Jeg har to momenter til Lars Sponheim. Det ene er at jeg følte at innlegget hans i veldig stor grad manglet konstruktive, klargjørende uttrykk for hva som er Venstres løsning på hvordan vi kan lykkes i Afghanistan. Det andre jeg vil bruke tid på, er å si at jeg reagerer på den framstillingen som går ut på at det nærmest er slik at det er bred enighet i Stortinget om utenrikspolitikken, der SV plasserer seg på sidelinjen. Det er ikke riktig. For det første er det slik at det har vært uenighet om mange ting oppigjennom i spørsmål som dreier seg om utenrikspolitikk. Vi har i vår regjering fokusert på at vi i mindre grad skal bidra i koalisjoner av villige. Vi har sagt nei til det og trukket oss ut av «Enduring Freedom», for istedenfor å fokusere på ISAF. Vi har sagt vi i større grad skal prioritere FN enn det den forrige regjeringen gjorde, som brukte lite krefter på det. I tillegg er det slik at Fremskrittspartiet i sak etter sak som gjelder Israel og invasjonen av Irak, har plassert seg på siden av det som er det store, brede stortingsflertallet.