Utenriksministeren la i redegjørelsen i går stor vekt på hvor viktig det er for Norge å ta vare på og videreutvikle forholdet til venner og allierte, hvor viktig det er «å være våre venners venn» – det var det begrepet han benyttet. Jeg er enig i at Regjeringa systematisk bør utvikle de politiske forbindelsene til venner og allierte land. Jeg er også helt enig i at det er særlig viktig å utvikle forbindelsene og bygge ut koalisjoner med de europeiske landene. Det gjelder ikke minst når vi skal sikre våre interesser i nordområdene, som har stått sentralt i debatten i dag. Under den kalde krigen ble det lagt stor vekt på å bygge ut de atlantiske forbindelsene. USA spilte naturlig nok en særlig framtredende rolle for oss. Det var en del av norsk interessesikring, og det var helt riktig. Men dette medførte også at mange nordmenn fant det naturlig å være tilbakeholdne – for å si det forsiktig – med å kritisere USA i spørsmål der vi hadde et annet syn enn USA. Nå er den kalde krigen slutt. Vi må nå tenke nøye igjennom hvilke forbindelser vi best kan bruke for å fremme våre interesser og våre syn i dag. Vi skal på en måte stokke kortleiken og legge kortene på nytt. Om nødvendig bør vi justere vektleggingen fra den kalde krigen. Utenriksministeren framhever i redegjørelsen spesielt at vi må utvikle en dialog med våre europeiske partnere om nordområdene. Det synet deler jeg fullt og helt. Jeg deler også det synet at vi må legge særlig vekt på å utvikle de politiske forbindelsene med de europeiske landene, og da ikke minst nettopp i nordområdespørsmål. Det henger sammen med at de europeiske landene kan være særlig gode samspillpartnere – for å kalle dem det. De deler langt på vei vårt syn når det gjelder miljø- og klimaspørsmål, de har en interesse i å bevare de rike fiskestammene siden fisken gjerne havner på europeiske matbord, og de har også viktige erfaringer når det gjelder samarbeidet med Russland. Vi kan dra nytte av slike erfaringer. Utenriksministeren var nylig i Berlin og hadde samtaler om nordområdene. Han holdt også et foredrag – har jeg brakt i erfaring – der han betonte hvor viktig samspillet med Tyskland er for Norge. Her ble det vist til at Tyskland er en viktig kjøper av vår energi, og at de deler våre holdninger i viktige miljøspørsmål. Jeg slutter meg fullt og helt til denne vektleggingen av Tyskland som en viktig partner for Norge. Jeg ser derfor med interesse fram til hvorledes vi klarer å utvikle disse forbindelsene. Det blir særlig interessant om vi klarer å utvikle samarbeidsprosjekter i nordområdene som omfatter både norske aktører, tyske aktører og russiske aktører, slik utenriksministeren antydet i Berlin. Det tysk-norske forholdet er kjennetegnet av meget nære politiske og økonomiske forbindelser. Allerede før Tysklands gjenforening var landet en av Norges viktigste partnere i Europa. Både i Norge og i Tyskland vises nå en økende interesse for utbyggingen av de kulturelle og bilaterale forbindelser. Etter min oppfatning er det viktig og riktig at vi styrker våre forbindelser med Tyskland, både på grunn av Tysklands størrelse og sentrale beliggenhet og fordi vi har felles syn på en rekke områder. Norsk næringsliv bør være – og jeg er sikker på at det er – svært interessert i å utvikle forholdet mellom Norge og Tyskland. Tenk bare hva dette kan få av betydning for norsk olje og gass i framtida! Allerede i dag kommer omtrent en tredel av Tysklands gassimport fra Norge. Så kunne jeg nevne reiseliv, fiskeri og mange andre næringer. Jeg er glad for at både statsministeren og utenriksministeren så klart vektlegger forholdet mellom Norge og Tyskland i utmeislingen av framtidas utenrikspolitikk.