Etter det andre budsjettet den nye rød-grønne regjeringen har lagt fram, er det veldig tydelig at norsk politikk er snudd. Regjeringen har ved å trekke inn fem milliarder kroner i skattelette og hindre sju nye hatt mange milliarder til disposisjon for å bedre velferden og fellesskapet. Dette kan vi se på mange områder. For eksempel når det gjelder økonomi, barnehager, miljø, bistand og samferdsel, er det store forskjeller sammenliknet med Bondevik-regjeringens budsjetter. Men endringene har tydeligvis ikke bare ført til endringer på statsbudsjettet, som er meget viktig. Det kan også se ut som om det har påvirket opposisjonen til å bli mer opptatt av bekjempelse av fattigdom og arbeidsløshet enn det de har vært før. Det er bra, synes jeg – hvis det er reelt. Men for å få til det har opposisjonen løpt fra hele skattelettepolitikken som de hadde før, for det ville selvfølgelig være vanskelig å få til så mange gode ting hvis de hadde hatt 12 milliarder kr mindre til disposisjon. Da hadde konsekvensene blitt store, kuttene på mange viktige velferdsområder måtte ha blitt massive, og forskjellene hadde økt dramatisk. Når opposisjonen i tillegg opererer med rene anslag og store kutt som de ikke vil vise konsekvensene av, må jeg si at jeg verken er imponert eller overbevist om nyomvendelsen. I forrige periode omtalte den forrige finansminister Foss dette som «harrypenger», og bruken av harrypenger tror jeg man skal stole på omtrent som skrift i sand. En av hovedutfordringene framover blir å sikre at flere får arbeid, at de ikke blir skadet og syke på jobben, at de ikke parkeres på sidelinjen fordi de har internasjonal bakgrunn, en funksjonsnedsettelse eller en helseplage, ikke er under 35 år lenger, er interessert i fast fulltidsjobb – og trenger det. Parallelt med budsjettet har derfor Regjeringen lagt fram en stortingsmelding om arbeid, velferd og inkludering, og to handlingsplaner, en mot fattigdom og en om inkludering. I tillegg har den varslet at den skal fremme en lov mot diskriminering av funksjonshemmede og en tidsplan for tilgjengelighet. I tillegg jobbes det også videre med nye tiltak mot sosial dumping og farlige arbeidsforhold. Alt dette er meget viktig. NAV-reformen som er i gang, er en stor reform. Men det er ikke til å stikke under stol at det i år har vært noen problemer med gjennomføringen av tiltaksnivået. Det er meget alvorlig, særlig for yrkeshemmede, for de får ikke den samme gleden av gode konjunkturer som andre. Noe av kjernen i NAV-reformen – med de endringene i regelverket som varsles i stortingsmeldingen – er jo nettopp at man skal ha et tiltaksapparat som er parat, der man får hjelp tidlig, og der man får skreddersydd hjelp. Vi er enig med statsråden når han sier at han ser alvorlig på dette, og at man må få etaten til å fungere bedre enn det den har gjort siste halvår. Vi vet at det er krevende med store omstillinger, men likevel er det ikke en situasjon vi kan være fornøyd med. Jeg vil også legge vekt på den omdisponeringsfullmakten som Regjeringen har for å kunne omdisponere tiltak til ordinære arbeidsledige og tiltak til yrkeshemmede. Det er også grunn til å legge vekt på at varig tilrettelagt arbeid er et meget viktig tiltak som mange trenger for å kunne ha et arbeid. Det er også viktig å legge vekt på samarbeidet med frivillige organisasjoner for å nå målene på dette området. Og det er viktig at hele NAV-etaten har kompetanse, spesielt på ulike typer lærevansker og når det gjelder dem som har problemer i arbeidslivet. Hvis ikke vil en del av det tiltaksarbeidet vi gjør, ikke hjelpe, for da får ikke folk den kompetansen de trenger for å få en jobb, og for å beholde en jobb. Alle disse store sakene Regjeringen har tatt opp, er helt i tråd med SVs politikk. Men jeg vil bemerke noe til debatten om at vi skal få flere i arbeid og færre på trygd. Av og til kan det høres ut som om det er et stort problem at folk som er uføre, får uføretrygd, at de får sykelønn når de er syke, at de får sosialhjelp når de ikke har inntekt, og at det er de gode velferdsordningene som gjør at folk ikke får jobb. I SV er vi knallharde forsvarere av velferdsordningen og den nordiske velferdsmodellen. Den har nemlig tatt vare på folk som har vært i en vanskelig situasjon. Den har også vært meget vellykket i økonomisk forstand. Den er ingenting å skjemmes over. Det er tvert imot et adelsmerke for et samfunn at man har slike gode ordninger. Det det kan være grunn til å være bekymret over, er at de som vil og kan komme i jobb, ikke får god nok hjelp til det. Det er en av hovedsatsingsområdene denne regjeringen og flertallet legger vekt på. Derfor er det også viktig at det offentlige som arbeidsgiver har en politikk der man er mer bevisst framover på å rekruttere personer både med internasjonal bakgrunn og med funksjonsnedsettelser. Det er ingen som får jobb eller god helse av å være fattig eller forbli fattig. Regjeringen har lagt fram en handlingsplan mot fattigdom. Den er dobbelt så stor som det regjeringen Bondevik la fram. Vi har kommet lengst når det gjelder tiltak for å forhindre arbeidsledighet. Vi er der hjulpet både av den store innsatsen som Regjeringen har lagt inn, og av gode tider. Det blir veldig viktig at de tiltakene vi setter inn i forhold til grupper som er fattige, eller risikerer å bli det, er av en slik kvalitet at de sikrer at folk får og beholder en jobb også når konjunkturene er dårligere enn i dag. Så har Regjeringen for første gang hevet satsene på sosialhjelpen. Det er et meget viktig løft. Det er et gjennombrudd, vil jeg si, for en ny politikk på det området. Det blir veldig viktig at vi nå følger opp, slik at disse pengene faktisk kommer dit de skal, nemlig til dem som trenger sosialhjelp. Det blir også viktig at vi følger med, slik at avkortingen ikke rammer det stipendet som elever får på videregående skole, som også er en ny satsing fra denne regjeringen. Regjeringen har også fjernet 220 mill. kr i skatt på dårlig råd, ved å fjerne tvangsgebyret. Jeg er ærlig talt ganske overrasket over at det er noen som ikke går inn for den endringen i Stortinget, men altså skal ha statlige inntekter på at folk kommer i økonomiske vanskeligheter. Jeg må si at jeg støtter Regjeringen fullt ut i gjennomgangen av avgifter og gebyrer på dette området, der prinsippet må være at man ikke skal tjene penger på det, og slett ikke tjene penger på at noen har det vanskelig. Men jeg tror jeg skal være ærlig og si at det er langt igjen når det gjelder bekjempelse av fattigdom. Det er tatt veldig viktige steg, Regjeringen er i riktig retning, men det er fremdeles mange som sliter. Dette er en stor oppgave for SV, og det er et stort ansvar for hele Regjeringen og alle regjeringspartiene. Jeg vil også håpe at de partiene som nå i opposisjon signaliserer at de er mer opptatt av dette enn de var – etter hva de greide å få til – i posisjon, også vil være med å støtte opp om dette arbeidet framover. Da må det gå på noe annet enn å stramme inn med den ene hånda og klemme til på tiltak for arbeidsledige eller fjerne noen fattigdomstiltak, og dele ut litt med andre hånda. Det er ikke god fordelingspolitikk. Til slutt: Komiteen har gjort én endring. Det gjelder ordningen Tolk på arbeidsplass. Komiteen har ikke støttet den omleggingen som Regjeringen foreslo der. Høringene viste at det var stor utrygghet blant brukerne når det gjaldt den ordningen. Derfor har flertallet, et veldig bredt flertall, sagt at vi ikke ønsker gjennomført den ordningen nå, men vi har utfordret Regjeringen til å se på om den nye ordningen de foreslo, kan prøves ut noen steder i landet. Det er utrolig viktig at vi har ordninger som fungerer godt for personer med funksjonsnedsettelser, slik at de skal kunne være i arbeidslivet. Derfor er det uhyre viktig at disse ordningene treffer dem som har et godt tilbud i dag, men selvfølgelig også gir et tilbud til dem som ikke har et tilstrekkelig godt tilbud i dag. Derfor mener vi at Regjeringen må jobbe videre med den ordningen og også flere ordninger som skal gi muligheter for at personer med funksjonsnedsettelse kan ha og beholde et arbeid.