Fremskrittspartiet ønsker en styrking av arbeidstakernes ytringsfrihet, slik at det blir mer åpenhet om kritikkverdige forhold på arbeidsplassen. Det er det behov for. Vi har gang på gang sett hvordan kommunene har satt munnkurv på ansatte innenfor eldreomsorgen. De gangene modige kvinner og menn har offentliggjort uverdige forhold, har de blitt straffet eller forsøkt straffet. Det er ikke akseptabelt, og det skal vi ha slutt på. Det er bred politisk enighet om at arbeidstakere som varsler om kritikkverdige forhold på arbeidsplassen, skal gis rettsvern mot represalier/gjengjeldelse. Spørsmålet blir hvordan lovteksten konkret skal utformes for å sikre at lovgivers intensjon blir best mulig ivaretatt. Det understrekes at med kritikkverdige forhold menes ulovlige, uetiske eller straffbare handlinger – eksempelvis korrupsjon, forurensning, myndighetsmisbruk osv. Det understrekes at forhold som en arbeidstaker mener er kritikkverdige kun ut fra sin personlige, politiske eller etiske overbevisning må falle utenfor reglene om varsling. Fremskrittspartiet mener forslaget til endring av arbeidsmiljøloven ikke på en god nok måte styrker rettsvernet for varslerne. Regjeringen foreslår i lovteksten at varslingen skal være forsvarlig, men forsvarlighetsbegrepet er meget upresist og kan føre til at en arbeidstaker i verste fall vil kvie seg for å varsle. Dette kommer også fram i dagens Kommunal Rapport hvor korrupsjonsjegeren Eva Joly har synspunkter og refser varslervernet slik Regjeringen foreslår. I reportasjen står følgende: «Jolys uttalelser er svært tydelige: Hun er kritisk til det nye varslervernet i arbeidsmiljøloven, der folk plikter å varsle på «forsvarlig» vis.– Terskelen i dag er for høy for å varsle. Jeg er ikke sikker på at ordet forsvarlig er en god idé. Det viktige er om varselet er sant eller ei.» Og videre: «Joly oppfordrer kommunene til å ta loven som en minstestandard, og legge til rette for varsling selv.– Ingenting hindrer kommunene i å være bedre.» Jeg er helt enig med Joly. Problemet er bare at denne loven skal hindre kommunen i å straffe egne ansatte som varsler om uverdige forhold. Som jeg sa tidligere, er det ofte kommunene som er verstingene, og da trengs det et lovverk som tar høyde for det og er mest mulig presist. Fremskrittspartiet mener derfor at de begrensninger som skal ligge på ytringsfriheten, skal angis så presist som mulig, og at begrensningene i varslingsretten skal være objektivt vurdert. Fremskrittspartiet fremmer derfor forslag om dette til § 2-4 Varsling om kritikkverdige forhold i virksomheten, der vi sier: «Arbeidstaker har rett til å varsle offentligheten om kritikkverdige forhold i virksomheten.» Og videre: «Varsling kan likevel ikke skje i skadehensikt, og arbeidstaker må heller ikke urettmessig røpe bedriftshemmeligheter, forretningsforhold av vesentlig konkurransemessig betydning, eller forhold som omfattes av lovfestet taushetsplikt. Arbeidstaker skal først ha varslet internt, med mindre forholdene for arbeidstaker har fremstått slik at intern varsling ikke vil ha noen hensikt.» Denne lovformuleringen framstår som langt mer presis, og den slår fast at arbeidstakeren selvsagt ikke skal kunne misbruke varslingsadgangen i den hensikt å skade arbeidsgiveren. Ved å være mest mulig presis i lovteksten vil en, som arbeidsrettsprofessor Jakhelln og Joly sier, legge forholdene bedre til rette for varsling. En kunne rettet opp forhold som i dag ikke kommer for en dag og i verste fall rammer en uskyldig tredjepart, som vi dessverre altfor ofte har sett innenfor eldreomsorgen i Kommune-Norge. Jeg tar opp de forslagene som er fremmet.