Jeg hilser også forslaget hjertelig velkommen. Jeg mener det er bra at Stortinget gis anledning til å drøfte dette temaet, og særlig glad er jeg for at både innretningen av de tiltak vi ser for oss, og hva som kommer ut av vedtakene, ser ut til å vekke rimelig god og jevn klangbunn her i Stortinget. Forslagsstilleren representanten Tørresdal var inne på at man helst skulle sett et mer konkret vedtak i saken. Jeg håper det er en god trøst å lese vår menneskehandelplan, som ble presentert i forrige uke. Den består i 37 punkter som vi fra Regjeringas side har anstrengt oss for skal være så konkrete som mulig, slik at vi ikke kommer i den situasjonen som representanten Ellingsen beskrev, at det blir en samling med gode intensjoner, en masse gode hensikter og en masse vedtak som fattes, men som i realiteten kanskje har lite substans i seg. Er det noe som trenger substans og effektive tiltak, er det dette feltet – først og fremst fordi det er mulig å gjøre noe. Dette er ikke et felt som bare er håpløst. Her har vi store muligheter til å oppnå resultater, og de tallene som særlig PRO-senteret har referert til i det siste, viser faktisk en nedgang i antall prostituerte i Oslo og i landet for øvrig, slik de registrerer det. Jeg er overbevist om at vi, også med henblikk på et tett internasjonalt samarbeid, særlig innenfor Schengen-mekanismen, vil kunne se betydelige resultater i forhold til dette. Jeg vil også peke på noe i forlengelsen av det representanten Dahl spør om – om den bistanden som er tenkt i forhold til dette. Det er ikke mulig for meg å gi konkrete tall, for det er ikke avklart. Vi har sagt i planen at vi tenker oss å bruke 90 mill. kr over Utenriksdepartementets budsjett over en treårsperiode. Men det kommer også beløp i tillegg til dette, bl.a. det man skal bruke gjennom EØS-finansieringsmekanismer overfor de nye EU-landene, som vil være særlig viktig for å få disse landene til å søke om prosjekter overfor oss, og som kan innbefatte bl.a. repatriering av menneskehandelsofre, ved at man i de baltiske land og i andre nye EU-stater nettopp bygger opp tilbud slik at jenter som drar fra Oslo, faktisk har en trygg havn å reise til. Jeg er også glad for å kunne si at utviklingsminister Solheim om litt drar til Nigeria, med henblikk på nettopp å drøfte slike konkrete samarbeidsavtaler. Jeg tror det er helt avgjørende hvis vi skal lykkes i å gi disse også en trygg havn når de kommer tilbake. Noen av dem har kanskje stått i en vanskelig straffeprosess her, og da har de i hvert fall behov for en trygg havn når de kommer hjem, hvor det er mange som kan ha mange forskjellige motiver når det gjelder hvordan disse jentene og guttene tas imot. Jeg vil også gi honnør til representanten Oktay Dahl for hans kjønnsperspektiv i dette – avgjort viktig. Vi glemmer det ofte. Jeg har også betydelig sans for resonnementet rundt renovasjonsbetraktningene, som flere har trukket fram. Jeg mener at den planen som Regjeringa nå vedtar, nettopp ikke går på å renovere. Vi aksepterer ikke tesen om at det som er ute av øye, er ute av sinn. Vi ønsker å gå dypere inn i det, og det er derfor de tiltakene som Regjeringa har presentert i forhold til menneskehandel, er tuftet på nettopp å bygge omsorg, konkrete omsorgstilbud her hjemme, men også ute for dem som står i denne handelen. Det er å bygge tillit – det henger mye sammen med omsorg; gir man omsorg, får man tillit – slik at politiet kan komme i posisjon overfor jenter og gutter som er i menneskehandelen. Da snakker vi særlig om de store byene i Norge, hvor vi ønsker å intensivere politiarbeidet. I Oslo etableres det en egen gruppe som skal håndtere disse sakene. Det har jeg tro på, for vi er helt avhengige av at vi kan få opp flere saker mot bakmennene, slik at man skaper den allmennprevensjonen og den individualprevensjonen som ligger i strafferettsapparatet. Det kan også bidra til at vi i mye større grad klarer å skape klare reaksjoner overfor dem som organiserer en slik trafikk. Når Regjeringa nå i 2007 setter i verk utvidet bistandsadvokattjeneste for menneskehandelsofre, når vi setter i gang en lengre refleksjonsperiode og et bedre tilbud bl.a. på ROSA-sentrene, men også økt politiinnsats, er det mitt håp at vi vil få opp flere saker som til syvende og sist vil bidra til å redusere antallet menneskehandelsofre som kommer til Norge. Men da må vi fortsatt være klar over at de skal ha et sted å reise til, og der håper jeg at også den norske bistanden kan være til god hjelp.