Når nobelprisvinner Mohammad Yunus kritiserer Telenor for dobbeltmoral, har han klart et poeng, men han var for høflig til å peke på den norske staten. Det er behov for en rolleavklaring mellom Norge som eier, handelspartner og bistandsaktør. I forbindelse med fredsprisutdelingen vakte Mohammad Yunus oppsikt ved å kritisere partner Telenor for å ta ut fortjeneste på over 367 mill. kr fra Grameen Phone i fjor. Yunus mente at dette er penger som gjennom reinvesteringer lokalt kunne kommet de fattigste til gode. Han mener også at Telenor bryter en intensjonsavtale om å overlate eierandeler til de fattige kvinnene, som er brukere av Grameen Bank. Visjonen er å omdanne selskapet til et forretningsforetak bygd på sosialetiske prinsipper. Telenor står i dag i veien for denne visjonen. At Telenor har vært en uvurderlig del av Grameen Phones mikrokredittsuksess er det liten tvil om, heller ikke at Telenor spiller en vesentlig rolle i oppbygginga av telekommunikasjonssektoren i Bangladesh. Men når Norge gjennom Telenor både driver bistand og forretning kommer vi uvegerlig opp i et troverdighetsproblem. Både Norad og Norfund har bidratt med midler for å bygge opp infrastruktur innenfor telekommunikasjon i Bangladesh, og Telenor har stått for selve utbygginga. Grameen Bank hadde alle kundene og tilliten i en enorm kundebase som bare kommer til å vokse. For meg ser det ut som om Norge har sviktet sitt bistandsansvar. Det er ikke bare næringsutvikling i sør vi skal drive med, men vi skal støtte en nasjonsbygging. I Soria Moria-erklæringa sier denne regjeringa: «Regjeringen vil legge til grunn at WTO-avtaleverket ikke må ta fra fattige land styringsrett og virkemidler som har vært viktige for å utvikle vårt eget samfunn til et velferdssamfunn.» Vi vet hvordan vi skal få dette til. Men hvor er sporene av dette i bistandspolitikken, på telesektoren i Bangladesh eller i Thailand eller i andre land der Telenor opererer? Gjennom GATS-avtalen i WTO stilte Norge ved regjeringa Bondevik krav om liberalisering av teletjenester for bl.a. å muliggjøre større eierandeler for Telenor. Den rød-grønne regjeringa trakk dette liberaliseringskravet av prinsipielle grunner. Det var rett, og det var flott. Sist uke fikk vi vite at WTO-forhandlingene om innenlandsreguleringer i GATS hadde startet opp på nytt. «Nå skal WTO tukte politikerne» stod det i en kronikk av Dag Endal fra FORUT i Dagbladet. På seminar i Utenriksdepartementet forstår jeg at det er stor uklarhet og uenighet om hva WTO skal regulere på området. Norge har trukket tilbake liberaliseringskravet til Bangladesh, men liknende krav er opprettholdt i flere andre land, som f.eks. Thailand og Malaysia. Telekommunikasjon regnes fremdeles som en offensiv norsk interesse. Samtidig satser Norad fremdeles tungt i denne sektoren. Samtidig lurer jeg på hvordan det skal gå på energisektoren når Norge nå skal satse stort med bistandsmidler her. Skal vi bistå med regler for kompetanseoverføring, strenge konsesjonsregler og hjemfall, eller får vi en ny Telenor-sak der det vi lærer bort, er den råe kapitalismens sannheter. Skal oljen i Afrika og Latin-Amerika bidra til utvikling i regionene, eller skal vi ta fortjenesten sjøl? Jeg merket meg nobelprisvinnerens foredrag. Jeg har lyst til å sitere to avsnitt derfra, som jeg tror vi også har godt av å høre her hjemme: «Kapitalismen fokuserer på det frie markedet. Det hevdes at jo friere markedet er, desto bedre vil kapitalismen gi svar på spørsmålene om hva, hvordan og for hvem. Det hevdes også at individets søken etter personlig vinning vil gi et optimalt kollektivt resultat.Jeg går inn for å styrke friheten i markedet. Men samtidig er jeg veldig misfornøyd med de begrepsmessige begrensningene som markedsaktørene pålegges. Dette springer ut av ideen om at næringsdrivende er endimensjonale mennesker, som bare har ett formål med sin forretningsvirksomhet, nemlig profittmaksimering. En slik fortolkning av kapitalismen isolerer de næringsdrivende fra de politiske, emosjonelle, sosiale, åndelige og miljømessige dimensjonene i livet. Dette ble kanskje innført som en fornuftig forenkling, men det fjernet det som er selve essensen i menneskenes liv.» Dette er noen viktige ord som vi bør ha med oss, og som vi bør lytte til, for det var nettopp denne holdninga som var med på å bygge opp Norge som et velferdssamfunn. Ved å kopiere den norske hjemfallsretten og anvende den på telesektoren kan fredsprisvinnerens visjon om lokalt eierskap oppfylles. Det er det som bør være norsk linje når vi i framtida skal overføre vår kompetanse gjennom norske delvis statseide selskaper og norske bistandsmidler. Til slutt: Regjeringas koherensutvalg settes ned i dag. Jeg håper at utenriksministeren og utviklingsministeren vil bidra til at WTO-forhandlingene i GATS ikke hindrer den nasjonsbygging og demokratibygging som Regjeringa har visjoner om å støtte via bistanden.