Jeg vil i hvert fall ikke trekke grensen der representanten Jan Sahl nå prøver å trekke den. Grensen går i retning av at alle mennesker, uavhengig av funksjonshemning, skade eller sykdom, må være forberedt på at en del kostnader må en dekke selv over egen trygd, pensjon eller inntekt. Hvis man på grunn av en funksjonshemning, skade eller sykdom kommer borti svært store, eller uforholdsmessig store, kostnader, vil samfunnet ha ordninger som trer støttende til. Derfor finnes det ikke lenger noen ordninger knyttet til å låne seg en trimsykkel. En slik kan vel både jeg og representanten Sahl trenge å komme opp på av og til, men det må vi altså ordne selv, i likhet med alle andre. Men skulle vi noen gang komme i den situasjonen at vi trenger ombygging av bil, elektrisk rullestol eller får den typen utgifter – og det er snakk om 100 000 kr – vil det kunne være sosialt ekskluderende om vi ikke fikk støtte. Men det får vi da støtte til.