Det er sent nå, og kanskje også for sent til å drive voksenopplæring. Det er vel representanter som har sagt det tidligere, at hvis man skal drive voksenopplæring overfor representanter av Klunglands karakter, så vil det ta tid. Det jeg vil bemerke, er at Fremskrittspartiet i hvert fall ser på det mulige. Jeg registrerer at samtlige representanter fra regjeringspartiene nå fokuserer på det som er umulig. Det er klart at når Fremskrittspartiet prøver å fokusere på det som er mulig, så møter vi kritikk fra alle retninger. Men jeg har registrert noe positivt. Parlamentarisk leder i SV, Inge Ryan, var på talerstolen og sa at Fremskrittspartiet har veldig mye positiv politikk, men innenfor landbrukspolitikken var han uenig. Jeg er enig med Inge Ryan fra SV. Fremskrittspartiet har mye positiv politikk. Men så har vi da en utfordring innenfor landbrukspolitikken, og det er voksenopplæring, og særlig overfor representanter som er vokst opp innenfor landbruksvirket, og som på en måte er indoktrinert med at slik skal det være, og vi kan ikke endre det. Min oldefar hadde også en svær gård. Den gikk konkurs. Så hvis en skal dra den historien, blir jeg også på en måte bakt inn i systemet. Slik er det over hele fjøla. Men det blir veldig lite troverdighet i at man når man er innenfor en næring, skal forsvare næringen med nebb og klør, og skal bevare næringen uten å se på utfordringene som kommer om 5–10–15–20 år. Da er en bare til større skade for næringen enn om en lar næringen være forutseende og møte de utfordringene som kommer. Det er jo det som gjenspeiler debatten når det gjelder norsk landbrukspolitikk. Man har år etter år, tiår etter tiår, holdt fast på at landbrukspolitikken må holdes fast, og at vi må beskytte oss mot det som måtte komme av utvikling. Nå er det heldigvis slik – eller uheldigvis, vil mange si – at det Fremskrittspartiet nå har tatt til orde for i forhold til endringer innenfor landbrukspolitikken i 15–20 år, det kommer allikevel. Og det skal ikke forundre meg – vi har hatt en seks timers debatt tidligere i dag, der Fremskrittspartiet har fått beskyldninger for dårlig vær på Vestlandet og beskyldninger om at vi har tatt liv i forbindelse med den globale oppvarmingen – om vi nå også i framtiden får skylden for at det internasjonale samfunnet tvinger Norge til å endre den norske landbrukspolitikken. Det er en gjenganger i norsk politikk, og jeg gleder meg til debatten om fem år.