Den lovproposisjonen som behandles i dag, er en del av oppfølgingen av de synspunkter FNs menneskerettighetskomite fremmet i en uttalelse av 3. november 2004. Komiteen konkluderer der med at rammen rundt KRL-faget og gjeldende fritaksordning er i strid med artikkel 18 nr. 4 i FN-konvensjonen, som handler om foreldrenes frihet til å sørge for sine barns religiøse og moralske oppdragelse. Regjeringen har tatt uttalelsen fra FNs menneskerettighetskomite til etterretning og forslår endringer i bestemmelsene om KRL-faget, i fritaksbestemmelsen og i læreplanen for å imøtekomme komiteens synspunkter. Jeg er veldig glad for at dette nå får meget bred oppslutning i Stortinget. Regjeringen har lett etter en løsning som på den ene side imøtekommer FN-komiteens uttalelse og samtidig er mest mulig samlende i skolen og i samfunnet. KRL-faget skal være et ordinært skolefag som normalt samler alle elever. Det skal være åpent, det skal bidra til innsikt, respekt og dialog på tvers av tros- og livssynsgrenser, og det skal fremme forståelse og toleranse i religiøse og moralske spørsmål. Dette er etter min mening ikke minst viktig i vår tid med mange konflikter med underliggende og/eller påståtte religiøse begrunnelser. Men skal vi lykkes med dette, er det en forutsetning at elevene så langt som mulig deltar i en samlet undervisning. Noen av de viktigste forslagene som er fremmet, er bl.a. at bestemmelsen i opplæringsloven om at den som underviser i KRL-faget skal ta utgangspunkt i lovens formålsparagraf, oppheves, dvs. at man fjerner den direkte forbindelsen mellom dette faget spesielt og formålsparagrafen. Dagens bestemmelser om fritak skilles ut i en egen bestemmelse for å tydeliggjøre at adgangen til fritak ikke bare er knyttet til KRL-faget, men til hele grunnskoleopplæringen. Det lovfestes at skoleeieren årlig skal gi informasjon om fritaksreglene til elevene og foreldrene til elever under 15 år. Og så presiseres det at skolen har plikt til å tilpasse undervisningen innenfor læreplanen når det er meldt om fritak fra aktiviteter og ulike arbeidsmåter. Det vil si at elevene skal få samme kunnskap som de andre elevene, men på en annen måte. Nå som før vil læreplanen for KRL-faget være slik at det ikke åpnes for forkynnelse eller undervisning som er forkynnende. Læreplanen skal likevel endres slik at det blir et tydeligere skille mellom de elementene som likevel kan oppfattes som religiøs utøvelse, og de som ikke kan det. Utover dette har Regjeringen også tatt initiativ til at vi skal forsere litt av den kompetanseutviklingen som skal skje i norsk skole de nærmeste år, akkurat når det gjelder KRL-faget, i lys av at det er en læreplan som innføres tidligere enn de andre læreplanene. Slik det ser ut i denne salen nå, kan dette virke som en liten sak. Den tar sikkert ikke så lang tid, men det har vært en meget krevende sak. Vi vet at det er ulike oppfatninger og sterke følelser knyttet til dette faget, og det er god grunn til å ha stor respekt for de ulike oppfatningene som hersker. Problemet er at de hver for seg ikke virker samlende. Jeg har i mitt arbeid med denne saken, og Regjeringen har i sitt arbeid med denne saken, vært veldig opptatt av å forsøke å unngå ulike former for fragmentering, at det fortsatt kan drives religionsundervisning i norsk skole, og at den er mest mulig samlende. Med stor grad av fragmentering, enten innenfor den offentlige skolen eller fordi det rett og slett ikke foregår noe særlig felles religionsundervisning i den offentlige skolen, vil til slutt hele religionsundervisningen sannsynligvis miste legitimitet. Jeg håper vi har funnet frem til en løsning som er til å leve med for flest mulig. Slik kan det jo virke, med den oppslutningen som proposisjonen her får. Noen har sagt til meg under arbeidets gang at de ikke kan skjønne at vi behøvde å gjøre noe med dette, fordi KRL-faget virker jo bra for det store flertall. Det er riktig, men en sak om menneskerettigheter dreier seg om respekten for mindretallet. Det jeg håper vi nå oppnår, er å respektere mindretallet på en tydeligere og bedre måte, samtidig som faget fortsatt kan fungere godt for det store, store flertall.