Jeg legger ikke skjul på at jeg er særdeles godt fornøyd med den innstillingen som foreligger til behandling i Stortinget i dag, nemlig en total revisjon av den eksisterende og meget restriktive bioteknologilov som ble vedtatt av Stortinget ved hjelp av Sosialistisk Venstreparti for relativt kort tid tilbake. Vedtaket som fattes i dag, er et pålegg – jeg understreker et pålegg – til den kommende regjering om å endre loven på alle vesentlige punkter, herunder liberalisering av fosterdiagnostikk og bruk av ultralyd tidlig i svangerskapet. Det har vært viktig for Fremskrittspartiet og meg selv at Norge, på linje med de øvrige vestlige land, må få delta i den revolusjonerende utviklingen av denne teknologien som skjer ellers i verden, og at norske forskningsmiljøer på like fot med andre skal kunne få delta i utviklingen på høyt internasjonalt nivå, noe som den nåværende bioteknologilov ikke gir anledning til. At jeg skulle få oppleve en snuoperasjon blant norske politikere på dette feltet på tampen av min karriere i Stortinget i en sak jeg har jobbet mye med, føles godt. Jeg vil også tro at de norske forskningsmiljøene og også den norske befolkningen vil være godt fornøyd med den innstillingen som nå foreligger. Jeg uttalte for godt og vel ett år siden, da Mehmet-saken var til behandling i Stortinget, og hvor Stortingets flertall innførte en dispensasjonsrett for preimplantasjonsdiagnostikk, at dette var første skritt på veien til å endre hele lovgivningen, som ville være direkte forskningshemmende for de norske miljøene så lenge den ble stående. Jeg fikk rett, ja, faktum raskere enn jeg hadde forventet. Med det flertallsvedtak som foreligger i innstillingen, fant ikke Fremskrittspartiet det nødvendig å ta opp sitt forslag fra Dokument nr. 8:64 for 2004-2005, men er nå en del av flertallsinnstillingen i saken. Forslag til ny bioteknologilov må være gjennomgripende i forhold til eksisterende lovgivning. Dette gjelder også fostermedisin og bruk av ultralyd. Et oppslag i avisen Vårt Land 3. juni hadde en uttalelse fra representanten Per Steinar Osmundnes som kan tyde på at Kristelig Folkeparti også i denne debatten vil bruke tid og krefter på å mistenkeliggjøre flertallet og annerledestenkende for å ville ha et sorteringssamfunn. Ja, det er faktum grovere enn som så. Jeg siterer følgende: «Med denne avgjørelsen bidrar flertallet – og SV – til at hele samfunnet blir et slags reality-show, der man hele tiden stemmer ut det svakeste ledd.» Dette er ikke bare en uhyrlig uttalelse, men en direkte sårende uttalelse, som jeg vil tilskrive den unge representantens politiske umodenhet og kunnskapsløshet. Bondevik-regjeringen har nå i snart fire år administrert den nåværende abortlov, hvor 14 000–15 000 friske fostre fjernes hvert år, og hvor ca. 70 pst. av senabortene skjer etter ønske fra kvinnen om å abortere fostre med kromosomfeil og fare for Downs syndrom. En retorikk særlig fra Kristelig Folkeparti, men også fra Høyre, går ut på at vi skal ha et samfunn med plass til alle. I teorien er jeg selvfølgelig enig i dette, men virkelighetens verden i Norge i dag viser noe helt annet. I dag har vi ikke tilrettelagt samfunnet slik at det gir plass til alle multihandikappede og deres foreldre på en god nok måte. Jeg lurer virkelig på av og til hvor god kjennskap Kristelig Folkeparti egentlig har til de kvinner og familier som mer eller mindre har latt seg tvinge til å la være å ta abort for å unngå å bli stemplet som annenrangs mennesker. Nylig kunne vi se i TV-ruten en ung mor med et multihandikappet barn som trengte familiens omsorg 24 timer i døgnet. Hun ble avspist med en omsorgslønn på 5 000 kr i måneden fra det offentlige. Den evige kamp som foreldre til handikappede barn fører mot det offentlige hjelpeapparatet, er slett ikke blitt noe mindre under den sittende regjering enn den var tidligere. Her burde virkelig regjeringspartiene føle større ydmykhet i forhold til at denne problematikken også har en barmhjertighetsside som er lite påaktet så langt i vårt samfunn. Jeg håper at det foreliggende forslag vil få flertall, og at denne loven kommer tilbake til Stortinget så raskt som mulig i neste periode. Da kan vi se fremtiden lysere i møte, også med tanke på forebygging og behandling av alvorlig syke medborgere.