Det er sagt veldig mye fornuftig, riktig og positivt i denne debatten. La meg starte med Anette Trettebergstuen, som kom hjem fra Malawi oppmuntret over hva norsk utviklingsbistand til Malawi kan utrette. Det synes jeg er kjempehyggelig å høre, og jeg tror også det er riktig at den bidrar på en veldig positiv måte. Det det også sier om grov overtro og fordommer som fortsatt finnes, er at det er noe vi selvsagt skal bidra til å bekjempe, selv om det er noe uklart hvor utbredt det er – om det er noe som det store flertall av befolkningen har, eller om det er veldig spesielle grupper. Line Henriette Holten Hjemdal tok opp aids, som i stor grad er en kvinnesykdom. Det som gjør dette særlig horribelt, er at vi nå har midlene til å holde et menneske som er smittet med hiv, i live resten av livet, til vedkommende dør av hjerteinfarkt, kreft eller noe annet, eller rett og slett av alderdom. Det koster 1 dollar, 6 kr, om dagen resten av livet å holde en aidsrammet person i live. Det har de rike landene råd til, det har mellominntektslandene i verden råd til, men det har altså ikke et land som Malawi, som er nevnt her, råd til. Som representanten sier, er aids i ferd med å bli en kvinnesykdom. Finn Martin Vallersnes tok opp et tema som faktisk er veldig, veldig viktig i kvinnesammenheng, og det er eiendomsrett og arverett. Det arbeidet som nå pågår internasjonalt, som Hilde Frafjord Johnson tok et betydelig initiativ til, den såkalte formaliseringsdagsordenen, handler bl.a. om å fastslå rettigheter, og særlig rettigheter for de fattigste – de som er mest på sidelinjen, og som derfor ofte er kvinner. Øyvind Vaksdal mente mikrokreditt er bra, og jeg er helt enig. Det var til og med slik at jeg i sin tid foreslo Muhammad Yunus, lederen for Grameen Bank, til Nobels fredspris. Jeg ser gjerne at Fremskrittspartiet gjentar det forslaget. Jeg synes det var et ganske godt forslag. Han har bidratt kolossalt til å bringe ideen om mikrokreditt ut i verden. Men Bangladesh er jo ellers et land som viser at islam har mange ansikter, for det ansiktet representanten tegnet av islam, er sant. Islam er mange steder en reaksjonær kvinneundertrykkende ideologi. Men Bangladesh er også det eneste landet i hele verden hvor to kvinnelige ledere hver dag slåss om makten. Det er ingen mannlig leder som aspirerer til å bli statsminister i Bangladesh. Det er også et land hvor kvinnene går framover på alle indikatorer, mange flere jenter kommer i skole enn før, og kvinnenes deltakelse i samfunnet er på rask frammarsj. Islam er altså begge deler. Til slutt: Marit Nybakk trakk fram mange generelle og viktige bistandspolitiske spørsmål som vi kommer tilbake til. Det er selvsagt et paradoks at Sudan, som nå er det landet i verden hvor Norge har det bredeste og største engasjementet, ikke er regnet som verken hovedsamarbeidsland eller samarbeidsland. Men land som har en annen status, får mye, mye mer. At vi må se på disse begrepene en gang til, er jeg helt enig i, og det vil vi få rik anledning til å komme tilbake til i framtidige debatter. Helt til slutt: Hjertelig takk til Ågot Valle for å ha tatt opp et kjempeviktig spørsmål.