Jeg takker for svaret, som jeg opplever var et klart uttrykk for at denne saken vil bli fulgt opp. Og jeg deler statsrådens oppfatning at det riktige sted er i omsorgsmeldingen. Det gir en mulighet til å gå grundigere inn i det og også til å komme tilbake med mer konkrete former for tiltak. Jeg registrerte at statsråden sa at kommunene har et ansvar knyttet til dette allerede, og at poenget i omsorgsmeldingen da blir å utdype hvordan dette spesielt må følges opp i forhold til den gruppen som vi her snakker om. Det står igjen, og det er vel det bildet eller inntrykket som sitter sterkest i meg, at man begynte ganske sterkt i 1988, med fokusering på problemstillingen ut fra presis den samme dokumentasjonen og den samme beskrivelsen som vi gir i dag. Så er det gått 18 år siden det, 15 år siden prøveprosjektet på Manglerud, og vi har dessverre kommet for kort. Jeg tror ikke dette er en problemstilling som er spesiell for storbyer eller storkommuner. Dette er et problem som er fullstendig uavhengig av hvor man bor i landet, om kommunen er liten eller stor. Jeg er også sikker på at politi, helsevesen og kommuner er opptatt av å stille hjelp til disposisjon. Men for få har satt seg inn i å bruke den metodikk som tross alt er utviklet, og som kan gi resultater på en annen måte enn det vi så langt har fått. Jeg ser fram til omsorgsmeldingen, og føler meg trygg på at dette vil bli ivaretatt.