Det er ofte sagt fra denne talerstolen, også av meg, at kulturbudsjettet for 2007 er historisk. Og jeg kan godt gjenta det. Nesten en halv milliard kr i økning! Det har aldri hendt før. Men jeg tror jeg skal begynne mitt innlegg i budsjettdebatten med å ta et overordnet blikk og stille noen spørsmål rundt hvorfor dette løftet på kulturfeltet er viktig, og si noe om hva det er vi vil med det. Den gang de gamle grekerne gikk rundt og filosoferte, tenkte de at kunsten hadde sine egne guder, musene, som evnet å åpenbare for menneskene det guddommelige, og at redskap for å oppnå dette var kunsten, musikken, lyrikken, dansen og bildene. Kunsten kan, som ingenting annet, forløse oss mennesker, tenkte de gamle grekerne. Hva tenker vi i dag? Noen argumenter og tanker som vi i regjeringsfraksjonen har gjort oss, og som vi har brakt inn i den debatten vi har hatt, kan formuleres slik: I ei tid da de fleste mennesker lever hektiske liv, og da knapphet på tid river oss i alle retninger, trenger vi noen refleksjonsrom, noen steder vi kan gå med de spørsmålene som vi som regel verken har tid til å stille eller besvare. Kunsten og kulturen kan gi oss dette. Stor kunst evner som ingenting annet å møte vår uro, vårt behov for å bli berørt og bekreftet, og vår lengsel etter skjønnhet. Kulturen er også det redskapet mange ofte griper til når vi trenger å uttrykke oss på mer subtilt vis. Sjøl har jeg som skapende og utøvende kunstner gjennom mange år sett det i møte med mennesker – fra barnehageunger til folk i livets siste fase. Og kulturopplevelser blir ekstra sterke når vi kan ha dem sammen, når vi kan delta i et fellesskap, enten som publikummer eller som aktør. Dypest sett handler kunst og kultur om at det gir oss muligheter til å foreta en erkjennelsesreise, og denne regjeringa vil at alle skal kunne være med på en slik reise. Det er den store begrunnelsen for det historiske kulturløftet som Regjeringa nå gjennomfører. Så finnes det sjølsagt mange andre begrunnelser også, det at kultur skaper trivsel i store og små lokalsamfunn, eller det at kultur og kulturell egenaktivitet handler om livskvalitet og kanskje til og med om helse, eller at kunst og kultur nå etter hvert viser seg å ha et betydelig næringspotensial. Kulturløftet går ut på at vi skal øke bevilgningene til kulturformål, slik at dette utgjør 1 pst. av statsbudsjettet innen 2014. Dette løftet tas bredt, på flere kulturområder, samtidig som vi kan peke på noen felter som er kommet spesielt godt ut. Musikken er et slikt felt. Økningen på musikkområdet for 2007 er på vel 64 mill. kr, og mye av den satsinga går til det frie feltet. Det er gledelig at også musikksjangre som pop, rock, folkemusikk og jazz, som ikke tidligere har vært vinnere i offentlige budsjetter, har fått en påplussing. Også det frie scenekunstfeltet har fått et løft, på ca. 20 mill. kr. Ikke minst er det flott at dans, som jo er en ung kunstform hos oss, har fått et løft gjennom den nye tilskuddsordningen under Norsk kulturfond. Det blir i den forbindelse viktig å stimulere til videre samarbeid mellom institusjonene på scenekunstområdet og det frie feltet. Og til våren kommer filmmeldinga! Bevilgningene til det frivillige kulturlivet er endelig på plass, etter at Bondevik II-regjeringa foretok noen saftige kutt i budsjettforslaget for 2006. Jeg fikk mange bekymrede meldinger fra kulturaktører mange steder, en bekymring som nå er vendt til glede. Jeg er også glad for at Regjeringa i forhold til amatørkulturen veit å rette bevilgningene inn mot kompetansebygging, slik man har gjort med støtten til Norsk teaterråd, hvor Hålogaland Amatørteaterselskap og Vestlandske Teatersenter har fått midler øremerket på samme nivå som de har hatt til nå. Disse utdanner fagpersoner til amatørvirksomheten, og nå har de fått en forutsigbarhet som er viktig for dette arbeidet. Regjeringa har tatt noen viktige overordnede politiske grep som kan få stor betydning. Gjennomgang av maktforholdene i kulturlivet er svært viktig, og jeg er svært glad for at statsråden har sagt at dette arbeidet skal skje på brei basis – her skal man tenke maktfordeling både i et geografisk, kunstnerisk, kjønnsmessig og etnisk perspektiv. Ikke minst det siste blir viktig for det sekretariatet som over nyttår skal begynne å jobbe fram mot det kulturelle mangfoldsåret i 2008. Fram mot, gjennom og etter 2008 blir det viktig å realisere det vi har lovet: å løfte og synliggjøre den mangfoldige og rike kulturen i det flerkulturelle Norge. Det går noen skillelinjer mellom politiske partier også på kulturfeltet. Det største skillet går mellom Fremskrittspartiet og de andre partiene. Det går sjølsagt på kunstsyn, men også på hvordan det offentliges ansvar – eller mangel på ansvar – skal være. Fremskrittspartiet, som vil øke statens pengepott med 25 milliarder kr, kutter i det minste budsjettet, kulturbudsjettet, med 800 mill. kr for 2007. Sammenholdt med Fremskrittspartiets programformuleringer om at staten ikke skal støtte teateret og andre institusjoner, er det kanskje nødvendig at man like godt først som sist kanoniserer en håndfull kunstnere med det samme. Skulle Fremskrittspartiet mot formodning få makta, er jeg redd at det ikke blir særlig mange store kunstnere klar for kanonisering i de kommende generasjoner.