Jeg skal ikke begi meg inn på en lang diskusjon om velsignelsen, men jeg fikk likevel et inntrykk av at representanten Lilletun iallfall i valgkampen så en viss mulighet for at det kunne bli til velsignelse med en ny regjering i Norge også. Så får vi ta debatten om fire år om hvor stor velsignelsen har vært. Vi kan ikke operere med to standarder – én for Afrika og én for resten av verden. De aller fleste av de regimene Norge i dag gir en masse penger til – dvs. vi gir ikke penger til regimene, men vi gir bistand i deres land for å løfte opp fattige mennesker der – har korrupsjonsproblemer, har styringssettproblemer. Noen av dem har ledere som forsøker å forlenge sin «levetid» langt utover det som er normalt i et demokrati. Ett av dem har nettopp arrestert en betydelig del av opposisjonen. Vi kan ikke ha én standard for Afrika og en annen for resten av verden. Mitt utgangspunkt er at vi skal bidra til å løfte fattige mennesker opp, også i land hvor det er demokratiske problemer. Men Norge skal alltid være med og bidra til at retningen er den riktige – i retning av mindre fattigdom og mer demokrati i de landene hvor vi bidrar.