Jeg vil først uttrykke min medfølelse overfor denne gruppa. Jeg har stor forståelse for den belastning de enkelte personer er blitt påført ved å bli smittet av hepatitt C. Denne saken reiser også enkelte prinsipielle spørsmål, bl.a. knyttet til i hvilken utstrekning staten skal påta seg et generelt ansvar, med tilbakevirkende kraft, for skader som en ikke hadde metoder eller systemer til å unngå på smittetidspunktet. Videre er det et spørsmål om hvor hensiktsmessig det er å opprette en særordning, der én gruppe behandles etter andre kriterier og gis utvidede rettigheter i forhold til andre pasientgrupper som også er blitt skadet i helsetjenesten. I mars 2004 kom rapporten «Transfusjonssmitta med hepatitt C – ei utgreiing om ansvar, omfang og erstatning». Her ble det, som kjent, foreslått en særskilt erstatningsordning for dem som er smittet av hepatitt C etter en blodtransfusjon. Seinere det året, i juli 2004, ble St.meld. nr. 44 for 2003-2004, Erstatningsordning for krigsbarn og erstatningsordninger for romanifolk/tatere og eldre utdanningsskadelidende samer og kvener, framlagt. Denne meldinga har vært avgjørende for denne regjeringas behandling av hepatitt C-saken. Her ble det foretatt en vurdering knyttet til generell behandling av erstatningskrav fra ulike grupper i samfunnet. Hovedkonklusjonen i meldinga kan oppsummeres i tre punkter: 1. Erstatningsrettslige krav mot staten, herunder krav fra grupper, bør i framtida løses gjennom eksisterende regelverk for behandling av slike krav.2. Rimelighetsbaserte erstatningskrav i form av individuelle erstatninger bør kanaliseres gjennom billighetserstatningsordninga, med mulighet for Stortinget til å vedta særskilte retningslinjer og/eller prinsipper for behandling av søknadene fra medlemmene av gruppa.3. Rimelighetsbaserte krav i form av kollektive erstatninger bør i framtida behandles i regjeringas og Stortingets ordinære budsjettprosesser. Kollektiv erstatning er aktuelt der statlige myndigheter finner det rimelig å tilkjenne økonomisk kompensasjon til gruppa som sådan, i form av utbetalinger til f.eks. stiftelser, fond eller museum. Ved Stortingets behandling av meldinga, jf. Innst. S. nr. 152 for 2004-2005, slik også representanten Dåvøy bl.a. var inne på, sluttet justiskomiteen seg til at det er lite hensiktsmessig å opprette flere særskilte erstatningsordninger. Stortinget kom altså fram til et annet resultat enn tilrådinga fra dette utvalget. Regjeringa har i sitt arbeid med denne saka lagt Stortingets føringer til grunn for beslutninga om ikke å opprette en egen erstatningsordning for hepatitt C-smittede. Dette skyldes spørsmål knyttet til grunnlaget for å etablere en egen erstatningsordning for transfusjonssmittede med hepatitt C. Skulle vi innført en egen erstatningsordning for denne gruppa, mener jeg at vi ville ha beveget oss bort fra de prinsipper som er nedfelt gjennom Stortingets behandling av St.meld. nr. 44. For ordens skyld vil jeg gjøre oppmerksom på at Justisdepartementet reiste spørsmål om billighetserstatning for blødere i St.prp. nr. 72 for 1998-1999 etter en henvendelse fra Foreningen for blødere i Norge. Da Stortinget behandlet denne proposisjonen, sluttet det seg til Justisdepartementets tilrådinger om at det burde gis billighetserstatning til alle som var smittet av hepatitt C. Nettopp fordi det kunne være store forskjeller i de helsemessige konsekvensene av smitte i disse sakene, sluttet Stortinget seg til at spørsmålet om erstatningsutmålinger måtte behandles individuelt for hver enkelt sak. Personer som er smittet med hepatitt C gjennom blodtransfusjon, har kunnet oppnå erstatning gjennom tre ordninger. Som kjent er det: Norsk Pasientskadeerstatninglegemiddelforsikringsordningabillighetserstatningsordninga Etter de opplysninger jeg sitter inne med, er 31 pasienter tilkjent erstatning fra Norsk Pasientskadeerstatning. En person er tilkjent erstatning fra legemiddelforsikringsordninga. Billighetserstatningsordninga har utbetalt individuell erstatning til 107 pasienter. Justissekretariatet opplyser at alle pasienter som har framsatt krav om billighetserstatning etter hepatitt C-smitte etter blodtransfusjon, er tilkjent slik erstatning. Personene i denne gruppa har gjennom de eksisterende ordningene fått behandlet sine erstatningskrav basert på en individuell vurdering i hver enkelt sak. Jeg gjentar også at alle pasienter som har stilt krav om billighetserstatning, har fått innvilget det.