Jeg skal starte mitt innlegg med å gi honnør til forslagsstillerne, som påpeker et viktig samfunnsproblem og en utfordring for oss alle. Jeg tror at selv om forslagsstillerne har kommet med mange gode forslag, er det vel slik at her finnes det ingen enkle løsninger. Problemene med menneskehandel utfordrer oss på mange ulike måter. Jeg tror det er viktig å se på sammenhengen bak dette. Er det slik at noen kommer hit som følge av menneskehandel, skal vi selvfølgelig bekjempe det på alle mulige måter når det gjelder det strafferettslige. Hvis andre som kommer hit, har helt andre motiv – la oss si at det rett og slett er økonomiske motiv, for å få en bedre hverdag gjennom sitt opphold i Norge – har vi helt andre utfordringer, andre måter vi må takle dette på. Det er altså ingen enkle løsninger. Det som går på å bekjempe menneskehandel, skal vi selvfølgelig slå hardt ned på. Det som går på andre ting, må det helt andre typer verktøy til for å håndtere. Da må man selvfølgelig se hen mot bakgrunnen til de menneskene som blir utsatt for dette. Jeg skal gi all mulig honnør til alle som bidrar med og ønsker å bekjempe dette. Men jeg er også litt redd for at vi er i en situasjon hvor vi gjør masse vedtak, og så føler vi på en måte at vi har gjort jobben. Jeg tror at hvis det skulle komme mennesker hit gjennom tvangsprostitusjon, f.eks. fra Øst-Europa, og det sitter familie i hjemlandet som har press mot seg, så kan vi ønske oss masse rart her, vi kan ha all verdens beste intensjoner, men jeg er ikke sikker på at det holder. Hvis det sitter en liten gutt eller jente hjemme, og vedkommendes mor – eller far for den sak skyld – er her, så har vi gjort noe som er moralsk korrekt for vår del, vi har vist handlekraft, men jeg er ikke sikker på at det vi gjør, holder. Da er vi tilbake til at vi gjør det ut fra et ønske om å bekjempe dette – og det må selvfølgelig være det som er intensjonen vår. Men dette er ikke noen kamp som stopper på noe som helst slags vis. Dette er en kamp som må fortsette kontinuerlig, fordi det finnes mange forhold som vi ikke kan gripe direkte inn i. Men til syvende og sist er også våre holdninger med på å påvirke hvordan vi vil løse dette. Jeg er av dem som heller ikke tror at all verdens forbud fjerner disse problemene. Det gjør ikke det. Det er selvfølgelig et tegn på og et klart politisk signal om at vi ønsker å bekjempe det. Men som regel er det andre ting involvert. Vi har lover og regler i landet vårt for veldig mange ting. Det betyr ikke at de ikke brytes. Men alvorlighetsgraden skal også komme fram, gjennom måten vi håndterer dette på, og hvordan vi reagerer på det. Jeg er glad for at komitelederen tok opp dette med metode og Metodeutvalget, for jeg tror det er kjempeviktig at man ser på det. Det var en debatt for en tid tilbake – vi hadde en del kinesiske barn som forsvant – om hvilke metoder man kan bruke i forhold til menneskesmugling og menneskehandel. Jeg regner med at statsråden også har fått med seg disse signalene og tar dette på alvor, og at vi får andre typer verktøy, slik at vi mest mulig funksjonelt kan oppnå det vi faktisk ønsker oss. Hvis man – avslutningsvis – skal se på problemene rundt prostitusjon, er det etter mitt skjønn på mange måter en slags dilemmadebatt. Det er muligens feil å si det, men jeg føler at det er det. Om vi vedtar at det skal være forbudt med sexkjøp i Norge, fjerner vi det da? Svenskene har hevdet at de har hatt suksess ved å innføre et forbud. Det er ikke alle som automatisk kjøper den vurderingen. Det er vel heller slik at det har forsvunnet under bakken; det er ikke så synlig. Enkelte hevder at det faktisk gjør det verre for de prostituerte. Så det er etter mitt skjønn et dilemma. Vi løser det ikke, men vi prøver å håndtere det på en bedre måte. Det skal man gi honnør for. Men å forby det gir ikke automatisk noen suksess, slik jeg ser det. Så hadde det vært fristende – det er muligens skummelt nå før jul – når vi vurderer å forby sexkjøp, å si: Burde man også sett muligheten å forby sexsalg? Det er vel slik at en utfordring kan løses på flere måter. Og poenget må jo være å gjøre det på den mest mulig skånsomme måten for dem som er berørt her, det være seg kvinner eller menn. Jeg ser i alle fall fram til debatt om også denne problematiseringen, men ønsker avslutningsvis å gi honnør til Kristelig Folkeparti for å holde trykket oppe her, og også til Regjeringen når det gjelder handlingsplanen – både den foregående og den nåværende.