Norsk sykepleierutdanning kan ha blitt malt opp i et hjørne. Noe bør gjøres for å få utdanningen ut i et mer åpent landskap. Som representant fra Hedmark er det hyggelig å konstatere at Høgskolen i Hedmark var en av de tre statlige sykepleierutdanninger som oppnådde godkjent status av NOKUTs egne bedømmelseskomiteer. Dette var en bedømming som var basert på en lang liste – etter det jeg har fått opplyst, totalt ti kvalitetskritiske faktorer. Høgskolen i Hedmark oppnådde allikevel ikke endelig reakkreditering, fordi NOKUTs styre lot ett kvalitetskriterium overstyre alle de andre. Det var kravet om at 20 pst. av lærerne skulle ha førstekompetanse, dvs. doktorgrad eller lignende. Dette reiser flere spørsmål. For det første er det grunn til å stille seg spørsmålet om doktorgrader er så avgjørende for denne type studier. Sykepleie er, forhåpentligvis, fortsatt et nokså praktisk rettet fag. Det er pleie av og omsorg til mennesker vi snakker om. Det er selvfølgelig uomtvistelig at man må ha noen teoretiske kunnskaper, men de praktiske sidene av faget må i stor grad også være i fokus. Det må være grunn til å spørre om doktorgrad er avgjørende for å lære bort disse ferdighetene. Paradoksalt nok vil kravet om 20 pst. førstekompetanse kunne gi dårligere studieoppfølging, mindre tid avsatt til veiledning og dermed en dårligere utdanning, fordi fokus må rettes mot dette ene kvalitetskravet fra NOKUT. For det andre vil det å nå et krav om 20 pst. førstekompetanse innen to år føre til at høyskolene må vie mye ressurser og fristille mye lærerkrefter til å ta etterutdanning. Det er allikevel tvilsomt om målet kan nås. Det tar mer enn to år å oppnå en doktorgrad. Sykepleie er et ungt akademisk fag. Jeg får opplyst fra Høgskolen i Hedmark at det i dagens sykepleierutdanning fremdeles arbeider mange høyskolelærere som ikke har master-/hovedfagsutdanning. Dette er faglig dyktige tilsatte som representerer verdifull praktisk erfaring. De oppnår den beste evalueringen fra studentene, men har en lang vei fram til en eventuell doktorgrad. Det må være grunn til å stille spørsmål knyttet til dette uten at dette svekker den gode og viktige jobben som NOKUT gjør. Er det relevant for en praktisk orientert utdanning som sykepleie å stille et så høyt krav som 20 pst. førstekompetanse blant lærerne? Og avhengig av svaret på dette spørsmålet må en kunne stille spørsmålet om kravet må innfris i løpet av de neste to år. En risikerer her å lamme en hel fagutdanning med krav som ikke mange kan oppnå. Det kan gi oss et marked for kompetanse der institusjonene tvinges inn i en uheldig konkurransesituasjon på grunn av en knapphet som ikke kan fylles på så kort tid. Det tror jeg det er grunn til å vurdere tiltak mot, og jeg tror ikke vi er tjent med å framtvinge en slik situasjon.