17. oktober i år er dagen for to skifter: Det ene er selvfølgelig regjeringsskiftet. Det andre skiftet, som var mer uventet, kom kanskje i Arbeiderpartiets retorikk rundt Forsvaret. Mediebildet i Troms preges ikke lenger av skråsikre arbeiderpartiuttalelser om hvordan Forsvaret skal være. Dette setter etter min mening opptredenen til avgått leder i forsvarskomiteen, Marit Nybakk, i et svært populistisk lys. Det er ikke få ganger hun har rykket ut i media i mitt hjemfylke Troms, bare for å forsikre om at Arbeiderpartiet er garantisten for å bevare det bestående. Men jeg hører at pipa har fått en annen låt. Jeg antar det retoriske linjeskiftet henger nøye sammen med regjeringsskiftet og det faktum at Arbeiderpartiet nå selv sitter med forsvarsministeren. Regjeringen har et flertall bak seg i Stortinget, og man kan ikke lenger skyte på andre. I Høyre har vi ventet på at denne realitetsorienteringen skulle komme. Sannhetens øyeblikk er her. Det er ikke mulig å forvente stadig mer av Forsvaret, om man ikke samtidig viser vilje til å gi Forsvaret et budsjett i samsvar med forventningene og vilje til foreta nødvendige omstillinger i Forsvarets organisasjon. Som representant fra forsvarsfylket Troms er jeg oppriktig bekymret på Forsvarets vegne av to grunner: for det første fordi den rød-grønne regjeringen har et SV i sin midte som har en lang tradisjon for å spekkhugge løs på forsvarsbudsjettet. Partiet har gjort det til en vane å saldere sine alternative budsjetter med forsvarskutt i milliardklassen. Det lover ikke godt! For det andre har Regjeringen denne høsten gjort et ille knefall for LO. Vedtaket om bygging av tørrdokk i Bergen betyr at LO-interesser er satt foran forsvarsinteresser. Finansminister Kristin Halvorsens uttalelser til Dagbladet om saken levner ingen tvil. Det er dårlig nytt for Forsvaret at Regjeringens lojalitet til LO går foran forsvarshensyn. I et fra før meget presset forsvarsbudsjett foreslår Regjeringen bygging av tørrdokk i Bergen til 300 mill. – eller hva nå prislappen endelig kommer til å bli. For et forsvar som allerede sliter med underbalanse, må det være svært frustrerende å få en slik beslutning tredd nedover organisasjonen – eller sagt på forsvarsspråket, tørrdokken må i stadig større grad kunne sies å være en skikkelig bombe i lasten. Uten friske penger må dokkregningen dekkes gjennom kutt i andre deler av Forsvaret. Et annet vesentlig paradoks ved valget av Bergen er at dette skjer samtidig som Regjeringen bebuder økt satsing på nordområdene. Det er umulig å se logikken her: større flåtemessig nærvær i nord og lokalisering av dokkinfrastruktur til den samme flåten i Bergen. Mer ineffektivt kan det neppe gjøres, om vi tar hensyn til seilingstid og de merkostnader dette faktisk innebærer. Den nye regjeringen har også på forsvarsområdet skapt forventninger den ikke kan greie å oppfylle. Det var kanskje disse forventningene statssekretær Espen Barth Eide ville prøve å dempe da han for noen uker siden uttalte til Troms Folkeblad, senere gjengitt i Aftenposten: «Vi vil ikke kunne opprettholde alt vi har i dag.» Enda tydeligere har forsvarssjefen vært denne uken. Regnestykkene i Forsvaret går ikke opp! Jeg tillot meg å stille et skriftlig spørsmål til forsvarsministeren for å få vite hva det er Barth Eide sikter til at vi ikke kan opprettholde. Jeg må innrømme at svaret fra forsvarsministeren, i meget generelle vendinger om endret trusselbilde og behov for fleksibilitet, ikke var til å bli særlig klok av. Dette vet vi jo fra før. Mangel på forutsigbarhet er en stor belastning for både de ansatte i Forsvaret og de lokalsamfunnene som har forsvarsvirksomhet i sin midte. Det er derfor av stor betydning at det føres en ærlig debatt der man ikke unnslår det faktum at dersom ikke Forsvaret tilføres vesentlig større midler, er det heller ingen vei utenom større endringer. Med bakgrunn i at det foreliggende forsvarsforliket ble inngått mellom Bondevik II-regjeringen og Arbeiderpartiet, er det ikke noe som tyder på at Forsvaret vil få større budsjetter med den rød-grønne regjeringen. Snarere tvert imot om vi ser på SVs tidligere disposisjoner. Jeg konstaterer at det er bred enighet om nordområdenes strategiske betydning. Behovet for norsk tilstedeværelse burde være ytterligere understreket etter siste ukers fiskeepisoder i Barentshavet. Den pågående moderniseringen av Marinen med nye fregatter, MTB-flåte og fornyelse av Kystvakten er riktig og viktig for at vi på en troverdig måte skal kunne ivareta norske interesser i nord. Hva Regjeringen mener med sin nordområdesatsing, vil fremtidige budsjetter måtte vise. Det handler også om å sikre en forsvarsstruktur der tilstedeværelsen til havs også har et ankerfeste til lands. Derfor knytter det seg stor spenning til hva de fagmilitære og senere Regjeringen vil foreslå på dette punkt.