For det første er det styrene som vedtar opsjonsprogrammer. Det er helt riktig at det i statlige selskaper har vært opsjonsprogrammer. Det har vært offentlig kjent i all tid. Vi har sett at de opsjonsprogrammene har utviklet seg i en helt urimelig retning. Når vi ser at virkeligheten blir slik, gjør vi noe nytt – vi utformer en ny politikk. At en regjering er i stand til å utforme en ny politikk på områder hvor verden endrer seg, mener jeg ikke er et uttrykk for dobbeltmoral, men uttrykk for evne til å handle når noe utvikler seg i gal retning. Vi varslet endring i Soria Moria-erklæringen, vi la fram et lovforslag i vår, nå blir lovforslaget vedtatt, og vi iverksetter både loven og de nye retningslinjene for statlig eierskap. Det er et uttrykk for handlekraft, ikke noe annet enn det. Problemet med topplederlønninger i næringslivet er at først er det en god lønn, så er det bonusordninger som er knyttet til målbare resultater av ledernes innsats. Oppå der igjen har man det tredje elementet, nemlig opsjoner som gir store gevinster ofte helt uavhengig av ledernes innsats. Det tredje elementet gjør vi noe med nå, og jeg er glad for at det ser ut til å være bred støtte for det i Stortinget.