Jeg er glad for å kunne stå bak en regjering som så kraftig har fokusert på dette tema, og som viser konkret handlekraft. Jeg er også glad for at det er en stor tverrpolitisk enighet om de tiltakene som lanseres. Det gikk ikke lang tid med det nye regimet før vi hadde vedtatt nye bestemmelser i staffeloven som gir et utvidet og bedre vern for offeret, og som gir en større strafferamme for voldsutøver. Dette går bl.a. på at vi gjorde loven gjeldende for flere typer offer, som fraskilte ektefeller og stebarn. Det gjelder også bestemmelsen som før ble kalt besøksforbud, hvor det var fysisk tilstedeværelse på bestemte steder som var i fokus, men som nå skal gjelde et mer generelt kontaktforbud. Vi har også gitt klare signaler inn i politietaten om å prioritere denne typen saker høyere. Vi har også kommet med og kommer til å komme med en rekke andre tiltak, som Barnas hus, prøveprosjekt med omvendt voldsalarm. Det er nedsatt et voldtektsutvalg, og vi har styrket advokatbistanden for offere. Vi vil også styrke tilbudet for å hjelpe dem som utøver vold, slik at de kan bryte sin egen voldssirkel. Til slutt vil jeg også nevne den satsingen vi gjør på DNA-registre, som kan bidra til å oppklare flere voldtektssaker. Selv om Regjeringen har stort trykk på dette, og det politiske miljøet har stort trykk på dette, holder ikke det. Vi trenger mye større fokusering på temaet generelt. Jeg savner medias fokusering. Det mangler ikke på reportasjer og saker som handler om gatevold blant unge menn i helgene, og det er jo fint. Men når det kommer til familievold, er det en øredøvende taushet. Henger det fortsatt igjen en kultur om at det å denge kona er en privatsak? Ja, dessverre så tror jeg det. Hvorfor møter man fortsatt utsagn som: Ja, men, du kan jo bare flytte ut. Vi må intensivere den lange, seige kampen for å endre holdninger til vold i nære relasjoner, for det er et holdningsspørsmål. Vold i hjemmet er ikke en privatsak, selv om det skjer innenfor husets fire vegger. Vi trenger flere som bryr seg, flere som sier fra, og flere og bedre tilbud for dem som rammes. For å illustrere hvor vanskelig det kan være for offeret, vil jeg avslutte med et dikt av den finsk-svenske forfatteren Märta Tikkanen. Jeg skal prøve å lese det på svensk, så får dere heller lytte til innholdet, og ikke til uttalen: «Først känns det sköntrent svindlande och obegripligtsköntatt det trots allt också finns de som serbakom fasadensom vetoch innserMen sen blir alltingbara ännu svårareSen kommer frågan:Varför går du inte?Otaliga gånger har jag varitpå vägom denhär perioden inte ärden sistadå går jagom elakheterna går ut överbarnendå går jagom han dessutom börjarljugadå går jagoch bär han nånsin handpå mejdå går jagnär barnen inte längreorkardå bara måste jagOch allting händeÄndå gick jag inteVarför?»