I går var det en spesiell dag for SV. Vi hadde minnetaler over to av de fremste SV-erne som vi har hatt, Hanna Kvanmo og Finn Gustavsen. Like etterpå hadde vi erklæringen der vi sa at SV ville gå i regjering. Vi vet at både Hanna Kvanmo og Finn Gustavsen ville vært glade for at SV ville gå i regjering, og de ville sett fram til denne dagen. Det er ikke bare de som ville ha vært glade for det. I SV er det faktisk ikke bare vi som sitter sentralt, men også folk ute i lokalorganisasjonen som er svært glade for at SV er kommet så langt at vi nå har kommet i regjering, og kan prøve å få gjennomført en god del av vår politikk. Vi tror ikke at dette er en kortvarig sak. Jeg tror nemlig at dette antakelig er mer langsiktig enn opposisjonen håper på. Hvis man ser på andre land rundt oss, England, Sverige og andre, ser vi at vi har mye lengre perioder der folk sitter og styrer. Jeg tror at Norge må ha som mål – i hvert fall har denne regjeringen det – at dette skal bli noe som varer i hvert fall to perioder, kanskje i tre perioder, der vi kan sitte ved roret og gjøre en del grunnleggende endringer i det norske samfunnet, som etter SVs mening er nødvendig. Det er ikke slik at den forrige regjeringen har satt landet over styr. Den regjeringen som gikk av for noen dager siden, gjorde også en rekke bra ting, men det er en del retninger som har vært feil. De har altså staket ut en del retninger med feil kurs. Det er de retningene vi nå er nødt til å ta tilbake, og igjen få det norske samfunnet på en ny kurs, som vi mener er helt nødvendig. La meg nevne tre områder der jeg mener at kursen er feil. Det første er at vi møysommelig har bygd opp en del felles goder med et sterkt velferdssamfunn. Det har vært den viktigste årsaken til forskjellsutjevning i Norge. Disse fellesgodene har begynt å smuldre bort. Hvis ikke vi tar dem tilbake og slår ring om fellesgodene, vil vi ikke lenger ha et velferdssamfunn der det er stor likhet mellom folk. Vi kan ta skole som et eksempel. Hadde vi ikke hatt enhetsskolen, der datteren til direktøren og sønnen til den arbeidsledige fikk det samme tilbudet, hadde vi hatt et helt annet samfunn i dag. Når den avgåtte regjeringen begynte å ta tak i denne viktige biten ved å lage private løsninger, er det behov for en ny kurs. Det skjer også på en rekke andre områder i samfunnet at man ønsker å gå over til mer private løsninger og mindre fellesgoder. At Norge er verdens beste land å bo i, tror jeg nok skyldes at vi er rike på naturressurser, men det skyldes også det perspektivet at vi har satset på et velferdssamfunn med disse sterke fellesgodene. Et annet område vi må endre kursen på, er den enorme farten vi har sett når det gjelder privatisering. Vi har hatt en privatisering de siste fire årene som er formidabel på mange områder, ikke minst ved at man begynner å privatisere fundamentale infrastrukturtjenester, og også ved at man skal selge seg ned og selge ut viktige naturressurser som Norge har så mye av. Denne regjeringa har sagt at nå stopper vi det. Vi stopper det, og vi reverserer faktisk også enkelte ting. Jernbanen som vi har, skal ikke bli privat. Jernbanen er en viktig infrastruktur i Norge som vi faktisk mener at det offentlige skal ha styring med. Jeg kunne ha nevnt en rekke andre eksempler, men jeg har bare ett minutt igjen, og da må jeg snakke om distriktspolitikk. For det er nemlig sånn at denne regjeringa også sier klart og tydelig at nå skal vi endelig få en egen småsamfunnspolitikk. Og vi som reiser rundt omkring i Norge, vet at en rekke av de samfunnene som vi er så glade i, og som i dag lever, er borte om 20 år dersom det ikke foregår noe. Dersom de 20 foregående årene gjentar seg én gang til, vet vi at mange av våre små samfunn er borte. Derfor står det i erklæringen fra Soria Moria at vi nå skal få en egen småsamfunnssatsing. Jeg tror at miksen av Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV vil gjøre at vi faktisk kan få gjort en del grep slik at en del av de minste samfunnene også kan bestå i framtida, for de er noe av Norges sjel disse små samfunnene som vi har fra Nordkapp til Lindesnes.