Det var representanten Amundsen fra Fremskrittspartiet som fikk meg til å ta ordet, for jeg følte at han ikke fikk fullføre listen sin. Det er ikke Fremskrittspartiets feil at kassettavgiften ble fjernet – det er vel heller CD-ens feil. Det er heller ikke Fremskrittspartiets feil at det er pitbull-forbud i Norge. Det er ikke Fremskrittspartiets feil at vi ikke har offentlige bordeller. Det er ikke Fremskrittspartiets feil at nordlendinger kommer inn på Stortinget i et forholdstall som gjør at det er flere av dem enn det burde være ut fra Fremskrittspartiets mening. Det er ikke Fremskrittspartiets feil at enslige mødre har et hjelpeapparat. Det er ikke Fremskrittspartiets feil at arbeidstakerne har en landsorganisasjon for å sikre sine lønnsbetingelser. Det er ikke Fremskrittspartiets feil at Regjeringen følger opp Nasjonal transportplan på veisektoren. Det er ikke Fremskrittspartiets feil at vi har et velferdssamfunn. Det er heller ikke Fremskrittspartiets feil at vi i det hele tatt har en integreringspolitikk i Norge. Men gjennom Fremskrittspartiets valg og tillitsvotum i Stortinget til den forrige regjeringen har Fremskrittspartiet ansvar for nedlagte lokalsykehus, nedleggelse av skoler, kutt i eldreomsorgen, dårligere veier, kutt til dem på attføring, kutt til de arbeidsledige og til de funksjonshemmede, og dyrere og høyere egenandeler for pensjonister. Sånn er virkeligheten, og jeg er fantastisk glad for at folket, flertallet i Norge, befinner seg i den virkeligheten og ikke i Fremskrittspartiets drømmeverden.