Lønnskommisjonen ble nedsatt i 1996. Et stort sett samlet storting støttet etableringen, bortsett fra SV, som den gang argumenterte imot. SV har siden respektert at det har vært nedsatt en lønnskommisjon, men har hele tiden tatt til orde for at Stortinget, som skal avgjøre representantenes godtgjørelser og statsrådenes og statsministerens lønn, må ta endelig stilling. Det betyr at man ikke uten diskusjon bare kan akseptere lønnskommisjonens innstilling, men er nødt til å ta stilling til om man finner innstillingen fornuftig. Det vi har sett nå gjennom mange år, helt fra lønnskommisjonen ble nedsatt, er en utvikling av godtgjørelsen for stortingsrepresentanter som som regel har ligget over den alminnelige lønnsutviklingen i samfunnet. Det har riktignok vært to år, i 1999 og 2003, der lønnskommisjonen ikke har foreslått økning i godtgjørelse og lønn, men ellers har hovedregelen vært at man har hatt en lønnsutvikling for stortingsrepresentantene over det som har vært vanlig for folk flest. SV mener at dette er en uheldig utvikling. Det gjør at man helt naturlig får fokusert på godtgjørelsen for stortingsrepresentantene i det offentlige rom, man får en debatt i media, og man får et engasjement i befolkningen. Jeg registrerer at det både blant stortingsrepresentantene og blant andre politikere til dels har vært brukt ganske krasse uttrykk i forbindelse med den debatten. Man har ment at dette er noe som stortingspolitikerne ikke skal legge seg bort i, man har ment at det er uttrykk for såkalt populisme at man har avvikende standpunkt, og man har i det hele tatt uttrykt at denne typen debatt i minst mulig grad burde finne sted. Det mener naturligvis SV er uheldig. Er det noe man skal tilrettelegge for i stortingssalen, er det jo nettopp åpne debatter. Det må altså være sånn at stortingsrepresentanter som endelig skal vedta godtgjørelsen, må kunne stå opp og forsvare de vedtak man faktisk gjør. Det som SV i år foreslår, er at godtgjørelsen for stortingsrepresentantene skal følge den alminnelige lønnsutviklingen, og den har siste år vært 3 1/4 pst., for å være nøyaktig. Man forventer at den omtrent vil ligge på det nivået også for kommende år. Vi mener også, helt i tråd med Soria Moria-erklæringen, at man ikke skal stimulere til en generell lønnsutvikling i samfunnet der forskjellen mellom høyinntektsgrupper og dem som tjener mindre, bare blir større. Men det lønnskommisjonen her foreslår, medfører jo nettopp den typen utvikling. Man foreslår altså en økning for statsministeren på 4,8 pst., for øvrige statsråder på 4,4 pst. og for Stortingets representanter på 3,9 pst. Med den type utvikling over tid – hvis Stortinget ikke legger føringer som hindrer det – betyr det bare at lønnsutviklingen for oss som folkevalgte og for Regjeringens medlemmer tilsier en stadig større forskjell i forhold til den alminnelige lønnsutviklingen. Dette er det naturligvis fullt mulig for Stortinget å gjøre noe med, ved å legge føringer for lønnskommisjonens mandat som hindrer en slik utvikling. Derfor fremmer også SV i salen i dag et forslag som nettopp vil kunne bidra til det. Det hadde vært naturlig at det forslaget hadde vunnet tilslutning nettopp ut fra de målsettinger man har om at politikere ikke skal ha privilegier som befolkningen for øvrig ikke kan ta del i. Jeg fremmer hermed det mindretallsforslaget som SV har i innstillingen.