Det er heldigvis gått noen tid uten at vi har hatt daglige nyhetsmeldinger om nye problemer av den art som Stortinget har vært opptatt av denne våren når det gjelder norsk matsikkerhet. Det skal vi være glad for. Forhåpentligvis betyr det at det ikke vil dukke opp nye utgaver av akkurat den samme type problemstilling som den vi har hatt litt for mange eksempler på. Jeg ser ikke noen dramatiske politiske uenigheter i komiteens innstilling. Det dreier seg vel snarere om nyanser i hvorledes man ønsker at saken videre skal håndteres. Komiteen viser i sin innstilling til de redegjørelsene som ble gitt i Stortinget 28. mars i år av henholdsvis helseministeren og landbruks- og matministeren. Begge statsrådene viste den gang til at man ville foreta en uavhengig evaluering, og det ble også sagt tydelig fra landbruksministeren at Stortinget ville bli holdt orientert «på egnet måte» om dette arbeidet. For så vidt har Regjeringen altså gitt et halvveis løfte om at man skal komme tilbake til Stortinget på en egnet måte. Derfor forbauser det meg vel litt at ikke en samlet komite har kunnet slutte seg til det forslaget som er fremmet av Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti i saken, som nettopp ber om å få en slik sak til behandling i Stortinget. Det evalueringsutvalget som Regjeringen har nedsatt, er et aldeles utmerket tiltak, og jeg vil gjerne gi uttrykk for at jeg synes det er prisverdig at Regjeringen har gjort det på den måten at man har hentet inn ekspertise fra utlandet som kan sikre at det blir foretatt en helt uavhengig vurdering av alle de spørsmålene som er skrevet inn i mandatet. Jeg synes mandatet er fyllestgjørende. Det er lagt spesiell vekt på i et eget punkt at man skal vurdere kommunikasjon, samhandling og samarbeid, og det er også lagt vekt på at man skal evaluere informasjonen og kommunikasjonen utad. Det punktet er etter mitt skjønn kanskje det aller viktigste, fordi mitt inntrykk så langt er at det kanskje er det punkt hvor det sviktet mest i håndteringen av matsikkerhetsproblemene denne våren. Jeg har heller ingenting å innvende mot at man i mandatet for evalueringsutvalget uttrykkelig har sagt at utvalget ikke skal evaluere spørsmålet om departementsansvaret og myndighetsfordelingen etter matloven. For det er klart at det har ingen mening å be utenlandske eksperter om å foreta den type evalueringer. Det er et politisk ansvar, som jeg antar at Regjeringen må ta etter at man har fått evalueringsutvalgets innstilling. Det samme gjelder det siste punktet som er understreket, nemlig at rettslige spørsmål og spørsmålet om erstatningsansvar naturligvis ikke håndteres av et slikt utvalg. Rettslige spørsmålsstillinger hører hjemme i rettsapparatet og må eventuelt håndteres der. Så langt tror jeg altså jeg vil konstatere at det er full enighet om at evalueringsprosjektet er et riktig prosjekt slik som Regjeringen har satt det i gang. Uenigheten som blir tilbake, er hva som skal skje etter at evalueringsutvalget har gjort sitt arbeid og levert sin innstilling. Det er der jeg skulle ha ønsket at hele komiteen og Stortinget kunne ha sluttet seg til ønsket om å få en egen sak som også inneholder, som det sies i forslaget, «en tiltaksplan for hvordan arbeidet med matsikkerhet kan bedres, herunder fremtidig organisering av Mattilsynet». Med den siste formuleringen er det ikke tatt noe standpunkt fra forslagsstillernes side til hva det riktige svaret på dette er. Men ønsket går ut på at det fra Regjeringens side skal komme som resultat av evalueringsrapporten en konkret tiltaksplan, med helt konkret beskrivelse av hvilke tiltak man på grunnlag av evalueringen vil iverksette, og at det fra Regjeringens side også skal legges frem for Stortinget et egnet grunnlag for å ta standpunkt til organiseringen av Mattilsynet. La meg bare knytte en liten kommentar til til den skikkelse som komiteens innstilling har fått. Som man vil se, er det et flertall i komiteen, bestående av medlemmene fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, som har stilt seg bak en merknad som uttrykkelig sier at man finner det «viktig at Stortinget får seg forelagt en egen sak» til behandling. Da er det, så langt jeg kan se, litt vanskelig å gjennomskue hvorfor det ene av de partiene som står bak denne merknaden, nemlig Venstre, ikke har fulgt opp med også å stille seg bak det forslaget som de tre andre partiene har fremmet, for i sak er det, så vidt jeg kan se, fullt samsvar mellom merknaden fra flertallet og innholdet i det forslaget som er fremmet av de tre partiene.