Jeg har med stigende undring merket meg hvordan SV er blitt et utydelig haleheng til Arbeiderpartiet i kriminalpolitikken, og at det partiet som så tydelig tidligere stod opp og tok de svakestes parti, nå ikke kan støtte forslaget om regionale Barnas hus, ikke kan være med på å gi føringer for revisjon av voldsoffererstatningsloven for å rette opp urettferdighetene i den, og de kan heller ikke være med på å få en forpliktende framdriftsplan når det gjelder å tilrettelegge domstolen for hørselshemmede. Spørsmålet mitt til Olav Gunnar Ballo blir da om det er slik at SV ikke lenger har noen egen politisk vilje, eller hva som er forklaringen på at man ikke kan støtte de nevnte forslagene. Og så synes jeg han også skal forklare hvorfor SV kan gå imot et forslag i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen fra opposisjonen om å legge til rette for forskning på voksne innsattes opplæringsbehov. Eller er det slik at det nå er blitt innført et rød-grønt prinsipp om at man skal være uenig for uenighetens skyld?