I debatten rundt integreringspolitikk, rundt problemstillingen at altfor mange innvandrere dessverre ikke deltar i arbeidslivet, har man, tror jeg, valgt å overse en helt grunnleggende problemstilling. Jeg skal tillate meg å komme med en påstand. Min påstand er som følger: Grunnen til at integrering ikke fungerer godt i det norske samfunnet, er en grunnleggende svikt, en grunnleggende feil i den sosialdemokratiske samfunnsstrukturen, måten man har valgt å bygge samfunnet opp på, måten man har valgt å organisere det sosialdemokratiske samfunnet på. I stedet for å ha en tilnærming til innvandrere hvor man ser på dem som enkeltmennesker, enkeltindivider som kan bidra, som man kan ta seriøst og stille krav til, har man valgt å lage et samfunnssystem basert på offentlige ordninger, støtte og velferd i forhold til offentlige ytelser. Men man har altså i det systemet glemt det helt grunnleggende viktige, nemlig det å stille krav til mennesker om å skaffe seg arbeid, skaffe seg et eget utkomme – være i stand til å ta vare på seg selv og sine. Det er ikke innvandrernes feil at det er stor arbeidsledighet blant den gruppen. Det er politikerne som har laget et system der man har valgt å fokusere på økonomiske rettigheter, særordninger, enten vi snakker om gratis kjernetid i barnehager eller f.eks. snakker om kvoteringsordninger, som Regjeringen nå er inne på. De har valgt å gjøre det istedenfor å gi den enkelte innvandrer den respekt han eller hun fortjener, nemlig ved å stille krav til at man selv skal skaffe seg arbeid og eget utkomme. Offentlige tilskudd er passiviserende. Har man det som utgangspunkt, har man også den rette innfallsvinkelen i forhold til hvordan man løser integreringsproblemet. Men i stedet velger man å signalisere en helt gal retning når man tar til orde for kvotering i arbeidsmarkedet. Jeg tror, enda en gang, at Regjeringen ved å si at vi må kvotere inn innvandrerne, sender et signal som er med på å stakkarsliggjøre dem, fordi man samtidig sier at vi må ha særordninger for at de skal få innpass i arbeidsmarkedet. Kulturelle barrierer har vært nevnt. Det er klart at det er kulturelle barrierer for mennesker som kommer fra kulturer som står veldig langt fra oss! Fjernkulturelle, er det vi snakker om, selv om SV ikke liker språkbruken. Det er en utfordring. For et par dager siden kunne man lese i avisen om to–tre innvandrere som mistet jobben sin fordi de ikke fungerte. De forlangte å ta pauser for å be bønner mens de stod langs et samlebånd. Det er klart at arbeidsgiver ikke kan akseptere det. Den type barrierer må man legge fra seg når man velger å bosette seg i Norge. Man må velge å tilpasse seg det norske samfunnet og velge å tilpasse seg det norske arbeidslivet slik som det fungerer, for at man skal bli vellykket i det norske arbeidslivet. Det er en selvfølge, og det bør ligge i bunnen. Så er jeg glad for at det er mange her som snakker om norsk som en grunnleggende nøkkel. Det å lære seg norsk og få norskkunnskaper er helt klart en grunnleggende nøkkel for å lykkes i Norge. Det er helt klart at det er det. Men man skal ikke mange år tilbake i tid for å se at Fremskrittspartiet nesten ble skjelt ut fordi vi krevde at innvandrere måtte lære seg norsk. Der har i hvert fall de andre partiene skjønt poenget. Håpet er at de andre partiene også skjønner poenget når det kommer til det som er vel så viktig, nemlig at nøkkelen til integrering har noe å gjøre med å stille krav til mennesker, ta mennesker seriøst og høytidelig – behandle dem på en skikkelig måte ved å stille krav, og ikke velge å møte alle innvandrere som kommer til Norge, med offentlige tilskudd og støtteordninger.