Tillat meg en viss undring i denne saken, ikke over selve meldingen, ei heller over endeliktet, med en avtale etter et godt samarbeid mellom Høyre og Arbeiderpartiet, men rett og slett over samspillet mellom regjering og regjeringspartiene i Stortinget. Hvordan er det mulig for en statsråd å legge fram en melding hvor det understrekes at det ikke er lønnsomt å bygge rør over lengre avstander i Norge, noe som sikkert er i tråd med det hennes forgjenger fra Kristelig Folkeparti, Steensnæs, mente, samtidig som hennes partifeller i Stortinget arbeider aktivt for en annen løsning? Misforstå meg rett: Jeg er kjempeglad for at regjeringspartiene gir støtte til Arbeiderpartiets gassrørpolitikk. Allikevel er jeg overbevist om at det bikkjeslagsmålet som må ha vært først i Regjeringen og deretter mellom stortingspartiene og Regjeringen, faktisk hadde egnet seg for offentligheten. Jeg er overbevist om at forskjellene mellom Venstre og Kristelig Folkeparti på den ene siden og Høyre på den andre siden i denne saken og mange andre saker holdes hemmelig for det norske folk. Samtidig har vi en statsminister som hele tiden understreker hvilken harmoni som finnes i Regjeringen. Representanten Onarheim la i sitt innlegg vekt på at man fattet «robuste» vedtak i Regjeringen. Det er da synd at regjeringsfraksjonene i Stortinget snur opp ned på hele denne «robuste» enigheten. Vet du hva – jeg begynner å glede meg til memoarene, jeg! Som novise på dette området har jeg latt meg imponere over én ting, og det er Grenlands-miljøet. Det er et eksempel til etterfølgelse, det målrettede samarbeidet for å få til en god løsning, som etter min oppfatning vil gi miljøforbedring, sysselsetting og kanskje teknologiutvikling i verdensklasse. Det er grunn til å reflektere over hvorfor Norge som en storeksportør av gass ikke bruker gassen til innenlandsk verdiskaping. Vi har råstoffene, vi har høyt kompetente arbeidsfolk, og vi har muligheten til å utvikle eksisterende industrianlegg. Men noen måtte gå foran og vise vei, vise hva som måtte gjøres. Og tillat meg å si at denne gangen var det ikke Regjeringen eller representanten Onarheim som hadde løsningen, men Arbeiderpartiet, med representanten Klungland i spissen, som gjennom mange år har arbeidet for en slik løsning som vi skal vedta i dag. Det tjener allikevel statsråden og representanten Onarheim til ære at de våget å forandre det «robuste» standpunktet som var i Regjeringen. Et tankekors er også den avventende rollen som komitelederen har spilt i denne saken, både før meldingen ble levert til Stortinget, og i arbeidet i Stortinget. Kanskje lojaliteten til tidligere statsråd Steensnæs var større enn lojaliteten til Grenlands-miljøet og det arbeidet som har vært gjort for å få til en løsning? Jeg har også lyst til å henlede oppmerksomheten på et annet punkt av stor viktighet for gjennomføringen av det vedtaket vi gjør i dag, nemlig kostnadsanalysen som ligger til grunn for den påståtte «ikke-lønnsomheten» av rørløsningen for transport av gass. Ved å sette kalkulasjonsrenten til 8 pst., høyest i Europa, og en økonomisk levetid på 20 år for rør – vanligvis regner man fra 40 til 60 år – vil rørløsning i Norge ikke være lønnsomt for noen. Det er derfor gledelig at Regjeringen vil vurdere dette på nytt. Denne forutsetningen sammen med en statlig delfinansiering av en rørløsning vil gjøre hele Norge i stand til å utnytte naturgassen. Og siden jeg er fra et område i dette landet som ligger både i oljeskyggen og i skyggen av Oslo, ja i mange skygger, håper jeg inderlig at jeg kan antyde at dette ikke bare har betydning for Kyst-Norge, men kanskje også for Hedmark.