Som statsråden også er kjent med, fremmet automatbransjen selv allerede i 2003 ulike tiltak for å bekjempe spilleavhengighet, bl.a. ved å bruke 1 pst. av spilleoverskuddet til forskning og behandling av spilleavhengige. I tillegg til det foreslo de å flytte automatene fra de mest utsatte stedene og skifte til mindre aggressive automater. Hvordan kan det da ha seg at statsråden ikke går i dialog med bransjen? Nå har det gått tre år – og hvorfor går han ikke i dialog med bransjen og finner en god løsning inntil dommen om monopolet faller? Dette handler ikke om en konflikt mellom statsråden og bransjen, men om frivillige lag og organisasjoner og de spilleavhengige. Har det gått så stor prestisje i monopolsaken at statsråden ikke er villig til å finne konstruktive løsninger sammen med bransjen?