I SV syns vi dette er en viktig interpellasjon, og det er veldig bra at representanten Lønning har tatt et slik initiativ. Jeg har lyst til å gi denne rosen i starten. Rehabilitering og habilitering av god kvalitet er nødvendig for å få et godt og helhetlig helsetilbud, og det er ikke uten grunn at de store pasient- og brukerorganisasjonene er veldig opptatt av akkurat dette temaet. Derfor ser vi fram til rehabiliteringsstrategien som snart kommer fra Regjeringa. Vi er også veldig opptatt av at rehabilitering og opptrening må være sentrale elementer når den omforente løsningen på sykefraværsdiskusjonen skal settes ut i livet. Her vil det bli brukt mye penger på å få ned sykefraværet, og vi vet at muskel- og skjelettlidelser og lettere psykiske lidelser er viktige årsaker til sykefravær. Å gi folk et tilbud raskt når de har falt ut av arbeidslivet, før de begynner å tvile på egne evner og egen mestring, får sosial angst eller utvikler mer alvorlige sykdommer enn det de hadde fra før, er fryktelig viktig. Jeg er glad for at helseministeren vil legge særlig vekt på habilitering og rehabilitering i sine oppdragsdokumenter til de regionale helseforetakene. Det er veldig viktig. Det er viktig at både medisinsk og arbeidsrettet rehabilitering inkluderes i dette. Det er liten vits i å satse milliardbeløp på behandling av sykdommer og lidelser dersom vi ikke også sikrer at pasientene mestrer dagliglivet. Da havner de fort i svingdøra, ut og inn av sykehus. Særlig gjelder dette kronikerne. Det er viktig at også kommunene sørger for gode habiliterings- og rehabiliteringstilbud. Dette krever forståelse for rehabiliteringsproblematikken, gode samarbeidsløsninger og tilstrekkelig økonomi. Det skal gjennomføres kartlegginger for å finne ut mer om det udekkede behovet for habilitering og rehabilitering som skal ligge til grunn for den nasjonale strategien. Det er viktig at strategien sikrer et helhetlig perspektiv på rehabilitering og omfatter både institusjonsbasert og kommunal rehabilitering. Vi har forventninger til at Regjeringas arbeid på dette området vil bidra til bedre måloppnåelse på rehabiliteringsfeltet i Norge. SV er også opptatt av at habiliterings- og rehabiliteringsfeltets status må økes, og at det må bli bedre forståelse for habiliteringas og rehabiliteringas plass i et folkehelseperspektiv. God rehabilitering krever både tverrfaglighet og høy kompetanse. SV er opptatt av at helseforetakene må styrke og forbedre den institusjonsbaserte rehabiliteringa, i tillegg til at kommunene må gjøre en innsats. Vi må sørge for at ledig kapasitet i arbeidsrettet rehabilitering utnyttes, og at det legges til rette for langsiktige avtaler med institusjonene. Ledig kapasitet i eksisterende institusjoner må kartlegges. Dette har en enstemmig komite slått fast. Lang ventetid for rehabilitering og attføring fører til dårligere prognoser for vellykket behandling. Derfor er det også viktig å sikre aktiv bruk av individuell plan. Vi støtter helseministerens aktive holdning til dette. Det er nødvendig med et krafttak for å sikre at individuell plan brukes, fordi dette er et veldig godt verktøy, når det brukes riktig, for å sikre både samhandling, pasientmedvirkning og framdrift i behandlingsforløpet. Vi er også glade for at anskaffelsesforskriften er endret slik at rehabiliteringstjenester som ytes utenfor sykehus, nå kan anskaffes etter prosedyren for såkalt direkte anskaffelse, hvor bare anskaffelseslovens hovedkrav må oppfylles. I tillegg er det veldig viktig å sikre langsiktighet i avtalene med institusjonene, særlig med de ideelle institusjonene. Kjøp av rehabiliteringsplasser skal håndteres likt, uavhengig av hvilken region man tilhører. Jeg vil også trekke fram de spesielle helseinstitusjonene, dvs. Hernes Institutt, Attføringssenteret i Rauland, Beitostølen Helsesportsenter og Valnesfjord Helsesportssenter, som er landsdekkende og ideelle kompetanseinstitusjoner innen fagfeltet rehabilitering. Disse skal inneha en spydspissfunksjon og være pådrivere når det gjelder utvikling av spesialisert rehabilitering. Disse institusjonene har særlige utfordringer med tanke på forsknings- og utviklingsarbeid innenfor fagfeltet, som det er viktig at de regionale helseforetakene tar hensyn til i innkjøpsprosessen. En enstemmig komite slår i budsjettinnstillinga fast, som representanten Lønning sa, at «habilitering og rehabilitering må bli det neste store satsingsområdet i helsesektoren». Dette er flott. En slik satsing vil bidra til bedre livskvalitet og større grad av selvstendighet for pasientene, samtidig som behovet for omsorgstjenester kan reduseres. Til representanten Lønning har jeg til slutt lyst til å si at vi tar avstand fra påstanden om at ambisjonsnivået på rehabilitering er skrevet ned, som han sa. Soria Moria-erklæringa gjelder, og den slår fast at vi skal «sikre opptrening og rehabilitering til alle som trenger det.» Hvis vi først skal gå inn i interne forhandlinger i komiteens arbeid, kan jeg jo røpe at det var regjeringsfraksjonen som hadde saksordførerskapet til dette kapitlet, og at alle merknadene er godkjent av departementet.