Her er det en samferdselspolitiker som melder seg på i salderingsdebatten. Det har gått dårlig med norsk økonomi i mange år nå! Staten har måttet spinke og spare og snu hver eneste krone – særlig har det gått ut over statens veibygging. Gjennom mange år har det vært så smått med kroner i statskassen at det dessverre ikke har vært nok til å finansiere nødvendig bygging av riksveier. Det er denne pinaktige, trange økonomien med altfor lite penger som har tvunget et flertall i Stortinget – et større flertall med flere partier enn de til enhver tid sittende regjeringspartier – til å skrive ut tvangslån til bilbrukere i enkelte strøk av landet. Ja, så vanskelig har det vært for regjering og stortingsflertall å finansiere statens veier at det ved utgangen av fjoråret, altså i 2005, var 11,6 milliarder kr, som flere har vært inne på, i samlet bompengegjeld for prosjekter som er ferdigstilt og som er igangsatt, og der tvangslån – ofte omtalt som bompenger – er en del av finansieringsgrunnlaget. Som alle i denne sal vet, og som folk flest også inderlig godt vet, er dette bare delvis riktig. Dessverre er det riktig at bompengegjelden samlet utgjør 11,6 milliarder kr, altså målt ved fjorårets årsskifte. Mange – svært mange – bilbrukere, både privatpersoner og bedrifter, blir minnet om dette ikke bare daglig, men flere ganger om dagen. Hver gang de passerer bomstasjonen, blir de minnet om at de samtidig betaler renter og avdrag på et lån de som låntaker er blitt påtvunget gjennom statlig tvangslån. Heldigvis er det ikke riktig at staten har dårlig økonomi og har hatt det i mange år. Tvert imot er det nettopp slik at staten er rikere enn noen gang, at rikdommen har strømmet på og nå faktisk fosser inn i statskassen. I et ferskt regneeksempel har professor Øystein Noreng med et sett rimelig realistiske forutsetninger pekt på at fondet ved utgangen av 2030 kan være på 10 000 milliarder kr. Jeg minner om at anslaget ved utgangen av 2007 er på ca. 2 200 milliarder kr. Dessverre er det riktig at staten ved ulike regjeringer og stort flertall i Stortinget likevel, til tross for den store og økende rikdommen, har grepet til utskriving av tvangslån. Det har ikke vært nødvendig, og det er ikke nødvendig. Etter Fremskrittspartiets mening er det verken nødvendig eller anstendig. Dette har staten hatt råd til å betale, og dette har staten råd til å betale – bedre råd enn noen gang! Derfor vil Fremskrittspartiet slette bompengegjelden pr. 31. desember 2005. I hovedsak er anleggene bygd og tatt i bruk. Samfunnsøkonomi er ingen eksakt vitenskap. Men i Fremskrittspartiet føler vi oss overbevist om at norsk økonomi ikke på noen måte vil gå av hengslene dersom bommene fjernes. I Fremskrittspartiet føler vi oss overbevist om at de daglige tikronene som mange kan slippe å betale på vei til jobb, til kommunesenteret eller for å levere varer, ikke vil føre til kjøpefest og ikke vil føre til overoppheting av økonomien. Det eneste «hete» i denne forbindelse er den opphetede debatt det ofte blir når Fremskrittspartiet går imot bruk av bompenger og går inn for å fjerne dem. Fjerning av bompenger er en del av Fremskrittspartiets helhetlige samferdselspolitikk. Fremover gjør vi ulike grep for at staten faktisk skal kunne finansiere bygging av statens veier fullt og helt. Vi gjør ulike grep for å sikre finansiering utover de tradisjonelle rammene av den nasjonale transportplanen. Vi vil ha investeringsbudsjett som en del av statsbudsjettet, for veier er investering. Vi vil ha infrastrukturfond med øremerket bruk av avkastningen. Vi vil bruke Offentlig Privat Samarbeid – en kjent metode, med gode resultater av to prøveprosjekter som er ferdigstilt. Det eneste alternativ i forhold til Regjeringens egen metode, prosjektfinansiering, er jo faktisk OPS – Offentlig Privat Samarbeid. Regjeringens egen metode er avlivet og avlyst av finansministeren, eller – mon tro –av embetsverket i Finansdepartementet. For det var jo som stortingsrepresentant, og ikke som finansminister, at representanten Halvorsen omtalte en tidligere finansminister omtrent slik: Finansministeren er som en byoriginal med penger som tyter ut av madrassen mens takrennene henger og slenger. «Det var da det og itte nå.» Bakover rydder Fremskrittspartiet i den bompengebruken som er gjennomført, og salderingen av årets budsjett er – nettopp – en anledning til å saldere. Derfor fremmer Fremskrittspartiet også et forslag nr. 2. Vi vil ha en gjennomgang av de samferdselsprosjektene som er vedtatt i 2006, og det er ikke småtterier. Det er 10 milliarder kr – 7 milliarder kr mer i bompenger. Vi vil ikke stoppe prosjektene, men vi vil rette opp finansieringen. En mulig alternativ metode for å slette gjelden på nylig vedtatte prosjekter er at staten rett og slett går inn i låntakers sted, reforhandler lånene og betaler ned over noen år, om det skulle knipe med pengene eller likviditeten. Jeg har merket meg at Fremskrittspartiet har fått kritikk for at vi ikke foreslår sletting av bompengegjeld i budsjettsammenheng. Angivelig holder vi ikke det vi lover, og angivelig har vi ikke dekning. I dag er det budsjettsaldering, og vi fremmer forslag – med dekning. Det som regjeringspartiene og delvis også andre opposisjonspartier i november 2005 fremstilte som eksakt vitenskap og med delvis enerett til å definere linjen mellom ansvarlige og uansvarlige budsjettrammer, fremstår ikke i desember 2006 som like eksakt og like klart definert. Her er det økonomisk handlingsrom. Fremskrittspartiet avviser at alle ekstra midler skal spares til fremtidige pensjoner. En balansering mellom realplassering/realinvestering i Norge og en finansplassering/finansinvestering i utlandet tar vare på nasjonalformuen , men man kan ha ulikt syn på balansepunktet uten at man derved fremstår som samfunnsøkonomisk uansvarlig. Fremskrittspartiets syn er at det også er viktig at dagens befolkning i hverdagen skal kunne oppleve en tydelig positiv effekt av at Norge er blitt en rik nasjon. Mange vil etter Fremskrittspartiets syn oppfatte det positivt når bomstasjonene rives og bompengene fjernes. Det er dette Fremskrittspartiet foreslår i dag, men som resten av Stortinget nok en gang avviser.