Forvaltning av fornybare ressurser er det viktigste fellestrekket ved jordbruksnæringen, skogbruksnæringen og utmarksnæringen. De næringene er helt sentrale for å oppfylle viktige samfunnsmål som å forsyne landet med de matvarene vi har naturlig grunnlag for å produsere, danne grunnlag for et desentralisert næringsliv og, ikke minst, opprettholde et desentralisert bosettingsmønster. Næringene er også viktige for langsiktig forvaltning av jord- og skogressursene i landet og for å ta vare på artsmangfold og kulturlandskap. Norsk landbruks viktigste oppgave er å produsere trygg og ren mat. Dette er et gode for samfunnet. Et livskraftig Norge krever et livskraftig landbruk. Det innebærer et landbruk der det er rom for både små og store enheter, og hvor man oppmuntrer til lokalt mangfold og kreativitet, som statsråden så riktig påpeker i sitt innlegg. Landbrukets betydning for et levende Distrikts-Norge er stor, og det er ingen annen næring som på samme vis bygger dette langstrakte landet. Derfor er det også så viktig å ivareta en variert bruksstruktur, og da blir også importvernet en viktig og grunnleggende forutsetning for å kunne føre en nasjonal landbrukspolitikk. Alle land må ha rett og en moralsk plikt til å sikre egen matforsyning og ha et variert landbruk som gjør det mulig. I motsetning til Fremskrittspartiet ser Senterpartiet landbrukspolitikken som en av grunnpilarene i distriktspolitikken nå og i årene framover. Norge har rike beiteressurser, et kaldt klima, og vi har i stor grad små eiendommer. Det betyr at den internasjonale kampen om billig mat vil Norge aldri kunne vinne. Norge har likevel et ansvar for å bidra med sin del for å trygge verdens matvaresikkerhet. Senterpartiet vil føre en landbrukspolitikk som legger grunnlag for å utnytte våre ressurser, landets ressurser, til matvareproduksjon. Landbrukspolitikken de siste tiårene har gjort at lønnsomheten i landbruket har falt, og at landbrukets mulighet til å bidra til viktige samfunnsoppgaver er svekket. Et sterkt landbruk i hele landet er derfor viktig for å sikre bosetting og sysselsetting og for å ivareta kulturlandskap og miljø. Landbrukspolitikken må ta utgangspunkt i landbrukets betydning for samfunnet og ikke minst også i en grunnleggende respekt for eiendomsretten. Nye teknologiske løsninger, andre produksjonsformer og skiftende rammebetingelser gjør at landbruket er en næring som har gått gjennom store omstillinger. Også her vil jeg gi min støtte til den framstillingen statsråden gir, og ikke til den framstillingen som er feil, som Fremskrittspartiet gir. Den varierte bruksstørrelsen har sikret Norge et miljømessig godt landbruk, med god dyrevelferd og god kvalitet på produktene dersom vi sammenligner oss med andre land. Vi ønsker å arbeide for en landbrukspolitikk som skal videreutvikle bredden i norsk landbruk. En videre industrialisering av landbruket vil føre til at disse konkurransefortrinnene vil bli svekket. Så i den forstand vil Senterpartiet ha en omlegging av landbrukspolitikken, vi vil ha mer fokusering på familielandbruket, og vi må ikke minst ha sterkere fokusering på de mulighetene et variert landbruk gir, det er det som er mest robust, med norsk natur, med norske rammebetingelser. De økonomiske rammevilkårene som legges i jordbruksoppgjøret, skal sikre lønnsomheten for en variert matvareproduksjon. For at ungdom skal velge å satse på en framtid i landbruket, må virkemidlene for de unge som vil satse, forbedres. Som sagt, et mangfoldig land krever en mangfoldig landbrukspolitikk. En for sterk liberalisering av landbrukspolitikken er ikke forenlig med de mange oppgaver som er tillagt landbruket i Norge. For Senterpartiet er det viktig at Norge tar klare posisjoner og skaffer seg gode allianser for å sikre alle lands rett til egen matproduksjon i det internasjonale regelverket for handel med mat. Gjennom en aktiv bruk av nasjonale landbrukspolitiske virkemidler vil Senterpartiet utnytte det handlingsrommet dagens og eventuelle nye handelsavtaler gir for fortsatt å sikre et variert norsk landbruk, og ikke minst en inntektsutvikling og sosiale vilkår på linje med andre grupper innenlands. Så til slutt: Når interpellanten påpeker i sitt hovedinnlegg at de vil «slippe bonden fri», vil jeg påpeke at det er et mantra med mange sider. Han ønsker et fritt landbruk, et markedsøkonomisk landbruk. Jeg har da lyst til å spørre: Hva slags land i verden i det hele tatt er det som har et markedstilpasset landbruk? Og hvordan skal denne friheten oppnås? Jo, ved å åpne grensene, som fører til reduserte priser. Men hva fører reduserte priser til? Jo, det fører faktisk til at det landbruket som Fremskrittspartiet ønsker, det industrialiserte landbruket, er det landbruket som vil stå mest utsatt til, ved en mer åpen politikk. Så her er det store, store hulheter i Fremskrittspartiets politikk. Det de foreslår, stemmer ikke med virkeligheten.