Arbeiderpartiet og Regjeringen har siden valget snakket varmt om de fattige. I Soria Moria-erklæringen står det at de nye regjeringspartiene vil bekjempe fattigdom. I åtte punkter ramser de opp hvilke tiltak som skal iverksettes, bl.a. økning av sosialhjelpssatsene og at sammenhengen mellom ulike trygder og sosialytelser skal gjennomgås for å sikre et godt og samlet stønadsnivå. Men ordet «minstepensjon» er ikke nevnt én eneste gang. I dag er det dessverre slik at 246 000 minstepensjonister lever under fattigdomsgrensen til OECD. Hva er det Regjeringen gjør for denne gruppen fattige? Jo, i trygdeoppgjøret i mai i år hever man inntekten for en enslig minstepensjonist med skarve 3 936 kr. Det vil si at minstepensjonisten får 328 kr mer pr. måned, eller – med andre ord – 10,78 kr mer pr. dag. Men hva er det Regjeringen gjør med den andre hånden? Jo, man øker ligningsverdien på bolig, noe som betyr at de får økt skattetrykk. Man innfører nye regler som åpner for at kommunene kan innføre eiendomsskatt overalt, noe som også rammer mange minstepensjonister, ved at man får økt beskatning. Spesielt i de kommunene som de rød-grønne styrer, blir dette innført. Videre øker man matmomsen, som gjør at de som har minst fra før, må betale mer for maten de kjøper. Videre øker man egenandelen ved helsetjenester for en gruppe som allerede i dag ikke har råd til å gå på apoteket og hente ut medisinen sin. Hva slags fattigdomsbekjempelse er dette? Vi vet at mange minstepensjonister i dag har dårlig økonomi og sliter tungt. Vi vet at mange av dem gruer seg til den høytiden vi nå skal gå inn i, den høytiden vi alle sammen gleder oss til, den høytiden da vi alle skal ta vare på våre nærmeste, da vi alle skal gi dem vi er glad i, en ekstra gave. Men denne gruppen mennesker gruer seg. Hvorfor gruer de seg? Jo, fordi de ikke har råd til å kjøpe varm mat hver dag. De har ikke råd til å kjøpe julegaver til sine nærmeste, til sine barn og sine barnebarn. Mange minstepensjonister har en slik hverdag. Hva slags fattigdomsbekjempelse er dette? I forrige stortingsperiode var statsråd Bjarne Håkon Hanssen, den gang stortingsrepresentant, en flittig talsmann med hensyn til å hevde at pensjonsoppgjørene var for dårlige, og at grunnbeløpet var for lavt. Hvis man mente dette, hvorfor stemte da Arbeiderpartiet hver gang imot Fremskrittspartiets forslag, som ville ha gitt konkrete forbedringer? Hvorfor gjør han da ikke noe med det, når han nå sitter med makten? Med respekt å melde: Det minner meg litt om sangen «Klovna i manesjen» av D.D.E., som kommer fra statsrådens egen hjemby. Det er mange fagre ord, men lite handling som kommer når det gjelder bekjempelse av fattigdom for denne gruppen. Det virker på meg som om sannheten er at Arbeiderpartiet har drevet en systematisk underregulering av pensjonene og pensjonistenes inntekter. Dette ser ut til å fortsette i samarbeid med Senterpartiet og SV. Man skulle tro at Regjeringens mål var å gjøre minstepensjonistene fattigst mulig på kortest mulig tid. Vi husker alle høsten 1998, da Fremskrittspartiet fikk gjennomslag for å øke minstepensjonen med 1 000 kr. Vi husker også hva han som den gang var statsminister, og som nå er stortingsrepresentant, uttalte, at han syntes forslaget fra Fremskrittspartiet var «kvalmende». Det sier litt om det partiets holdninger når det gjelder å bedre forholdene for minstepensjonistene. Jeg tillater meg å understreke at Fremskrittspartiet er det partiet som faktisk foreslår å øke minstepensjonen med 13 000 kr. Dessverre er vi alene i Stortinget om dette – dessverre er vi alene. Det er riktig, slik Christoffersen sa i sitt innlegg, at Fremskrittspartiet er milevis unna resten av de andre partiene i Stortinget. Ja, Fremskrittspartiet er milevis foran de andre partiene i forhold til å bekjempe fattigdommen blant de eldre i dette landet. Jeg håper at de andre partiene kommer raskt etter oss. Vi vil ikke glemme den innsatsen som denne gruppen har gjort, og vi vil fortsatt stå på og kjempe for dem. Det er så sørgelig at vi dessverre står alene i denne saken.