Det er ikke alltid forsvarsministeren får ros fra denne talerstolen, men jeg vil i denne runden takke statsråden for en grundig, god og informativ redegjørelse, og viser også til det Thorbjørn Jagland sa om det samme. Redegjørelsen bekrefter at Afghanistan er vårt hovedsatsingsområde når det gjelder internasjonale operasjoner. Dette forsterkes ved at Norge også yter betydelig bistand og humanitær hjelp til landet. Dette er selvfølgelig i tillegg til at flere frivillige organisasjoner opererer i Afghanistan, ofte sammen med FN-apparatet, som er godt organisert i landet på bistands- og hjelpesiden. Forsvarskomiteen besøkte Afghanistan i begynnelsen av mars 2005. Jeg vil gi en takk fra denne talerstol til Forsvaret og ISAF-styrkene, som sørget for at vi ikke bare var ute på patrulje i Kabul og besøkte brannmenn på flyplassen og politilærere på politiakademiet, men at vi var i stand til å dra opp til Meymaneh, som ligger nordvest i landet, nær grensen til Turkmenistan, også med den sikkerhetssituasjonen vi har i Afghanistan. Jeg synes derfor det er veldig hyggelig at vi fra 1. september 2005 tar over ledelsen fra britene i Meymaneh og øker vår tilstedeværelse her til ca. 50 personer. Mitt inntrykk av ISAF-styrkene i bredden er først og fremst at det er behov for dem. ISAF gjør en god jobb i Afghanistan på vegne av FN. De er ikke bare FN-mandaterte, dette er en operasjon som gjøres på vegne av FN, og som bidrar til stabilitet i landet. Afghanerne er trøtte av krig og setter umåtelig stor pris på tilstedeværelsen der stabiliseringsstyrken og politistyrkene er. Butikker og handel blomstrer – det var kanskje den største overraskelsen for meg. Det var faktisk like mye aktivitet i Meymaneh som i Kabul. I Kabul går et økende antall kvinner nå uten burka. Men det betyr ikke at kvinneundertrykkingen er avsluttet. Organisasjoner fortalte oss om et samfunn med ekstremt mye vold mot kvinner, og det var tungt å få meldingen for noen uker siden om den første kvinnen som var blitt steinet etter Talibans fall. Jeg forutsetter for øvrig at norske myndigheter gjør det helt klart at de ansvarlige må fengsles og stilles for retten. Det er mye penger vi bidrar med fra Norge til Afghanistan. Jeg tror statsråden har rett i at det er en forutsetning for å lykkes med å oppnå varig stabilitet i Afghanistan at det fortsatt er aktiv støtte og deltakelse fra det internasjonale samfunn, og at det er viktig at allierte land følger opp NATOs vedtak gjennom å bidra til ISAFs nærvær i provinsene, ikke bare i Kabul. Jeg har merket meg at Regjeringen vil foreta en justering av vårt framtidige styrkebidrag i Afghanistan gjennom å konsentrere styrkene våre i nordregionen. Det vurderes en Quick Reaction Force, eksperter på å rydde eksplosiver, logistikkpersonell og stabsoffiserer. Mitt inntrykk er for øvrig at den norske styrken som har vært i Afghanistan det siste halve året, har fungert bra. Den var plukket ut på en spesiell måte, fordi våre vervede styrker var bundet opp på annen måte, bl.a. i NATO Responce Force. Dette understreker, og la meg gjøre det ganske klart, at vi har begrenset kapasitet når det gjelder robuste styrker til fredsbevarende operasjoner. Jeg vil vise til at vi vedtok å øke antallet vervede til utenlandstjeneste under behandlingen av langtidsplanen for Forsvaret for 2005-2008. For øvrig skal vel Telemarksbataljonen nå til Afghanistan fra sommeren av. Thorbjørn Jagland har på vegne av Arbeiderpartiet gitt en grundig vurdering av den nordisk-baltiske innsatsstyrken som skal stilles til disposisjon for EUs Battle Group. La meg derfor bare kommentere et par punkter. Det ene er at utviklingen av EU-styrker skjer i samarbeid med NATO og FN. EU oppretter kapasiteter til fredsbevaring, fredsoppretting og krisehåndtering. EUs innsatsstyrker markerer på mange måter en positiv utvikling for muligheter til å fremme internasjonal fred og sikkerhet. Dette er noe vi bør bidra til. Flere talere har sitert FNs generalsekretær, som har hilst initiativet velkommen. Jeg skal ikke gjenta dette sitatet, men vil likevel understreke at han faktisk har gjort det helt klart at det ikke skal være tvil om hvor viktig dette er for FN. Hva er det egentlig EU har markert? De har markert at Afrika vil være et aktuelt innsatsområde for styrken, når den er ferdig oppsatt – en styrke som kan gi robusthet ved tilstedeværelse ved siden av FN-styrkene i land som Sudan og Uganda. Slike land kommer det til å bli mange av, og vi kommer også til å øke vår deltakelse i de FN-styrkene. EUs nye kapasiteter vil styrke muligheten for rask innsats dersom det oppstår en prekær humanitær situasjon preget av stor lidelse for sivilbefolkningen. Med stor interesse har også jeg merket meg at Grunnloven § 25 ikke er til hinder for at norske styrker medvirker i kollektiv militær virksomhet under ledelse av andre land eller internasjonale organisasjoner. Vi startet faktisk med dette allerede ved vår deltakelse i Tysklandsbrigaden på slutten av 1940-tallet. Tysklandsbrigaden var en flernasjonal styrke, hvor vi delvis var under britisk kommando og delvis under annen kommando. Dette betyr at vi altså har en sikker forankring i norsk statspraksis. Jeg vil for øvrig slutte meg til det Jagland sa i en replikk til Marit Arnstad om det vedtaket som fattes her. Til Bjørn Jacobsen: Jeg mener at Bjørn Jacobsen sa et eller annet i retning av at vi har en kraftig militarisering og en opprustning i Europa for øyeblikket. Jeg tror kanskje det er en sterkt overdrevet betegnelse av den faktiske situasjonen når det gjelder utviklingen av forsvaret i de ulike EU-landene. Det er nemlig slik at hele Europa ombygger og nedbygger sitt forsvar, fra svære invasjonsenheter til små, robuste enheter. Det er i hvert fall ingen militarisering vi ser i Europa for øyeblikket. La meg til slutt si litt om det tredje temaet i statsrådens redegjørelse – amerikansk, framskutt forhåndslagring i Norge. Etter den kalde krigens slutt har det for flere regjeringer vært en viktig målsetting å sikre videre forhåndslagring i Norge. Daværende forsvarsminister Jørgen Kosmo forhandlet fram en ny avtale om å opprettholde et betydelig amerikansk nærvær i form av mer framskutt forhåndslagring. Norge har de siste årene mistet en god del NATO-infrastruktur, bl.a. som følge av ny kommandostruktur i alliansen. Det er derfor svært viktig at det nå er enighet om en revisjon av den amerikanske forhåndslagringen, tilpasset framtidens sikkerhetsutfordringer. Det materiellet som nå blir lagret flere steder i Norge, og som også er lagret allerede, skal både understøtte Forsvaret og benyttes til NATO-oppdrag – la meg legge til det. Med tanke på tidligere debatter er det også vesentlig at norske myndigheter skal ha innflytelse på hvilket materiell som kan lagres. Lagrene skal ha norsk bemanning og være under daglig norsk kontroll og ettersyn, og det er det norske forsvaret som har ansvaret for dette. Rimelig nok er hovedkomponenten i forhåndslagringen et revidert marinekorpsprogram, som får navnet Marine Corps Prepositioning Program Norway. Marinekorpset skal kunne brukes i fredsoperasjoner, til humanitær bistand, til assistanse ved katastrofer, ved terroranslag og ved evakueringsoperasjoner. Jeg er ikke helt sikker på om jeg oppfattet Bjørn Jacobsen i en replikk slik at han faktisk var motstander av denne forhåndslagringen. Jeg vil vise til en sak som for øyeblikket ligger i vår komite, nemlig den krisen som oppstod i forbindelse med flomkatastrofen i Sør-Asia. Jeg tror faktisk at i slike situasjoner, med en rask utrykning, vil denne typen forhåndslagring også kunne brukes, fordi man da må ut og hente og ut og gjøre noe. Forgjengeren til marinekorpset har medført stor øvelsesvirksomhet i Norge, noe jeg også forutsetter kommer til å fortsette, for dette er viktig også for den samtrening som våre styrker har, og det er viktig for at vi skal få testet ut dette utstyret. Ved fem flystasjoner i Norge har vi hatt forhåndslagret utstyr i Collocated Operating Bases. Jeg tar til etterretning at lagrene nå effektiviseres og konsentreres til Bodø og Sola. Jeg har også merket meg at lagringen av materiell til feltsykehus blir vesentlig endret. Slik er det jo, med endringene i forsvarspolitikken. Til slutt: Det transatlantiske samarbeidet er og blir viktig for Norge. Jeg er derfor glad for at man er blitt enige om et revidert forhåndslagringskonsept. Det skal faktisk Regjeringen også ha ros for.