Som representant for Finnmark, og spesielt Karasjok, føler jeg et stort ansvar for å ta opp en sak som jeg belyste i innlegget mitt i sted. Det gjelder de utdanningsskadelidte samene og kvenene som har tapt skolegang på grunn av krig og en sterk fornorskningstid. Det er folk som har hatt veldig vanskelige og tøffe liv. Derfor synes jeg det er svært viktig at vi nå får en fortgang i saksbehandlingen av disse søknadene. Mange har ventet i over 20 år på å få svar, og de burde kunne oppleve å få svar mens de ennå lever. Hvordan vil Regjeringen jobbe med disse søknadene i framtiden?