Det tar lang tid å komme seg på talerstolen. Det gjenspeiler også det norske samfunnet – det meste tar lang tid fordi det stort sett er kø. Det er det jeg skal prøve å komme inn på i mitt innlegg. Jeg registrerer at de to ordene som er brukt mest i debatten i dag fram til nå, er «historisk» – jeg vet ikke hvor mange titalls ganger det ordet er brukt fra de rød-grønne partiene – og så er det «Fremskrittspartiet», og der har jeg i alle fall mistet tellingen. Jeg tror at hvis vi summerer, vil denne debatten dele seg opp i 80 pst. på «Fremskrittspartiet» og 20 pst. på «historiske» bilder på budsjettet for 2007 fra de rød-grønne. Det viser seg så at det eneste historiske i budsjettet for 2007 er at en viderefører at folk skal stå i kø. Det er en kjensgjerning at når en beveger seg på venstresiden i norsk politikk og venstresiden generelt i politikken, forventer man at folk skal stå i kø. Det koster penger. Derfor synes jeg det er interessant at mange av de rød-grønne partiene har hengt seg opp i Fremskrittspartiets pengebruk. Tallene har variert fra 15,7 milliarder kr opp til 37 milliarder. For meg er faktisk ikke det så viktig. En kan gjerne ta debatten om hvorvidt det er et kostnadspress i Fremskrittspartiets budsjett, og hvorvidt det gir renteøkning og økt kronekurs. Men det debatten egentlig skulle ha dreid seg om, og som den er totalt fraværende i forhold til – og jeg skjønner godt at de rød-grønne ikke ønsker å diskutere det – er hva det koster å være unnfallen, altså hva det koster ikke å ta de grepene som Fremskrittspartiet tar. Det påstås også i et brev fra Finansdepartementet at Fremskrittspartiets budsjett legger opp til bare varige utgifter. Min påstand er at Finansdepartementet opptrer som amatører i svaret til finanskomiteen, fordi de sier ingenting om hvilken effektivitet, rasjonalisering og reduserte sykelønnsutgifter man får i forhold til når folk står i kø, ikke kommer seg ut i arbeid, de sier ingenting om at man får reduserte utgifter ved at man får færre uføre fordi det blir færre ulykker på vegene, at man får reduserte transportkostnader for offentlig og privat sektor. Det sier ikke Finansdepartementet noe om. Men for å ta et eksempel, så gjør stamvegutredningen det når det gjelder veg og infrastruktur. Stamvegutredningen sier at hvis du investerer 230 milliarder kr på veg, vil samfunnet sannsynligvis få besparelser på 90 milliarder i året i innsparte kostnader! Gjennom å fjerne ulykker og dødsulykker på vegene, som er kostnadsberegnet til nærmere 30 milliarder pr. år, og gjennom å redusere transportkostnadene både for privat næringsliv og for offentlig sektor, vil en få innsparinger på 60 milliarder kr pr. år. Det burde debatten ha vært om. Men jeg skjønner godt at det ikke er noen som legger vekt på det. Derfor er det veldig interessant å legge merke til at samtlige partier innenfor regjeringskonstellasjonen er historisk meget godt fornøyd med budsjettet på veg i 2007. De er så godt fornøyd at de nærmest tar bølgen, til og med Senterpartiet og representanten Lundteigen tar bølgen for budsjettet på veg for 2007. Hva er det så som kommer på veg for 2007? Det kommer 500 millioner på vegvedlikehold. Det Regjeringen gjør i 2007, er å opprettholde standarden på vegene våre. Hva er så standarden? Jo, bare 5 pst. av stamvegene våre har god nok standard. Det historiske løftet på veg i 2007 innebærer at denne Regjeringen holder fast på at standarden skal være akseptabel bare på 5 pst. av stamvegene våre. Det er det historiske og ikke noe annet. Jeg skjønner godt at det ikke er noen av de rød-grønne som har interesse av å se på at Fremskrittspartiets budsjett er delt opp i forskjellige områder. For den rød-grønne regjeringen spiller det ingen rolle om jeg reiser til Afrika og kjøper meg en kokosnøtt. Det har samme virkningen på norsk økonomi som om jeg hadde kjøpt kokosnøtta på Rimi. Om jeg ferierer to måneder i Thailand, har det akkurat samme virkningen på norsk økonomi som om jeg ferierer to måneder på Geilo. Det er noe av poenget fra Fremskrittspartiet. Vi vet at det tar tid å omvende noen økonomer. Men vi er låst fast i en tro på at uansett hvordan vi bruker kronene våre, har det samme virkning på norsk økonomi. Dette sier jeg, og dette legger jeg vekt på, fordi jeg vet at innenfor Senterpartiets rekker er de helt enige med Fremskrittspartiet, og innenfor Arbeiderpartiets rekker er de helt enige med Fremskrittspartiet. Og heldigvis er det flere og flere økonomer som vurderer det akkurat på samme måte som Fremskrittspartiet. Det er dette debatten burde ha vært om. Det som skjer med den rød-grønne regjeringens budsjett, er at de viderefører utgiftene. De ikke bare viderefører utgiftene, de viderefører økte utgifter, men så kaller de det velferd, for den rød-grønne regjeringen har ikke innsparinger noe sted. De pøser jo bare penger ut i det offentlige. La os ta det som ble sagt tidligere i dag: Statsråd Giske var på talerstolen og skrøt uhemmet av at kommunesektoren nå plutselig har fått 11,5 milliarder kr i 2006. Det har selvfølgelig ingen virkning på norsk økonomi. Men det er altså 11,5 nye milliarder inn i den norske økonomien, og over halvparten av disse milliardene var jo nye midler som ingen hadde budsjettert med – men det har ingen virkning på norsk økonomi, selvfølgelig. Men da Fremskrittspartiet foreslo 5 milliarder kr ekstra til vegsektoren i 2006, var det katastrofe. Da var det katastrofe, har vi hørt her i dag. Og noen snakker om at Fremskrittspartiet svartmaler! Ja, det blir interessant å lese referatene fra denne debatten med hensyn til Fremskrittspartiets politikk og budsjett, for maken til svartmaling fra de rød-grønne partiene når det gjelder Fremskrittspartiets opplegg, har i hvert fall ikke jeg hørt. Og så vil jeg si: To mennesker i sykehuskø er to svarte flekker for meg. Derfor ser jeg heller ikke at jeg er nødt til å gå i fella til de rød-grønne og si at alt er lyserødt. Men jeg påberoper meg retten til å påpeke at vi fortsatt ikke har løst de samfunnsoppgavene som vi står overfor. Men jeg registrerer, og det gjør vi med glede i Fremskrittspartiet, at vi er i fokus. Vi er veldig i fokus. Og det at alle partiene er opptatt av våre løsninger, gir oss faktisk tro på at vi vil få gjennomslag på et eller annet tidspunkt, ellers hadde vi ikke holdt på og jobbet så hardt som vi har gjort. Vi hadde heller ikke greidd å få 30 pst. oppslutning på meningsmålingene hvis ikke folk hadde trodd at våre løsninger var de rette. Jeg registrerer at vi med vårt opplegg til og med vil rasere flyplassnettet. Det sier statsråden i dag. Vi vil rasere flyplassnettet. Ja, hvordan gjør vi det? – I hvert fall ikke ved å bevilge mindre penger. Vi vil jo bevilge mer penger, og vi vil skape forutsigbarhet i finansieringen av flyplassene våre, i motsetning til den sittende regjering som ønsker å basere det på overskuddet fra fire flyplasser. Men vi vil altså rasere fordi vi vil ha et annet system. Jeg registrerer også at vi vil rasere jernbanen – veldig interessant, for faktum er at vårt forslag til jernbane i 2007 er like stort som den sittende regjerings forslag i 2006. Det utgjør altså én kilometer jernbanespor i forskjell, så årets budsjett på jernbane er meget bra. Men når vi i årets budsjett på jernbane kopierer regjeringspartienes budsjett på jernbane i 2006, er det en rasering. Én kilometer jernbanespor er en rasering av jernbanen! Og vi raserer selvfølgelig kommunesektoren. Ja, den går jo med dunder og brak rett vest! Poenget er at Fremskrittspartiet har akkurat de samme bevilgningene til kommunesektoren, kanskje større enn de Regjeringen har, bare at vi har andre strukturer. Det er jo det denne type debatter skulle ha basert seg på, at vi i Norge kanskje må stikke fingeren i jorda og se muligheten for at vi kan endre struktur – forvaltningsstruktur, departementsstruktur, økonomisk struktur – for å se hvorvidt vi kanskje kan greie å få igjen noe mer for de pengene vi allerede leverer ut, både til offentlig sektor og privat sektor.