Norge er et mangfoldig land. I Setesdal, Lofoten, Oslo og Tana er det store forskjeller når det gjelder kulturliv og levesett. Det er dette som er Norge: byer og bygder med ulike roller i den nasjonale verdiskapingen – levende samfunn over hele landet. Over tid har vi sett betydelig nedgang i folketallet i enkelte distrikter, særlig langs kysten av Nord-Norge. Da kan vi som politikere møte det på ulike måter. Vi kan se behovene for en helhetlig distriktspolitisk innsats, eller vi kan senke ambisjonene. Dessverre er det det dagens regjering og flertallet på Stortinget gjør. Når målet reduseres til å holde folketallet på landsdelsnivå, sier man samtidig at det er tilstrekkelig å sikre folketallet på de største stedene i landsdelen. Størstedelen av Nord-Norge har hatt stor nedgang i folketallet de siste tjue årene, men veksten i Tromsø by har alene vært så sterk at landsdelen samlet sett har hatt økning. Men er det nok? Ja, sier regjeringspartiene. Nei, sier Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet. Det er beskrivende. I få saker ser vi så gjennomgripende forskjeller i politisk syn som i dagens innstilling om regional- og distriktspolitikken. For dette er meldingen om regional- og distriktspolitikken hvor distriktspolitikken ble borte. Man skulle knapt tro at Regjeringen har hørt om Distriktskommisjonen, som den selv nedsatte med stor ståhei. Meldingen er ikke i nærheten av Distriktskommisjonens enstemmige råd om strategier. Regjeringen svekker ambisjonene, mangler en klar strategi, svekker de distriktspolitiske virkemidlene og vil ikke gi regionene kraft til å skape ny utvikling. Det viser at det trengs en ny politikk – et nytt flertall. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet står fast ved hovedmålet om å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret og legge til rette for likeverdige levekår over hele landet. Vi vil at regional- og distriktspolitikken skal bygge på tre hovedstrategier: 1. Vi må legge til rette for utvikling i de enkelte regioner ved å styrke kompetansen, stimulere til nyskaping og næringsutvikling, redusere avstandshindre, utvikle livskraftige lokalsamfunn og fremme en bærekraftig bruk av naturressursene.2. Vi må satse målrettet på å utvikle næringsvirksomhet bygd på de fortrinn som finnes i de ulike delene av landet.3. Vi må sette inn en særskilt innsats for å møte utfordringene i de mest utsatte områdene. Den internasjonale konkurransen blir hardere. Norge må ikke møte dette gjennom lavere lønninger og dårligere arbeidsvilkår. Vi må møte utfordringene gjennom kunnskap og kreativitet. Da kan vi selge våre produkter selv om vi har et høyt kostnadsnivå. Derfor må vi styrke kunnskapsmiljøene i de enkelte regioner, utbygge desentraliserte utdanningstilbud, innrette utdannings- og forskningspolitikken mot regionale satsingsområder og gjennom en ekstra innsats for å styrke forsknings- og utviklingsaktiviteten i Nord-Norge ved å legge målrettede programmer for å utvikle regionens fortrinn til universitet og høyskoler i landsdelen. Næringspolitikken må bli mer regional. Vi må utvikle regionale verdiskapingsmiljøer der det er tette samspill mellom aktørene. Vi må styrke samspillet mellom kunnskapsmiljøene og næringslivet, bl.a. ved satsing på forskningsparker, kunnskapsparker, næringsparker, næringshager og inkubatorer, og vi må utbygge sentre for samarbeid mellom næringsliv og kunnskapsmiljøer som skal utvikle verdensledende kompetanse. Avstand har alltid vært et hinder for utvikling i distriktene. Derfor vil Arbeiderpartiet styrke utbyggingen av veier, jernbane, lufttransport og havner vesentlig utover det som Regjeringen har lagt opp til. Ny teknologi gjør det nå mulig å fjerne vesentlige deler av avstandsulempene. Men det forutsetter jo at distriktene sikres tilgang til telenett med høy hastighet, og det forutsetter at den nye teknologien brukes bevisst til å skape arbeidsplasser i distriktene. Alle norske bedrifter og alle norske husstander må sikres tilbud om tilknytning til høyhastighets telenett innen utgangen av 2007, med statlig medvirkning til finansiering der det ikke er markedsmessig grunnlag for utbygging. Vi må utvikle lokalsamfunn som er attraktive å bo i, som gjør at kvinnene vil bli, og som gjør at unge familier blir værende eller flytter tilbake. Da må det være arbeidsplasser for begge kjønn, gode boliger, gode velferdstilbud, gode kommunikasjonsløsninger og et bredt spekter av service- og kulturtilbud. Derfor må vi drive en aktiv stedsutvikling. Mange steder vil ikke alene kunne gi et så bredt og variert tilbud som ønskelig, men ofte vil det være tilstrekkelig at bredden i tilbudet finnes i regionen. Utvikling av større arbeids-, bolig- og serviceregioner vil derfor kunne gi regionen som helhet en større kraft. Arbeiderpartiet vil derfor utvikle regionale sentre som ledd i en strategi for utvikling av sterke regioner. Her har også små og mellomstore byer en svært viktig rolle. Samtidig må innsatsen overfor småsamfunn med sterk nedgang i folketallet og lang avstand til sentre forsterkes. En ny og mer offensiv distriktspolitikk må bygge på de næringsfortrinn som finnes i de enkelte regioner. Vi må ha en nasjonal kraft i utviklingen av disse fortrinnene, ikke sitte passivt og vente på utviklingen. Staten må være aktiv i utviklingen, fylle verktøykassen og bruke verktøyet. Vi må legge en nasjonal strategi for utvikling av fiskerinæringen som bygger på vårt fortrinn med tilgang til ferskt råstoff av høy kvalitet. Vi må ha ambisjon om å være verdens fremste sjømatnasjon, ikke sende fryst råstoff til Kina for bearbeidelse. Slik må vi ta tak i mulighetene. På samme måte må vi forme en nasjonal reiselivsstrategi. Vi må gjennomføre en målrettet markedsføring av Norge som reiselivsmål, og vi må se mulighetene også på andre områder. Norge må være ledende i verden innen maritim forskning, kompetanse og nyskaping. Vi må utvikle petroleumsvirksomheten i nord i samspill med Russland. Slik må vi ta tak i mulighetene for å utvikle en ny og helhetlig kystpolitikk, som gjør kysten til en drivkraft for nasjonal verdiskaping. Og slik må vi ta tak i mulighetene i innlandet: Satse på reiselivet, kultur- og opplevelsesnæringene, industrien, bioteknologien, bioenergien og bruke kunnskapen om informasjonssikkerhet. Men da må staten ha vilje til å påta seg lederskap, til å drive næringspolitikk og til å drive distriktspolitikk. Det er oppsiktsvekkende at Regjeringen og flertallet i Stortinget fullstendig overser Distriktskommisjonens arbeid. Distriktskommisjonen foreslo at distrikts- og regionalpolitiske hensyn skal gis større vekt. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet er enig i det. Regjeringen ofrer det knapt en omtale. Distriktskommisjonen foreslo å styrke de distriktspolitiske virkemidlene. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet er enig i det. Regjeringen og stortingsflertallet sier nei! Noe av det første denne regjeringen gjorde, var jo å kutte dramatisk i distriktspolitikken. I det mest utsatte området – Finnmark – er virkemidlene kuttet med en fjerdedel under denne regjeringen. Det er ikke internasjonalt regelverk som hindrer en mer aktiv distriktspolitikk. Det er Høyres, Kristelig Folkepartis og Fremskrittspartiets manglende vilje! Nå ligger det til rette for at regelverket i EU/EØS endres, slik at vi også kan gjeninnføre det mest målrettede distriktspolitiske virkemidlet, den graderte arbeidsgiveravgiften. Norge må sette alle krefter inn på å få gjeninnført ordningen. Da er det oppsiktsvekkende at statssekretæren med ansvar for distriktspolitikk signaliserer at det ikke er sikkert at Regjeringen vil gjøre det likevel. Er det også et signal om at Regjeringen tviler i sin innsats for å få endret regelverket? Vi må bruke all vår kraft på å få gjeninnført ordningen i hele området som tidligere hadde lav avgift. Da er det kritikkverdig at Regjeringen i brev til EU varsler at det uansett bare er aktuelt å gjeninnføre ordningen i en mindre del av det området som tidligere hadde lav avgift. Det er et fullstendig galt signal. Et tredje råd fra Distriktskommisjonen var å gi regionene større kraft i utviklingsarbeidet. Regjeringen skyver spørsmålet foran seg. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet mener at den regionale utviklingspolitikken er så viktig at myndigheten må forankres i et organ som er direkte valgt av folket, og må videreføres i tre folkevalgte forvaltningsnivåer i Norge. I likhet med Distriktskommisjonen mener vi at det er nødvendig å desentralisere makt og myndighet, særlig innenfor områder som har stor betydning for lokal og regional utvikling, og som er egnet til å tilpasses til lokale og regionale forutsetninger. Arbeiderpartiet mener at mange av dagens fylkeskommuner er for små til å ivareta disse oppgavene, og at vi derfor trenger større og sterkere regioner. Inndelingen i regioner må selvsagt ta hensyn til avstander og identitet, og den må skje i en prosess der både kommuner og dagens fylkeskommuner deltar. Jeg kan ikke se at det er behov for ytterligere evaluering av fylkeskommunene. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet mener at Stortinget har tilstrekkelig grunnlag for å treffe en beslutning om at det skal være tre folkevalgte forvaltningsnivåer i Norge, at dagens fylkeskommuner skal avløses av regioner som er sterkere enn dagens fylkeskommuner, og at det skal desentraliseres ytterligere myndighet til det regionale nivået. Vi foreslår derfor at det bør settes i gang et arbeid med å forberede en reform av det regionale nivået i tråd med dette. Denne innstillingen viser tydelig de politiske skillelinjer. Dette er et spørsmål om politisk veivalg. Regjeringen senker ambisjonene for bosetting i distriktene, mens Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet vil ha en mer helhetlig politikk for å nå målene. Regjeringen svekker de distriktspolitiske virkemidlene, mens vi vil styrke dem. Regjeringen mangler en klar strategi, mens vi vil trekke opp en helhetlig og offensiv strategi. Både Brundtland-regjeringen, Jagland-regjeringen og Stoltenberg-regjeringen la fram stortingsmeldinger om distrikts- og regionalpolitikken. I dag behandler vi Bondevik-regjeringens melding om regionalpolitikken. Det er ikke bare i innhold distriktspolitikken er blitt borte, den er jammen blitt borte i navnet også! Det er i seg selv en illustrasjon på Regjeringens politikk!