Det er gjort til et poeng fra flere talere i denne debatten at høringsinstansene har vært negative til denne saken, og der må jeg si at spesielt hovedinnlegget fra Kristelig Folkeparti skuffer meg. For for det første utgjør ikke 143 kommuner noe flertall av norske kommuner. Det kan godt tenkes at de kommunene som ikke har uttalt seg til lovforslaget, synes det er helt greit. I tillegg gjøres det også et poeng av at de 17 fylkeslandbruksstyrene og åtte av fylkesmennene er negative. Jeg har selv vært medlem av fylkeslandbruksstyret i Akershus fylke, og det tror jeg er det stedet jeg har vært i dette landet, hvor den negative holdningen til eiendomsretten og til bønders utviklingsmuligheter har vært sterkest. Det har vært en gjennomsyret negativ holdning til eiendomsretten som savner sidestykke i den typen organer. Det er beklagelig, både når det gjelder politikerne og de ansatte. Så å legge vekt på den typen holdninger – og der får jo representanten Gullvåg svar på spørsmålet sitt: Ja, jeg tror at dette er instanser som er motstandere av eiendomsretten, og da indirekte også motstandere av utviklingen av norske bygder. Så prøver representanten Lars Peder Brekk å lage et poeng av Fremskrittspartiets landbrukspolitikk. Det er faktisk slik at Fremskrittspartiets landbrukspolitikk ikke er utprøvd. Fremskrittspartiets landbrukspolitikk møter altså så stor motstand i denne salen at vi ikke har fått muligheten til å prøve ut om Fremskrittspartiets landbrukspolitikk kan bidra til en annen retning enn det den gjeldende politikken har. For det er ikke Fremskrittspartiet som har fjernet 100 000 bønder de siste 25–30 år. Det er det den politikken som Senterpartiet har stått for, som har gjort, og det er den politikken som Senterpartiet og Lars Peder Brekk står for når man altså aksepterer at 4 000 bønder skal bli borte hvert eneste år, som man har lagt inn som en forutsetning i landbruksoppgjøret, og som har vært utviklingen i de seneste år. Så hvis man skal skyte på andre, bør man ta et blikk på seg selv først.