Høyres utgangspunkt er at spørsmålet om svangerskapsavbrudd reiser vanskelige etiske dilemma. Når offentlige myndigheter samtykker til svangerskapsavbrudd på vegne av mennesker uten samtykkekompetanse, må dette anses som et alvorlig inngrep overfor enkeltmennesker. Det må derfor foreligge tungtveiende hensyn som begrunner et slikt samtykke. Det er vesensforskjell på situasjoner der den gravide selv tar beslutning om svangerskapsavbrudd før tolvte svangerskapsuke, og situasjoner der offentlige myndigheter tar beslutning på vegne av en gravid som ikke har samtykkekompetanse. I henhold til lov om svangerskapsavbrudd § 2 annet ledd bokstav c kan det legges vekt på om det foreligger stor fare for om barnet får «alvorlig sykdom» når fylkesmannen skal vurdere samtykke til svangerskapsavbrudd. Men hva er en alvorlig sykdom? Konkret skal man altså ta stilling til hvilke sykdommer, tilstander og syndromer som gir grunnlag for svangerskapsavbrudd. Dette dreier seg prinsipielt sett om hvilke tilstander vi mener er uforenlige med et godt liv. Dette spørsmålet ble drøftet grundig i sammenheng med vilkårene for preimplantasjonsdiagnostikk i debatten om bioteknologiloven. Da loven ble vedtatt, stod Høyre, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti sammen om å sette en klar grense for hvilke tilstander vi skal tillate at det testes for, for å unngå bortvelging. I innstillingen til bioteknologiloven, Innst. O. nr. 16 for 2003-2004 uttalte disse partiene at det er «viktig å trekke en skarp grense for hvilke tilstander som skal kunne undersøkes, for å unngå at metoden brukes til seleksjon av gitte egenskaper som både er forenlig med liv, og som vil kunne behandles». Det kan ikke være grunnlag for å tillate en mer liberal praksis med hensyn til hvilke tilstander som kan begrunne svangerskapsavbrudd, enn med hensyn til hvilke tilstander som kan begrunne sortering av befruktede egg, tvert imot. Dette er bakgrunnen for at Høyre har gått inn for å presisere at «alvorlig sykdom» må forstås som en «alvorlig sykdom uten behandlingsmuligheter». En slik formulering er konsistent med det syn vi har gitt uttrykk for i forbindelde med bioteknologiloven. Kristelig Folkeparti gir i innstillingen til Ot.prp. nr. 63 for 2005-2006, som vi nå behandler, uttrykk for et lignende syn, men har et forslag til enda strammere vilkår. For øvrig er Høyres merknad, som regjeringspartiene nå har gått ut av – hva Venstre gjør, får vi vel høre etter hvert – om hva som må anses som alvorlig sykdom, også relevant for vurderinger av svangerskapsavbrudd etter tolvte uke, både for dem som har, og dem som ikke har samtykkekompetanse. Således kan det ikke sies, slik saksordføreren var inne på, å innebære en forskjellsbehandling av mennesker uten samtykkekompetanse.