I proposisjonen foreslår Samferdselsdepartementet endringer i jernbaneloven for å legge til rette for konkurranse om avtaler om persontransport på jernbane. Saken deler komiteen på midten. Et flertall støtter Samferdselsdepartementets forslag, og et mindretall, bestående av Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, går imot. Som saksordfører kunne jeg ha tatt på meg den store oppgaven å redegjøre fullt og helt for flertallets syn. Jeg har imidlertid kommet til at det gjør nok representantene fra flertallet selv på en bedre måte enn jeg vil være i stand til. Jeg vil derfor konsentrere meg om å gå igjennom de punktene i innstillingen mindretallet har kommet til, og de deler av innstillingen som hele komiteen står bak. Da begynner jeg med det siste. Komiteen har understreket at sikkerhetsnivået fortsatt skal være et myndighetsansvar uansett de lovendringer som nå gjøres, og at det må etableres uavhengig av om det er en eller flere trafikkutøvere på jernbanenettet. Mindretallet er kritisk til det Regjeringen legger opp til. Man er kritisk også fordi dette skjer uten en utredning av den samlede effekten av dette for norsk jernbane. Konkurranseutsetting om sporet vil skje parallelt med privatisering av store drifts- og vedlikeholdsoppgaver i Jernbaneverket. Også disse store omleggingene skjer uten at det er gjennomført konsekvensanalyser. Mindretallet mener det er uheldig av hensyn til å ta vare på sikkerheten fullt ut, av hensyn til å sikre en høy kvalitet og av hensyn til de ansattes rettigheter. Vi vil også påpeke at den samme formen for parallelle omstillinger har vi hatt i luftfarten. Det er grunn til å advare, på bakgrunn av de problemene som har vært i luftfarten, mot at det samme skal skje med jernbanen. Mindretallet deler ikke Regjeringens tro på at en varslet konkurranseutsetting av all persontransport vil sikre arbeidsplasser, stimulere til nytenkning og styrke norsk jernbane på sikt. Vi er heller ikke forelagt erfaringer som tilsier at en eksklusiv enerett til å trafikkere enkeltstrekninger over en lang periode vil bidra til å nå de mål som Samferdselsdepartementet viser til. Mindretallet vil også peke på at det er mange ubesvarte spørsmål om hvorvidt jernbanen i framtiden vil kunne fungere som et sammenhengende transporttilbud. Det er grunn til å merke seg at Norge er et lite, langstrakt land, der det er viktig å samordne og utnytte begrensede ressurser optimalt. Mindretallet mener det er betydelige stordriftsfordeler, kostnadseffektivitet og synergieffekter knyttet til å videreutvikle NSB AS som et nasjonalt integrert transportselskap med enerett til persontrafikk. Mindretallet viser også til det som ble skrevet om problemstillingen i Nasjonal transportplan, men må konstatere at vi er et mindretall, og at det er et flertall for denne konkurranseutsettingen. Mindretallet er sterkt bekymret for det som skjer med NSB. Vi vil understreke at det er spesielt viktig å bidra til at NSB AS er et sterkt, nasjonalt transportselskap, og at NSB ikke vingeklippes, slik Regjeringen legger opp til i lovforslaget. Vi viser spesielt til forslagene til § 7b om å åpne for en ensidig plikt for NSB AS til å stille rullende materiell til disposisjon for konkurrerende selskaper som vinner anbud, og § 7c om å åpne for en ensidig plikt for eiere av verkstedsinfrastruktur – og det er det bare NSB som har i dag – å stille denne til disposisjon for konkurrerende selskaper. Disse to lovforslagene kan få svært uheldige konsekvenser for NSBs forretningsmessige frihet. De vil øke risikoen for tap av store samfunnsverdier og redusere NSBs muligheter til å konkurrere på like vilkår. Komiteen som helhet viser til at jernbanen har tapt terreng sammenliknet med privatbil, fly og ekspressbusser. Det viser behovet for satsing på investeringer i linjen, sånn at også Norge kan få en infrastruktur for jernbanetrafikk som er på linje med andre europeiske land. Jeg har lyst til å legge til at kombinasjonen av konkurranseutsetting og dårlig infrastruktur er skummel. Jeg vil kanskje gå så langt som å si at vi hadde vært mindre bekymret hvis det var sånn at infrastrukturen var helt på topp. Men å kombinere en gammel, nedslitt infrastruktur med full konkurranseutsetting vil det være grunn til å advare mot. Mindretallet mener at det ikke foreligger noe erfaringsgrunnlag og dokumentasjon på at den typen konkurranse som det her legges opp til, er positiv andre steder i verden heller. Samferdselsdepartementet skriver i proposisjonen at det er lagt stor vekt på å studere andre lands erfaringer med innføring av konkurranse. Mindretallet viser til det NSB skriver i sin høringsuttalelse, at «ingen andre land i Europa har tatt en tilsvarende risiko som følger av departementets forslag». Mindretallet mener at europeiske land har blandete erfaringer med konkurranseutsetting av jernbane. I Sverige har nye operatører på sporet gått konkurs eller sliter på strekninger hvor de har vunnet, som f.eks. Connex. Slike anbud har et betydelig svekket tilbud for passasjerene og økt press på de ansatte. Erfaringer fra Storbritannia, som var tidlig ute med konkurranseutsetting, er at de nå har Europas dyreste jernbanedrift, etter å ha gått langt i privatisering og konkurranseutsetting. Etterslepet og vedlikeholdet er svært stort, og driften og infrastrukturen er nå ført tilbake til det offentlige. Mindretallet vil også vise til proposisjonen og understreke at det ikke er snakk om konkurranse på sporet, men at vi snakker om konkurranse om sporet. Det vil si at det legges opp til store pakker som man skal konkurrere om å få ha eneretten til. Mindretallet frykter at investeringene som NSB har gjort i rullende materiell, som i de siste år beløper seg til over 5 milliarder kr, kan gå tapt i det opplegget Regjeringen nå legger opp til. Det er en samlet komite som vil understreke behovet for gjensidig reiseinformasjon og salg av billetter mellom to eller flere virksomheter som driver persontransport på jernbane, og som også vil peke på at reiseinformasjon mellom alle selskaper som driver forskjellige former for kollektivtransport, ville gjort det enklere for oss som kollektivreisende. Det er også en samlet komite som er opptatt av tilgjengelighet på jernbanen. De funksjonshemmedes organisasjoner har vært opptatt av at dette skulle inn i loven nå. Komiteen ber derimot Regjeringen komme tilbake til Stortinget på en egnet måte med spørsmål om universell tilrettelegging for funksjonshemmede i transportsektoren. Mindretallet er bekymret for det konkurransebyråkratiet vi ser utvikle seg. I dag vil sikkert representanter for Regjeringen skryte av at man har spart 10 mill. kr på at NSB har fått anbudet på Gjøvikbanen. Vi har brukt mange ganger det beløpet på å bygge opp konkurransekompetanse og konkurransebyråkrati både i NSB, i Jernbaneverket og i Samferdselsdepartementet. Så langt har mesteparten av erfaringene vært at de som har tjent mest på dette, er byråkratene som er satt til å administrere denne såkalte konkurransen. Jeg vil likevel si at når NSB har fått anbudet på Gjøvikbanen, er det grunn til å gratulere NSB med det. Jeg nærer heller ingen stor frykt for hva konsekvensene vil bli for selve driften av Gjøvikbanen. Det som det derimot er større grunn til å være bekymret for, er hvis man går videre med Bergensbanen og Sørlandsbanen, og så er det den samlede effekten av jernbanesystemet som sådant. Når det skjer, vil sikkert også konkurransebyråkratiet vokse ytterligere. Til slutt registrerer jeg at selv Aftenposten synes det går for langt når det gjelder konkurranseutsetting på jernbanen. De skrev i sin leder nylig: «Konkurranse og utsetting av oppgaver er ikke nødvendigvis det beste middel til å få bedre og billigere offentlige tjenester. Noen oppgaver løses faktisk både best og riktigst – og ikke minst billigst – innen egen organisasjon, selv om de i prinsippet godt kan utføres av andre.» Det spørs om nedbemanningen egentlig var så smart, sier de, og sikter til Jernbaneverket. Når blålysene blinker selv i Aftenpostens lederspalte, er det grunn til å være bekymret for konkurranseutsettingen.