Dette Dokument nr. 8-forslaget har statsråden håndtert klokt, og hun har vært imøtekommende. Konklusjonen er at forslaget er verdt å utrede nærmere. Tatt i betraktning alle de eksemplene vi har fra Hverdags-Norge hvor det er kritikk mot håndteringen av visumsøknadene, er jeg fornøyd med at vi kan gå videre og få utredet Dokument nr. 8-forslaget. Utgangspunktet er den visumpolitikken vi har her i landet. Vi følger Schengen-regelverket; det er Norge folkerettslig bundet av. Men når det gjelder vår egen håndtering av saksbehandlingen ved søknader om turistvisum, er den todelt. Det ene gjelder skjønn, det andre gjelder vilkår. Når det gjelder skjønn, kan man se på de innvandringspolitiske hensyn som ligger til grunn, og man kan se på returforutsetningene. Det er slik at det blir gitt avslag for grupper som man tror ikke vil returnere. Jeg synes det er greit at man får vurdert hvordan man utøver skjønnet i disse sakene. Det andre punktet gjelder vilkår. Der er det riktig, som Per Sandberg sier, at vi i denne stortingsperioden har innført nye vilkår. Fra før lå det til grunn at man skulle kreve gyldig reisedokument og returadgang, og man skulle kreve midler til både reise og opphold. Så ble det, fra 1. juni 2004, innført at man skulle kreve gyldig reise- og sykeforsikring, og fra 1. juli 2004 ble det innført et behandlingsgebyr. Mange mener faktisk at vi har en streng visumpolitikk. Men det er likevel ankepunkter, og det er to hovedankepunkter. Det ene er – og det vet vi også av erfaring fra ulike tilfeller – at turistvisum kan misbrukes, nettopp for søknad om asyl. Det andre ankepunktet er at mange oppfatter turistvisumsaksbehandlingen som for streng og for vanskelig – komplisert og byråkratisk, blir det sagt. Og det er riktig, som Signe Øye sier, at mange som greit nok burde ha kommet til Norge, har problemer med å få turistvisum. Dette synes jeg det er veldig greit at vi ser nærmere på, at vi ser på om det er balanse i behandlingen av turistvisum. Hvorvidt vi kommer til å ende opp med garantibeløp eller ikke, vet vi ikke ennå. Dette skal nå utredes, og så får vi komme tilbake til det og til eventuelle andre endringer i saksbehandlingen. Det er det verdt å gjøre. Avslutningsvis må jeg si at jeg forundrer meg storlig over alle de medieoppslag som har vært om denne saken. Saken kan umulig ha blitt riktig forstått av mediene; her har man konkludert altfor tidlig. Men jeg imøteser statsrådens videre arbeid med dette, og tar det som en selvfølge at statsråden tar en bred gjennomgang og vurderer alle de motforestillinger og ankepunkter som har kommet inn. Jeg synes faktisk at mange av dem er det betimelig å vurdere og ta på alvor. Jeg har lyst til å trekke fram ett ankepunkt, og det kommer fra Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner, som peker på hva et stort garantibeløp vil bety negativt i forhold til ungdom som skal komme til landet – at det rammer unge mennesker – og ikke minst i forhold til det internasjonale organisasjonssamarbeidet. Dette er jeg helt sikker på at statsråden vil ivareta, og at hun vil se nærmere på alle de ulike momentene som har kommet inn. Jeg vil bare avslutte med å si at i Høyre imøteser vi det videre arbeidet.