Fremskrittspartiet fremmer i dette dokumentet forslag om at Regjeringen må fremme en energipolitisk handlingsplan for å sikre den innenlandske kraftforsyningen, både på kort og på lang sikt, i alle deler av landet. Dette forslaget fra Fremskrittspartiet avvises dessverre av regjeringspartiene, men på den andre siden merker vi oss at forslaget gledelig nok støttes av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Det at Fremskrittspartiets forslag nå nedstemmes av det rød-grønne flertallet, er etter mitt syn svært uheldig. På den andre siden er denne avvisningen fra de rød-grønne svært betegnende for den påtagelige handlingslammelse Regjeringen er preget av i energipolitikken. Fremskrittspartiet har i flere år etterlyst en langt mer offensiv og handlekraftig norsk energipolitikk – dessverre uten å få særlig gehør hittil. Fremskrittspartiet ser derfor behovet for å sette landets forsyningssikkerhet og energisituasjon totalt sett inn i et mer helhetlig perspektiv gjennom en energipolitisk handlingsplan. Vi mener bl.a. at det er behov for å drøfte og analysere de samfunnsmessige skadevirkningene dersom et tørrår inntreffer og kraftsituasjonen blir prekær i Norge. Det er viktig gjennom en energipolitisk handlingsplan å formulere klare energipolitiske målsettinger og peke på energipolitiske strategier som samlet sett kan bidra til å øke den innenlandske kraftproduksjonen for å styrke den stadig mer anstrengte kraftbalansen i Norge. Fremskrittspartiet mener det er viktig å øke den innenlandske kraftproduksjonen og gjøre oss mindre importavhengige av strøm i framtiden. Resultatet av at man tidligere ikke har villet lytte til advarende røster som har pekt på behovet for økt kraftproduksjon, er at vi har fått en stadig strammere kraftbalanse i Norge de siste årene. Norges kraftforsyning er helt spesiell i verdenssammenheng, for Norge henter 99 pst. av strømforbruket fra vannkraft, og ingen andre land i hele verden er i nærheten av å være så ensidig avhengig av vannkraft som nettopp Norge. Landets ensidige avhengighet av vannkraft gjør oss spesielt sårbare i år med nedbørssvikt, såkalte tørrår. For det er et stort paradoks at verdens tredje største eksportør av olje og gass og verdens sjette største produsent av vannkraft, Norge, nå er kommet i den uheldige situasjon at vi selv i et normalår for nedbør er blitt helt avhengige av å importere store mengder elektrisk kraft fra danske kullkraftverk og svenske atomkraftverk. Norge har etter mitt syn altfor lenge hvilt på laurbærene etter energiloven i 1990. Den gangen var Norge et energipolitisk foregangsland ved å deregulere kraftmarkedet som et av de aller første land i Europa og i verden. Norsk olje- og gassproduksjon har riktignok økt betydelig siden 1990-tallet, men økningen i kraftproduksjonen har vært helt marginal siden energiloven ble vedtatt i 1990. I 1990 var f.eks. kraftproduksjonen totalt i Norge nesten 122 TWh, mens kraftforbruket den gang bare var 106 TWh. Men fra 1990 til 2005 økte det norske innenlandske kraftforbruket med hele 20 TWh, altså tilsvarende 19 pst. økning i en 15-årsperiode, mens økningen i produksjonskapasiteten i samme periode bare var rundt 1/4 av forbruksøkningen. For eksempel var økningen i det innenlandske kraftforbruket i tiårsperioden fra 1990 til 2000 18 TWh, mens kraftproduksjonen altså bare økte med 3,9 TWh. Gapet mellom økningen i forbruk og produksjonskapasitet er blitt dramatisk større de siste 10-15 årene. En slik dramatisk svekkelse av kraftbalansen tilsier at vi trenger en mer helhetlig gjennomgang av situasjonen i form av en energipolitisk handlingsplan, der man analyserer og synliggjør utfordringer og løsninger vedrørende landets forsyningssituasjon. Jeg må si frustrasjonen nå er blitt stor i Fremskrittspartiet over Regjeringens mangel på energipolitisk handlekraft. Det bare snakkes, det handles nesten ingenting. Det virker nesten som om den eneste energipolitiske handlingsplanen Regjeringen har, er å bruke mest mulig energi på å motarbeide Fremskrittspartiets mange forslag. Det er en lite konstruktiv energipolitisk linje fra Regjeringens side. Jeg fremmer avslutningsvis derfor forslaget i innstillingen fra mindretallet, der Fremskrittspartiet er med.