Jeg vil takke statsråden for et klart og tydelig svar. Han har redegjort for en offensiv rød-grønn politikk. Han har også understreket det tverrpolitiske i saken ved at arbeidet som ble startet av den forrige regjeringen, følges opp og forsterkes med nye virkemidler. Det synes jeg er særdeles positivt, nettopp fordi vi ser at dagens virkemidler ikke er nok til å bekjempe problemet. Jeg vil spesielt framheve at det kommer nye tiltak for å beskytte ofrene: kontaktforbudet, som også skal begrense den psykiske terroren, den omvendte voldsalarmen, som plasserer ansvaret der det hører hjemme, hos overgriperen, og ikke minst det forebyggende i å tilby behandling til overgriperne. Min egen kommune, Drammen, har hatt et nært samarbeid med Alternativ til Vold gjennom de siste ti årene. Det at nye tiltak kommer og ytterligere tiltak varsles, gjør at den norske innsatsen svarer på Europarådets kampanje på en treffsikker måte, både i tid og i valg av virkemidler. Så har jeg lyst til å benytte anledningen til å bringe nok en dimensjon inn i debatten. Jeg sa i mitt første innlegg at alle Europarådets organer er involvert i kampanjen. Det gjelder også kongressen av lokale og regionale myndigheter, der Norge for tiden har lederen, Halvdan Skard, som også er leder i KS. Kongressen understreker at det er lokale myndigheter som må håndtere de daglige konsekvensene, og at styrken lokalt ligger i nærheten til innbyggerne. Det betyr at de kan være offensive og effektive der det virkelig betyr noe, både i holdningsskaping, forebygging og beskyttelse. I den forbindelse har jeg lyst til å trekke fram nok en undersøkelse utført i regi av Amnesty International i mars i år, om hva norske kommuner gjør, og hvilken hjelp kvinner som har blitt utsatt for voldtekt eller vold, får av sine kommuner: 48 pst. av kommunene kjenner ikke omfanget av vold mot kvinner i egen kommune.10 pst. mener kvinner i deres kommune ikke utsettes for vold.70 pst. har ingen politisk debatt om vold mot kvinner.95 pst. har ingen handlingsplan mot vold mot kvinner.17 pst. har ikke tilbud om krisesenter.64 pst. har ikke tilbud om voldtektsmottak.99 pst. har ikke informasjon om hjelpetilbud på andre språk enn norsk. Dette er nedslående og en kraftig understrekning av at skal vi nå målene våre når det gjelder bekjempelse av vold mot kvinner, må vi også få kommunene på banen i langt større grad enn det som er tilfellet i dag.