Det er i dag satt søkelys på en viktig sak. Når NOKUT har gitt uttrykk for at dagens allmennlærerutdanning ikke holder mål, er det bare å følge opp. Og jeg syns statsråden gjorde det på en åpen og god måte i svaret til interpellanten. NOKUTs evalueringspanel har sjøl gitt en rekke vurderinger av hvordan kvaliteten i allmennlærerutdanninga kan styrkes. På noen områder gir evalueringa så klare indikasjoner på svakheter at det haster med å sette i gang konkrete tiltak. Lokalt må den enkelte lærerutdanningsinstitusjon sjøl ta tak i mange av de utfordringene som blir framheva i evalueringa, som organisering og ledelse av utdanninga, mangel på praksisnærhet og strammere krav til studentene. Det er bra at Regjeringa tar tak i dette på nasjonalt nivå. Men som statsråden var inne på, er det i forslaget til statsbudsjett for 2007 satt av 11 mill. kr til nye prosjekter. Ett prosjekt er utprøving av regionale modeller for å bedre samarbeid mellom lærerutdanning og skole- og barnehageeier. Et annet er utvikling av bedre praksismodeller. Tiltaka kommer i tillegg til andre pågående satsinger og er på totalt 25,7 mill. kr. I kapitlet «Konklusjoner og anbefalinger» skriver Evalueringsutvalget i NOKUT: «Allmennlærerutdanningen skal forberede studentene på å undervise fra første til tiende trinn. Det er både i evalueringen i 2002 og i dagens evaluering allmenn enighet om at dette er en stor utfordring – og nærmest en umulighet.» De sier videre at ifølge Evalueringsutvalget i 2002 framkom det at de nyutdanna var best for mellomtrinnet. Utdanningsprogrammet var prega av såkalt «fagtrengsel», og det var liten plass til fordypning. I evalueringa ble det påpekt at utdanninga bør gi rom for fordypning. Det nevnes at dette vil gjøre utdanninga mer attraktiv og interessant for studentene. Mange av oss vil vel også mene at det vil gjøre dem til bedre lærere. Så kom ny rammeplan i 2003. Den var mindre styrende med hensyn til antall obligatoriske fag, og det betyr i realiteten at handlingsrommet i institusjonene i formell betydning har økt. Men, sier Evalueringsutvalget: «På tross av større frihet til spesialisering og profilering er utdanningene allikevel, med hensyn til struktur og organisering, i hovedsak like.» Dette tyder på at det økte handlingsrommet ikke er utnytta fullt ut på en måte som viser studentene at utdanninga har en tydelig sammenheng og en bevisst profil. – Så langt rapporten. Nå skal det naturligvis sies at det ikke er så lenge siden 2003. Samtidig sier det også noe om tunge organisasjoner, som jeg ikke akkurat vil bruke ord som «ikke endringsvillige» om, men det går i hvert fall svært sakte. Dette må være det første og det enkleste sted å begynne. Dette kan hver enkelt institusjon ta tak i – og fylle det handlingsrommet de faktisk har. Og Evalueringsutvalget gir klare innspill på ulike områder hvor det er et forbedringspotensial. Det er tydeligvis rett når evalueringspanelet framhever det som problematisk at allmennlærere blir satt til å undervise i fag de ikke har utdanning i. Ved forrige reform i allmennlærerutdanninga, i 2002, ble to år gjort obligatoriske. I de to siste åra kan studentene gjøre sjølstendige valg. Fag- og nivådifferensiering ble delvis innført, men på frivillig basis, basert på studentenes valg og institusjonenes tilbud. Det er interessant at Evalueringsutvalget nevner at nesten alle lærerutdanninger er like, og de anbefaler større spesialisering og mer regionalt samarbeid for samla sett å oppfylle nasjonens behov. Dette må være en spennende utfordring for landets utdanningsinstitusjoner. En eventuell utvidelse av allmennlærerutdanninga til fem år vil kreve grundige vurderinger, særlig av økonomiske og praktiske konsekvenser. Lærerutdanningsinstitusjonene må vurdere egen profil og tilbudsstruktur, gitt deres faglige og økonomiske rammer og rekrutteringsgrunnlag. Et av de mange råd som Evalueringsutvalget gir, er nettopp å gjøre allmennlærerutdanninga femårig, altså en mastergrad. Det er jo mulig, men kanskje er den ordinære allmennlærerens tid forbi? Om ett år ekstra vil være nok til at vi virkelig får allmennlærere for alle trinn, er jo et spørsmål. Kanskje kan det være riktig å holde fram med fireårig grunnutdannelse, to pluss to år, og så skal en seinere være forplikta til å ta en eller to halvårsenheter. Det vil sørge for faglig påfyll, samtidig som praksiserfaring vil være av stor verdi for tilegnelse av nytt stoff. Senterpartiet har ikke konkludert på dette ennå. Det er åpenbart ikke nok å diskutere lengde på utdanninga. Vi må også diskutere innhold.