Forslaget til ny tvistelov bidrar etter Senterpartiets mening til en nødvendig forenkling og klargjøring av en del av reglene for sivile sakers behandling i domstolene. Samtidig innebærer lovforslaget også betydelige endringer både i mulighetene for å kunne føre sak og i måten saken skal føres for domstolene på. Tvistemålsutvalget påpekte en rekke behov for reformer. Særlig ble kostnadene ved å føre sak og den lange behandlingstiden vi opplever, framhevet. Regjeringen foreslår i proposisjonen å gjøre det lettere for folk flest å kunne hevde sin rett gjennom domstolene, men legger også stor vekt på økt grad av mekling og avklaring før en sak reises. I den sammenhengen synes jeg det er grunn til å nevne at ved håpløse krav eller innsigelser skal forenklet domstolsbehandling kunne gjennomføres – det er bra – og at man skal gjøre økt bruk av mekling til en permanent ordning i form av rettsmekling og i større grad bruke annen type mekling for å hindre full behandling i retten, og det er bra. Det skal også gjelde en småkravprosess for saker om formuesverdier på under 125 000 kr. De siste årene har det skjedd en utvikling i retning av stadig større rettsliggjøring på en lang rekke områder i samfunnet. På en måte bør nok vi som politikere av og til stille spørsmål ved om det er en riktig utvikling at stadig flere av samfunnets ulike saksområder kan bringes inn for en domstol. Men enten vi liker en slik utvikling eller ikke, er vi nødt til å ta konsekvensen av hvordan vi innretter rettsapparatet for å kunne møte den typen utvikling. Senterpartiet støtter i hovedsak flertallet i innstillingen til ny tvistelov. Jeg har derfor kun tenkt å knytte noen kommentarer til tema som er viet stor oppmerksomhet i media, og som også har vært oppe i debatten her i dag. Arbeiderpartiet har i sterke ordelag tatt til orde for en makspris på advokattjenester. Senterpartiet deler bekymringen for høye salærer, men vi har vanskelig for å si oss enig i de tiltakene som er skissert i media, og er heller ikke enig i det som skisseres i dagens innstilling. Vi kommer derfor til å stemme imot forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet og SV, om en makspris på en del saker innenfor domstolsapparatet. Vi mener at en viktigere og mer vesentlig debatt i første omgang er å se på en utvidelse av dagens rettshjelpsordning både når det gjelder virkeområde og når det gjelder beløpsgrenser, enn det er å la domstolen fastsette salærer i et utvalg av saker. Det blir på en måte en slags delvis innføring av makspris, og Senterpartiet har for sin del tidligere gått imot det, og ment at dette er et spørsmål som må vurderes på et bredere grunnlag enn det vi er i stand til å gjøre gjennom dagens stortingsbehandling. Senterpartiet støtter derimot forslag nr. 2, fra Arbeiderpartiet og SV, om at det i noen tilfeller må bli lettere å få fritak fra å måtte dekke motpartens salær. Vi ønsker dermed å utvide Regjeringens forslag til å også å kunne gjelde saker av velferdsmessig betydning, og at det legges vekt på motpartens ressurser og rimelighet ved å reise spørsmålet. Når det gjelder forslagene nr. 3 og 4, fra Arbeiderpartiet og SV, kommer Senterpartiet til å stemme imot dem. Det er sjølsagt en vanskelig vurdering om man skal knytte ankebegrensningen til en fast sum eller til G. Jeg ser argumentene om at det kan være mer fleksibelt, men jeg vet ikke hva som for folk flest er det greieste tema å forholde seg til, at man knytter det opp mot G, eller at man knytter det opp mot en fast sum, som er foreslått fastatt til 125 000 kr. Så kan man sjølsagt diskutere om 125 000 kr er den riktige summen å forholde seg til. Men Senterpartiet har iallfall landet på at vi heller ønsker å støtte at ankebegrensningen knyttes til en fast sum, at ankebegrensningen knyttes til G.