Stortinget skal i dag gi samtykke til at det gis konsesjon for å overføre vann mellom Breidalsvatnet og Raudalsvatnet i Skjåk kommune i Oppland. Samtykket innebærer en optimalisering i et område med kraftutbygging som har vært preget av to reguleringsmagasiner fra 1940-tallet. Vi får på den måten et tilskudd av ren og fornybar vannkraft gjennom å utnytte eksisterende vannkraftstruktur enda bedre ved svært moderate inngrep. Prosjektet gir også en langt mer effektiv og miljøvennlig ressursutnyttelse enn om vi skulle gjennomført utbygginger av tilsvarende størrelse i urørte områder. Dette overføringsprosjektet til Glommens og Laagens Brukseierforening skiller seg både teknisk og inngrepsmessig fra Øvre Otta-prosjektet som Stortinget behandlet i 1999. De fleste sideelvene fra prosjektet den gang ble vernet i forbindelse med suppleringen av Verneplan for vassdrag som Stortinget vedtok i februar. Det prosjektet som Stortinget skal ta stilling til i dag, tar ikke inn en eneste sideelv, men er begrenset til tapping av vann gjennom en tunnel mellom to om lag 60 år gamle magasiner. Vi har derfor ingen omkamp i dag i forhold til den saken Stortinget behandlet i 1999, slik SVs representanter antyder i komiteinnstillingen. Regjeringen følger her opp tidligere føringer fra Stortinget som bl.a. har kommet til uttrykk ved behandlingen av vasskraftmeldingen og forsyningssikkerhetsmeldingen. Regjeringens forslag innebærer at det blir bygd ut ny kapasitet på ca. 125 GWh pr. år. Dette tilsvarer det årlige forbruket til over 6 000 husstander. Regjeringen har lagt vekt på lokalsamfunnets og regionens sterke ønske om en utbygging i området. For en liten utkantkommune vil dette prosjektet bety mye økonomisk gjennom konsesjonsavgifter og konsesjonskraft og ved inntekter gjennom naturressursskatt og ikke minst eiendomsskatt. I tillegg vil prosjektet gi godt med arbeidsplasser til folk i dalføret i anleggsperioden. Jeg har også merket meg den positive holdningen til prosjektet som både fylkesmannen og fylkeskommunen har gitt til kjenne. Det har vært sjelden kost med en slik samstemmighet om et kraftutbyggingsprosjekt de senere år som det vi her er vitne til. Jeg registrerer med stor tilfredshet at det nå ligger an til at Regjeringens forslag vil få et solid flertall i Stortinget her i kveld. Jeg er sterkt opptatt av at vi setter inn tiltak for å skape balanse mellom tilbud og etterspørsel i kraftmarkedet. Det hadde vi en frisk debatt om i forrige uke. Dette gjør vi ved å ha fokus på forbrukssiden gjennom det arbeidet som bl.a. gjøres av Enova, men vi må også fokusere på å bygge ut ny kapasitet. Vannkraften vil fortsatt være vår viktigste miljøvennlige energikilde i mange år framover. Vannkraft fra småkraftverk vil gi et betydelig tilskudd av ny kraft. Det er dessuten fortsatt mulig å få en god del mer kraft ut av de eksisterende vannkraftverkene våre ved hjelp av opprustninger og utvidelser. Denne regjeringen har lagt godt til rette for at vi skal kunne få utnyttet dette potensialet i årene som kommer. I Sem-erklæringen går regjeringspartiene inn for at eksisterende vannkraftstruktur må utnyttes bedre. Det prosjektet vi behandler her i kveld, er det beste eksempel i så måte. I den tid Samarbeidsregjeringen har vært i virksomhet, er det gitt tillatelse til vannkraftprosjekter med en produksjonskapasitet på om lag 2,1 TWh. Dette tilsvarer det volumet som det ble gitt tillatelser for i hele perioden fra 1991 til oktober i 2001. Dette viser med all tydelighet at vannkraftepoken ikke er over, men vi har sett en vridning fra store nye prosjekter over til den type prosjekter som jeg nettopp har beskrevet. Det vil uansett være slik at vi må veie miljøulempene i det enkelte prosjektet opp mot fordelene, og dette må gjøres uavhengig av størrelsen på prosjektet. Gjennom konsesjonssystemet vil det bli vurdert om miljøvirkningene er akseptable i forhold til nytten. Jeg er svært glad for den støtten som et solid flertall her i salen nå gir til dette prosjektet som ligger her. Det vil være med på å bidra til å styrke balansen, og det er et glitrende eksempel på den typen prosjekter som vi realiteten ønsker mer av.