Forsvaret og forsvarspolitikken er ikke tjent med symbolpolitikk og politiske spill fra Stortingets side. Men når en leser innstillingen, er det dessverre grunn til å stille spørsmål ved om det ikke er akkurat det som er tilfellet i denne saken. Det blir en debatt om ord, for mens regjeringspartiene og Fremskrittspartiet egentlig er enige om viktigheten av å få vurdert Forsvarets framtidige utfordringer i et mer politisk perspektiv – i tillegg til det fagmilitære perspektivet som forsvarssjefen skal gi i FS 2007 – er vi her uenige om konklusjonen. Regjeringen har allerede gjennom Soria Moria-erklæringen varslet at den vil «nedsette et bredt sammensatt utvalg for å forberede grunnlaget for en ny langtidsplan for Forsvaret fra 2009», og at utvalget også må se dette i et mer langsiktig perspektiv, med en tidshorisont fram mot 2020–2025. Helt siden i fjor høst visste vi at dette ville komme. Det visste også Fremskrittspartiet. Likevel fremmer de et eget forslag. I likhet med det Fremskrittspartiet fremmer forslag om i det private forslaget, mener også Arbeiderpartiet at sentrale valg og vurderinger knyttet til Forsvarets videre utvikling framover må gis en bredere behandling enn de rent militærfaglige vurderinger som FS 2007 vil kunne gi oss. Det er Høyre ikke enig i. De mener – slik de skriver i sine merknader – at «Forsvarets situasjon er godt utredet(...) frem til 2008.» (...) Men neste langtidsplan skal jo gå mye lenger enn til 2008. Vi mener at en kombinasjon av anbefalinger fra FS 2007 og fra et bredt sammensatt politisk utvalg vil kunne gi regjering og storting et godt grunnlag for å foreta de rette beslutninger for et forsvar for framtiden. Mye er oppnådd i arbeidet med å modernisere Forsvaret. Samtidig står Forsvaret overfor betydelige utfordringer på lengre sikt, ikke minst med tanke på å skape en langsiktig balanse mellom Forsvarets oppgaver, ambisjonsnivå og ressurstilgang. Forsvarets videre utvikling må derfor vurderes opp mot nasjonale og internasjonale utviklingstrekk. Vi må vurdere hva slags forsvar nasjonen har behov for sett i relasjon til bl.a. ulike sikkerhetspolitiske scenarioer og mulige framtidige trusselbilder, herunder Norges internasjonale forpliktelser knyttet til FN, NATO og europeisk og nordisk samarbeid. Vi må videre se på Forsvarets og militærmaktens rolle i relasjon til samfunnssikkerheten. Vi må vurdere Forsvarets ambisjonsnivå knyttet opp mot bl.a. temaer som industripolitikk, verneplikt og overordnede prinsipper i forhold til Forsvarets framtidige lokaliseringer. Nettopp på bakgrunn av at Fremskrittspartiet i sitt private forslag i stor grad tok utgangspunkt i de samme perspektiver og utfordringer som regjeringspartiene er opptatt av, forsøkte Arbeiderpartiet og SV i komiteen i det lengste å få til en samlet komitemerknad i denne saken. Jeg konstaterer dessverre at det ikke lot seg gjennomføre. Man kan derfor spørre seg om hva Fremskrittspartiets egentlige hensikt med dette private forslaget er når de avviser vår invitasjon til samarbeid om nasjonens framtidige forsvarspolitikk. Derfor – hvis det kun er symbolpolitikk og partimessige markeringer som skal telle og prioriteres – fortjener forslaget faktisk å bli avvist.