Den situasjonen som det har vært fokusert på i den senere tid i Midt-Norge, er på mange måter en krisesituasjon som burde ha vært oppdaget langt tidligere enn det som er tilfellet. Den kommer som en konsekvens av det jeg oppfatter som en udelt positiv utvikling. Vi har etablert et av Europas største, mest miljøvennlige og effektive aluminiumsverk på Sunndalsøra. Det er udelt positivt at man viderefører norske industritradisjoner i tiår framover med den type investeringer. Ormen Lange representerer et teknologisk sjumilssteg som også er svært viktig for dette landet og ikke minst for gassforsyningen, en miljøvennlig gass- og energiforsyning til Storbritannia. Men det bør stilles noen spørsmål når man i etterkant av den type industrietableringer, som til sammen koster mellom 60 og 70 milliarder kr, oppdager at man ikke har nok strøm. Vi lever jo i et land der en er nødt til å bruke atskillig tid på å fylle ut søknader og kjøre prosesser for å sette opp en garasje i et boligfelt, men når vi snakker om denne type store samfunnsgjennomgripende industrietableringer og vital infrastruktur, er det åpenbart at det er noe vitalt som har sviktet. Jeg synes at vi skal bruke noe tid på å forsikre oss om at slike ting ikke skjer igjen. Jeg tror det er god grunn til å gå gjennom de mekanismene, de kvalitetssikringsmekanismene, som vi har, for å tilse at fagmyndighetene tar det ansvaret som er deres, at dette ikke skyves på, og ikke minst at det, når krisen er et faktum, iverksettes tiltak og forslag til vedtak som effektivt kan hindre og bøte på utviklingen. For det er jo også slik at selv om dette nå har vært kjent en stund, har ikke fagetatene kommet opp med spesielt imponerende forslag om hvordan man skal møte disse utfordringene. Det pekes på den nye overføringslinjen nedover til Sogn. For min egen del vil jeg si at det er mulig den er nødvendig, men jeg synes i hvert fall den er problematisk. Og jeg tror at det anslaget man har, at denne skal være ferdig i 2011, i beste fall er optimistisk. Vi sliter faktisk med energitransporten nord–sør i landet også. Det er en flaskehals lenger nord, og man kunne kanskje med fordel også sett litt nærmere på overføringen nordover. Der er det betydelig energi å hente, i tillegg til at man kunne fått med seg ukontroversielle vindkraftprosjekt langs trøndelagskysten, spesielt på Fosen. Det er det ene hovedpoenget mitt. Det andre som det er viktig å få sagt, er at et samlet storting i dag fastslår to ting. Det ene er at det er uaktuelt for Statnett å ta i bruk et eget prisområde for Trøndelag som slår slik ut at man skal sette opp prisene så mye at man presser forbruket ned. Vi skal ha en tilnærmet lik strømpris i hele landet, og det er det et samlet storting som her stiller seg bak. Den andre viktige avklaringen er at forsyningssikkerheten i Trøndelag, Midt-Norge og Møre og Romsdal skal være like god som i resten av landet. Tord Lien har helt rett når han sier at midtnorsk industri ikke kan tåle utkoblinger som varer over lengre tid. Det har skjedd tidligere at man har koblet ut i noen uker, i noen måneder, for å komme seg over vårkneika. Det trenger ikke være dramatisk, men er dette situasjoner som vedvarer, vet vi at en nedstenging av en industribedrift i et halvår eller lenger i realiteten medfører en nedlegging, fordi markedet flyttes. En av disse bedriftene er for øvrig Orkla Exolon – som det var en interpellasjon om i Stortinget for bare noen dager siden – som produserer 30 pst. av råstoffet til solcellepanelene. Jeg har lyst til å avslutte med å si at dette er en situasjon som krever handling både på kort og på lang sikt. Jeg er ikke fryktelig redd for tiltakene på lang sikt. Dette tror jeg vi skal klare å løse. På kort sikt er jeg glad for at vi slår fast at det er en tilnærmet lik pris og en god forsyningssikkerhet som gjelder. Og så har Regjeringen en stor grad av handlefrihet til å komme tilbake med de tiltakene som den mener er nødvendige for å oppnå de målene.