Når Odelstinget i dag blir invitert til å vedta en ny tvistelov, er det en milepæl. Den gamle sivillovgivning er på mange måter gått ut på dato, den passer ikke til de behov som samfunnet i dag melder inn i forhold til domstolene, og den er også i stor grad en lov som ikke reflekterer det forhold som Maktutredningen kom til å konkludere med – i hvert fall som en delkonklusjon – at vi er i ferd med å rettsliggjøre mange av problemområdene i samfunnet i mye større grad enn det vi har gjort tidligere, og at vi henviser folk til rettsapparatet for å få løst sine konflikter i mye større grad enn det vi har gjort tidligere. Mange vil kjenne seg igjen i forhold til en slik situasjon når de snur seg rundt og ser både på sin egen familie og ikke minst på sine naboer, i forhold til spørsmålet om bolig, i forhold til spørsmålet om barna, i forhold til spørsmålet om arbeidet. Tidligere i dag har det vært debatt – og det vil bli votering – rundt ny arbeidslivslov, hvor også spørsmålet om rettsliggjøring faktisk utgjør et viktig element. Sånn sett er det en usedvanlig viktig lov vi vedtar i Odelstinget i dag, og jeg må si på vegne av Arbeiderpartiet at vi er glad for hovedtrekkene i lovgivningen, som bidrar til å sørge for at vi får en tvistelov som i mye større grad er både moderne og tilpasset den enkelte bruker av domstolene. Det er også grunn til å si at her står vi overfor et lovarbeid som har et meget godt forarbeid. Tvistemålsutvalget og andre som har bidratt til å gjøre denne loven til det forslaget det faktisk er i dag, fortjener all honnør også fra denne talerstol. Jeg har også lyst til å si at vi er på rett vei i den forstand at domstolene i dag, uavhengig av sivil tvistelovgivning, allerede har tatt opp i seg mange av de tankene som foreligger i det nye lovutkastet. Det er utstrakt mekling, både utenfor og innenfor retten når det gjelder f.eks. barnefordelingssaker, man har kommet veldig langt i forhold til rask saksbehandling på utvalgte områder ved norske domstoler, og vi ser at norske domstoler kanskje i mye større grad er i ferd med å gjenvinne arenaen til fordel for både frivillig voldgift og andre tvisteløsningsmekanismer. Når Arbeiderpartiet er glad for den tvisteloven og de hovedriss som ligger i loven i dag, er det også fordi vi mener at det er viktig at vi har et solid og sterkt domstolsapparat som skal ta seg av tvister i Norge. Det er de offentlige domstolene som skal ha hovedoppgaven å være tvisteløser, i motsetning til andre, private løsninger, enten det er frivillig voldgift, eller det er andre nemnder. Arbeiderpartiet har også valgt å vektlegge stort at vi skal ha et alminnelig domstolssystem og søke å forhindre å bygge ut særdomstoler på alle mulige områder. I så måte synes forslaget til tvistelov og det vedtak som skal gjøres i dag, stort sett å være godt i takt med det å kunne sikre allmenne domstoler. Vi er også glad for det som nå kommer, til tross for iherdig protest fra næringslivet, særlig NHO, i forhold til spørsmålet om gruppesøksmål. Vi tror det er et veldig nyttig instrument. Det er ikke sikkert det blir hyppig brukt, men blir det brukt, kan det ha stor effekt i forhold til anmeldelsesområdet. Det samme gjelder småkravprosessen – der håper vi på en langt mer aktiv bruk enn det gruppesøksmål kanskje vil kunne være gjenstand for. De endringer som er gjort i komiteen i forhold til lovverket, og som vil bli gjort av flertallet i dag i forhold til barnevernssakene, er vi ikke redd for vil svekke rettssikkerheten, slik Fremskrittspartiet later til å tro. Fremskrittspartiet forutsetter nærmest at det ikke fins noen rettssikkerhetsgarantier ved den viktige, omfattende behandlingen som skjer i fylkesnemndene, og det er ikke riktig. Det er jo i fylkesnemndene folk virkelig har mulighet til å få tatt vare på sine rettssikkerhetsgarantier. Der møter advokater, der prosederes det, man har full kontradiksjon, man har fullt dokumentinnsyn, ja, kanskje mer enn det man ellers opplever ved vanlige domstoler. Så det er vi ikke bekymret for. Det er en god endring av Regjeringens lovforslag at vi starter med den domstolsmessige behandlingen i tingretten. Det som derimot er trist, er at vi i dag ikke får flertall for at dommerne aktivt kan gå inn og fastsette salær, og for makspris i utvalgte saker – det skal jeg komme tilbake til i et senere innlegg, klokka tikker – og ikke minst at når man står overfor en ubalansesituasjon mellom aktørene og den lille mann taper, skal det fortsatt være tungtveiende grunner for at man skal kunne få dekket sine saksomkostninger. Det er å beklage at vi ikke får flertall her. Det er det som mangler for å gjøre dette lovvedtaket ordentlig godt. Jeg tar opp Arbeiderpartiets forslag.