Norge er et av verdens aller beste land å leve i, og de fleste av oss har en høy levestandard og gode levekår. Likevel vet vi, som interpellanten også pekte på, at det er et mindretall i vårt land som lever i en livssituasjon som er preget av fattigdom. Fattigdom i Norge i dag er noe helt annet enn fattigdom i en internasjonal sammenheng. Omfanget er også lite sammenlignet med andre land. Den tradisjonelle fattigdommen er så godt som utryddet. Det å leve i sosial og materiell nød i et velferdssamfunn med generelt høy levestandard vil imidlertid ofte oppleves som svært vanskelig. I Soria Moria-erklæringen fastslår Regjeringen at den vil avskaffe fattigdommen ved bl.a. å styrke det offentlige sikkerhetsnettet. Fattigdom i vårt land rammer i dag enkeltpersoner med ulik bakgrunn. Årsakene vet vi er forskjellige fra person til person. Velferdsordningene våre bidrar til å hindre at større grupper havner i fattigdom på grunn av arbeidsledighet, sykdom, uførhet eller andre ting. Likevel faller enkelte utenfor. Fattigdomsutfordringene kan derfor ikke løses bare gjennom generelle velferdsordninger. Det er i tillegg nødvendig med målrettede tjenester tilpasset den enkeltes spesielle situasjon og behov. Dette gjelder bl.a. overfor dem som sliter med økonomiske problemer som følge av en for høy gjeld. Gjeldsproblemer blant private ble for alvor satt på dagsordenen ved begynnelsen av 1990-tallet, da vi opplevde en økende arbeidsledighet og boligpriser som falt, og vi så at det var mange norske hushold som kom ut i store økonomiske vanskeligheter. Siden den gang har det heldigvis blitt etablert en rekke hjelpetiltak på området. Vi har gjeldsordningsloven og den kommunale gjeldsrådgivningen, som begge ble iverksatt i 1993. Utover på 1990-tallet og fram til nå har disse tiltakene stadig blitt utvidet og videreutviklet og utgjør i dag grunnpilaren i arbeidet med å motvirke gjeldsproblemene i de private husholdene. Gjeldsordningsloven, som namsmennene har praktisert ansvaret for, hører inn under mitt departement, mens det er Arbeids- og inkluderingsdepartementet som i dag har ansvaret for gjeldsrådgivningen i kommunene. Både sosialtjenesteloven og gjeldsordningsloven pålegger kommunene å gi en økonomisk rådgivning. Tanken er at gjeldsordning og gjeldsrådgivning skal fungere side om side, slik at gjeldsordning skal være reservert dem som har de aller tyngste problemene, eller dem som er «varig ute av stand til å oppfylle sine forpliktelser», slik loven gir uttrykk for. Gjeldsrådgivning eller økonomisk rådgivning i kommunene er innrettet mot lettere økonomiske problemer. Økonomisk rådgivning kan f. eks. være veiledning om hvordan økonomiske problemer skal løses i praksis. Det gis også bistand til å forhandle med kreditorene. Mange som ber om hjelp til slik rådgivning, får også hjelp med sosiale problemer i tillegg. Vi har ingen fullgod statistikk på hvor mange som har fått økonomisk rådgivning i kommunene siden ordningen kom i gang, men det er tale om flere tusen pr. år som får hjelp på denne måten. På gjeldsordningslovens område viser tallene fra Gjeldsordningsregisteret at over 27 000 personer hadde fått åpnet gjeldsforhandling etter loven ved utgangen av 2005. Vi opplever at saksmengden har økt de siste årene, og ligger nå på ca. 2 700 saker pr. år. I 2002 ble det foretatt en grundig revisjon av gjeldsordningsloven. Grunnlaget for dette arbeidet var de erfaringer man hadde høstet etter at loven hadde virket i nærmere ti år. Lovrevisjonen førte til endringer som medførte en enklere og raskere saksbehandling, samtidig som enkelte deler av loven som hadde skapt tolkingsproblemer, ble presisert. Det ble også gjort betydelig enklere å oppnå gjeldsordning overfor offentlige kreditorer, særlig i forhold til skattekreditorene. De nye reglene førte til at flere kunne få hjelp. Dette er en av grunnene til den markante økningen i saksmengden de siste årene. Når det gjelder gjeldsordningsloven, som er mitt ansvar, mener jeg at den stort sett fungerer godt. Slik sett tror jeg ikke at vi på nåværende tidspunkt har behov for en total revisjon av loven. Men det er helt klart viktig at vi går igjennom den og ser på muligheter for forbedringer, og jeg har lyst til å si at interpellanten var svært konstruktiv når hun pekte på mange viktige ting, som Regjeringen deler fullt og helt. Det var også veldig nyttig å høre alle de konstruktive forslagene til forbedringer som representanten reiste. Men de tilbakemeldingene vi har fått på selve lovens funksjon og virkemåte, er at både namsmennene og brukerne av gjeldsordningsloven i dag er fornøyd med ordningen. Selv om loven som sagt fungerer bra, kan det være rom for forbedringer. Ikke alle kjenner til at vi har en gjeldsordningslov. Mange er usikre på hvordan de skal gå fram for å komme inn under loven, og hva som faktisk skjer under en gjeldsordning. Vårt departement er derfor i ferd med å utarbeide en veileder som vil gi forbrukerne god informasjon om loven og de rettigheter og plikter den medfører. Den som får gjeldsordning, må normalt vente i fem år før gjelden blir slettet. Tanken bak er at vedkommende skal betale så mye som mulig av gjelden i denne femårsperioden. Dette er ment å skulle skape balanse og virke rettferdig – den som får slettet store gjeldskrav, må i hvert fall betale tilbake det som er mulig. Samtidig åpner loven for at gjeld kan slettes etter kortere tid eller umiddelbart. Nyere undersøkelser fra SIFO viser imidlertid at de fleste som får gjeldsordning i dag, ikke har noen midler å betale kreditorene med. Dagens brukere av gjeldsordningsinstituttet har stort sett lave inntekter, og sliter ofte med helseproblemer og sosiale problemer. Bare et mindretall – omkring 30 pst. – er i lønnet arbeid. Det kan reises spørsmål om det er nødvendig at de som verken i dag eller for framtiden kan betale noe til sine kreditorer, skal vente i fem år på at gjelden skal bli slettet. For tiden gjelder dette faktisk hele 70 pst. av dem som får gjeldsordning. Jeg vil derfor vurdere om gjeldsordningsloven bør justeres noe på dette punktet, slik at det kan bli lettere for enkelte grupper skyldnere, hvor særlige hensyn gjør seg gjeldende, å få slettet gjelden tidligere enn etter fem år. Dette vil være der særlige hensyn gjør seg gjeldende, f.eks. hvor skyldneren er kronisk syk, uføretrygdet eller eldre. Jeg har også merket meg at det kan ta lang tid fra man søker om hjelp, til en gjeldsordning kommer i stand. Dette har i noen tilfeller sammenheng med at loven krever at skyldneren på egen hånd skal forsøke å komme til en ordning med kreditorene. I mange tilfeller lykkes ikke dette, og saken trekkes unødig ut i tid. Jeg vil derfor se på om loven kan forenkles noe på dette punktet, slik at personer med gjeldsproblemer raskere kan få saken avgjort. Vi ser også at stadig flere nordmenn bosetter seg i utlandet, og enkelte har store gjeldsproblemer. Slik gjeldsordningsloven er i dag, må man flytte hjem til Norge for å få hjelp – i hvert fall for en periode. Når vi har en gjennomgang og ser på forbedringsmuligheter, vil vi også se på om det bør åpnes for søknader fra utenlandsboende. Jeg har avslutningsvis lyst til å komme litt konkret inn på en del av de forslagene representanten hadde. Forslaget om et grønt nummer tror jeg har mye for seg. Det er et forslag jeg vil ta med meg. Når det gjelder å få til forbedringer på Internett, skulle det bare mangle. Hvis ikke det fungerer godt nok, må vi bare rydde opp i det. Spørsmålet om et eget gjeldsregister må vi nok ha en runde på i Regjeringen for å gjøre ulike vurderinger av en sånn type tiltak. For det er også viktig at vi passer på folks rettssikkerhet, og vi skal tenke oss nøye om før vi oppretter et sånt gjeldsregister. Så det vil være en avveining som hele regjeringskollegiet er nødt til å foreta på en ordentlig måte. Når det gjelder å kutte ned tidsperspektivet fra fem til tre år, er det av de tingene vi også naturlig vil se på. Men jeg mener det er viktig at vi står på den loven som vi har i dag, som alle – både de som er hjelpere av ordningen, og brukerne – gir tilbakemelding på at fungerer godt. Men Regjeringens utgangspunkt er at vi selvfølgelig i enhver sammenheng fortløpende må se på om det er presiseringer vi skal gjøre, slik at den blir enda mer tilpasset de behovene som er ute i befolkningen.