Tre ord uttrykker det vi føler om flodbølgekatastrofen i Asia annen juledag: sorg, samhold og takk - sorg over alle mennesker som er omkommet, samhold fordi vi må stå sammen om å hjelpe, og takk fordi så mange har gjort så mye og gitt så mye. Dette er en enorm katastrofe, som har gjort noe med oss alle. Den etterlater mye savn og smerte, men den utløser også mye engasjement, omsorg og giverglede. Flodbølgen rammet landene i Sør- og Sørøst-Asia særlig hardt, men den nådde også land på Afrikas østkyst. Antallet omkomne nærmer seg 160 000 mennesker, men det er frykt for at tallet vil stige. Over 1 million har blitt hjemløse. I tillegg til dødsofrene har flodbølgen lagt hele kystsamfunn, med boliger, skoler, næringsliv og kommunikasjoner, i ruiner. Ufattelig mange i disse landene har mistet sitt levebrød. Norge har sterke menneskelige bånd til denne regionen. Mange av våre innvandrere har familie og venner i land som ble rammet av naturkatastrofen. Mange nordmenn som ferierte i området, ble hardt rammet, og flere må regnes som omkomne. Noen får trolig aldri sine kjære hjem. La meg innledningsvis gi tre refleksjoner før jeg går inn på norsk innsats for å håndtere katastrofen. For det første: De som befant seg i de jordskjelvrammede områdene i Indonesia og i strandsonene der den påfølgende flodbølgen slo inn, ble rammet uten forvarsel. Ingen utenfra kunne derfor redde dem. De første livreddende heltedådene ble utført av dem som var der, men som selv unnslapp døden. Både feriegjester og lokalbefolkning viste personlig mot og snarrådighet som reddet liv. Vi andre er dem takk skyldig! For det andre: Hjelpearbeidet som landenes egne myndigheter og frivillige satte inn de første timene, kunne ingen andre ha gjort for dem. Særlig vil jeg framheve og takke for den hjelp og sykehusbehandling som mange norske skadde fikk i Thailand. For det tredje: Resten av verden kom først inn senere. Vi kom for å hjelpe våre egne, men også for å hjelpe de mange som bor der og ble rammet. Stilt overfor en slik katastrofe må vi alle ta innover oss det enorme omfanget den hadde, og være villige til å trekke lærdom for bedre å kunne møte framtidige kriser. Det er i dette perspektivet at jeg vil redegjøre nærmere for den norske innsatsen i forbindelse med flodbølgekatastrofen. Arbeidet pågår fortsatt. Dette blir derfor en foreløpig statusrapport for det arbeidet som hittil er gjort fra norsk side. En redegjørelse på dette tidspunkt kan ikke dekke alle sider ved det arbeidet som har blitt utført. Redegjørelsen bygger på den informasjon som det til nå har vært mulig å få fram. Tiden tillater heller ikke at jeg går inn på alle detaljer. Først noe om organiseringen og koordineringen av arbeidet hjemme og ute. Utenriksdepartementet fikk det første varselet om katastrofen kl. 05.10 annen juledag. På samme dag ble det iverksatt en rekke tiltak: Utenriksdepartementet tok straks kontakt med ambassaden i Bangkok, som kl. 06.50 bekreftet at det var en alvorlig situasjon, og at en umiddelbart så på muligheter for å reise ut til det rammede området. Utenriksdepartementets varslingsrutiner for alvorlige ulykker i utlandet ble deretter iverksatt. Statsministeren og utenriksministeren ble informert samme formiddag og deretter løpende oppdatert og trukket med i de overordnede beslutninger. Det første møtet i Utenriksdepartementets krisestab ble også holdt på formiddagen annen juledag. I henhold til Regjeringens prinsipper for krisehåndtering, som det tidligere er gjort rede for i stortingsmeldinger, ble straks koordineringsansvaret for håndtering av katastrofen tillagt Utenriksdepartementet, ettersom katastrofen fant sted i utlandet. Ambassaden i Bangkok kalte inn alt tilgjengelig personell da de ble klar over katastrofen. Ambassadene i New Dehli, Colombo, Dhaka, Jakarta og Kuala Lumpur ble også varslet. I tillegg til Utenriksdepartementets krisestab ble departementets saksbehandlervakt, som bl.a. tar imot og følger opp henvendelser, i løpet av få timer forsterket med tolv personer. Like etter kl. 12 gikk det ut en pressemelding fra Utenriksdepartementet med opplysninger om fem telefonnumre som kunne brukes for spørsmål vedrørende flodbølgekatastrofen. I løpet av tredje juledag ble ytterligere tolv telefonlinjer åpnet. Departementet etablerte annen juledag kontakt med de svenske, danske og finske utenriksdepartementer for utveksling av informasjon. Utviklingsministeren, helse- og omsorgsministeren og justisministeren ble også informert på katastrofedagen. Det ble samme dag kl. 12 truffet beslutning om å utløse den første bevilgningen til katastrofebistand, slik at de frivillige organisasjonene hadde finansiell sikkerhet nok til å starte sitt umiddelbare hjelpearbeid. Helse- og omsorgsdepartementet og Sosial- og helsedirektoratet iverksatte annen juledag sitt beredskapsopplegg. Direktoratet startet arbeidet med å forberede levering av nødutstyr og helseberedskapsmateriell og arbeidet med å sende helsepersonell til katastrofeområdene for å ta hånd om skadde og sørge for sikker hjemtransport. Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap har hatt beredskap fra annen juledag og kontinuerlig kontakt med alle fylkesmenn for å samordne og formidle informasjon fra sentrale myndigheter. Annen juledag sendte H.M. Kongen og jeg selv som statsminister kondolansetelegrammer til katastroferammede land. Her hjemme gjennomførte Utenriksdepartementet f.o.m. tredje juledag daglige koordineringsmøter med Statsministerens kontor, berørte departementer og statlige etater. Det ble også holdt daglige møter med reiselivsbransjen og forsikringsselskap. Det har vært koordinering mellom de nordiske regjeringene i alle faser av katastrofen og hjelpearbeidet. Selv har jeg også jevnlig stått i kontakt med mine nordiske kollegaer, og jeg reiser sammen med noen av dem til Thailand 15.-18. januar. Utenriksdepartementet ble tredje juledag forsterket med representanter fra Regjeringens kriseinformasjonsenhet. Det har vært holdt daglige pressekonferanser ved ett eller flere regjeringsmedlemmer mellom tredje juledag og 5. januar. Sentrale myndigheter har formidlet oversikt over gjennomførte og planlagte tiltak med jevnlige oppdateringer, bl.a. ved bruk av Internett. Representanter fra Regjeringen hadde møter med de parlamentariske lederne 30. desember og 3. januar, og det skal være et nytt slikt møte senere i dag. Etter hvert som meldingene gav mer informasjon om katastrofens omfang, ble det klart at den norske kapasiteten nær skadestedet måtte styrkes. Allerede samme dag som katastrofen inntraff, ble det besluttet å styrke ambassaden i Bangkok med to personer. I løpet av de tre neste dagene reiste ytterligere ni personer. Om kvelden annen juledag hadde ambassaden i Bangkok to personer på plass i Phuket. Det ble tredje juledag etablert et midlertidig ambassadekontor i Phuket, mens det samtidig kom personell på plass i Khao Lak og Krabi. Ambassadekontoret i Phuket gjennomførte fra og med nyttårsaften daglige informasjonsmøter sammen med politi, helsepersonell og prest. Et pårørendesenter ble etablert i Phuket første nyttårsdag. Fra den innledende akuttfasen, hvor hovedsaken var å få oversikt over og hjelpe nordmenn i utlandet, beveget vi oss etter hvert over mot en fase hvor det var størst behov for å hjelpe de personene som hadde kommet hjem til Norge, og de pårørende her hjemme. Regjeringen besluttet derfor 3. januar - i tråd med etablerte krisehåndteringsprinsipper - å overføre koordineringsansvaret fra Utenriksdepartementet til Helse- og omsorgsdepartementet som det mest berørte departement. Så noe om bistand til de skadde. I løpet av de par første døgnene fikk en et stadig klarere bilde av katastrofens omfang, og det ble klart at også mange nordmenn kunne være rammet av katastrofen. Norsk personell i Thailand prioriterte arbeidet med å finne norske omkomne og skadde nordmenn som trengte hjelp, samt leting etter barn som hadde mistet eller ikke fant igjen sine foreldre. Skadde pasienter ble etter første behandling løpende flyttet til sykehus innover i landet av lokale myndigheter. Omkomne ble samlet bl.a. i templer. Arbeidet med å gjennomgå sykehusene og samlestedene for omkomne viste seg derfor etter hvert å bli stadig mer krevende. På norsk initiativ ble alle sykehus i det sørlige Thailand kartlagt i et samarbeid mellom de nordiske land. Dette var en omfattende oppgave. Bare i Bangkok er det over 100 sykehus. Samtidig med dette letearbeidet måtte en bidra til registrering av savnede og omkomne, informasjon og annen hjelp til pårørende, bistand til ekstraordinær hjemreise for svært mange som ønsket det, og organisering av transport med pasientfly for dem som ikke kunne klare vanlig reisemåte. Tredje juledag besluttet norske helsemyndigheter å sende et medisinsk team med kompetanse innen kirurgi, akuttmedisin og psykiatri til Thailand. Teamet reiste dagen etter. Hovedoppgaven var å lokalisere norske statsborgere som var innlagt ved lokale sykehus, og klargjøre dem for hjemtransport. Ytterligere to team med kompetanse innen psykiatri og akuttmedisin reiste den 30. og 31. desember for å bistå med medisinsk og psykososial støtte til nordmenn i katastrofeområdet. Det vil fremdeles være behov for å ha norsk helsepersonell til stede i en tid framover for å bistå ambassadepersonellet og andre nordmenn som arbeider i området. I alt har mellom 60 og 70 norske helsearbeidere deltatt utenfor landets grenser. Disse kommer fra de regionale helseforetakene og fra Forsvarets sanitet. I tillegg har frivillige leger og annet helsepersonell bidratt i Thailand og på Sri Lanka. Totalt har det, så langt som vi kjenner til, vært innlagt i overkant av 50 pasienter på norske sykehus etter flomkatastrofen. De aller fleste er nå skrevet ut. På oppdrag fra helsemyndighetene organiserte Forsvaret de to spesialinnredede pasientflyene som har gått i skytteltrafikk mellom Thailand og de skandinaviske landene. Det første flyet ble rekvirert tredje juledag og drog fra Oslo 29. desember. Til sammen er 138 pasienter fraktet med pasientflyene. 50 av disse er norske, de øvrige i hovedsak fra Sverige. Det ble også sendt et helseteam for å ta imot og bistå nordmenn som landet i Stockholm, mens ambassadepersonell og frivillige både der og i Göteborg, Malmö og København bistod nordmenn i transitt. Så noen ord om håndtering av omkomne. Norge sendte to ekspertgrupper til Thailand og Sri Lanka onsdag 29. desember for å identifisere omkomne. Gruppene ble senere styrket med personell fra Forsvaret og samarbeider nært med eksperter fra andre land. Etter hvert som omkomne blir identifisert, vil vi i samarbeid med thailandske myndigheter sørge for transport hjem så raskt som mulig. Dette arbeidet er vanskelig og tidkrevende. Vi må også være forberedt på at mange omkomne aldri vil bli funnet. Situasjonen i Thailand var spesielt utfordrende på grunn av det store antallet norske turister der. Allerede om formiddagen annen juledag etablerte Utenriksdepartementet kontakt med reisebransjeavdelingen i Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon og Europeiske Reiseforsikring. På møter neste dag ble norske myndigheter orientert om turoperatørenes arbeid med å skaffe nødvendige ekstrafly for å få folk hjem. Bransjen framsatte da ikke noe ønske om bistand fra norske myndigheter til å skaffe flytransport. Tirsdag morgen, den 28. desember, opplyste turoperatørene til Utenriksdepartementet at de ikke klarte å skaffe nødvendig flykapasitet, og de anmodet derfor om bistand fra norske myndigheter til å få hjem alle som ønsket det. Utenriksdepartementet tok umiddelbart etter møtet tirsdag kontakt med de svenske og danske utenriksdepartementer, og en felles henvendelse ble rettet til SAS. Samme kveld ble det etablert en ordning med SAS om i første omgang ti ekstra flyginger. Så om mottak av hjemkomne til Norge. På Gardermoen ble det på kvelden tredje juledag etablert et helsemottak for hjemkomne fra de rammede områdene. På seks andre store flyplasser ble tilsvarende etablert tirsdag 28. og onsdag 29. desember. Over 3 500 personer fra de rammede områdene ankom i løpet av få dager norske flyplasser. Mottaket på Gardermoen ble onsdag 29. desember utvidet til å ta imot de store gruppene som kom med charterfly. Passasjerene ble tilbudt mat, klær og kontakt med helsepersonell. For øvrig bidrog en rekke offentlige og frivillige aktører i dette arbeidet. Barnefaglig kompetanse har vært til stede på alle de aktuelle flyplassene. En viktig oppgave på Gardermoen var å bistå og skjerme passasjerer og pårørende. De som ønsket det, ble fraktet med buss til flyplasshotellet, der Sivilforsvaret drev et omsorgssenter ved hjelp av personell fra Mental Helses hjelpetelefon. Mellom 200 og 300 personer, både passasjerer og pårørende, har benyttet seg av tilbudet. Så om bistand til pårørende og lokale myndigheter i Norge. Fylkesmannen, de regionale helseforetak og kommunene har en god beredskap for oppfølging av personer som har vært berørt av ulykker eller katastrofer. Det er opprettet flere støttesentre for pårørende rundt om i landet. De har en spesiell oppmerksomhet rettet mot barn. Det er etablert et nasjonalt krisenummer beregnet på hjemkomne pårørende, etterlatte og helsepersonell. Dette er tilknyttet et distriktspsykiatrisk senter i hver helseregion. I tillegg har flere kommuner opprettet lokale krisetelefonnumre for sine innbyggere. Fastlegene er blitt bedt om å kontakte alle som har kommet hjem fra de berørte områdene. De psykososiale teamene for flyktninger og asylsøkere i de regionale helseforetakene tar nå kontakt med lokale minoritetsmiljøer. Helse- og omsorgsministeren har hatt møte med representanter fra frivillige organisasjoner og pårørendegrupper som er blitt opprettet etter andre katastrofer eller større ulykker. På møtet deltok også representanter fra ulike innvandrerorganisasjoner og innvandrermiljøer. Helse- og omsorgsdepartementet samarbeider med Røde Kors om å legge til rette for pårørende som eventuelt ønsker å etablere støttegrupper e.l., og vil gi økonomisk støtte til arbeidet. Det er sendt ut tilpasset informasjon og veiledning til fylkesmenn, regionale helseforetak og kommuner om oppfølging av personer som har vært berørt av ulykker og katastrofer. Det ble laget egne opplegg for å møte barn i skoler og barnehager når de møttes etter ferien. Barne-, ungdoms- og familieetaten har i samarbeid med lokale myndigheter etablert beredskap overfor barn som har mistet en eller begge foreldre. Alle landets familievernkontor står klar til å støtte og hjelpe enkeltpersoner og familier. Det er over 30 000 innbyggere i Norge som enten selv er fra eller har foreldre fra land i Asia, som i større eller mindre grad er berørt av flomkatastrofen. Vi har kontakt med innvandrermiljøene for å fange opp deres behov, og vi vurderer løpende hvilke tiltak som skal tilbys berørte innvandrere i Norge. I tillegg blir informasjonsmateriell oversatt til aktuelle språk. Flodbølgekatastrofen har medført at det er satt i verk en rekke tiltak under flere departementers ansvarsområder. Noen av tiltakene er allerede gjennomført, og nye tiltak kan bli nødvendige. Ikke alle disse utgiftene vil kunne dekkes innenfor gitte bevilgninger. Helse- og omsorgsdepartementet vil derfor i første halvdel av februar fremme en proposisjon med forslag til nødvendige tilleggsbevilgninger for 2005. Så om økonomisk og juridisk bistand. Bortfall av ektefelle, foreldre eller barn er et stort personlig tap og har i tillegg økonomiske konsekvenser for den enkelte som er berørt. Det er derfor etablert en rekke ordninger og servicetiltak fra både offentlige og private for å bistå berørte i spørsmål knyttet til bl.a. trygd og forsikring. Personer som er direkte berørt av katastrofen, og deres nærmeste pårørende, kan ha et utvidet behov for advokatbistand. I disse tilfellene kan det tilstås fri rettshjelp. Justisdepartementet har sendt en orientering til fylkesmennene om hvordan dette kan håndteres. For å utløse rett til ytelser for savnede personer kreves det at det foreligger en dødsformodningsdom eller kjennelse. Slike saker vil bli prioritert av politiet og domstolene. Så om registrering av savnede. Utenriksdepartementet har ansvar for nordmenn i utlandet og mottok henvendelser om et stort antall mulig savnede eller omkomne nordmenn. Utenriksdepartementet tok imot og registrerte all relevant informasjon. Det ble hele tiden understreket at det knyttet seg stor usikkerhet til de tall og informasjoner som departementet gikk ut med offentlig. Denne situasjonen var ikke særegen for Norge. Alle land med borgere i det berørte området har hatt vesentlige endringer i anslagene for savnede og omkomne personer. Registreringsarbeidet hadde et langt videre formål enn å lage en savnetliste. Utenriksdepartementet skulle også skaffe seg oversikt over hvilken situasjon nordmenn i de berørte områdene befant seg i, om det var oppnådd kontakt med dem, om de var i god behold, eller om de var savnet eller omkommet. De første listene med personopplysninger ble sendt fra Utenriksdepartementet til Nye Kripos om kvelden annen juledag, og lister ble deretter jevnlig oversendt. 30. desember ble ansvaret for registreringen overført fra Utenriksdepartementet til politiet med et koordineringsansvar hos Nye Kripos. Nye Kripos offentliggjorde listen over savnede personer den 3. januar, samtidig som det ble understreket at listen ikke var endelig. Beslutningen om å offentliggjøre listen var resultat av en vanskelig avveining. Det kan være en stor belastning for pårørende å oppleve at personer er feilaktig oppført på en slik liste. På den annen side viste erfaringer fra både Danmark og Finland at offentliggjøring av listen førte til at mange navn meget raskt kunne strykes. Det samme skjedde i Norge. Politiet fjernet navnelisten fra sine nettsteder sist fredag av hensyn til de pårørende og fordi politiet ikke lenger har etterforskningsmessig behov for at listen ligger ute på nettet. Politiet vil heretter kun operere med to kategorier: antall savnede og antall identifiserte omkomne. Nye Kripos vil fortsatt offentliggjøre oppdaterte opplysninger på sin nettside. Så om norsk bistandsarbeid. Regjeringen har lagt stor vekt på å komme raskt i gang med å yte humanitær bistand. Det ble i løpet av de første dagene stilt i alt 100 mill. kr til rådighet for nødhjelpsarbeidet. Vi har fra første stund hatt tett kontakt med FN og et nært samarbeid med Røde Kors-bevegelsen og norske frivillige organisasjoner som allerede er etablert i området. De enorme utfordringer vi her står overfor, kan imidlertid ikke håndteres innenfor bistandsbudsjettet for 2005 uten at det ville gå på bekostning av bistanden til andre fattige land. Regjeringen la derfor fredag fram forslag om en tilleggsbevilgning på 1 milliard kr til bistand i forbindelse med flodbølgekatastrofen. Jeg har den ære på Regjeringens vegne å legge på presidentens bord proposisjon om bistand i forbindelse med flodbølgekatastrofen rundt Det indiske hav.