Jeg skal bare ta opp litt av det som ble sagt om det pedagogiske problemet vi kan ha i forhold til å forklare enkelte jurister og advokater hva en «grooming»-paragraf i fremtiden vil være. Jeg tror grunnen til at mange jurister sliter med å gå god for en slik «grooming»-paragraf, rett og slett er at de i likhet med veldig mange voksenpersoner ikke kjenner til hva barn og ungdoms Internett-bruk faktisk er, og at en del foreldre nesten ved en tilfeldighet oppdager at barnet deres har utviklet en seksualitet når de er 25. Disse som holder på på nettet, vet at barn gradvis utvikler en seksuell interesse og bearbeider dem bevisst underveis, selv om de ikke er modne for noe som helst. De nyttige spørsmålene som vi alle må stille når vi skal søke å påvirke og etablere kulturene som er nødvendige for at alle innenfor både politi og påtalemyndighet og i juristmiljøer skal forstå hva dette handler om – ikke bare utforme en lov, men få den håndhevet også – er: Hvordan hadde du reagert hvis dette var din sønn eller datter? Og ikke minst: Hva hvis du hadde opplevd at en mann kjørte rundt i kvartalet hver dag og prøvde å gi godteri til ungen din og prøvde å få han eller henne inn i bilen? Det er det dette faktisk handler om, bare at det skjer på en annen arena. Den pedagogiske utfordringen har på en måte en parallell til datalagringsdirektivet, som ser ut til å gli rett igjennom, og som kommer til å bidra til en ekstrem kontroll av vanlige personer når det gjelder kontroll av telefon. Hadde man stilt opp en kontrollør ved alle postkasser i landet og spurt hvem du er, hvem du skal sende til, og hva brevet inneholder, ville alle ha reagert. Det viser at jus og hverdag kan være to vidt forskjellige ting. Så jeg tror vi har en veldig stor pedagogisk oppgave alle vi som sitter her, når vi skal jobbe med å få loven vedtatt og håndhevet som vi forutsetter, at alle forstår det samme som justiskomiteen forstod da vi var i London og fikk gjennomgått prosessen frem til en domfellelse, som var preget av sterke rettssikkerhetsgarantier, men også av hensyn til de barna som på en annen måte har blitt «groomet». I tillegg er det ekstremt viktig at vi ikke glemmer at overgrep faktisk ikke bare skjer via nettet. Det foregår på den gode, gammeldagse måten – det er fælt å si det, men noen kaller det det – via f.eks. inn i bil med godteri. Det er faktisk vel så alvorlig, så vi må ikke glemme at hoveddelen av overgrepene også foregår på helt andre måter enn via Internett. Det er ekstremt viktig at vi alle tar på oss denne pedagogiske oppgaven med å oppdra deler av det juristsegmentet som har veldig mange gode tanker om hvordan man får til gode lovtekster, men som ikke alltid er helt inne i virkeligheten til f.eks. barn og unge som bruker Internett på en helt annen måte enn de selv gjør.