I Norge har vi hatt økonomisk mulighet til å bygge et velferdssamfunn og etablere en velferdsstat som gir alle innbyggere materiell og sosial trygghet. For å holde denne velferdsstaten ved like kreves det at vi framover er villige til å la en større andel av samfunnets verdiskaping skje innenfor den offentlige velferdssektoren, og at vi prioriterer økt fellesforbruk framfor økt privat forbruk. Det er overhodet ikke fornuftig å la private aktører gjøre profitt på salg av grunnleggende velferdstjenester som i utgangspunktet er finansiert av felleskassa. Derfor gikk dagens regjering til valg på at de ville løse de store oppgavene gjennom fellesskapsløsninger. Vi vil styrke det offentliges ansvar innen sentrale velferdsoppgaver som helse, omsorg og utdanning. I motsetning til store deler av opposisjonen stoler ikke vi blindt på at markedskreftene til enhver tid gjør det som er til det beste for samfunnets svakeste. I denne debatten har det vært mye snakk om at opposisjonen, med Fremskrittspartiet i spissen, ikke er i stand til å se den kursendringen som dagens regjering lovte i valgkampen. Vel, dem om det, for jeg er ganske overbevist om at de arbeidsledige som slapp unna Fremskrittspartiets foreslåtte kutt på over 1 milliard kr i dagpengeordningen, la merke til kursendringen. Jeg er også nokså sikker på at landets forbrukere av kollektive transportmidler er takknemlige over å slippe Fremskrittspartiets kutt på over 2 milliarder kr til kollektivtrafikken. Vi ønsker å løfte folk ut av fattigdom, ikke trykke dem lenger ned ved nærmest å pålegge fattigdom et gebyr, slik den forrige regjeringen gjorde. Når man ser på fjorårets budsjettforslag fra Fremskrittspartiet, er det nokså åpenbart at den rød-grønne regjeringen står for nettopp en helt annen kurs – en ny kurs. Jeg er stolt over Regjeringens arbeid så langt. I kommunene merker svømmerne at bassengene fylles opp. Elevene merker at skolene pusses opp, og gamlingene merker at eldreomsorgen rustes opp. Jeg lærte meg en gang at dersom det er forskjell på det en sier og det en gjør, er det det en gjør, som teller. Jeg tviler ikke et sekund på at folk legger merke til at vi har fått et nytt flertall og en markant kursendring.