Jeg er glad for at denne interpellasjonsdebatten har gitt oss mulighet til å drøfte viktige sider ved seniorpolitikken, som også går utover det konkrete temaet som interpellanten Per-Kristian Foss tar opp i sin interpellasjon. Det har i mange år vært opplest og vedtatt, nærmest, at eldre arbeidstakere, såkalte seniorer, har blitt en salderingspost i arbeidsmarkedet. Gledelig er det imidlertid å registrere at pendelen kan se ut til å være i ferd med å snu. En undersøkelse blant 750 ledere i privat og offentlig sektor, utført for Senter for seniorpolitikk, viser at andelen av arbeidsgivere som sier seg positive til å ansette eldre arbeidskraft, har økt fra 50 pst. til 57 pst. i løpet av et par år. Det er positivt. Nå er det imidlertid å håpe at det ikke bare har sammenheng med at arbeidsmarkedet har blitt betydelig mer presset i samme periode, for da er det, som også interpellanten var inne på, stor fare for at man kan falle tilbake når eller hvis konjunkturene snur. I tiden fremover kommer det til å bli en beinhard kamp mellom privat og offentlig sektor når det gjelder både å rekruttere nye og å beholde arbeidskraft en allerede har. Her tror jeg det er helt avgjørende at skal offentlig sektor, både statlig og kommunal sektor, klare å hevde seg i den konkurransen, er man helt nødt til å utstyre seg med en helt annen personalpolitikk, ikke minst med tanke på en aktiv seniorpolitikk. Da venter vi med spenning og forventning på den stortingsmeldingen om seniorpolitikken som visstnok er på gang. Dette blir på mange måter en liten forpostfektning til den debatten og behandlingen av den saken. Det spennende med interpellasjonen og det temaet som tas opp, synes jeg er at det er en illustrasjon på at når det gjelder debatten om seniorpolitikk, er det veldig mange virkemidler som kan ha en veldig positiv effekt uten at det koster penger i det hele tatt. Jeg har også lyst til å utfordre statsråden litt om KLP, og hvordan det fungerer. Nå er det riktignok slik at KLP ikke er statsrådens ansvar, men derimot Statens Pensjonskasse. I dag er det slik at mange kommuner deler på kostnader ved tidligpensjonering gjennom kollektive pensjonskasser som KLP. Dette fører til at kostnadene utjevnes mellom kommuner med høy andel tidligpensjonister og kommuner med lav andel tidligpensjonister. Da blir spørsmålet på hvilken måte Regjeringen og statsråden kan bidra til at man også i kommunal sektor kan få et system der man får synliggjort kostnadene i den enkelte kommune og den enkelte virksomhet, slik at man kan få et bedre system, der man premierer dem som driver god seniorpolitikk og får seniorene til å stå lenger i arbeid. Jeg vil dra en liten parallell, bruke et bilde: Man kan tenke seg et borettslag bestående av 100 leiligheter, f.eks., hvor det er én strømmåler, og hvor borettslaget skal betale samlet for strømforbruket, alternativt at en gjør som normalt, nemlig at hver enkelt husholdning har sin egen strømmåler. Jeg tror ikke det skal mye fantasi til for å forestille seg hvilket av de to alternative måtene å organisere betaling av strømmen på som gir det høyeste strømforbruket. Det er i grunnen en liten parallell til akkurat det vi snakker om i forhold til kostnadene ved pensjon og tidligpensjon. Jeg er glad for at statsråden hadde en så pass positiv, åpen og imøtekommende holdning i sitt svar. Jeg er også veldig tilfreds med at det går an å reise et viktig spørsmål og få en reflektert og god debatt om det uten at det nødvendigvis skal bli slik at man hopper i partipolitiske skyttergraver. Det synes jeg var tilfredsstillende. Så vi ser frem til oppfølgingen fra statsråden. Vi gleder oss til den.