Det er gledelig at vi i dag har anledning til å debattere et så spennende tema som en sørnorsk høyhastighetsring. Det er fint å kunne løfte blikket litt, være litt visjonære og se framover. Venstre har programfestet satsing på høyhastighetstog i Norge, så denne debatten ønsker vi velkommen. Tankegangen rundt en sørnorsk høyhastighetsring er en kjærkommen konkretisering av det som for mange oppfattes som en luftig idé, til tross for at man i store deler av Europa allerede har bygget ut et godt tilbud innen høyhastighetstog. I Europa er toget i mange tilfeller mer konkurransedyktig enn flyet – ikke nødvendigvis på pris, men gjerne på reisetid og ikke minst på komfort. Vi ser at folk i større og større grad ønsker å bruke tiden sin mer effektivt. Høyhastighetstog forener på en elegant måte kort reisetid med muligheten til å arbeide underveis. Jeg har derfor stor tro på at høyhastighetstog vil bli mer og mer etterspurt i framtiden, særlig av forretningsreisende og arbeidsreisende. Samtidig er tog en miljøvennlig transportform, og det er derfor viktig at vi legger til rette for at toget kan bli mer konkurransedyktig. Nylig kom Stern-rapporten, som av den engelske statsminister Tony Blair ble karakterisert som det viktigste politiske dokumentet han hadde mottatt i sin regjeringstid. Rapporten konkluderer med at kostnadene ved framtidige klimaendringer er vanvittige, mens kostnadene ved å bøte på problemene er relativt rimelige. Derfor er det svært viktig at vi i Norge klarer å henge med i utviklingen innenfor høyhastighetstog, og at vi vet hvor vi vil med jernbanepolitikken. Det er et problem at jernbanen i dagens Norge planlegges ut fra hvor vi er, og ikke ut fra hvor vi vil. Det klattes på gamle traseer og spor over hele landet. Det er viktig at vi gjør dette, men det er vel så viktig at dette ses i en større sammenheng og ut fra hva vi vil med jernbanen. I denne sammenhengen er forslaget om en sørnorsk høyhastighetsring med på å løfte blikket og sette oss i stand til å se de mulighetene toget bringer i framtiden. Jeg synes det er skuffende at Fremskrittspartiet, som i det siste har tatt til orde for å ta miljøet på alvor, nå tar avstand fra forslaget om en sørnorsk høyhastighetsring, samtidig som de forsøker å gjøre forslaget til en veisak. Med det ambisiøse partinavnet – Fremskrittspartiet – burde man kunne ha forventet at partiet ser fram i tid, løfter blikket og ikke bare stirrer blindt ned i asfalten, mens resten av Europa raser forbi og går inn i en ny tidsalder, mens det franske TGV, det britiske Eurostar og det tyske ICE III konkurrerer om kundene og utkonkurrerer flyet i Europa. Det er imidlertid åpenbart at norske forhold, som bosettingsmønstre, øvrig infrastruktur og utbyggingskostnader knyttet til høyhastighetsbaner, vil være med på å avgjøre når det er mulig å oppnå et tilsvarende tilbud i Norge. Derfor ser Venstre fram til utredningen om potensialet for høyhastighetsbaner i Norge når den foreligger. For å lære mer ønsker Venstre at strekningen Oslo–Göteborg skal være et pilotprosjekt hvor høyhastighetsbane prøves ut. Svenskene har lagt til rette for høyere hastighet på svensk side, men det gjenstår å få det på plass på norsk side. Sammen med utredningene som Samferdselsdepartementet har igangsatt om høyhastighetsbaner, ville dette ha gitt et godt grunnlag for å planlegge en videre satsing på høyhastighetsjernbane i Norge. Venstre håper derfor at de rød-grønne viderefører arbeidet som ble igangsatt av Bondevik-regjeringen på dette området. Det er viktig at Regjeringen sikrer framdrift i dette arbeidet og i større grad legger til rette for høyere hastighet på strekningen Oslo–Göteborg ved å se dette i sammenheng med de betydelige investeringene som allerede er planlagt på Østfoldbanen i tiden som kommer. Denne høyhastighetslinjen kan revolusjonere hverdagen i et mobilt, europeisk arbeidsmarked.