Jeg må også få lov til å ønske resten av Regjeringen lykke til med oppgavene som den nå skal gå til. Fremskrittspartiet har ambisjoner om å være et konstruktivt opposisjonsparti. Vi skal måle Regjeringen på det Regjeringen gjør – og for så vidt på det Regjeringen unnlater å gjøre. På det nåværende tidspunkt har vi altså en regjeringserklæring, en Soria Moria-erklæring, som er full av mange ord og mange ønsker, men som i mindre grad gir oss klare indikasjoner på hva Regjeringen faktisk har tenkt å gjøre. Derfor er det spennende å vente på de konkrete handlingene som Regjeringen vil foreta i de nærmeste dagene. Det første vi kanskje vil kunne måle Regjeringen på, er de endringer som vil komme i statsbudsjettet for 2006. Noen løfter har vært veldig tydelige, og det er vel ingen stor overraskelse om de blir innfridd. Men så er det store spørsmålet hva Regjeringen kommer til å gjøre på mange av de andre viktige områdene som dette statsbudsjettet vil måtte dreie seg om. Ett av områdene er selvsagt skattepolitikken. Vi har registrert at regjeringspartiene brukte hele valgkampen på å snakke om forferdelsen ved den såkalte skatteletten til de rike, men samtidig har Regjeringen brukt mye energi på å fremheve én skattelettelse som man har som ambisjon å gjennomføre, og det gjelder fagforeningskontingenten. Det er åpenbart en premiering av den støtten som denne regjeringen fikk av LO gjennom hele valgkampen. Det som gjenstår å se, er hvilke planer Regjeringen har for resten av skattebetalerne, hvor hardt skattebetalerne nå må holde på lommeboka si i tiden som kommer, for å kunne være med på å betale for alle de løftene som regjeringspartiene har kommet med i de siste ukene. Det er likevel kommet noen veldig klare negative signaler gjennom regjeringserklæringen. På det første området, nemlig asyl- og innvandringspolitikken, er det helt åpenbart at denne regjeringen har som ambisjon å liberalisere flyktning- og asylpolitikken. Det er urovekkende i en tid hvor flyktningstrømmene er større enn noen gang, hvor antallet falske asylsøkere er større enn noen gang. Det krever mye også av et land som Norge. Bare signalene om en liberalisering vil i seg selv kunne føre til økt tilstrømming og større problemer for Norge i årene som kommer. Vi registrerte også at Regjeringen ikke hadde noen nevneverdig sterke ambisjoner i kriminalpolitikken. Det var fine formuleringer fra statsministeren i går om forebygging av kriminalitet, men det er sagt svært lite, både av statsministeren og i Soria Moria-erklæringen, om hvordan man skal håndtere mennesker som begår grove kriminelle handlinger i det norske samfunn. Vi er spent på om den nye justisminisiteren kommer til å følge opp en del av det han har sagt gjennom valgkampen, men som for så vidt ikke har vært helt i samsvar med de tre partienes politikk. Vi er glad for den invitasjonen som statsministeren kom med i går, om et bredt samarbeid i Stortinget, og Fremskrittspartiet har tenkt å ta ham alvorlig. Og nettopp fordi vi tar ham alvorlig, har vi tillatt oss å fremme to forslag i salen i dag som gjelder eldreomsorgen. Eldreomsorgen var et av de viktigste temaene gjennom hele denne valgkampen. Alle partiene snakket om eldreomsorg, og alle partiene lovet å finne gode løsninger for å ivareta syke, eldre menneskers behov. I går sa statsminisiteren at denne regjeringen ville lovfeste rett til barnehageplass for våre barn. Det er et hyggelig ønske, men utfordringen til Regjeringen og statsministeren er om de også vil være med Fremskrittspartiet på å lovfeste retten til omsorgstjenester og sykehjemsplass for eldre, syke mennesker. Når det gjelder barnehager, er mange av midlene øremerket, nettopp fordi Stortinget ønsker en viss kontroll med kommunenes bruk av disse pengene. Vi har derfor større grunn til å tro på måloppnåelse der. Når det gjelder eldreomsorgen derimot, har denne regjeringens svar vært å overføre penger til kommunene og dermed være helt og holdent avhengig av at kommunene vil prioritere dette svært viktige området – som vi altså brukte nesten hele valgkampen på å debattere. Det ville være landets nasjonalforsamling verdig om man også kunne samle seg om å gjennomføre den samme lovfestede retten for eldre og syke mennesker. Man snakker om lovfestede rettigheter for de aller minste, man snakker om lovfestede rettigheter til utdanning for dem som er litt eldre – men de aller eldste, som kanskje ikke lenger har pårørende eller andre til å ivareta sine interesser, de skal altså ikke ha noen lovfestede rettigheter. Dette håper jeg vil være statsministerens første bidrag til å vise at Regjeringen mener alvor når han snakker om ønsket om et bredt samarbeid i Stortinget. Statsministeren brukte mye tid i sitt innlegg på å snakke om flertallsregjeringsetableringen. Det er for så vidt sant at det vil skape større grad av forutsigbarhet og kanskje også større grad av engasjement blant borgerne ved at vi får klarere fronter, klarere skillelinjer i politikken, men statsminister Stoltenberg skal vokte seg vel for å prøve å skape et inntrykk av at de fire partiene som nå er i opposisjon i Stortinget, er ett og samme stykke. Jeg merker meg at statsministeren forsøker å skape en definisjon av disse såkalte høyrepartiene. Det kan jeg her og nå avkrefte. Fremskrittspartiet har i lang tid befunnet seg et sted mellom Høyre og Arbeiderpartiet hva gjelder det politiske landskapet, og der føler vi oss svært komfortable. På mange områder i norsk politikk har Fremskrittspartiet stått nærmere – og samarbeidet godt med – Arbeiderpartiet enn vi har gjort med Høyre. På mange andre områder har vi samarbeidet godt med Høyre og til dels også med de øvrige ikke-sosialistiske partiene. Det har vi også tenkt å fortsette med. Men å forsøke å skape et inntrykk av at de fire partiene som nå er i opposisjon, har en felles politikk, er ikke riktig. Så sa statsministeren at det nå vil bli slutt på spillet, og at Stortinget vil fremstå som en mer verdig arena. Det er kanskje sant. Det eneste som er annerledes, er at man nå flytter dette spillet inn i de lukkede rom. Nå vil det være mye mindre synlig for opposisjonspartiene, for velgerne, for organisasjonene og for norsk presse hva slags spill som egentlig finner sted mellom de tre regjeringspartiene i de lukkede rom. På toppen av det hele har Regjeringen med seg LO som vaktbikkje – helt inn på Statsministerens kontor. Det er utfordrende for mange av oss å klare å vurdere hva som skjer i de lukkede rom som en forutsetning for den politikken som Stortinget til syvende og sist vil bli presentert for. Derfor blir det viktig at Stortinget ivaretar sine kontrollfunksjoner på en mye, mye mer offensiv måte enn man har gjort i tidligere perioder. Og jeg tror Regjeringen skal være svært lydhør for henvendelser fra Stortinget om innsyn i dokumenter som gjelder Regjeringens forberedelser og arbeid med saker som kan se ut til å være ferdig forberedt når de kommer til Stortinget. Man kan lese i Dagens Næringsliv i dag om Stoltenbergs store u-sving. Og man kunne for så vidt også høre spor av det i det innlegget som statsministeren nettopp holdt, særlig når han snakket om velferd, valgfrihet og privatisering. Det er ikke veldig mange år siden statsminister Stoltenberg var opptatt av å finne frem til gode løsninger, jeg hadde nær sagt uavhengig av om de var offentlig eller privat finansiert. Det viktigste skulle være at det skapte gode løsninger for enkeltmennesker i hverdagen. Ikke minst mente Arbeiderpartiet da at det var farlig å stå fast ved gamle løsninger som ikke virket, fordi det ville bety at man svekket tilliten til fellesskapsordningene. Det vi nå hører veldig tydelig, er at disse gamle løsningene skal vi holde fast ved, jeg hadde nær sagt for enhver pris, uansett om de virker eller ikke, uansett om de gir valgfrihet eller ikke, uansett om de reduserer køene eller ikke, uansett om de ivaretar det behovet som innbyggerne har eller ikke, fordi det har blitt et mantra for de sosialistiske partiene å styre hverdagen på de aller fleste områder for folk flest. Det er ikke valgfrihet. Det er snarere et ønske om å styre mennesker i mye sterkere grad. Det er Fremskrittspartiet uenig i, og derfor vil vi følge Regjeringen svært nøye i dens ferd videre.