Jeg vil først av alt gi honnør til representanten Vallersnes, som i dag har fokusert på en viktig problemstilling, en problemstilling som sannsynligvis blir enda viktigere i årene som kommer. Jeg tror at Kinas manglende fokusering på godt styresett, menneskerettigheter og demokrati i tredjeland i stor grad avspeiler landets innenrikspolitiske prioriteringer, eller mangel på sådanne. Den formidable økonomiske veksten vi har sett i landet, har så langt ikke ført til noen demokratiseringsprosess av betydning. I den umiddelbare framtid er det lite som tyder på at grupper i sivilsamfunnet vil nå fram med krav om økte demokratiske rettigheter. Så lenge det politiske lederskapet kan legitimere sitt maktmonopol gjennom fortsatt økt vekst, ser det ut til at samfunnet heller ikke vil kreve politiske reformer. Skulle den økonomiske veksten imidlertid stanse opp, eller skulle Kina oppleve en økonomisk krise, kan bildet endre seg dramatisk. Det er imidlertid lite som tyder på at noe slikt vil skje i nærmeste framtid. Å holde Kina stabilt og harmonisk har gjennom historien vært det overordnede mål for den kinesiske staten. Den økonomiske veksten har skapt store endringer i det kinesiske samfunnet. Grupper som ikke opplever den samme økonomiske veksten eller ikke får bedring i sin levestandard, kan protestere mot den urett de føler. Spesielt vil maktmisbruk som korrupsjon og bestikkelser føre til økt misnøye hvis ikke det politiske lederskapet slår ned på den slags virksomhet. Det er imidlertid lite som tyder på at det politiske lederskapet vil åpne opp for mer demokrati eller tillate valg på et høyere administrativt nivå enn landsbyvalg. Det ser heller ikke ut til at fraksjoner innen kommunistpartiet støtter politiske reformer i demokratisk retning. Det overordnede mål ser ut til å være videre økonomisk vekst. Så langt har den politiske ledelse undertrykt enhver form for protestbevegelse og demonstrasjoner for politiske reformer, menneskerettigheter og demokrati. Vi husker alle demonstrasjonene på Den himmelske freds plass og hvordan dette gikk. Vi leser stadig om myndighetenes dårlige behandling av eksempelvis Falun Gong. Vi ser også kinesiske myndigheters holdning til den politiske utviklingen på Taiwan, som man fortsatt ser på som en del av Kina. Jeg var selv valgobservatør i Taipei i mars 2000, da Chen Shui-bian ble valgt til president for første gang. Kinesernes reaksjon på valget var å sende bombefly mot Taiwan. Flyene snudde heldigvis før de kom så langt, men dette var en klar maktdemonstrasjon om at de ikke likte det som skjedde. På bakgrunn av dette tror jeg utsiktene for en endring i kinesiske myndigheters generelle holdning til godt styresett, menneskerettigheter og demokrati dessverre ikke er særlig gode. Mangel på prioritering av dette i den kinesiske utenrikspolitikken tror jeg derfor er et speilbilde av at disse holdninger er totalt fraværende i innenrikspolitikken. Som interpellanten helt riktig hevder, vil Kinas økonomiske vekst og handel gi landet betydelig utenrikspolitisk innflytelse, og en slik situasjon kan utnyttes positivt, dersom man vil. Jeg er stort sett fornøyd med tilbakemeldingen fra utenriksministeren, og jeg vil ønske ham lykke til med arbeidet med å sette godt styresett, menneskerettigheter og demokrati på dagsordenen i sine samtaler med kinesiske myndigheter. Jeg tror det blir en utfordring, og jeg er enig med utenriksministeren i at vi ikke må ha overdrevne forventninger til dette.