Det jeg i hvert fall kan si, er at det er ingen prestisje knyttet til noen sider av denne saken. La meg prøve å besvare veldig kjapt og stikkordsmessig noe av det interpellanten – og også andre talere – var inne på knyttet til cochlea-implantat og barn. Det er helt riktig, den definitive hovedprioriteringen har vært barn. Det er nå kommet inn i en slik rutine at man fortløpende tar det som er tilfanget. Så utvides kapasiteten, først og fremst ved at man ved St. Olavs Hospital i Trondheim får økt kapasitet til høsten. Det betyr at også mange av de voksne som har stått altfor lenge i kø, vil få et annet møte i forhold til dette med cochlea-implantat. Hvis noen skulle ha forstått det slik da jeg nevnte én av tusen, at det betyr at det er en liten sykdomsgruppe: Nei, dette er ingen liten sykdomsgruppe, det er 40 000. Små sykdomsgrupper betyr at vi er nede på virkelig små tall. Så dette er en stor gruppe. Det som mine medisinske eksperter sier er problemet, er at man internasjonalt ikke har et totalt behandlingsopplegg som er verifisert. Når det gjelder samarbeid på kryss og tvers, er det vel nesten ingen områder i samfunnet hvor man baserer seg mer på internasjonalt samarbeid. Vi har et nordisk samarbeid, og vi baserer oss selvfølgelig på viktige internasjonale fagtidsskrifter i den medisinske verden for å se hva som publiseres. Når det gjelder dette med kliniske retningslinjer for ulike tilstander, har altså Sosial- og helsedirektoratet fått et oppdrag. Når det gjelder medikamentet Betaserc, som har vært nevnt her i dag, er det slik at det har hatt markedsføringstillatelse siden 1977 i Danmark. Når de ikke søkte om det i Norge den gangen, var det fordi selskapet ikke hadde kontor i Norge. Selskapet etablerte seg imidlertid i Norge i 1997, og de har nå inne en søknad om markedsføringstillatelse i Norge. Det er Statens legemiddelverk som saksbehandler disse søknadene. Jeg tror ikke det er noen grunn til å anta at det ikke vil bli en realitet, slik at det blir en ny situasjon på norske apotek, ved at man får det legemiddelet. Til slutt: Oppfordringen fra representanten Brørby om å gi beskjed til Helse Vest om å spre den informasjonen, den kunnskapen, de sitter på, skal jeg selvfølgelig etterkomme i brevs form til Helse Vest, og for så vidt også til direktoratet, som er en fasilitator for akkurat det. Ellers vil jeg bare helt til slutt si at i den grad noen skulle ha gode forslag til tiltak eller ha påpekninger om ting som vi bør gjøre på dette området, og som vi ikke gjør, er det absolutt nyttige innspill. Bare så det ikke skal henge igjen knyttet til allmennlegene våre: Jeg tror ikke deres kunnskapsnivå er lavere enn kunnskapsnivået hos danske, svenske og finske kollegaer. Poenget er at å stille den endelige diagnosen er nok ikke en jobb for de allmennpraktiserende legene, men for spesialistene.