Verden er i endring, endring som gir håp om en bedre fremtid for flere mennesker. Dette århundre har brakt en ny tid med nye muligheter for mange nye mennesker. Store land som Kina og India har åpnet sine dører for globaliseringen, og millioner av mennesker har fått et bedre liv og mer økonomisk trygghet. De landene som nå har åpnet for globaliseringen, har skjønt én fundamental ting: Vi kan enten la fremtiden forme oss, eller så kan vi forme fremtiden. I møte med forandring kan vi skape en illusjon av trygghet ved å forsøke å stenge konkurransen ute. Det er å stikke hodet i sanden. Alternativet er å gripe mulighetene. Vi kan ta reelle grep for å møte reelle utfordringer, slik at vi skaper nye og bedre muligheter både for elever og studenter som skal ut i arbeidslivet, et arbeidsliv som er i stadig endring, for alle dem som har falt utenfor arbeidsmarkedet, og som sårt trenger å få en ny sjanse, og for bedriftene som skaper verdiene som vi trenger for å tilby gode offentlige tjenester og et godt velferdssamfunn. Hvis vi skal bevare og styrke dagens velferdssamfunn, må vi som politikere ønske og evne å prioritere det viktigste først, vise handlekraft og ta tøffe tak og valg for å skape gode arbeidsplasser i dag og bedre arbeidsplasser i morgen. Det er en forutsetning for fremgang, og fremgang er en forutsetning for et samfunn som gir muligheter, ikke bare for noen, men for alle. Det å regjere er mer enn å styre. Det å regjere er å lede. Det er å stake ut en kurs og vite hva som er viktig, for deretter å gjøre noe med det. Derfor er jeg skuffet over at Regjeringen ikke viser handlekraft der vi trenger handlekraft, at Regjeringen ikke viser evne til prioritering der vi trenger prioritering, og at Regjeringen ikke viser tegn til å ta valg som gir oss trygghet, ikke bare i dag, men også i fremtiden. Jeg innrømmer gjerne at Regjeringen har mange gode intensjoner. Men mange gode intensjoner på mange områder gir ikke resultater der det virkelig trengs, på de områdene som er viktige for oss alle og for landet. Regjeringen ender opp med å føre en politikk uten vilje og uten profil. Man fører en politikk som er stykkevis og delt istedenfor å styre tydelig og helt. På sikt gir dette en politikk for tapte muligheter. Høyre ønsker en politikk som skal gi muligheter for alle. I denne sal er vår rolle å vise en alternativ politisk kurs for landet. Og det er altså gode tider i Norge for øyeblikket – ja, gode tider fordi den forrige regjeringen investerte i å skape de gode tidene. Men i gode tider må vi også investere for fremtiden, slik at gode tider fortsetter. En politikk som investerer for fremtiden, utløser også muligheter for alle og muligheter for å satse på velferd. Akkurat nå betyr det å investere for fremtiden å investere mer i mennesker. Det betyr å investere mer i skole og forskning. Det betyr å investere mer i vei. Og det betyr å investere mer i kraft. NHOs årlige konkurransebarometer viser at vi henger etter de andre landene i Norden. Det er det ingen grunn til at vi skal, og vi kan og bør gjøre noe med det. Høyre vil legge til rette for et aktivt næringsliv gjennom en politikk som aktivt styrer vår konkurransekraft. Regjeringens svar har vært aktiv stat, som er blitt til betydelige mengder av aktiv prat. Vi satte ned skatter og avgifter med 23 milliarder kr da vi satt i regjering. Regjeringens svar nå er å øke skatter og avgifter. Vi økte forskningsbevilgningene med 3 milliarder kr, vi femdoblet størrelsen på Forskningsfondet og foreslo en økning på ytterligere 25 milliarder kr i vårt siste budsjett. Regjeringens svar var å redusere forskningsbevilgningene. Fremtiden kommer til å belønne de land som satser på mennesker, som satser på kunnskap, og som satser på nye ideer. Forskning kan være utgangspunktet for de nye industrieventyr, de nye arbeidsplasser og et bedre liv. Mindre forskning nå betyr tapte muligheter i fremtiden. Når det hvert år oppdrettes 211 000 tonn laks og ørret bare i Nord-Norge, og store deler av dette fraktes ut til kunder i hele Europa med lastebil, vet vi at gode veier er én forutsetning for gode arbeidsplasser. Eller når køen ut av Oslo mot sør er så lang at en lager kø inn i Oslo fra vest, da er det mange arbeidstimer som går tapt i bilkø. Slik kan vi altså ikke ha det lenger. Arbeidsplasser over det ganske land trenger både mer og bedre asfalt. Regjeringen har så langt ikke fulgt opp løftene om veisatsing. Derfor foreslo vi 300 mill. kr mer til vei enn det Regjeringen gjorde i revidert nasjonalbudsjett i vår, og derfor har vi foreslått at det opprettes et veifond på 20 milliarder kr, der avkastningen, 800 mill. kr i året, skal gå til nye og bedre vedlikeholdte veier, ikke som en erstatning for, men som et tillegg til økte veibevilgninger. Norges befolkning trenger mer strøm. En kraftkrevende industri med fremtiden foran seg trenger mer strøm, og mer strøm får man bare hvis man bygger ut mer kraft. Det er altså så enkelt, mer kraft er også en investering for fremtiden. Hvis vi skal møte fremtiden med lys i de tusen hjem og ha arbeidsplasser å gå til, trenger faktisk Norge nå også gasskraftverk. Det er den mest miljøvennlige løsningen, og den eneste løsningen som virkelig kan bidra til å øke krafttilgangen i Norge. Regjeringen har ikke så langt bidratt til å øke krafttilgangen. Mangel på kraft betyr også tapte muligheter for vårt samfunn. Vi må ha en bærekraftig energipolitikk. Jeg er enig med statsministeren i at global oppvarming er den største utfordringen verden står overfor. Derfor skal vi være med på å fortsette å arbeide med å fremskaffe nye og renere energikilder, mer forskning på renere drivstoff, bedre håndtering av CO2 fra næringsliv og husholdninger. Men vi må slutte bare å sende gass sørover og ut av landet for at vi i neste runde skal få strøm nordover og inn i landet. Og vi trenger grønne sertifikater, som gir bedre lønnsomhet til småskala grønn energiproduksjon. Regjeringen har satt en strek over grønne sertifikater, og jeg registrerer en skuffelse nå over de alternative tiltakene som er skissert, fra alle dem som hadde satset på at alternative energikilder virkelig var et satsingsområde. Svaret på fremtidens utfordringer er altså ikke å styre stykkevis og delt. Det gir tapte muligheter for fremtiden. Det må styres tydelig, og det må styres helt. Høyre vil investere for fremtiden. Vi vil satse på skole, forskning, vei og energi. Det er en politikk som utløser muligheter, og gjør det mulig å løse andre oppgaver i samfunnet. I India og Kina avslutter 1,2 millioner studenter en universitetsgrad i ingeniør- og vitenskapelige fag hvert eneste år. Det er nesten 300 000 flere enn i EU og USA til sammen. Den globale konkurransen er altså ikke noe som kommer, den er her allerede, og den kommer til å være sterkere. Vi må håndtere utfordringene globaliseringen gir oss, først og fremst ved å sørge for å ha et samfunn som gir muligheter for alle. Det gjør vi best ved å ha tillit til, satse på og investere i mennesker. Det å investere i mennesker – hvert enkelt menneske, hvert eneste menneske – gir oss trygghet. Det gir oss trygghet for at utdannelsen din gir deg kunnskap og setter deg i stand til å realisere de drømmer og de ambisjoner du har, trygghet for å vite at du fortjener og vil få en ny sjanse når du trenger det. Ingen i denne sal kan være upåvirket av at én av fire i arbeidsfør alder står utenfor arbeidslivet. Det er uakseptabelt. Det er uakseptabelt for alle dem som ønsker å bidra og som kan bidra, men som altså ikke får sjansen, og det er uakseptabelt for landet at så mange mennesker står utenfor i en situasjon der vi faktisk trenger deres arbeidskraft. Vi har et system som fratar folk selvtilliten som kreves for å klare seg i arbeidsmarkedet. Vi kan diskutere mange tiltak, men det grunnleggende er at vi fratar for mange selvtilliten deres i så måte. Det er det vi må gjøre noe med. Høyre har fremmet en rekke konkrete forslag som vil bidra til at flere får en ny sjanse til å komme tilbake igjen til arbeidslivet fra utenforskapet.