Nå har vi fått den helhetlige forvaltningsplanen for Lofoten og Barentshavet presentert, og optimismen er stor i vår nordligste landsdel, spesielt i Finnmark, i det fylket i landet som har opplevd den største fraflyttingen, og hvor det er stor arbeidsledighet i veldig mange kommuner. Det er da god grunn til å stille spørsmålet: Hva nå? Hva blir vegen videre for mitt hjemfylke Finnmark? Petroleumsaktiviteten har pågått lenge i Barentshavet, og det uten at det har bidratt til et nevneverdig antall arbeidsplasser i hele fylket, med unntak for deler av vestfylket. I utbyggingsfasen av Snøhvit har det vært 3 000–4 000 i arbeid over flere år. Melkøya har framstått som en maurtue, og det uten at et nevneverdig antall arbeidere fra hele Finnmark har vært sysselsatt her. Arbeiderne har stort sett kommet fra andre deler av landet og fra andre land. Selvfølgelig må derfor hele fylket i mye større grad involveres i framtiden. Jeg stilte krav til Bondevik-regjeringen om at ved ytterligere petroleumsaktivitet i Barentshavet må sentrale myndigheter bidra slik at hele fylket sikres større ringvirkninger fra denne virksomheten. Det forventer jeg også at dagens regjering bidrar til. Skal vi ikke i fortsettelsen også kun få bli en råvareleverandør, må sentrale myndigheter trå til slik at forholdene kan legges til rette for verdiskaping og utvikling. Infrastruktur som veger, flyplasser, havner og strømnett må oppgraderes, og bredbånd til alle må være en selvfølgelighet. Forvaltningsplanen for Lofoten og Barentshavet, slik den nå foreligger, mangler områder som er varig vernet på den ene siden, men den mangler også på mange måter samfunnssiden. Hva som skal skje med næringsliv og samfunn i de berørte områdene, har på mange måter vært fraværende i den offentlige planleggingen. Vi må nå bl.a. få et mye tettere samarbeid og samhandling mellom næringslivet og hele skolesystemet enn det som har vært tilfellet fram til i dag. Skoleverket og næringslivet må ikke i fortsettelsen også leve i hver sine verdener. Rådgivertjenesten må oppgraderes, slik at våre elever fra ungdomsskolen av vet hvilke muligheter for arbeid de vil komme til å ha i Finnmark i framtiden. Hvilken utdannelse skal våre ungdommer satse på? Det må opprettes petroleumsrelaterte linjer ved ulike videregående skoler, samtidig som Høgskolen i Finnmark og Samisk høgskole i Kautokeino involveres, slik at de kan spille viktige roller i framtiden. Skal vi sikre oss søkere til denne typen utdannelse, må det også satses bevisst på – og skapes en mye større interesse for – realfagene både blant jenter og gutter enn det som er tilfellet i dag, i så vel grunnskolen som i den videregående skolen. Interessen for disse fagene skapes ikke ut av intet. Det må ressurser til, både med tanke på etterutdanning av lærere og i forhold til oppdatering av utstyr ved ulike skoler. Jeg er veldig opptatt av at vi skal kunne beholde ungdommene i nord. I dag forsvinner de dessverre som dugg for solen fra vår del av landet. Parallelt med oppbygging av oljevernberedskap og en sikring av miljø og andre næringer må det derfor nå handling til, slik at vi kan være med og bremse den bekymringsfulle fraflyttingen som vi har fra Nord-Norge generelt, og fra Finnmark spesielt.