Fremskrittspartiet har i sitt alternative budsjett fremmet en rekke forslag som styrker brukerne av ulike helsetjenester i Norge. For Fremskrittspartiet er faktisk satsing på forskning et viktig og prioritert område. Derfor har Fremskrittspartiet i sitt budsjett avsatt 9 mill. kr til etablering av et ADHD-senter lagt til Universitetet i Oslo. Psykisk helse er viktig, og Fremskrittspartiet mener at kunnskapen relatert til ADHD og hva som utløser dette, generelt er altfor liten, og det er god grunn til å tro at dersom man kan finne ut mer om selve sykdommen og sykdomsforløpet, vil det bli lettere å oppdage sykdommen på et tidligere stadium. Dette vil også kunne forebygge og begrense skadene. Vi har fremmet forslag om dette, men i det forslaget står det faktisk at man i revidert nasjonalbudsjett for 2007 kan redegjøre for den økonomiske biten, slik at Regjeringen har anledning til å gå inn i dette hvis de mener dette er viktig. Og skal man høre på hva de sier, mener de faktisk det. For Fremskrittspartiet er også stamcelleforskning viktig. Ennå er det slik at forhåpningene til forskningen er større enn resultatene relatert til forskningen – men det er faktisk store forhåpninger til dette arbeidet. Vi ønsker å styrke innsatsen på dette området med 8 mill. kr mer enn Regjeringen. Når jeg sier «mer enn Regjeringen», kommer dette nettopp av at regjeringspartiene hevder at det skal ligge en post på Kunnskapsdepartementets budsjett, kap. 286 post 50. Vi klarer ikke å finne midler der! Vi følger også opp fjorårets forslag om å tilby pneumokokkvaksinasjon til de barn som befinner seg i en risikogruppe, opp til skolealder – med 45 mill. kr. Lokalsykehusene som trygghetsfundament i et helseperspektiv er viktig; både akuttinnleggelse, kirurgi, fødsel og rehabilitering er på mange måter fundamentale behov i Distrikts-Norge. Det er litt underlig å høre representantene fra regjeringspartiene påpeke at dette er viktige områder i helsepolitikken, mens i praksis viser deres helsepolitikk ofte det motsatte. Jan Bøhler spurte pent i åpningen av sitt innlegg om vi «kunne få en ærlig debatt». Ja, vi skal ha en ærlig debatt, men da må det også være lov til å beskrive en situasjon slik den oppleves i Distrikts-Norge. I Nord-Norge er situasjonen kritisk. Universitetssykehuset i Tromsø risikerer å måtte redusere fra fem dagers uke til fire dagers uke, med de konsekvenser dette får for pasientene. Dette er en situasjon som er demoraliserende for de ansatte, og som hindrer studentene i å få en kompetanse gjennom utdanning og ta eksamen. Resultatet blir at vi i framtiden kan få en alvorlig mangel på spesialister innenfor helse i nord. Politikken til en regjering som kaller seg ansvarlig og samtidig forholder seg til drømmeslottet Soria Moria, får dessverre den konsekvens at helsetilbudet i nord blir satt mange år tilbake. Videre prater Regjeringen om viktigheten for barn av rehabilitering og habilitering. Er det derfor barneavdelingen i Hammerfest står i fare for å bli nedlagt? Er det derfor halve rehabiliteringsavdelingen i Kirkenes allerede er nedlagt? Dette føyer seg pent inn i rekken av feilslått nordområdepolitikk. Norges viktigste strategiske – jeg holdt på å si retoriske – satsing i nord blir merkelig når Regjeringen ikke engang er i stand til å sikre sin egen befolkning trygghet for sykehusene, og gi sykehusene et innhold som er til å leve med for folk i distriktene.