La meg først si at jeg er enig med representanten Sjøli i at det er altfor lang ventetid for barn og unge som venter på å få hjelp av psykiatrien. Det gav jeg også uttrykk for i svar på et spørsmål fra representanten Lønning i spørretimen 1. mars i år. Ventetida for dem som har påbegynt behandling, har økt, som representanten påpeker, fra 86 dager i 2. tertial 2005 til 96 dager på samme tidspunkt i år. Men antallet behandlinger har økt fra 4 572 til 5 002 i samme periode. Det kommer altså stadig flere barn og unge til. Jeg mener det er positivt at flere barn som trenger det, får behandling for psykiske lidelser, men jeg er også helt enig i at ventetida må ned. Og vi må prøve å kombinere begge de to tingene. Regjeringa vil på den bakgrunn styrke retten til helsehjelp for barn og unge ved å innføre en særskilt ventetidsgaranti. I desember 2005 satte jeg som kjent ned en arbeidsgruppe som fikk i oppdrag å utforme en ordning med en særskilt ventetidsgaranti for barn og unge. Den skulle også foreslå hvordan retten til helsehjelp for barn og unge med rusavhengighet eller psykiske lidelser kan styrkes. Arbeidsgruppa leverte sin enstemmige innstilling i juni 2006, og den har vært på høring med frist 1. november i år. Innføring av ventetidsgaranti krever endring av lov om pasientrettigheter, slik at saken vil bli forelagt Stortinget. Vi hadde en omfattende debatt om bruk av avtalespesialister i Stortinget for en knapp uke siden. Der slo jeg fast at privatpraktiserende avtalespesialister er en verdifull ressurs og en vesentlig del av spesialisthelsetjenesten. Jeg sa også at ordninga skal bevares og videreføres. Regjeringa ønsker å legge til rette for at vi får en god oppgavefordeling mellom avtalespesialister og helseforetakene, og vi vil sikre likeverdig tilgjengelighet til spesialisthelsetjenester. Jeg vil nå sette i gang et utrednings- og utviklingsarbeid for å integrere avtalespesialistene på en bedre måte i de regionale helseforetakenes sørge for-ansvar. Representanten Sjøli ber meg redegjøre for omfanget av ledig kapasitet hos avtalespesialister og andre private aktører innenfor psykisk helsevern. En pasienttelling fra 2000 viste at 4,2 pst. av barn og unge som ble behandlet i psykisk helsevern, fikk denne behandlinga av avtalespesialister. Jeg kan fort bli enig med representanten i at disse tallene er gamle. Jeg vil derfor vurdere om barn og unge skal omfattes av en ny pasienttelling neste år, slik at vi får en bedre oversikt over tilbudet. Jeg synes ikke dette er tilfredsstillende. Faktum er at departementet pr. i dag ikke har oversikt over ledig kapasitet hos avtalespesialister og andre private aktører innenfor psykisk helsevern. Vi arbeider derfor med å forbedre rapporteringsopplegget for private avtalespesialister. I rammeavtalen mellom regionale helseforetak og profesjonsforeningene er partene bl.a. enige om at informasjon om avtalespesialistenes ventetid skal være tilgjengelig for pasientene. Det er det slett ikke alltid i dag. Antall årsverk i avtalepraksis har vært stabilt siden 1998 og er i 2005 på 173 psykiatere og 412 psykologer. Vi kjenner ikke til hvor mange som behandler barn og unge, og hvor mange som behandler voksne. Som jeg tidligere har opplyst i Stortinget, kjenner jeg ikke til at det er stor pågang for å etablere nye tilbud innen psykisk helsevern for barn og unge. Antallet i dag er meget beskjedent. Eventuell ledig kapasitet i foretakene skal utnyttes best mulig, bl.a. gjennom god arbeidsdeling i og mellom sjukehusene. Det er de regionale helseforetakenes ansvar å sørge for dette. Målet er at vi skal utnytte kapasiteten i det psykiske helsevern i offentlig sektor langt bedre enn vi gjør i dag, slik at barn og unge får raskere behandling. Jeg vil legge til: Det er slik at Regjeringa er opptatt av å bruke også de private avtalespesialistene mer, i den grad det er rom for det, for å hjelpe barn og unge.