Nå har flere av representantene i salen fortalt oss hvilken katastrofal kulturpolitikk det vil bli med Fremskrittspartiets kulturpolitikk. Det representanten Tybring-Gjedde snakket om, var valgfrihet. Ja, vi kutter, og vi omprioriterer, men at det skulle resultere i noen katastrofe for Kultur-Norge, tror jeg knapt det vil gjøre. Men ikke minst, vi tør å si det, vi tør å si at vi vil omprioritere. Vi tør å si at det er ikke alle tiltak vi ønsker like mye, og noen tiltak trenger man ikke nødvendigvis å subsidiere. Det høres ut som om vi med et pennestrøk satte kulturbudsjettet til null. Det var slik man nærmest kunne tolke det som representanten Molvær Grimstad sa. Det er slett ikke riktig. Vi kutter 780 mill. kr – ja det gjør vi – av et totalbudsjett på 4,6 milliarder kr. Men jeg synes faktisk at samtlige av de representantene som har vært her oppe nå, trenger å tenke seg lite grann om. Riktignok snakket statsråden om at 460 mill. kr mer var den største satsingen på kultur noensinne i et år. Det kan hende, men det er altså Fremskrittspartiets tippenøkkel, takket være den og samarbeidet mellom Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet og oss den gang, som har tilført kulturlivet 400 friske millioner i året. Da synes jeg at de skjellsordene som hagler over oss nå, egentlig ikke er fortjent. Jeg er relativt sikker på at de frivillige lag og organisasjonene der ute, som har hatt stor glede av det, ikke minst Den kulturelle skolesekken, som også har hatt stor glede av det, og alle de kunstnerne som er blitt påvirket av de friske midlene som kom, nok vil synes at de skjellsordene som har falt over Fremskrittspartiet nå, er noe urettferdig.