Jeg tror nok at dette er et punkt der det er ganske stor reell uenighet mellom oss og Høyre, både om innholdet i og strukturen i kommunene. Men jeg tror vi er enige om at store, nye oppgaver eventuelt fordrer mye større kommuner enn det vi har i dag. Uenigheten går på hvorvidt en ønsker å gå veldig langt i en slik retning eller ikke. I den sammenhengen hører det med i bildet at Norge i europeisk sammenheng ligger omtrent på gjennomsnittet når det gjelder antall innbyggere i kommunene. Det gjør vi altså selv om vi er et ganske spesielt land i europeisk sammenheng både når det gjelder geografi og topografi. At det må ha en viss betydning for kommunestrukturen, burde være ganske åpenbart, for avstanden til det kommunale senteret, et effektivt drevet sykehjem eller andre tjenestetilbud har selvfølgelig også med kvaliteten på tilbudet å gjøre, og den blir dårligere hvis avstandene blir veldig store. Enkelte utredninger har f.eks. kommet fram til at det mest effektive vi kan ha, er kommuner med 5 000 innbyggere – det gir liksom passe store enheter. Jeg synes det blir for teoretisk til å sette ut i livet med den geografien som vi har i Norge. Nå påstår jeg heller ikke at representanten gjorde det på noen måte, men enkelte nærmer seg diskusjonen på den måten. Det at vi ligger på et slags europeisk gjennomsnittsnivå, med en over gjennomsnittlig vanske-lig geografi og topografi, synes jeg skulle tilsi at en også bør ha forståelse for at nærhet er en viktig faktor i kvalitetsbedømmelsen av kommunene. Men dette vil være veldig forskjellig. Jeg oppfatter det slik at representanten Høie kanskje har rett i de betraktninger han legger fram når det gjelder problemene i Stavanger i forhold til arealplanlegging, f.eks. trange bygrenser. Jeg kan si at for egen del var det nær, selv om vi ikke ble sammenslått den gangen, i forbindelse med kommunesammenslåingen i Larvik i 1988, da fem kommuner ble slått sammen til én, mot folkeavstemningsresultatet. Det var på grunn av den inneklemte byen, gamle Larvik, og dens behov for å se på arealplanlegging og den type ting sammen med nabokommunene. Jeg vil si at det største problemet med den sammenslåingen var nettopp at det var en tvangssammenslåing. En vellykket prosess kunne gitt et bedre resultat enn det vi har fått. Men det var helt nødvendig å løse problemene som gamle Larvik hadde, og som regionen for så vidt indirekte hadde som et resultat av det. Så har vi sett en frivillig kommunesammenslåing i Re i Vestfold, der Våle og Ramnes har gått sammen. De er med i den undersøkelsen som representanten Høie viste til, der det går fram at de som nylig har opplevd den typen kommunesammenslåinger, stort sett er fornøyd med utviklingen i tjenestetilbudet og med resultatet. Utgangspunktet er altså at frivillighet er veldig sentralt for at prosessene skal bli vellykkede. Det er det Regjeringen har sagt. Samtidig har den sagt at en skal stimulere til gode prosesser som er i gang, og som forhåpentligvis skal komme i gang, både for å få til bedre samarbeid mellom kommuner og eventuelt for at kommuner skal slå seg sammen. Det statsministeren understreket på ordførerkonferansen til KS, var faktisk frivilligheten, og han pekte på det ansvaret som nettopp ligger på lokaldemokratiet selv for å gå inn i disse prosessene. Jeg oppfatter det slik at det er det samme som det statsråden sier her. Jeg holdt på å si at en skal nesten være kreativ for å høre stor forskjell på det statsministeren sier, og det som statsråden sier. Jeg vil nesten antyde at en må ha et visst ønske om å høre en forskjell, og gi inntrykk av at det er delte synspunkter, for å komme til en slik konklusjon, for det som blir sagt, er det samme. Eller for å si det på en annen måte – og da sier jeg det med utgangspunkt i det statsministeren sa, for å glede representanten Høie, for det var statsministeren han i utgangspunktet var mest fornøyd med: I den grad det er delte meninger i Regjeringen, er det statsministerens meninger som blir delt. Det må være bra for Høyre.