Flere av debattantene har i dag vært innom viktigheten av å satse på veier, både på vedlikehold og på investering i veinettet. I løpet av debatten er det mange som har snakket om næringslivet og å legge forholdene til rette for både det eksisterende næringslivet og nyetableringer. Her i landet blir bygging av nye veier regnet som en utgift i budsjettene. Våre naboland ser nytteverdien og sammenhengen mellom næringsliv og veibygging, og løser dette ved å anse veibygging som en statlig finansiert investering. De unngår derved å pålegge sitt næringsliv økte transportkostnader og bompenger. Våre nordiske naboland har gjennom flere tiår investert midler, til og med lånte midler, i et omfattende og effektivt motor- og stamveinett. Mens bompenger tidligere var et lokalt supplement for forskuttering av nye veiprosjekter, er bompenger i dag nesten en forutsetning for i det hele tatt å få bygd og vedlikeholdt veinettet. Siden statens andel reduseres i takt med økende bompengeandel, gir ikke bompenger mer veier. Staten skyver sitt ansvar etter veiloven over på brukerne, til tross for at vi er det landet som har den beste finansielle forutsetningen for å gjennomføre nødvendige prosjekter. Det er mitt ønske at Regjeringen åpner øynene for den betydelige dokumentasjonen som finnes på lønnsomheten av intensiv veisatsing, og viser vilje til en langsiktig satsing på veiutbygging gjennom å investere en langt større del av vår formue i innenlands infrastruktur. Da kan oppfyllelse av investeringsplanen i Nasjonal transportplan være en start, men det kreves faktisk langt mer dersom man mener alvor, og ikke minst at det er vilje til å legge til rette for næringslivet, ikke bare i deler av landet, men i hele landet.