Også jeg vil takke for en veldig god debatt og veldig mange gode og nyttige innspill, som jeg skal ta med meg i arbeidet videre. Det er viktig at det er et såpass bredt politisk engasjement på et område der veldig mange sliter, barn, ungdommer, foreldre – og også voksne som har fått diagnosen, og voksne som ikke har fått diagnosen, men som åpenbart har problemer. Jeg er også glad for at det ikke er så veldig mange skråsikre meninger om hva som er det beste, og hva som er det riktige. Jeg tror det viktigste nå blir å prøve å finne ut mer, få mer kunnskap og mer forskning – som flere har vært inne på – samle bredt forskermiljøer, departementer og fagmiljøer i alle ledd. Det er viktig at en får flere familietiltak. Derfor er samarbeidet med departementet for det området helt avgjørende. Skolen er nevnt av flere – og skolehelsetjenesten. Lavterskeltilbud er viktig i denne sammenheng, det er det ingen tvil om. Jeg kan videre nevne justissektoren og fengsler – vi snakker her om mange innsatte – og behandlingsdelen innenfor hele helseområdet. Jeg er optimistisk, i den forstand at jeg ikke tror at vi greier å løse dette i morgen eller i overmorgen, men ved at alle nivåer setter seg litt mer sammen, tror jeg det er mulig å komme fram til flere tiltak – til beste for dem vi her snakker om. Jeg vil gjenta at jeg syns forslaget om en konsensuskonferanse er godt. Jeg skal ta det med meg videre for å se på om det kan være en mulig vei. Forhåpentligvis greier vi å komme litt mer til enighet på dette viktige området enn det vi kanskje ser på ulike hold, særlig på forskersiden.