Sjelden har jeg opplevd en debatt som har tatt så fullstendig av og kommet så langt ut av kurs, som debatten rundt dette representantforslaget. Utgangspunktet for representantforslaget er at hver enkelt kommune skal bli gitt myndigheten til å bestemme hvorvidt man skal kunne selge alkohol utover den åpningstiden man i dag har i kommunen, knyttet til øl. Det var litt underlig å høre representanten Karin Andersens innlegg, for hun sa faktisk at det ikke kan være noe problem, for man får jo tak i øl uansett. Ja, men hva er da problemet? Er det det at de faktisk får lov til å selge øl lovlig innenfor butikkenes åpningstid, eller er det det at man trenger en statlig regulering, at det må dras for en gardin eller dekkes til etter kl. 20 på hverdager og kl. 18 på lørdager? Det var fristende etter Laila Dåvøys innlegg å be om ordet til en åpenbar misforståelse. For det er helt klart at representanten Dåvøy i hvert fall ikke har lest Fremskrittspartiets program, og det skal jeg heller ikke bebreide henne for. Men én ting må jeg ha lov til å si: Øremerkede tilskudd fra staten er noe helt annet enn å statliggjøre eldreomsorgen. Allerede i dag kommer faktisk pengene fra staten, da riktignok uten at man sier til kommunene hvordan de skal bruke disse. Vi ønsker bare å navngi enkelte områder der man skal bruke dem. Dette forslaget dreier seg om hvorvidt kommunene selv skal bestemme salgstiden for øl i butikkene, at staten ikke trenger å bestemme dette. Det er det denne debatten dreier seg om. Men for å si det rett ut: Denne debatten har nå spent fra statlig eldreomsorg på den ene siden og – jeg holdt på å si – forbudstid på den andre, at man får tak i alkohol uansett, til om man skal ha brennevin i hver eneste bygd og grend i dette landet, at det ikke vil medføre problem, men hvis kommunene skal få lov til å bestemme at man skal få kjøpe øl f.eks. til kl. 21 istedenfor til kl. 20, da er det et kjempestort problem for samfunnet.