Det er enkelte verdier og rettigheter som alle bør ta del i, uavhengig av bostedsadresse. Det gjelder også innenfor utdanningssektoren, der alle f.eks. skal være sikret lik rett til utdanning og en gitt kvalitet på den utdanningen som gis. På alle viktige samfunnsområder mener Fremskrittspartiet at det er viktig å finne ordninger som sikrer den enkelte bruker valgfrihet. I dagliglivet har vi en rekke valgmuligheter. Vi foretar en rekke viktige valg uten at staten blander seg inn – det være seg om man tanker diesel på Statoil eller Shell, handler på Rimi, Rema eller Coop for den saks skyld, eller om vi ringer med Telenor, Tele2 eller Netcom. Alle disse valgene foretas uten at vi i det hele tatt tenker over hvor viktig denne valgfriheten egentlig er. Det er nok ikke mange som ser for seg at Statoil skal ha enerett på salg av diesel, eller at Telenor skal få tilbake telemonopolet. Valgfriheten sikrer kvaliteten på den tjenesten som tilbys, fordi vi som kunder blir sett på som noe positivt og viktig. Konkurransen mellom tilbyderne øker vår verdi for tilbyderen. Når elever skal velge utdanning, blir imidlertid valgfriheten snevrere – ikke bare fordi den offentlige skolen nesten ikke har konkurrenter rundt omkring i landet, men også fordi det da er politikerne som skal bestemme ved hvilken skole elevene skal ta sin utdanning. Det hjelper ikke om eleven selv protesterer og lenker seg fast til sengestolpen og mener seg berettiget til å ha innflytelse på sin egen skolehverdag, og berettiget til å bestemme selv hvor han skal ta utdanningen sin. Neida, politikerne sier stopp – hvis du bor i feil fylke da. Dersom du bor i et av de fem fylkene som gir null valgfrihet til eleven, må du gjøre som politikerne har bestemt, uansett. Og det er verdt å merke seg at det bare er fem fylker som ikke gir noen form for valgfrihet for eleven. Dersom du bor i ett av de åtte fylkene med fritt skolevalg, da har du anledning til selv å bestemme hvor du vil gå på skole. Erfaringene fra disse fylkene er jo positive. Elevene mener at det er en viktig frihet. I Vestfold fylkeskommune, som styres av et rød-grønt flertall med RV inkludert, er det fritt skolevalg. Det fungerer utmerket og har gjort det i mange år. Der er det et flertall av politikere som er modige nok til å la eleven ha valgfrihet. Fremskrittspartiet mener at den friheten faktisk bør være universell, og at fylkespolitikerne ikke skulle hatt lov til å sette en barriere for en valgfrihet som nesten halvparten av fylkene innser at eleven bør ha. Det er ikke et tilstrekkelig argument, det som saksordføreren fremførte her i dag, å si at det er opp til fylkene å avgjøre om eleven skal få valgfrihet, bare fordi fylkene har forvaltningsansvaret for videregående opplæring. Skal det da være opp til fylkene å avgjøre om de vil følge læreplanen i fagene, om de vil gjennomføre fagprøver, eller om de vil droppe ut av hele opplæringsplikten? På disse områdene vil alle svare at det er viktig med nasjonale føringer i form av lovbestemmelser, men når det er snakk om elevrettigheter, da er det ikke like viktig med nasjonale føringer. Hvorfor er det slik at fylkene og fylkespolitikerne skal gis frihet på bekostning av den enkelte elev? Fylkenes plikt som ansvarlig forvaltningsnivå er å følge opp de nasjonale retningslinjene for tilbudet til elever i videregående opplæring. Derfor bør vi i dag vedta at prinsippet om fritt skolevalg skal gjelde alle elever i den videregående skolen, uavhengig av hvilket fylke de tilfeldigvis skulle være bosatt i. Jeg tar med dette opp det forslag som er fremmet i innstillingen.