I likhet med forrige regjerings oppfatning er det min oppfatning at de statlig fastsatte rammebetingelsene samla sett legger til rette for konkurranse innenfor meierisektoren på åpne og sammenlignbare vilkår, slik Stortinget har forutsatt. At det skulle foreligge noen form for systematisk motarbeiding av Q-Meieriene og Synnøve Finden fra landbruksmyndighetenes side, slik representanten Kielland Asmyhr antyder, kan jeg kategorisk avvise. Virkemidlene innenfor den offentlig fastsatte markedsordninga for melk har hele tida vært rettet inn på å ivareta hensynet til aktører utenfor Tine-systemet, og dermed nødvendigvis på bekostning av Tines interesser. Som eksempler kan jeg nevne at det er bygd opp et meget omfattende system med etterkontroll av Tines marginer i den industrielle foredlinga av meierivarer. Dersom etterkontrollen viser bestemte avvik i Tines marginer i forhold til forutsetningene, blir avgifter og tilskudd innenfor den såkalte prisutjevningsordninga for melk etterregnet. Dette innebærer at avgifts- og tilskuddssatsene blir korrigert, slik at aktører utenfor samvirket får konkurransebetingelser som forutsatt. Avgifter og tilskudd etterregnes med andre ord bare så langt etterkontrollen viser at etterregninga vil falle gunstig ut for aktørene utenfor meierisamvirket. Gjennom etterregninga oppnår de uavhengige aktørene dermed en systematisk fordel, nettopp for at deres muligheter til å etablere seg i konkurranse med Tine skal styrkes. Innenfor prisutjevningsordninga for melk er Q-Meieriene den eneste større aktøren utenom Tine som baserer produksjonen på melk fra egne leverandører. Å etablere levedyktig konkurranse i dette markedssegmentet har vist seg å by på særlige utfordringer. Derfor har myndighetene fastsatt to særlige tilskudd som i praksis tilgodeser Q-Meieriene spesielt. Dette gjelder henholdsvis ei ordning med spesiell kapitalgodtgjørelse og ei ordning med ekstra distribusjonstilskudd. I perioden 1999–2005 ble det innenfor denne ordninga utbetalt nær 150 mill. kr i slike særskilte tilskudd til Q-Meieriene. For 2006 kan det forventes at slike tilskudd vil utgjøre om lag 35 mill. kr. Utover disse spesielle ordningene stilles alle aktører, inklusive Tine, overfor de samme betingelsene. I prisutjevningsordninga står alle meieriselskaper overfor de samme avgifter og tilskudd innenfor hvert anvendelsesområde av melken. Ordninga er for øvrig selvfinansierende og dekker også tilskudd til innfrakt av melk og til distribusjon av konsummelk. Selve oppbygginga av ordninga, som ble fastsatt under forrige regjering, er i dag videre basert på at alle aktører, inklusive Tines industri, skal kunne kjøpe melk fra Tine Råvare til en og samme pris, på åpne og sammenlignbare vilkår. Denne og den forrige regjeringa har hatt til vurdering et opplegg til forenkling, som samtidig skulle sikre konkurranse på like vilkår på en minst like god måte som i dag. Dette opplegget ville innebære at dagens etterregning ble erstatta av et normert krav til kapitalavkastning rettet mot Tines industri, og med videre sanksjoner dersom Tine ikke oppfyller forutsetningene. Som det er gjort rede for i St.prp. nr. 1 for 2006-2007, er det innenfor denne sammenhengen at myndighetene nå arbeider med et opplegg for verdivurdering av Tine. Ut fra dette legger jeg til grunn at nåværende system med etterkontroll og etterregning videreføres inntil videre, fram til en har fått utredet ei ordning som kan erstatte det kontrollsystemet vi har i dag. Det tas sikte på at verdivurderinga av Tine kan foreligge i løpet av 2007, og den vil kunne bli et viktig bidrag i det løpende arbeidet med å sikre konkurransen i meierimarkedet. I spørsmålet fra representanten Kielland Asmyhr impliseres det at han verken deler min eller den forrige regjerings oppfatning om at ordninga samla sett legger til rette for konkurranse på like vilkår. Jeg vil i den forbindelse peke på at det aldri vil være slik at staten kan garantere for lønnsomheten i private bedrifter, heller ikke på dette området. Ved siden av de offentlig fastsatte rammebetingelser er et selskaps økonomi i enda større grad avhengig av strategiske valg og faktiske tilpasninger både når det gjelder priser på råvarer og ferdigvarer, opplegg for distribusjon, teknisk drift av anlegg og annet.