Jeg føler et behov for å ta ordet fordi det ikke skal bli stående et inntrykk av at denne lokale enigheten er så rørende som det vi har fått høre både i denne saken og i forrige sak. Det er nemlig slik, og jeg nevnte det så vidt i mitt innlegg i forrige sak, at lokalpolitikere og lokalmiljø føler seg presset fordi staten ikke tar ansvaret sitt. Og når man da står overfor den vanskelige prioriteringen om man skal akseptere den enorme byrden som bompengefinansiering er, eller ikke få vei og fortsatt ha denne trafikkfarlige veien, er det mange som må bite i det sure eplet. Jeg tror det gjelder representanter fra både Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og andre også. Derfor synes jeg det er litt feil når man fremstiller det som om man her er snill og grei og tar hånd om lokale initiativ og drar dette igjennom, for det man i virkeligheten har gjort, er å presse lokale folkevalgte, og dels også en del av innbyggerne, til å ha en mening de helst ikke ville hatt, fordi de ønsker at staten skal ta ansvaret. Hvis det hadde vært slik at den lokale enigheten var så rørende, som bl.a. representanten Kristoffersen Kosmo gav uttrykk for fra denne talerstolen, hvorfor frykter man da at belastningen på de andre veiene, omkjøringsrutene til rv. 306, vil være så stor? Hvis den lokale enigheten er så omfangsrik, vil vel alle benytte seg av den bompengebelagte veien, og da er ikke omkjøringsproblematikken til stede. Jeg vil altså også i denne saken presisere at lokal enighet er noe som er presset frem av staten, ikke lokalt.