I noen jobber er kanskje snakketøyet viktigere enn fotarbeidet, og da går det an å gå på jobben sjøl om beina ikke er helt gode, og det er litt av det denne saken dreier seg om i dag. Det dreier seg om lovendringer som en enstemmig arbeids- og sosialkomite tilrår Stortinget å vedta, som en oppfølging av det arbeidet som har vært gjort i høst av det partssammensatte utvalget som har vært ledet av statsminister Jens Stoltenberg. Lovendringene som blir lagt fram nå, kom etter en prosess som kanskje har vært vanskelig, men som har resultert i en hel rekke tiltak og bevilgninger som både Regjeringen og komiteen er overbevist om kommer til å bidra til å få ned det økende sykefraværet. I Norge har vi en veldig høy yrkesdeltakelse. Det er veldig mange i Norge som er i jobb. Men vi har også et høyt og et økende sykefravær. Det har vært bekymringsfullt, ikke fordi folk ikke skal kunne være syke, men fordi vi ser en tendens til at kravene blir høye, at kanskje mange arbeidsplasser ikke greier å tilpasse seg slik at folk får arbeidsrelatert sykdom, men også at man ikke kan tilpasse arbeidsplassen slik at man kan gå på jobben sjøl om man har en skavank eller en sykdom. Derfor har IA-avtalen tatt for seg dette. Den har virket i flere år. Den har hatt tre hovedmål: å redusere sykefraværet, å inkludere flere i arbeidslivet og å få flere seniorer til å stå i arbeid. Det er vel slik at det ikke har vært særlig god måloppnåelse på noen av disse feltene. Derfor kom Regjeringen med et forslag i det opprinnelige budsjettet. Etter de reaksjonene som kom da, har man satt ned en arbeidsgruppe, og resultatet er da en pakke der de statlige etatene har fått fornyete oppgaver og forsterket ansvar, partene i arbeidslivet har fått nye virkemidler og forpliktelser, og det bevilges også mer penger til kjøp av helsetjenester og rehabilitering. Det arbeidsrelaterte sykefraværet har kanskje vært mest i fokus når man har jobbet i denne arbeidsgruppen. Derfor er det nå laget nye regler både for at man skal ha en kjappere oppfølging av den enkelte som har blitt syk, forsterkede forpliktelser overfor arbeidsgiver for å legge til rette på arbeidsplassen for intern rehabilitering og attføring på den enkelte arbeidsplass, men også for at man skal kunne følge opp bedre sammen med f.eks. primærlegen eller annet helsepersonell. Her har også primærlegene fått nye plikter. Men det er viktig, som komiteen også sier, at dersom legen skal være til stede i de dialogmøtene som det nå er vedtatt skal gjennomføres både etter seks uker, tolv uker og seks måneder, så er det fint, men det er arbeidstakeren som i så fall må ønske det og mene at det er hensiktsmessig. Det er viktig å understreke at en diagnose ikke skal være tema i et slikt møte, men at det er funksjonsvurderingen og oppfølgingen på den enkeltes arbeidsplass som skal være tema for disse møtene. Det er også viktig å understreke at de ansatte har rett og mulighet til å ha med seg tillitsvalgt og verneombud i disse sakene, og det er også viktig å understreke at alle bedrifter som har bedriftshelsetjeneste, også de som har det uten at de har plikt til det etter arbeidsmiljøloven, skal ha med seg bedriftshelsetjenesten på disse møtene. Det er viktig for at man skal kunne få god nok tilpassing for den enkelte, men jeg tror også det er viktig at de ulike virksomhetene kan lære ganske mye av systematisk helsearbeid hvis man jobber med dette på den måten. Det er også viktig å understreke at både gradert sykemelding og aktiv sykemelding skal kunne brukes i perioder der det kanskje er pauser i rehabilitering og attføring knyttet til de nye ordningene. Det er også viktig å huske på at den ordningen som legene nå blir pålagt, må utformes på en slik måte at legene faktisk følger opp de nye forpliktelsene i folketrygdloven – at ikke alle andre plikter går foran plikten til også å være med og bidra til at sykefraværet går ned, og at bedriftene har et bedre tilpasset tilbud til sine ansatte.