Kristelig Folkeparti vil vise til at antallet anmodningsvedtak har gått noe ned de to siste sesjonene. Det er i tråd med Stortingets ønske som bl.a. kom til uttrykk i forbindelse med behandlingen av Dokument nr. 14 for 2002-2003 – Frøiland-utvalgets innstilling. Tross nedgangen var antallet anmodningsvedtak fortsatt høyt i stortingssesjonen 2004–2005. Det er flere uheldige sider ved en overdreven bruk av retten til å instruere. Det kan føre til uklare ansvarsforhold mellom storting og regjering, og det kan gjøre Stortingets mulighet til å kontrollere og ansvarliggjøre den enkelte statsråd mindre. Om Stortinget begrenset muligheten til instruks til særlig viktige saker, ville det også kunne bidra til at slike vedtak ble oppfattet mer tungtveiende og betydningsfulle. Derfor vil Kristelig Folkeparti fortsatt understreke at framtidige storting, også dette, bør være tilbakeholdne med å fremme for mange forslag til anmodningsvedtak. Når det er sagt, er det en kjensgjerning at i den aktuelle parlamentariske situasjon, hvor regjeringspartiene også utgjør flertallet i Stortinget, vil tallet på anmodningsvedtak med all sannsynlighet reduseres ytterligere. Antallet anmodningsvedtak det første halve året i denne perioden bekrefter også en slik prognose. I et demokratiperspektiv er det mulig at pendelen kan komme til å svinge for langt den andre veien. Selv om Regjeringen har flertall i Stortinget, gjør den klokt i å huske på at opposisjonen representerer en stor del av det norske folk – i antall stemmer faktisk et flertall ved siste valg. Opposisjonens begrensede mulighet til innflytelse gjennom anmodningsvedtak og andre former for instruksjon av Regjeringen kan til en viss grad oppveies dersom Regjeringen tar opposisjonen med på råd, lytter til gode innspill og søker brede løsninger i Stortinget der det ligger til rette for det. Statsministeren sa også i forbindelse med tiltredelsen at det ville være Regjeringens intensjon. Min vurdering er at det nok med en viss rett kan hevdes at det stort sett har blitt med de gode intensjoner – med ett viktig unntak, som jeg har gitt Regjeringen honnør for tidligere: den tverrpolitiske dugnaden for å bedre kvaliteten i omsorgstjenestene, som det nå legges opp til etter det initiativ som Kristelig Folkeparti tok i januar. Det er et godt eksempel på hvordan samspillet mellom opposisjonen på Stortinget og Regjeringen kan fungere til beste for folk i saker hvor det er viktig å vite hva som er politikken over lengre tid enn en enkelt stortingsperiode. Uansett vil jeg ut fra egen erfaring anta at tendensen til færre anmodningsvedtak er en utvikling som både politikerne i departementene og embetsverket vil hilse velkommen. En regjering vil jo gjerne bruke tid og krefter på å fremme egne saker for Stortinget. Det regner jeg med også gjelder dagens regjering, selv om iveren etter å fremme egne saker så langt ikke har framstått som veldig påtrengende. Men det kan jo endre seg. Når Stortinget som landets øverste organ har fattet et vedtak, plikter Regjeringen å gjennomføre det. Det følger av vårt demokratiske system. Dersom et vedtak av en eller annen grunn ikke lar seg gjennomføre, er det Regjeringens plikt raskt å komme tilbake til Stortinget med saken. Noen ganger kan det fra Stortingets side oppleves som at det tar lang tid før et vedtak implementeres. Jeg skal nok innrømme at jeg selv under tiden som medlem i regjeringen ofte ønsket at saksbehandlingen skulle gå fortere. Men det at implementeringen av et vedtak tar tid, kan ikke uten videre tolkes som at Regjeringen forsøker å trenere eller forsinke saken. Regjeringen skal gjennomføre et stortingsvedtak, men Regjeringen har også en plikt til å vurdere hvordan et vedtak best kan gjennomføres – dersom Stortinget ikke har gitt presise anvisninger på hvordan. Regjeringen har også en plikt til å redegjøre for de økonomiske og administrative konsekvenser. Ved stortingsvedtak som krever lovendringer, kreves det for eksempel alminnelig høring, og Regjeringen må sørge for at saken er tilstrekkelig opplyst. Ved forskrifter stiller også forvaltningsloven egne krav til saksforberedelse. Gjennomføringen vil altså noen ganger ta tid, og det kan ikke automatisk tolkes som obstruksjon. En tydelig kommunikasjon mellom storting og regjering er viktig i den demokratiske prosessen. Særlig to grep har de siste årene vært nyttige for å bedre kommunikasjonen fra regjering til storting når det gjelder oppfølgingen av anmodningsvedtak. For det første har ordningen med en egen stortingsmelding vist seg å være hensiktsmessig. Fortsatt er det rom for forbedringer. Det skal f.eks. ikke være nødvendig å lete i andre dokumenter for å finne ut hvordan et vedtak er fulgt opp. For det andre har Regjeringen ført en linje der de fleste departement har samlet de anmodningsvedtakene som behandles, på ett bestemt sted i budsjettproposisjonene. Det bør alle departementer følge opp. På den måten utkvitteres de særskilt i fagproposisjonene. Det utgjør en klar forbedring, og fra Kristelig Folkepartis side vil vi oppfordre til at denne linjen følges opp i det videre arbeid av samtlige departementer.