Det er to grunntemaer i innstillingen. Det ene er sikkerhet for barn som er avhengige av skoleskyss, og det andre er uroen hos mange, tror jeg, i komiteen med hensyn til at det hender at skoler nedlegges, og at kostnadene dukker opp på en annen budsjettpost. Det første punktet, om sikkerhet i forbindelse med skoleskyss, er det helt riktig at komiteen har gitt en felles uttalelse om i en skarp merknad. Intet ville være bedre enn om statsråden kvitterer ut det på en bra måte her i dag, for å si det på den måten, for det er riktig, som representanten de Ruiter er inne på, at her uttrykker vi oss klart. Det burde egentlig være helt selvsagt at når barn skal kjøre buss, skal de få lov til å sitte, og det burde ikke være slik at man da får administrative forklaringer på hvorfor ikke det skjer. Det burde i grunnen ikke være noe tema for diskusjon, så jeg håper at debatten kan gi innspill her. Når det gjelder det andre temaet, kjenner jeg også godt til det arbeidet som ble gjort i Nordlandsforskning, og som det vises til. Men det har ikke overbevist meg, for Norge er nå et sammensatt land. Jeg skal ikke gå god for at mine evner til å regne på dette er bedre enn Nordlandsforsknings, men det har iallfall ført til såpass stor uro at jeg sitter med en betydelig mistanke om at penger som spares ved skolenedleggelser, dukker opp på fylkeskommunale budsjetter – kanskje ikke systematisk mellom primærkommunene og fylkeskommunen, men i mange sammenhenger. Selv synes jeg at diskusjonen om hvorvidt man skal ha små eller store skoler, bør være en redelig og ærlig debatt ut fra den samlede kommunale økonomi. Så bør det være en ærlig debatt om hva som faglig er best, hva som er best i forhold til den politikken man vil føre i hver kommune. Men det bør ikke være slik at man sparer seg kostnader fordi man vet at de dukker opp på en annen budsjettpost. Den ubehagelige følgen av dette er jo, som komiteen er blitt gjort kjent med, at det er barn som sitter i ganske mange timer på buss. Så er det riktig, som mange har sagt, at det har gått bra, men det er en del fjelloverganger i Norge som fortsatt har norsk veistandard, og med norske vind- og værforhold er det relativt avansert motorsport, også med buss. Det tror jeg vi kan si. Så det er noe ved disse forholdene som jeg opplever, slik som andre talere, at komiteen har tatt svært tungt inn over seg. Derfor ligger det en merknad og også et forslag her, hvor vi i grunnen ber om at man bredere enn det som er gjort til nå, ser på de kostnadene som reelt oppstår ved skolenedleggelser, at vi rett og slett ikke skaffer oss en systemvridning, slik at det som er spart på én budsjettpost, dukker opp på en annen – og så er det samfunnet som betaler kostnadene. Politikken skal helst handle om at man skal se sammenhenger, og det er grunnen til at Venstre er med på et forslag om å få en bredere gjennomgang av hva skolenedleggelser fører til når det gjelder skoleskyss. Så står vi også sammen med Fremskrittspartiet om et forslag som går på at vi skal være helt sikre på at man lokalt faktisk gjør en konsekvensvurdering når man legger ned en skole, og at man også får på bordet hva man eventuelt vil bli påført av skysskostnader. Det er ikke sikkert at det vil endre på en lokal politisk vurdering, men det gir en allmenninnsikt for alle politikere. Enten de er valgt kommunalt, eller de er valgt på andre forvaltningsnivåer, i fylke eller stat, driver vi politikk både innenfor politiske partier og i samarbeid med hverandre, og den innsikten vi da får, får vi jo alle, for at vi skal bli klokere alle sammen. En serie av forslagene her har nettopp som hensikt å øke den innsikten, slik at – for å si det rett ut – vi kan stå fram som ombud og ikke bare opplever at systemet kjører forbi, og så får vi en tørr kommentar om at sånn er livet. Mange av oss føler nettopp at det å drive politisk arbeid – for min egen del har jeg gjort det både svært lokalt, i bydelsutvalg, i kommunestyre og på Stortinget – er en ombudsgjerning. Jeg har aldri akseptert den rådende tendens, at jo mer komplisert samfunnet er blitt, jo mer skal jeg bøye hodet mitt og slutte å være ombud. Det er en mentalitet jeg har liten sans for. Det er riktig at når noe blir komplisert, øker det utfordringen til hvordan man skal takle det – men da får vi gjøre det. Så jeg viser bare til det forslag som Venstre har sammen med andre partier i innstillingen, og som vi vil stå for. Men jeg vil gjerne understreke representanten de Ruiters alvor når han snakker om sikkerheten for barn, og håper det også kan lede til kommentarer fra statsråden senere i dag.