Det har vært sagt mye klokt, synes jeg, i denne interpellasjonsdebatten hittil, både fra interpellanten og fra de andre deltakerne i salen. Det er ikke mange ukene siden det stod som en overskrift i en av avisene våre: diabetesepidemi. Det er veldig urovekkende at diabetes 2 er en sykdom som flere og flere får. Vi vet noe om årsakene, vi vet noe om at det har med kosthold å gjøre, og vi vet noe om at det har med lite fysisk aktivitet å gjøre. Når jeg sier det, er det ikke for å snakke om skyld i forhold til dette, men vi vet altså noe om årsakene, og da er det viktig å kunne lage noen strategier for å møte denne utviklingen. Det er klart at når 120 000 mennesker har diabetes 2, og like mange sannsynligvis har det uten å ha oppdaget det ennå, er det en kjempeutfordring. Jeg var sist mandag på en folkehelsekonferanse, «Partnerskap for folkehelse», i Bergen, der Hordaland fylkeskommune inngikk avtale med fylkesmannen og kommunene i fylket for virkelig å sette støtet inn og gå sammen alle gode krefter for å gjøre noe i forhold til folkehelsen. Jeg forstår at det er 17 fylkeskommuner som er med på dette, og det er satt av penger på statsbudsjettet også. Det er veldig viktig å forebygge, og når Regjeringen har foreslått ca. 28 mill. kr til forebygging på statsbudsjettet for 2007, synes vi det er en bra og god satsing. Men hva så med dem som er rammet av sykdommen? Da har jeg først lyst til å si at jeg synes det er veldig bra det statsråden svarer, nemlig at en ønsker å støtte implementeringen av NSAMs handlingsprogram for diabetes i allmennpraksis, noe også andre representanter har nevnt. Det er viktig at allmennlegene kan diagnostisere og følge med pasientene på et tidlig tidspunkt, og at en sikrer likeverdige og gode prosedyrer uavhengig av hvilken lege en kommer til. Det er faktisk viktig. Det gjelder diabetes, og det gjelder også andre sykdommer. Dette er jo også noe som Regjeringen arbeider med i forhold til å få kvalitet på helsetjenestene våre. Så er det viktig at en ikke ser på diabetespasienter som ressurssvake pasienter. Det er pasienter og mennesker som har ressurser til også å kunne leve med sykdommen, og da er det viktig at helsetjenesten understøtter pasientene, understøtter de ressursene som pasienten har, slik at en kan leve med sykdommen – leve lenge med sykdommen – og unngå vanskelige komplikasjoner som skyldes at en ikke var klar over at her kunne en sette inn også egne strategier i denne kampen. Jeg synes det er positivt at Regjeringen vil understøtte det å skulle få en kvalitet hos fastlegene, slik at diabetes kan bli oppdaget og fulgt opp på en skikkelig og god måte.