Denne debatten har vel gått så lenge politikere har sittet i denne salen. Temaet har kommet opp igjen og opp igjen, og løsningen har vært den samme: Sørg for at det er dårlig tilgjengelighet, så slutter folk å drikke! I 1916 prøvde de seg med forbudstider. Det skulle virkelig hjelpe. Det var mange som jublet da. Men det var like mange som bad om å få forbudet opphevet da det viste seg at det bare skapte mye mer alkoholproblemer. Den alkoholpolitikken som har vært ført i Norge gjennom alle år, som blir skrytt opp i skyene, har ført til en dårlig alkoholkultur – til en drikkekultur som vi ser rundt om i Oslos gater i helgene. Den er resultatet av alkoholpolitikken vår, ikke resultatet av at folk får kjøpt alkohol. Det får de i hele verden, men det finnes vel nesten ikke noen steder hvor man ser slik råfyll som det man til tider kan se i Norge, og det kommer ikke av at man får kjøpt alkohol. Når man nå snakker om at man ikke skal få kjøpe alkohol i butikkene etter et visst klokkeslett, er det snakk om: Hvem skal ikke få kjøpe alkohol etter kl. 20 om kvelden? Er det bare de med dårlig råd? Alle vi i denne salen kan gå og kjøpe en halvliter øl akkurat når vi måtte ønske, for vi har råd til det. Men hvis en person med litt dårligere økonomi skal ha øl til middagen, skal ikke vedkommende få lov til å kjøpe det i butikkene. Det er vel det representanten fra Fremskrittspartiet mente med spørsmålet: Hvem er det mest skadelig for? Er det mest skadelig for dem som ikke har så god råd som oss? Er det dem vi skal skåne hele tiden ved å passe på at de ikke får kjøpt øl etter stengetid? Det får være grenser for omsorg. De fleste voksne mennesker kan ta vare på seg selv, men vi må gi dem litt tillit. I det minste kan vi gi tillit til kommunene, så de kan få ta noen avgjørelser, for det er jo de som skal sitte med ansvaret for alkoholpolitikken. Og så kanskje vi bør tenke litt nytt etter 100 år, når vi ser at de enkle løsningene som man tidligere har kommet med, ikke har virket etter forventningene.