La meg bare få komme med noen korte merknader knyttet til både Dokument nr. 8-forslaget og det andre forslaget som er lagt ut. Regjeringen orienterte Stortinget om arbeidet videre med arbeidsinnvandring og oppfølgingen av Sem-erklæringen i forbindelse med stortingsmeldingen om arbeidsmarkedet, som ble behandlet i fjor vår, og hvor det var et eget kapittel om arbeidsinnvandring. Der gav vi linjene for hvordan vi tenkte fremover, men gav også klar beskjed om at vi mente at når det gjelder ytterligere større reguleringsendringer for å gjøre det mer liberalt, skulle vi avvente og se virkningen av EØS-utvidelsen før vi tok stegene. Jeg har lurt litt på hva man egentlig har tenkt på med dette forslaget. Én ting er at det er fascinerende å se til et annet land og se at de har et system, men på mange måter har jeg ikke skjønt hvordan det stemmer med vårt system. For jeg kan ikke se at denne regelen er bedre – hvis ikke det er meningen at man skal få inn ufaglærte, men jeg oppfatter at de skal være såkalt kompetente. Når det gjelder den kanadiske modellen, er det jo i og for seg stort sett høyt utdannede som kommer ved hjelp av den, men det er altså ikke en senkning av kravene som stilles. Da har vi faktisk et mye enklere system. Vi har et system med en kvote på 5 000. Så hvis man har fått seg en jobb i Norge, så prøves det ikke i arbeidsmarkedet. Man har adgang til å komme her. Og hvis det er slik at man ikke helt sikkert vet om man vil komme til Norge når man er i den kategorien, om man vil se Norge eller finne seg en arbeidsgiver, så har man mulighet til jobbsøkervisum. Da kan man komme til Norge i tre måneder og være jobbsøker. Når man har et slikt visum og man har funnet seg en jobb, kan man altså søke om arbeidstillatelse fra landet. Man må ikke reise hjem igjen, man kan søke herfra, og man kan få en midlertidig arbeidstillatelse i perioden inntil den permanente arbeidstillatelsen er ferdigbehandlet. Derfor er dette forslaget litt å sparke inn åpne dører, så jeg vet ikke helt hva man i det hele tatt ville oppnådd ved at flere skulle komme. Så vil jeg bare si når det gjelder hvordan vi jobber videre med spørsmålet om arbeidsinnvandring: Det er noen områder hvor vi nå jobber med å gjøre noe regelverk praktisk enklere. I januar hadde vi et møte med arbeidslivets parter. Vi inviterte både LO, NHO og andre for å diskutere en praktisk håndtering og et smidigere regelverk, og vi fikk noen eksempler som de hadde. Det var ikke så mange, men det var et par felt som vi så at det var mulig å jobbe videre med. I tillegg hadde vi diskusjonen: Det er ikke kommet så mange utenfra EØS-området, og hva er det som skal til for at det kommer flere? Da stilte jeg spørsmålet til dem som er partene i arbeidslivet: Er det regelverket det er noen problemer med, eller er det mangelen på aktiv rekruttering? Og hvis vi skal ha mer aktiv rekruttering, hvem skal da gjøre det? Det var et enstemmig svar. Det var ikke regelverket i utgangspunktet som var det store problemet, det var sannsynligvis det at vi – hvis vi skal få flere til komme utenfra – etter hvert må tenke på en mer aktiv rekruttering. Det er noe helt annet enn å foreta regelverksendringer. Men så lenge vi ikke har fylt opp kvoten vår – og nå er det et ganske stort gap for å fylle opp kvoten, siden de andre kommer på EØS-tillatelser – så er det kanskje slik at hvis man prøver aktivt å finne noen, så er tiltakene for å få flere fra utenfor EØS-området ikke regelverksendringer, men faktisk å stille seg spørsmålet om landet skal ha en strategi, om enkelte bedrifter og foretak eller etater i offentlig regi skal ha en strategi for å rekruttere flere til landet. Det som gjør at jobbsøkervisumsordningene o.l. i dag brukes i liten grad, er sannsynligvis mangel på kjennskap, det at Norge ikke er så kjent i mange andre land, og det kan godt tenkes at vi ikke er attraktive nok. Det viktigste for meg er ikke spørsmålet om hvor mange som kommer, men at de som kommer, faktisk har en jobb. Og det har aldri vært slik at det som har stått i Sem-erklæringen, skulle måles på om det kom flere, i alle fall ikke i en situasjon hvor konjunkturene endret seg betydelig, og hvor man hadde økende arbeidsledighet. For Høyres vedkommende har vi vært for en mer liberal arbeidsinnvandring, men det har alltid vært basert på at man skal ha en jobb når man er arbeidsinnvandrer, og det er klart at det tallet vil gå ned når konjunkturene er dårlige, og så vil det gå opp når det er trangt i arbeidsmarkedet.