Jeg har nesten ikke truffet noen voksne som mener at skolen bør utvikle seg til en markedsplass eller til en arena for reklame. Jeg selv er personlig svært negativ til det. Jeg tror også at det ikke er særlig forbausende at reklamebransjen mener det samme. Jeg antar at det der er mødre og fedre som er like etisk bevisste som det vi andre er. Jeg har tatt initiativ til å utvikle en veiledning for skolene som de kan bruke i møte med vanskelige spørsmål. Jeg vil også si at dette med sponsing allerede er ganske godt regulert i loven, men jeg vil også meddele som svar på det brevet jeg har fått fra den grupperingen mot reklame i skolen, at jeg vil starte et utredningsarbeid for å se hvordan dette kan gjøres. Men da mener jeg at det er viktig at vi også diskuterer konsekvensen av ulike alternativer. Det jeg foreløpig har sett av forslag, er i prinsippet to: Det ene er å forby reklame i skolebøkene i grunnskolen. Det er ikke vanskelig – det er ingen reklame i skolebøkene i grunnskolen i dag. Men det som er viktigere, er at skolebøkene utgjør en stadig mindre andel av det læringsmateriellet og de læringsarenaene man bruker i norsk skole. Alternativet er – som noen sier – å forby reklame i skolen. Men det vil i så fall ramme bruken av Internett, samarbeidet mellom skole og bedrift, ordningene med melk og frukt og gaver i form av linjaler og refleks fra den lokale bokhandelen. Og det vil f.eks. gjøre det umulig – for bare å nevne et litt kuriøst eksempel – å bruke Dagbladets diktdatabase i arbeidet med litteratur og lyrikk. Så er spørsmålet: Er det mulig å finne mellomveier her som appellerer til sunn fornuft, og som er praktikable for skolene? Jeg har ikke sett noe godt forslag, men jeg har sagt at vi vil prøve å utrede dette. Jeg har også invitert denne grupperingen til å komme med helt konkrete forslag – hvis de har det.