Når en mindretallsregjering får flertallet mot seg i en sak, kan den håndtere det på to måter. Man kan velge å si at det er veldig liten reell forskjell, minimalisere forskjellen og påberope seg at flertallet i realiteten er langt på vei enig med Regjeringen, så det er ikke den store forskjellen. Det er den ene måten. Den andre måten er å lage avstanden størst mulig, pådytte flertallet holdninger og meninger som flertallet ikke har, og deretter sette i gang et stormløp mot de oppdiktede flertallssynspunkter. Regjeringen har i denne sak valgt den siste måten. Man misforstod til å begynne med. Man ble gjort oppmerksom på at man hadde misforstått, og så valgte man å fortsette å late som om man misforstod, selv etter at man i realiteten forstod at man hadde misforstått. Det er for så vidt en grei måte for en regjering å avsløre seg på når den ikke får flertall for sine egne synspunkter, eller når den ikke får sine egne partier med på sine egne formuleringer og fortolkninger i lovtekstene. Men jeg synes det er trist at Regjeringen her også har kommet i skade for å forlede opinionen. Den forleder også veldig mange kulturarbeidere, lurer dem til i realiteten å betale noen hundre tusen kroner på store avisannonser, som altså er helt unødvendige, fordi de bekjemper noe som ikke er en realitet, men som er misforståtte synspunkter og en misforstått påstand. Dette er ikke noe tyveri av åndsverk. Det har altså alle talsmenn for flertallspartiene i denne salen gjort klart. Hadde Regjeringen valgt den første strategien og prøvd å tolke flertallet i sin egen retning, ville det ikke ha blitt noen problemer senere for domstoler og jurister, for da hadde det vært et samlet storting som på flere områder trakk forståelsen i den samme retning. Derfor ville de som hadde prøvd å påberope seg den fortolkingen Regjeringen og mindretallet her har valgt, ikke ha kommet noen vei i domstolen, fordi debatten, som er lovfortolkningsgrunnlag, ville vært entydig. Her har altså Regjeringen og regjeringspartiene, fordi de ikke fikk flertall, selv blant sine egne, for forslaget om MP3 og er irritert over dette, forkludret hele debatten, laget problemer for kulturmedarbeidere og laget problemer for domstolene. La meg til slutt for en gangs skyld si at jeg er hjertens enig i det Eirin Faldet sa i innlegget sitt, at man hadde vært mye mer voksen hvis man hadde vært ærlig og redelig og sagt: Vi ber om unnskyldning for at vi har misforstått, og for at vi har opprettholdt den misforståelsen etter at vi skjønte at det var en misforståelse. Og vi ber om unnskyldning for at vi har forledet kulturarbeidere til å kaste bort mange penger på unødvendige helsides annonser i avisene.