Den politirollemeldinga som Stortinget i dag behandler, er skapt av den forrige regjering. Den har ligget over et stortingsvalg og behandles nå av et nytt storting. Det fortjener en melding som skal behandle så viktige og sentrale spørsmål i kriminalitetsbekjempelsen som en politirollemelding. Det er sunt at vi kan ha en diskusjon i to forskjellige regjeringer om innholdet i politirollemeldinga og innholdet i politirollen. Det er også sunt med den store og brede enigheten vi ser danner seg bak Stortingets oppfatning om politirollen. Det er gledelig å se. Det er to spørsmål som melder seg i forhold til meldingen: For det første, hva er egentlig politiets rolle i dag og i framtida? Og: Slik vi vurderer norsk politi, fyller de denne rollen? Det er som flere talere har vært inne på tidligere i dag, en krevende rolle som beskrives. Vi ønsker oss et nært politi med ansvar for global kriminalitet. Samtidig ønsker vi oss et generelt politi med ansvar for spesialisert kriminalitet. Når man begynner å analysere politiets virksomhet i landet Norge, må konklusjonen være at politiet i det alt vesentlige fyller sin rolle svært godt. Det ser vi bl.a. på at kriminaliteten ikke bare er en voksende størrelse; vi ser på flere kriminalitetsområder i løpet av de siste årene, og dertil er det også noen geografiske variasjoner, at det faktisk også har vært en nedgang i forhold til en del kriminalitetstyper, som vi må ta med oss som gledelige størrelser. Vi ser at politiet i Norge har gjort en utrolig jobb i forhold til det å ferdigarbeide gamle saker, restanser. Vi ser at saksbehandlingstiden til norsk politi er på vei ned. Det har nærmest vært en halvering i løpet av de siste ti årene. Vi ser også at det ikke er helsvart i forhold til spørsmålet om hva slags utstyr og bemanning norsk politi faktisk har i dag. Det har vært en investering i biler i løpet av inneværende år og fjoråret på nærmere en kvart milliard kroner, og i 2005 ble det investert i sikkerhetsutstyr for 25 mill. kr. Våpen står nå for tur til å få sin berettigede utskiftning. Jeg nevner dette, fordi det er en tendens til når politiets virksomhet skal beskrives i media, at det gjerne er det som går galt som danner grunnlaget for beskrivelsen. Det kan ofte gi en noe skjev innfallsvinkel i forhold til en debatt om politiet faktisk fyller sin rolle. Hvis vi gjør et sveip landet rundt, ser vi at norsk politi i de nye rollene som framtrer, og med de nye utfordringene som ligger i kriminalitetsbildet, godt på vei har grepet om det å gå inn i og oppdage mer av den kriminaliteten som vi oppfatter som alvorlig. I Oslo utfører politiet svært godt arbeid i forhold til forebyggende barne- og ungdomsarbeid i regi av andre organisasjoner, i regi av andre offentlige etater, og vi ser helt åpenbare resultater. I Trondheim ser vi at politiet gjør en kjempejobb med å avdekke noen av de vanskeligste sakene i forbindelse med menneskehandel – trafficking. Der har man gått inn og tatt nettopp bakmennene, slik vi ønsker oss det når Stortinget behandler straffebestemmelser rundt dette. I Kristiansand ser vi et politi som er svært våkent og oppgående i forhold til å etterforske vold mot barn i nære relasjoner. Dette er svært vanskelige og utfordrende saker, men man har der virkelig organisert seg, slik at man kommer i positiv posisjon i forhold til så vanskelige saker. Vi ser en NOKAS-etterforskning som faktisk har brakt resultater ved at man har pågrepet og domfelt mennesker, dog ikke rettskraftig. Vi ser også at den typen etterforskning har en effekt i forhold til den type kriminalitet som nettopp omfattes av den saken. Vi har en hvitvaskingsenhet i Økokrim som i løpet av de siste årene er gitt virkemidler både i form av teknisk utstyr og i form av ny lovgivning og nye mekanismer for å få inn meldinger om mistenkelige transaksjoner. Vi ser resultater nå når Økokrim i løpet av året er blitt noe mer opprustet og står klar for å avdekke bl.a. hvitvasking. Flere har også nevnt at hvis man beveger seg utenfor landets grenser, ser man norske polititjenestemenn og -kvinner som gjør en utrolig god jobb, f.eks. innsatsen deres i Afghanistan og andre steder, hvor man lærer nye demokratier ro og orden og hvordan man skal kunne skape mindre kriminalitet. Siden denne dagsordenen ofte preges av det negative, har jeg behov for ved en anledning som denne å gi ros til de mange tusen polititjenestemenn og -kvinner vi har rundt omkring i det ganske land. Når vi går inn i en politirolledebatt, må vi vite å verdsette den innsatsen som gjøres, både i politidistriktene og i politiets ledelse i Politidirektoratet. Dette er en av årsakene til at vi faktisk har en situasjon hvor politiet i Norge skårer nærmest høyest på tillitsbarometrene. Norsk politi har faktisk stor legitimitet og stor tillit. Det er noe de vil trenge også i framtida, særlig i forhold til de utfordringer som politiet nå står overfor. Det er jo det som danner sjølve grunnlaget for politirollen. Jeg skal ikke bredt gå inn på alle utfordringene, men jeg har lyst til å nevne tre eksempler på utfordringer som skaper behov for en vedvarende diskusjon rundt politirollen. For det første vil jeg nevne den internasjonale organiserte kriminaliteten. Her kreves åpenbart nye grep både i forhold til metoder og i forhold til hvordan man tradisjonelt driver politiets etterforskningsarbeid. Det kreves også en helt ny tilnærming i forhold til hvordan man samarbeider internasjonalt både i Europol, Eurojust, Interpol og andre internasjonale organisasjoner, men også en tenkning om hvor man skal gå i framtiden for å skape et mer forpliktende politiarbeid. Det krever selvfølgelig mer kompetanse, og det krever også mer ressurser. Den andre utfordringen jeg særlig har lyst til å nevne, er trafficking-utsatte kvinner og barn som kommer hit til landet, og de problemene de står overfor. Vi ser en helt særegen kriminalitet som det er mye vanskeligere å nå til bunns i enn det vi tradisjonelt opplever når vi står overfor kriminelle handlinger. I Trondheim har man vist at det absolutt er mulig å trenge inn i dette om man setter inn ressurser og bruker de metodene man har til rådighet. Den tredje utfordringen jeg har lyst til å nevne, nevner jeg på bakgrunn av at vi nettopp har fått Fornærmedeutvalgets innstilling på bordet. Vi vil få en helt ny debatt rundt politiets rolle i forhold til de fornærmede. Det har flere vært inne på, men det går på mange måter på å møte dem som rammes av kriminelle handlinger, på en helt annen måte. Etter Regjeringas oppfatning fordrer dette en politirolle som har en klarere avgrensning enn tidligere i forhold til det som faktisk ikke er politiets oppgaver – som psykiatri, en god del administrative gjøremål, eller transportoppgaver som en del har vært inne på – slik at vi faktisk får rendyrket det politimessige i innsatsen. Det krever også bedre forebygging, ikke bare fra politiets side, men også fra andre aktører i samfunnet. Vi vil ikke kunne reparere oss ut av alle kriminalitetstyper, og det handler etter Regjeringas mening om noe mer enn å avvikle drosjekøer i Oslo sene nattetider. Dette fordrer også, om vi skal møte disse nye utfordringene, et lokalt forankret politi med legitimitet og tillit i befolkningen, og fortsatt med sivile gjøremål som skaper en lokal forankring og lokal tilknytning. Det krever et godt samvirke med lokale myndigheter. Vi hilser velkommen etablering av politiråd der det er hensiktsmessig. Det kreves en aktiv tilnærming til egen organisasjon og effektivitet. Derfor hilser jeg velkommen debatten og også komiteens merknader om organisering, som åpner for justering av den lokale strukturen, som vi skal benytte med varsomhet, for å sikre bl.a. rekruttering og et lokalt og effektivt politi. Dette er også bakgrunnen for at Regjeringa vil fortsette arbeidet med å se på mulighetene for samlokalisering med lokale servicekontorer, noe jeg er glad for at en samlet komite slutter opp om. De nye utfordringene som det er pekt på, og den nye politirollen som vi alle er opptatt av skal være mest mulig effektiv, krever at vi tenker bredere enn bare ressurser til politiet. Økt politikraft vil som sagt være avhengig av bedre forebygging. Det vil være avhengig av bedre utstyr. Det vil være avhengig av bedre kompetanse. Det vil være avhengig av bemanningen. Det vil være avhengig av at vi nå skisserer nye metoder for framtiden. Regjeringa jobber med spørsmål bl.a. om utvidelse av DNA-registeret, som jeg oppfatter som en særdeles viktig metodeutvidelse. Det krever at vi har hele strafferettskjeden med oss når vi skal tenke politikraft. Det at vi får bort soningskøen og stiller varetektsplasser og soningsplasser til disposisjon, er avgjørende for at vi får et sterkt politi. Det er meningsløst å oppdage mer kriminalitet hvis vi ikke kan reagere raskt. Det er en styrke med en såpass samstemmighet fra Stortingets side i denne viktige saken. Jeg er glad for denne debatten og tar med meg innspillene. De innspillene som er kommet fra komiteen, vil vi selvfølgelig ta med oss. Jeg vil nå signalisere at Regjeringa hilser velkommen det forslaget som Venstre har fremmet, vedrørende de personalmessige behov som norsk politi har. Det er en jobb vi er klare til å gjøre.