Regjeringa ber om Stortingets tilslutning til ratifikasjon av UNESCOs konvensjon om å verne og fremme et mangfold av kulturuttrykk. Det er brei enighet om tilslutning til konvensjonen i komiteen. Konvensjonen om kulturelt mangfold ble vedtatt på UNESCOs generalkonferanse 20. oktober 2005, der kun to stater stemte imot. Arbeidet med konvensjonen ble igangsatt i 2003, og skiftende regjeringer har aktivt støtta arbeidet med å få til en slik konvensjon. I St.meld. nr. 19 for 2002-2003, En verden av muligheter, gikk daværende regjering inn for at Norge aktivt skal delta i det internasjonale arbeidet for vern og fremme av kulturelt mangfold. Det er i den forbindelse viktig å understreke betydningen av at regjeringa Stoltenberg har vedtatt at 2008 skal være markeringsår for kulturelt mangfold her hos oss. Formålet med konvensjonen er å gi medlemslandene reelle muligheter til å utforme en kulturpolitikk som bygger på et mangfold av kulturuttrykk, og ratifikasjonsprosessen pågår nå i en rekke stater, bl.a. i EU. Konvensjonen anses som en sak av stor betydning, og det er derfor nødvendig med Stortingets samtykke til ratifikasjon i medhold av Grunnloven § 26 annet ledd. Fortalen til konvensjonen framholder at et mangfold av kulturuttrykk er en viktig forutsetning for demokrati, toleranse, sosial rettferdighet og gjensidig respekt mellom folk og kulturer. Det understrekes også at kultur er viktig for sosial samhørighet generelt og bemerkes spesielt at kultur gir mulighet til å forbedre kvinners status. Det er også grunn til å merke seg at opphavsrettens betydning blir understreket når det gjelder å støtte skapende kulturvirksomhet. Et mangfold i kulturlivet, der ulike kulturuttrykk får mulighet til utfoldelse, er også et viktig grunnlag for å skape et kvalitativt bedre kunst- og kulturliv. Konvensjonen framholder at kultur og kulturell aktivitet har to sider, en økonomisk og en kulturell, og at kommersielle hensyn ikke må få dominere kulturlivet. Det er en av konvensjonens viktigste perspektiver. Konvensjonen holder fram at globaliseringsprosessene skaper nye betingelser for samspill mellom kulturer. Samtidig understreker konvensjonen at dette kan være en utfordring for det kulturelle mangfoldet, med fare for ubalanse mellom rike og fattige land. Dette er et fokus som man ikke må tape av syne i det videre arbeidet. Konvensjonens intensjon er nedfelt i 35 artikler som bl.a. inneholder veiledende prinsipper, virkeområder og tiltak for konvensjonen. Likeledes defineres de enkelte begrepene som benyttes i konvensjonen, samt regler for partenes rettigheter og forpliktelser. Konvensjonen har vært på høring, og 30 høringsinstanser, bl.a. seks departementer samt ulike organisasjoner og institusjoner, har uttalt seg positivt til konvensjonens tekstutkast. Konvensjonen bygger på en grunnleggende oppfatning av det kulturelle mangfoldets betydning for demokrati, utvikling og samhandling både lokalt, nasjonalt og internasjonalt. Samtidig er det viktig at konvensjonen understreker betydningen av å ivareta tradisjonelle kulturuttrykk i kombinasjon med økt åpenhet for et mer variert og inkluderende kulturelt samfunn. Det er også viktig at konvensjonen har som intensjon å verne sårbare kulturuttrykk i utviklingsland gjennom det rammeverk som legges for internasjonalt arbeid. Et viktig forslag som er nedfelt i konvensjonens Artikkel 18, er opprettelsen av et internasjonalt fond for å fremme kulturelt mangfold. Dette fondet skal forvaltes av en mellomfolkelig komite, og det er grunn til å tru at fondet vil være et godt redskap også for vårt lands kunst- og kulturliv i en internasjonal og globalisert verden.