En av hovedsatsingene for Regjeringa er nettopp å øke oppklaringsprosenten, ved siden av at vi skal reagere raskere og bedre, få bort soningskøen og forebygge bedre. Dette er jo et av de viktigste satsingsområdene i kriminalpolitikken til Regjeringa. I den grad noen av mine uttalelser tidligere, eller budsjettdokumenter, har blitt tolket i den retning at jeg nå slår meg til ro med at oppklaringsprosenten i Norge er på vei opp, så kan jeg med en gang avkrefte det. Slik er det ikke. Vi er fornøyde med at politiet nå faktisk gjør en bedre og bedre jobb og får opp oppklaringsprosenten, samtidig som vi ser at saksbehandlingstida går ned i politidistriktene, og man får bort restansene. Det er vi svært fornøyde med og stolte over. Men vi er ikke fornøyde nok. Vi må videre. En av de store utfordringene i kriminalitetsbildet i Norge er faktisk at vi må oppklare mer av kriminaliteten, enten det gjelder vold i nære relasjoner, seksuelle overgrep, eller, som vi var inne på i sted, forsikringssvik, osv. Så jeg vil ikke bli tolket i retning av at jeg nå har slått meg til ro med dette. Det er jo det vi setter i verk tiltak for, og som er spennende. Jeg mener for øvrig at mye av kriminalpolitikken bør dreie seg om hvordan vi skal oppklare mer, ikke bare om hvor lang straffen skal være. Det har jeg sagt mange ganger. Oppklaringsprosenten varierer sterkt innenfor de forskjellige lovbrudd. I 2005 var oppklaringsprosenten for økonomisaker på 72,3, for vold på 60,8, for narkotika på 90,2 – det skyldes jo litt hva slags type saker som kommer politiet for øret når det gjelder narkotika – og for vinningskriminalitet var den på 17,8, mens vi også har politidistrikt med en svært lav oppklaringsprosent, også under 17,8. Det har jeg sagt mange ganger, at det er ikke til å leve med. Det er tall vi må ha opp. Jeg er glad for at oppklaringsprosenten i hvert fall for første halvår i år ser ut til å stige. Sjøl om man erfaringsmessig skal være varsom med å tolke de første halvårstall, tror jeg nok at vi vil komme bedre ut i år enn det vi har gjort tidligere. Innenfor vinningskriminalitet er det særlig tyverier i storbyene som jeg oppfatter som et økende problem, med mange anmeldte forhold med få eller ingen opplysninger om gjerningsperson, tidspunkt eller sted for lovbruddene. Vi har satt oss et mål for neste års budsjettperiode om at man i hvert fall må opp i 38 pst. oppklaring for all kriminalitet. Det målet er fastsatt ut fra det som samlet sett er realistisk for politiet å oppklare i dagens situasjon. Men la det ikke herske noen tvil om at vi ønsker å komme høyere enn det. Vi må bare ha noe å strekke oss etter, og det må være realistisk. Regjeringa har iverksatt flere tiltak for å øke oppklaringsprosenten, bl.a. å øke tilskuddet til norsk politi, å få politiet bedre organisert til nettopp å møte spesielle typer kriminalitet, og gjengangerprosjekt, den innsatsen som nå rettes mot gjengkriminaliteten i Oslo, og også det arbeidet som vi kommer til å presentere i Stortinget før jul, om å utvide DNA-registreringen. Jeg tror vi vil høste en tilnærmet like god erfaring fra en slik registrering som man gjør i England, en betydelig økning av oppklaringsprosenten i de saker hvor man sliter, nemlig de som gjelder vinningskriminalitet.