i regi av Barneombudet – og de gledet seg nå til pasta, lasagne og hamburgere, noe som det var fort å lage, sa de. Det er ikke mitt inntrykk at det er dette det er for lite av blant norske barn i dag. Så hvis det er disse forventningene som er skapt blant elevene, tror jeg elevene vil bli veldig, veldig skuffet. Grunnen til at jeg har sendt et veldig saklig svar til komiteen, er som sagt at jeg følte at det var noe annet som stod på dagsordenen enn det man får inntrykk av i den offentlige debatt nå, og at jeg mener at det alltid er bra med kunnskap, og at vi uansett må ha et beslutningsgrunnlag, enten vi skal mene det ene eller det andre. Derfor har Regjeringen allerede tatt initiativ til å utrede dette, i og for seg uavhengig av hva Stortinget nå går inn for. Vi trenger kunnskap om kostnader – de, det må jeg bare medgi, kan bli enorme. Det verserer tall fra 1,5 til 2,5 milliarder kr, men det er basert på meget nøkterne beregninger og brødmat. Skal man ha noe mer enn det, vil kostnadene sannsynligvis stige ganske radikalt. Vi må diskutere rammene for dette, tid, lokaler osv. og innholdet i måltidene, hvor det bl.a. reiser seg kulturelle spørsmål. Dette må selvsagt ses i lys av at vi har besluttet å gjennomføre et stort kunnskapsløft i norsk skole som skal koste flere milliarder kroner, og at det alltid vil være et spørsmål om prioritering ved hver eneste krone man bruker over offentlige budsjetter.