Rollen som lovgiver er i sin alminnelighet en krevende rolle, og på det saksområdet som dette dreier seg om, en helt usedvanlig krevende rolle; dels fordi det er et område hvor forskningen hele tiden flytter grenser for hva som er mulig å iverksette, og dels fordi det skaper meget sterke spenninger i forhold til nedarvede moraloppfatninger som hele vår samfunnstradisjon har bygd på i 1 000 år. Det positive ved komiteens innstilling er at den definitivt har skrelt av hastverkspoenget, som var selve det bærende poeng i det forslaget som representantene Alvheim og Nesvik fremmet. Det er gledelig, for om det er noe område som ikke egner seg for hastverksarbeid i lovgiverrollen, er det dette området. Det at komiteflertallet helt klart fastslår dette og sier at det skal skje en normal, grundig forberedelse før Stortinget på ny behandler bioteknologiloven, vel, det burde være selvinnlysende. Men når det ikke er selvinnlysende, er det nyttig at komiteflertallet slår det fast. Etter å ha lyttet til debatten vil jeg også slå fast at representanten John I. Alvheim er alene i denne sal om å forstå komiteinnstillingen slik at den er en bestilling om «å endre loven på alle vesentlige punkter». Det er ikke det som står i innstillingen. Ja, strengt tatt er jo den ene del av det forslaget flertallet fremmer, egentlig feilformulert, fordi man bestiller en åpning som allerede er der i loven. I realiteten er ulikhetene i oppfatning i det flertallet som står bak forslaget, like store som de var forrige gang Stortinget behandlet saken, nemlig den gang man laget den unntaksbestemmelsen som står i dagens lov. Jeg er glad for at representanten Ballo fastholder den reflekterte tilnærming som har preget SVs standpunkt i saker av dette slag. Det er en positiv ting til ved innstillingen, og det er at den vil bidra til å ta bort den unntaksbestemmelsen som nå er skrevet inn i loven, og som er en meget uklar unntaksbestemmelse, og som nettopp bekrefter mitt poeng: Dette er et område som aldeles ikke egner seg for hastverksarbeid.