Heller ikke året 2004 har vært et hvileår for NATO. Det er sikkert noen som stiller seg spørsmålet om ikke NATO snart skal ta et hvileskjær. Jeg er ikke blant dem. For meg er det klart at så lenge NATO endrer seg, er det håp for organisasjonen. Da kan den fortsette tilpassingen til nye oppgaver, samtidig som den forblir en sikkerhetspolitisk relevant organisasjon. I dag har vi også diskutert EUs stridsgrupper, en del av den forsvarspolitiske utviklingen i EU. Men det er ikke alle NATO-medlemmer som er medlem av EU, for flankelandene i NATO, Tyrkia og Norge, er ikke medlemmer i EU. Det er derfor av stor viktighet at NATO forblir en relevant sikkerhetspolitisk organisasjon – kanskje spesielt for Norge, ettersom det kan se ut som Tyrkia i alle fall begynner forhandlinger om medlemskap før Norge. Utvidelsen av EU skjedde fra 1. mai 2004. Om lag en måned tidligere ble NATO utvidet med Estland, Latvia, Litauen, Slovenia, Slovakia, Romania og Bulgaria. Det er våre nye allierte, og det er klart at utvidelsen av NATO markerer et sikkerhetspolitisk tidsskille. Tidsskiller av denne dimensjonen har det ikke vært for mange av i min tid i forsvarspolitikken. NATO består, men en av utfordringene som NATO står overfor, er den gamle transatlantiske spenningen. Jeg har i seks år møtt i NATOs parlamentariske forsamling, en forsamling som utenriksministeren kjenner meget godt, og fulgt USAs interesse for NATO. Etter min vurdering var interessen dalende og nådde vel bunnen under Irak-krisen. Det var koalisjon med enkeltland som gjaldt. Jeg tror krigen i Irak har lært USA at i enhver internasjonal konflikt er det viktig å ha oppbakking fra sine venner. På NATOs møte i Slovenia, som ble avsluttet tirsdag, var delegasjonen fra USA bemerkelsesverdig stor, seks senatorer og full kvote fra kongressen – meget bra. En annen utfordring, som vi også kjenner til fra vårt eget land har sammenheng med transformasjonen av NATOs samlede militære styrker for at de skal bli et relevant redskap i kampen mot de nye utfordringene. Det er store teknologiske forskjeller mellom NATO-landene, og det er foretatt store feilinvesteringer. Det er viktig at vi nå ser materialinvestering i en europeisk-amerikansk sammenheng. Det er derfor gledelig at det nå arbeides aktivt fra Regjeringens side for at Norge kan være med i EUs organ for forsvarsmateriell – European Defense Agency. Geografi har alltid vært et viktig element for NATO. Men en faktor i NATOs utvikling er at NATOs militære operasjoner og søkelyset ikke lenger er rettet mot nordområdene. Det er kanskje heller ikke militærmakt som trengs i nord, men politiske venner i demokratiske organisasjoner. Derfor trenger vi fremdeles NATO.