Det er all grunn til å være stolt over det statsbudsjettet som Regjeringa la fram i høst. Og det er grunn til å minne om at det løftet som er tatt på kulturfeltet, innebærer ei satsing som vil ha stor betydning for flere samfunnsområder. I det perspektivet er det viktig at Regjeringa holder fram den sammenhengen som finnes mellom et profesjonelt, mangfoldig kulturliv og en stadig større etterspørsel etter kunst- og kulturopplevelser. Det er også utgangspunktet for den handlingsplanen for kultur og næring som Regjeringa nå jobber med, og som skal legges fram på nyåret. I Soria Moria-erklæringa sier Regjeringa bl.a. dette om kultur og næring: «Kulturdepartementets bevilgninger til kulturformål vil ofte være det stabile grunnlaget kulturnæringene kan utvikles videre på.» Her understrekes et vesentlig poeng: Offentlige kulturbevilgninger er en nødvendig innsatsfaktor for å få realisert det næringspotensial som finnes på kulturfeltet. Det er også viktig å styrke den forretningsmessige kompetansen blant kunstnere og kulturlivets aktører, både når det gjelder økonomistyring, forretningsdrift, markedsføring og nettverksbygging. Flere steder, bl.a. ved Høgskolen i Tromsø, er det satt i gang studier hvor det faglige fokuset nettopp er på disse feltene. På samme måte vil det bli viktig å øke den kulturfaglige kompetansen og forståelsen innenfor virkemiddelapparatet, slik at de ordninger som skal rettes inn mot kunst- og kulturfeltet, blir så treffsikre som mulig. Det er viktig å ha fokus på at avstanden mellom virkemiddelapparat og aktører ikke blir for stor, og at de ulike ordningene får en innretning som gjør at de kan fungere optimalt sammen. Det er gledelig å se hvordan kulturnæringene vokser, ikke bare i de større byene, men også i distriktene. I Stryn og Valdres har unge motedesignere bosatt seg og startet designvirksomhet, inspirert av lokale tekstiltradisjoner. De har skaffet seg en kundekrets ikke bare her til lands, men også internasjonalt og i store metropoler som Paris og New York. Andre steder har man tatt i bruk fraflyttede arenaer til kunst- og kulturformål, ofte i lokaler der annen virksomhet har gitt tapt. Den gamle kraftstasjonen i Tyssedal i Hordaland er blitt et fantastisk kulturhus, en slags norsk utgave av Tate Modern. Som kanskje noen veit, var altså Tate Modern i London, som nå er et av Europas mest berømte samtidsmuseer, i si tid nettopp et kraftverk. Det ligger i det heile tatt store muligheter for kultur-, nærings- og stedsutvikling i gamle industrilokaler hvor den tidligere aktiviteten av ulike grunner har opphørt. Det er ofte bygg som er spennende reint arkitektonisk, i tillegg til at de byr på rom og arealer som utfordrer til skapende og utøvende kunstnerisk aktivitet. Det er grunn til å holde fram kulturens betydning i forbindelse med den satsinga vi skal ha på reiseliv. Morgendagens turister vil antakelig være litt annerledes enn det vi vanligvis forestiller oss. De vil være reisende i et landskap av natur, historie og fortellinger om fortid og nåtid, hvor det å lære og det å oppleve er likeverdige deler av reisen. Derfor må ei framsynt reiselivssatsing også være relatert til kultur, både den tradisjonsbaserte og den nye og eksperimentelle. I mitt heimfylke Troms har vi det siste året sett et heilt lite eventyr innenfor filmproduksjon. I en nedlagt forsvarsleir har FilmCamp Målselv etablert seg. I 2006 har det på filmcampen vært spilt inn norsk og internasjonal film for totalt 124 mill. kr. FilmCamp har gått inn med 9 mill. kr av egne midler i de ulike produksjonene, og den målbare overrislingseffekten i regionen er heile 36 mill. kr. Regjeringa legger til våren fram ei filmmelding, og den blir viktig både for den filmsatsinga vi har i Troms og for de andre filmmiljøene som har vokst fram i andre regioner. I den forbindelse er det verdt å se på om man skal innføre såkalte incentivordninger for utenlandsk filmproduksjon i Norge, slik man har gjort det i en rekke andre land. Det er viktig å påpeke at satsinga på kulturnæringene både har en regional, en nasjonal og en internasjonal dimensjon. Flere av de utenrikskulturelle prioriteringene har vist seg å ha et betydelig næringspolitisk potensial. Jeg vil i den forbindelse nevne den kulturelle dimensjonen i Regjeringas satsing på nordområdene. Mange av de kunstneriske prosjektene på tvers av grenser i nord er banebrytende og internasjonale i sin karakter, og derfor er det flott at Utenriksdepartementet for 2007 har øremerket 10 mill. kr til kulturarbeid i nordområdene. Det er grunn til å se fram til den handlingsplanen for kultur og næring som Regjeringa skal legge fram om ikke så lang tid. En slik plan kan bli et viktig redskap i arbeidet med å realisere det potensial som faktisk finnes innenfor kunst- og kulturnæringene.