Representanten Sanner har rett i at vi har hatt en runde i Stortinget om dette spørsmålet tidligere. La meg innledningsvis bare si at SVs engasjement på dette feltet i utgangspunktet ikke dreier seg om Høyres forslag, nemlig at dette er et formål som burde ha egne skattesubsidier, men om andre typer tiltak. Gjennom arbeidsmiljøloven har de ansatte fått innflytelse og formell representasjon i bedriftenes organer. At arbeid, ikke bare kapital, skal være grunnlag for innflytelse, er en viktig del av den norske velferdsmodellen, som denne regjeringen forsvarer og vil videreutvikle. At det nå vokser fram flere bedrifter hvor de ansatte også får innflytelse gjennom medeierskap, er positivt, men jeg er skeptisk til at samfunnet skal stimulere til dette gjennom skattesubsidier, som både bryter med skattereformen og har uheldige fordelingsvirkninger. Det er overraskende for meg at Høyre nå kommer med forslag om å gjøre skattereglene for ansattes kjøp av aksjer gunstigere. Det er jo stikk i strid med sentrale mål i den reformen som Høyres tidligere finansminister Per-Kristian Foss selv satte i gang. Regjeringen Bondevik II gjennomførte en rekke innstramminger i skattleggingen av naturalytelser, med bl.a. den begrunnelse at disse bidrog til å uthule skattegrunnlagene i skattesystemet. Forslag som nå fremmes av bl.a. representanten Sanner, bryter med disse prinsippene og åpner igjen for å avlønne en avgrenset gruppe arbeidstakere med skattemessig gunstige ordninger. Jeg vil bare minne om at hensikten med skattereformen har vært å sikre større grad av skattemessig likebehandling av personer på samme inntekstnivå, uavhengig av kilden, av hvordan inntekten er opptjent. Forslagene fra Høyre vil bryte med dette prinsippet og føre til at arbeidstakere med ellers lik lønn betaler forskjellig skatt. Gunstige skatteregler for ansattes kjøp av aksjer kan føre til omfattende forskjellsbehandling når det gjelder skatteytere som får tilbud om slik avlønning, og de som ikke gjør det. Det er først og fremst høytlønte som har store økonomiske fordeler knyttet til opsjoner og aksjer i arbeidsforhold. En lempeligere beskatning av slike ytelser vil derfor gi størst lettelse til denne gruppen. Det vil dermed også ha fordelingsvirkninger. Som jeg har gjort rede for i svar av 16. mars, er det allerede i dag en viss stimulans i skattesystemet for at ansatte kan erverve aksjer i egen bedrift, ved at den skattepliktige fordelen kan reduseres med inntil 1 500 kr pr. år. Det er etter mitt syn liten grunn til å tro at bruken av aksjer og opsjoner blir for lav når skattereglene i stor grad likebehandler denne formen for avlønning med lønn. Etter mitt syn illustreres da også dette i redegjørelsen for bakgrunnen for forslaget som framsettes i Dokument nr. 8:28, hvor det bl.a. pekes på at i bedriftene der «de ansatte har fått tilbud om å kjøpe aksjer(...) (...) Jeg vil også minne om at aksjer og omfattende opsjonsprogrammer kan ha negative virkninger. Bedriftsledelsen – og dermed også ansatte – kan få for sterke motiver til å fokusere på kortsiktig verdistigning av selskapets aksjer, både gjennom økonomiske disposisjoner og i regnskapsføringen. En skal ikke gå så langt tilbake i tid før en kan finne eksempler på nettopp dette. Jeg er åpen for at medeierskap kan ha så positive virkninger både for demokrati og for verdiskaping at det likevel kan være riktig å vurdere en sterkere offentlig tilrettelegging, men altså ikke gjennom ytterligere skattesubsidiering av aksjer og opsjoner.