Jeg omtalte i mitt innlegg EU-grunnloven fordi den sjølsagt kan komme til å ha betydning for utviklingen av et framtidig forsvars- og sikkerhetspolitisk samarbeid i EU. Så omtalte jeg også den norske grunnloven. Jeg mener jeg omtalte dem i to forskjellige sammenhenger, men det er mulig at Lønning da ikke hørte godt nok etter. Det er helt riktig at jeg mener at vi er inne på en konstitusjonell uklarhet i forhold til kampgruppene, uansett hva Regjeringen måtte hevde. Det blir ikke grunnlovsmessig bare fordi Regjeringen hevder at det er grunnlovsmessig. Det blir ikke grunnlovsmessig bare fordi det til enhver tid sittende stortingsflertall skulle mene at noe er grunnlovsmessig. Hva som er grunnlovsmessig, avgjøres heller ikke bare ut fra hva som er de teoretiske mulighetene. Kravene om ryddighet i forhold til Grunnloven må også vurderes ut fra hva som er de faktiske og reelle forhold. Senterpartiet står fast på at det kan være anledninger i tiden framover der disse spørsmålene kommer opp igjen. Det er særlig to forhold som det kan være et grunnlag for å problematisere, i det som det i dag blir gitt grønt lys for. Jeg skjønner jo av innlegget til representanten Lønning at han ikke mener det finnes noe som kan bidra til å problematisere noe som helst i denne saken. Han er ikke villig til å se på noen av de dilemmaene som kan komme til å dukke opp. La meg peke på et par av dem: Det ene er at to av EUs medlemsland nå har sagt nei til grunnlovstraktaten. Det kan komme til å bli en videre debatt om utviklingen i EU basert på grunnlovstraktaten i EU og dens innhold. Det forsvars- og sikkerhetspolitiske samarbeidet er også en viktig del av Unionstraktaten. Det er det ene vi ikke skal se bort fra. Det andre er at Høyre i løpet av fire år nesten har kjørt Forsvarets økonomi i senk. Det er ingen som har godtgjort fra Regjeringens side hvordan kostnadene knyttet til disse operasjonene skal dekkes inn. Det sies fra statsrådens side at de skal dekkes innenfor de ordinære forsvarsbudsjett, og hvis det blir en operasjon, må en komme tilbake til det i de spesielle tilfellene. Men spørsmålet om kostnader og kapasitet er i andre land et spørsmål som diskuteres. I den sammenligningen man nå har gjort mellom det danske og norske forsvaret, er det nettopp pekt på som en fordel ved det danske forsvaret at en er mer selektiv, at en konsentrerer kapasiteten om de viktigste områdene også når det gjelder internasjonale operasjoner. Den debatten bør heller ikke være fremmed i forhold til den norske debatten og i forhold til et norsk forsvar som er i en så dyp økonomisk krise som det det er.