Bondevik-regjeringen, med støtte fra Fremskrittspartiet, må ta ansvar for at det er skapt stor usikkerhet om tilbudet av opptrenings- og rehabiliteringsplasser i Helse Øst-området, og spesielt Akershus, for neste år. Omlegging av finansieringsopplegg og økonomi, forsering av overgangsperiode og konkurranseutsetting gir færre plasser, og tre institusjoner i Akershus står i fare for å måtte innskrenke eller legge ned virksomheten. Det gjelder Godthaab Rehabiliteringssenter og Sjømennenes Helseheims Rehabiliteringssenter i Bærum og Hurdal Rehabiliteringssenter. Men det gir ingen tilfredsstillelse å kunne legge ansvaret på andre. Jeg er opptatt av brukerne, pårørende og de ansatte. Stoltenberg-regjeringen fastslår at de etablerte opptreningsinstitusjonene er gitt for kort tid til omstilling. Det må ivaretas. Det synes forunderlig at det i anbudsrunden er gitt avtaler til nye tilbud som ikke er ferdigstilt, på bekostning av institusjoner som har hatt etablert virksomhet over mange, mange tiår, f.eks. Godthaab Rehabiliteringssenter. Også etter at denne institusjonen etter påpekte mangler i en dialog med helsemyndighetene har gjort store bygningsmessige investeringer og bedret den helsefaglige bemanningen, blir altså resultatet ingen avtale for neste år, og varsel om oppsigelser til ansatte. Jeg har merket meg at Stoltenberg-regjeringen i tilleggsproposisjonen mener det er uheldig dersom det i 2006 gjennomføres betydelige strukturelle endringer i det siste året i overgangsperioden. Nedlegging av tre institusjoner i Akershus mener jeg må dekkes av en slik beskrivelse. Regjeringen fastslår også at det må legges til rette for at etablerte opptreningsinstitusjoner som har tilstrekkelig kvalitet, gis mulighet for å delta når kontrakter skal inngås for 2007. Den eneste mulighet her må være at en unngår opphør av drift i 2006, med oppsigelser og tap av kompetanse. Jeg er derfor glad for at Regjeringen foreslår å opprette et eget tilskudd til utvikling av opptreningstilbud, og at institusjoner som ikke har fått fornyet driftsavtale for 2006, i særlig grad vil være aktuelle. Tilskudd skal ikke være noen automatikk uten hensyn til kvalitet, men her bør kvalitetsutvikling også kunne skje i en dialog mellom institusjonene og helsemyndighetene. Jeg håper derfor at helseministeren, med bakgrunn i synspunktene fra Regjeringen i tilleggsproposisjonen, vil bidra til at institusjonene i Akershus som står i fare for å måtte legge ned på kort varsel, fortsatt kan gi et tilbud om opptrening og rehabilitering i 2006. Det er et sterkt ønske. Vi kan så ta en grundigere diskusjon i en annen sammenheng om vurderingen av hvilke rehabiliteringsbehov vi bør dekke – om det bare skal være rent medisinsk rehabilitering, eller om en bør omhandle et bredere spekter.