Dette er en sak som har gått sterkt inn på oss alle sammen. 14 barn og én voksen har blitt alvorlig syke og ett barn har dødd som følge av E. coli-smitte. Vi føler med de familiene som er blitt rammet, og som har hatt tunge dager de siste ukene. Særlig vil jeg uttrykke dyp medfølelse med familien som dessverre har mistet et barn. I tillegg har mange følt engstelse og usikkerhet både i forhold til mulige smittekilder og i forhold til matsikkerhet generelt. På denne bakgrunn synes jeg det var godt å få en så grundig redegjørelse både fra helse- og omsorgsministeren og fra landbruks- og matministeren om saken. Vi er vant til trygt å kunne spise all mat som selges i Norge. Vi regner med at alt er behandlet slik det skal, og at alle eventuelle feil i behandlingen blir oppdaget og produktene stoppet. For Norge har et omfattende regelverk som skal sikre at maten er trygg å spise. Samtidig har vi et eget mattilsyn som skal kontrollere og føre tilsyn med at de ulike virksomhetene følger de relevante bestemmelsene de er pålagt å følge. Denne saken viser imidlertid at vi likevel ikke er helt forskånet for mulig smitte gjennom mat. Landbruks- og matministeren påpekte at matsikkerhet er mål nr. 1 i landbrukspolitikken. Et slikt mål er satt av helsemessige årsaker, men ikke minst av hensyn til landbruket selv. Høy kvalitet er et av norsk landbruks fremste konkurransefortrinn. Derfor har vi et omfattende system som skal fange opp svakheter knyttet til framstilling og behandling av mat, og metoder for å oppspore eventuell smitte. Disse metodene har ført til at vi nå ser ut til å ha kommet langt i arbeidet med å finne smittekilden i denne saken. Det har vært et faglig krevende arbeid som har involvert flere faginstanser, slik statsrådene har informert om. Denne saken har imidlertid avdekket klare svakheter i systemet. Både helseministeren og landbruksministeren har vist til områder hvor Mattilsynet også selv mener det er rom for forbedring. Vi må nå ta lærdom av denne prosessen. Det er nødvendig at man nå gjennomfører en full, ekstern evaluering av alle sider av saken, som statsrådene også har varslet. Slik kan man se om noe kunne ha vært gjort annerledes, og om man kan gjøre endringer som kan forhindre en liknende situasjon senere. Redegjørelsene vi nettopp har hørt, bekrefter at Regjeringen har forsikret fagetatene om at det ikke skulle stå på ressurser for å få saken løst. Selve tilsynet skal og må imidlertid utføres av fagfolk. Matloven gir fagmyndighetene selvstendig ansvar, og verken Mattilsynet eller Folkehelseinstituttet skal instrueres i sine faglige vurderinger. Det har heller ikke Regjeringen gjort. Denne saken viser at Mattilsynet har særlig krevende oppgaver knyttet til informasjon i denne typen saker. Det som synes å ha gjort informasjonen vanskelig, har vært de ulike mistankene knyttet til smittekilder. Det er imidlertid her viktig å peke på at Mattilsynet er gitt ansvar for å igangsette tiltak på bakgrunn av mistanke. De skal altså ikke vente til det er en sikker smittekilde som er funnet, før det iverksettes tiltak. Dette er også en del av det å sette matsikkerheten i høysetet. Det skal forebygge ytterligere skade. Det tror jeg vi alle må se på som en styrke ved regelverket, selv om det, som i dette tilfellet, kan bidra til å gjøre saken forvirrende. Vi har med denne saken blitt minnet om at matsikkerhet ikke er en selvfølge, men noe alle aktører må ta hensyn til hver dag. Matbransjen må ta dette ansvaret alvorlig og sikre god hygiene i alle ledd. Det er ingen tvil om at kjøttbransjen, og særlig Gilde, er rammet hardt av denne saken. Gilde mener de har en aktivitetsreduksjon på 25 pst. som følge av markedsreaksjonen. Det er alvorlig for næringen og for sysselsettingen. Likevel er det klart at vi må sette matsikkerheten øverst. Mattilsynet må vurdere om det har forekommet brudd på noen av bestemmelsene i matloven i denne saken. Jeg har tillit til at Regjeringen nå får satt i gang en prosess der hele saken gjennomgås, og der man finner ut om noe kunne ha vært gjort annerledes. Det må deretter vurderes om man kan iverksette tiltak som kan forebygge og forhindre slike utbrudd i framtiden, og om man kan iverksette tiltak som gjør at eventuell smitte vil kunne oppdages raskere. Likeså må rutinene for informasjon gjennomgås, slik også statsrådene pekte på. En slik gjennomgang vil dessverre ikke gjøre om det som har skjedd i denne saken. Men det vil i det minste avdekke hvorvidt man har mulighet til å stå noe bedre rustet i framtiden.