Representanten Christiansen var inne på PRSP-ene, og at med deres inntreden går alt så meget bedre. Fremskrittspartiet var opphengt i 1990-tallet, og våre referanser var basert på forskningsrapporter fra 1990-tallet. Mitt innlegg i dag er basert på to studier fra 2003. Men jeg vil påpeke at gjennom 1980-tallet, gjennom 1990-tallet og nå har vi flere ganger kritisert bistandens virkning og u-hjelpens både omfang og resultater. Hvis man går tilbake i debattene, vil man se at man i hvert fall fra regjeringshold har fått forsikringer om at jo det har vært problemer. Man innrømmer at enkelte ting ikke har fungert, men det tar vi tak i. Nå skal det gå så mye bedre. Det samme hører vi i dag: Nå går alt bra. Hvis det er tilfellet, er det flott. Jeg lover at vi skal ta det innover oss. Det er ingenting som er bedre enn at man har tatt lærdom av historien. Men noen av våre advarsler tidligere har i etterpåklokskapens lys vist seg å holde stikk. Så får vi nå se om det er tilfellet denne gangen. Men også nyere studier enn dem vi viser til i innstillingen, bekrefter det samme: Bistand som sådan, i et makroperspektiv, er ikke det som løfter folk ut av fattigdom. Nå sier jo heller ikke flertallet at det alene er det som virker, men mer bistand skal virke bedre. Nå var jeg uoppmerksom et lite øyeblikk mens representanten Vallersnes holdt sitt siste innlegg. Jeg fikk en utfordring, forstår jeg. Jeg mener at det gikk på dette med fordeling mellom land, altså omfordeling. En omfordelingspolitikk ovenfra og ned er ikke noe Fremskrittspartiet med sitt ideologiske ståsted ønsker å stå inne for. Vi tror på en helt annen dynamisk politikk. Det betyr ikke at verden er rettferdig som den er. Det betyr ikke at forholdene er rettferdige internt i et land. Det er en styrt prosess, hvor en sterk stat eller en sterk overnasjonal stat forteller at sånn skal det være. Det er ikke resepten fra vår side. Vi tror på en helt annen form for dynamisk utvikling. Men ja, vi skal bekjempe urettferdigheter.