I valgkampen fikk vi stadig høre fra Jens Stoltenberg at bare det ble et nytt flertall i norsk politikk, så skulle vi få forutsigbarhet og et entydig standpunkt fra en regjering med et klart flertall bak seg. Etter 133 dager med regjeringsmakt er det to ting som er åpenbare når det gjelder dagens flertallsstyre. For det første er det et flertall av saker der regjeringspartiene og Regjeringen lovet én ting og gjør noe annet. Det viser denne spørretimen så langt, og det er bare å lese dagens aviser. Det går på miljøpolitikk, det handler om næringspolitikk, og det handler om utdannings- og forskningspolitikk – for å ta tre områder som er viktige for Venstre. Men det er også åpenbart at det er et flertall av saker der regjeringspartiene er innbyrdes uenige. Det er bare å ta et kjapt blikk på dagens og gårsdagens aviser: Regjeringspartiene er internt uenige om styring av selskaper hvor staten er en stor eier, etablering av dørfabrikk i Årdal, stemmerettsalder ved valg, vern av Trillemarka, lederløn-ninger, grønne sertifikater og slamdumping i Oslofjorden. Og på toppen av det hele ber altså SVs leder, finansministeren, miljøbevegelsen legge press på egen regjering for å få petroleumsfrie soner – stikk i strid med det statsministerens parti mener. Vi husker alle det berømte pressestuntet på Huk i høst, der partilederne fra de tre regjeringspartiene stod fram og påstod at her skulle det handles – ikke forhandles. For mange av oss er det åpenbart at det er det motsatte som skjer. En kunne bruke følgende sitat: Hvis det jeg har sagt, virker krystallklart for deg, må du ha misforstått. Dette sitatet, fra den tidligere amerikanske sentralbanksjefen Alan Greenspan, kunne like gjerne kommet fra statsministeren i selverkjennelsens lys over flertallsregjeringens manglende evne til å gjøre ord om til handling. Misforstod velgerne Stoltenbergs krystallklare budskap om nytt flertall?