Humanmedisinsk bruk av bioteknologi reiser mange etiske problemstillinger i skjæringspunktet mellom teknologisk utvikling på den ene siden og verdispørsmål på den annen. Den raske teknologiske utviklingen gjør det helt nødvendig å sette etiske grenser som sikrer at utviklingen er til beste både for enkeltmennesket og for samfunnet. Formålsbestemmelsen i bioteknologiloven understreker det grunnleggende prinsipp at medisinsk bruk av bioteknologi skal utnyttes til beste for mennesket i et samfunn der det er plass for alle. En samlet sosialkomite sluttet seg til dette ved behandlingen av loven. Da Stortinget behandlet St.meld. nr. 14 for 2001-2002 om evaluering av bioteknologiloven, bad flertallet Regjeringen om å vurdere å innføre et forbud mot preimplantasjonsdiagnostikk. Flertallet begrunnet dette med at den type diagnostikk var svært problematisk, fordi det innebar sortering av spesielle genetiske egenskaper ved egget. Dette vil kunne innebære vektlegging av spesielle egenskaper hos fosteret, altså i praksis en sortering ut fra definerte kriterier. I likhet med det stortingsflertallet gav uttrykk for under behandlingen av denne meldingen, mener Regjeringen at en slik sortering over tid vil påvirke den allmenne holdningen til mennesker som er annerledes eller har et handikap. Dersom vi mener alvor med prinsippet om at samfunnet skal ha plass til alle, må nødvendigvis også etikken sette grenser for hvordan teknologien utnyttes på dette området. På bakgrunn av dette foreslo Regjeringen å lovfeste et forbud mot preimplantasjonsdiagnostikk. Under Stortingets behandling av lovforslaget ble forbudet foreslått endret til en begrenset adgang til preimplantasjonsdiagnostikk «i spesielle tilfeller ved alvorlig, arvelig kjønnsbundet sykdom uten behandlingsmuligheter». Det ble fremhevet at begrepet «alvorlig, arvelig sykdom» kan være vanskelig å avgrense, men at det ved kjønnsbundne sykdommer vil være mulig å trekke en slik grense. Det som nå foreslås i bioteknologiloven, medfører at etiske grenser igjen flyttes i retning av en større aksept for sortering i det norske samfunnet. Vi beveger oss i retning av det eksperimentelle, som vi ikke kan overskue konsekvensene av. Enkelte fremstiller det slik at det er et ubetinget gode å vite hvilke egenskaper et egg eller spirende liv har, og at enkeltmennesket bør ha stor grad av frihet til å ta avgjørelsen om hvem som skal ha livets rett, på bakgrunn av dette. Slik Regjeringen ser det, må imidlertid enkeltmenneskets frihet begrenses av de konsekvensene denne friheten har for andre mennesker og for samfunnet. For Regjeringen er hensynet til å tolerere dem som er annerledes, selve hovedbegrunnelsen for at vi ikke ønsker en ytterligere liberalisering av adgangen til bruk av preimplantasjonsdiagnostikk. Flertallet i sosialkomiteen går inn for å tillate forskning på befruktede egg. Slik forskning vil kunne redusere mennesket til et middel for andre istedenfor et mål i seg selv. Både det humanistiske og det kristne verdisyn bygger på at menneskelivet har en selvstendig verdi. Ethvert spirende menneskeliv har en egenverdi som ikke avhenger av egenskaper eller evne til samfunnsmessig innsats. Et slikt verdistandpunkt må vi selvsagt stå ved, selv om andre land har valgt å åpne for denne type teknologi. Så registrerer jeg at det blant flertallet, både i innstillingen og for så vidt også i denne debatten, er nyanser. Det er nyanser som jeg kjenner veldig godt igjen fra våren 1994, da vi behandlet loven – da satt jeg selv i sosialkomiteen. Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet har nøyaktig de samme holdningene til dette som den gang, det har ikke endret seg veldig. Den gangen hadde Høyre, på samme måte som SV, to synspunkter på disse tingene. Fra Høyres side samlet vi oss imidlertid om et forbud mot bl.a. forskning på befruktede egg og preimplantasjonsdiagnostikk. Jeg registrerer at også flertallet i innstillingen har disse nyansene. Jeg registrerer at også i innlegg fra representanten Ballo er det litt på den ene side og litt på den annen side. Det kan være et godt utgangspunkt når man skal til med en slik vurdering, slik at det blir en grundig saksbehandling i forkant av eventuelle forslag som fremmes for Stortinget.