En av statens viktigste oppgaver i næringspolitikken er å være en aktiv medspiller med næringslivet og på mange måter være næringslivets aktive partner i positiv forstand. Derfor er det trist at offentlige organer av næringslivet oppleves som en trussel og et hinder for næringslivets eksistens, vekst og den verdiskaping som skjer der. Dette må staten ta på alvor, og det er kun staten som kan endre på dette. Den saken som vi har til behandling her, viser på mange måter hvilket hinder de offentlige etater er for verdiskapingen i næringslivet. Å gjøre noe med skjemaveldet i et så gjennomregulert samfunn som vårt har vært på den politiske dagsordenen i en årrekke. En rekke regjeringer har hatt dette på dagsordenen uten at de helt store reduksjonene er blitt gjennomført. Riksrevisjonens gjennomgang av hva som har skjedd på dette området fra 1998 til 2004, omfatter også perioden til en regjering som har flagget sin motstand mot skjemaveldet høyt. Det er derfor overraskende at reduksjonen i skjemabelastningen ikke har vært større i denne perioden enn det denne undersøkelsen viser. Det viser kun at arbeidet må intensiveres, og at det må sterkere lut til for å få de reduksjoner som virkelig kan være til hjelp for næringslivet, og som kan redusere de enorme kostnader som vårt samfunn bruker på innrapportering av opplysninger. De ressurser dette beslaglegger både i offentlig sektor og i privat sektor, er ressurser – både økonomiske og menneskelige – som kan benyttes på en mer samfunnsnyttig måte, det være seg til ytterligere verdiskaping i privat sektor eller til å bedre servicetilbudene i offentlig sektor. Kampen mot skjemaveldet dreier seg derfor ikke kun om motstand mot byråkrati og skjema, men i vel så stor grad om å få en best mulig ressursutnyttelse i samfunnet. Når vi ser av Riksrevisjonens undersøkelse at om lag 6 000 årsverk i private bedrifter går med til å svare på opplysninger, er spørsmålet: Hvor mange årsverk går med i det offentlige til å utarbeide spørsmål og behandle de svar som kommer inn? Det er her snakk om særdeles betydelige ressurser. Som et moderne samfunn kan vi ikke stille oss slik at vi benytter våre ressurser på en så feil og kostnadskrevende måte. Derfor er det noen svært grunnleggende spørsmål vi som lovgivere og alle andre offentlige etater som utarbeider lover og forskrifter, må stille oss: Er det virkelig behov for den lov, den forskrift eller det skjema som vi ønsker å innføre? Kan det være slik at vi som offentlig myndighet kan klare oss uten de opplysningene? Er det opplysninger som finnes fra før, eller er det rett og slett ikke behov for den lov, den forskrift eller det skjema som foreslås innført? Svaret på dette må være at vi i mye større grad må unngå å belaste næringsliv og befolkning med flere skjemaer, lover eller forskrifter. Vi må rett og slett ha tillit til at de private næringsdrivende er rettskafne mennesker som ikke forsøker å lure det offentlige, men kun ønsker å bidra til verdiskaping og skaffe seg et levebrød. Dersom vi kan komme til denne erkjennelsen, er vi kommet langt på vei. Det er slik at samtidig som man jobber med regelverksforenkling, innføres det et nytt regelverk, og dette nye regelverket spiser i stor grad opp effekten man har av at noe fjernes. Vi ser av rapporten som vi behandler nå, at offentlige etater ber om opplysninger som finnes fra før. Man ber om opplysninger som ikke benyttes. Det er manglende synliggjøring av konsekvenser ved innføring av nytt regelverk, og næringslivet oppfatter i stor grad skjemaveldet som svært belastende. På side 5 i innstillingen står følgende: «Riksrevisjonen har merket seg at Nærings- og handelsdepartementet snart vil legge fram en ny handlingsplan på forenklingsområdet, og en strategi for videreutvikling av elektroniske tjenester rettet mot næringslivet.» Når vi nå har nærings- og handelsministeren til stede i salen, forventer vi at han kommer med en tidsplan for når dette skal legges fram for Stortinget. Av undersøkelsen kan vi også se at de statsetater som har mange skjemaer og spør om mange opplysninger, i stor grad bidrar lite til forenkling. Her framhever skatteetaten og Rikstrygdeverket seg. Når det gjelder skatteetaten, virker det ganske merkelig, med den effektivisering som skal ha skjedd i skatteetaten de senere år, med økt bruk av elektronisk innrapportering og sammenslåing av ligningskontor. Gledelig er det imidlertid at Statens landbruksforvaltning har hatt en kraftig reduksjon. Redusert skjemavelde handler om tillit til aktørene i samfunnet og om effektiv og riktig ressursbruk. Her må vi som et lite og oversiktlig land være i verdenstoppen og få verdens mest effektive statsforvaltning.