Det som historisk kjennetegner den norske grunnlov, er at den fastslår, på et tidspunkt da dette ikke var alminnelig i Europa, folkesuvereniteten og folkeviljen som det grunnleggende element i statsstyret. Det dreier seg ikke om å knesette et kongedømme av Guds nåde, men av folkets vilje. Da ville det være et tankekors hvis man i spørsmål av stor politisk rekkevidde i begynnelsen av det 21. århundre skulle ønske å bruke Grunnloven, av alle ting, som instrument mot folkeviljen. Mye av debatten i dag viser jo at det er nettopp det man ønsker. Man ønsker å bruke Grunnloven som et politisk instrument for å gjøre det vanskelig for folkeflertallet å få gjennomslag, dersom folkeflertallet skulle ønske at Norge skal delta på like fot med de 25, eller eventuelt når den tid kommer, 28 eller 30 andre landene i Europa som deltar i det samme samarbeid. Det må kunne karakteriseres som et paradoks, særlig når man samtidig søker å fremstille dette som et folkeopplysningsprosjekt. Etter mitt skjønn ville det være ekstremt uheldig dersom et forslag som dette av taktiske grunner skulle få tilslutning i Stortinget og skape presedens for at Stortinget for fremtiden skal løse politiske problemer ved å oppnevne ekspertkommisjoner bestående av jurister, av alle ting. For det første ville det bidra til å utviske en grenselinje som fra før har vært diffus nok, mellom hva som er jus, og hva som er politikk. Det kan ikke være ønskelig. For det annet ville det bidra til å utviske hva som etter Grunnloven er Stortingets - unnskyld, president - forbannede plikt, nemlig å forvalte Norges grunnlov samvittighetsfullt og til enhver tid selv å ta ansvaret for å fortolke Grunnloven og eventuelt å endre Grunnloven dersom man mener at det er grunner som tilsier det. Etter mitt skjønn er dette forslaget et av de dårligste det kunne være mulig å finne på, når det gjelder å ivareta den norske grunnlov og de maktfordelingsprinsippene som nettopp denne grunnloven hviler på. Det er Stortinget som har dette ansvar, fordi Stortinget forventes å være et uttrykk for folkeviljen.