Jeg hadde ikke tenkt å ta ordet i denne debatten, men etter å ha sittet og hørt har jeg registrert at det er fullstendig avsporing. Erna Solberg var oppe i stad og bad om et klart svar på forskjellene på det man ville tilby yngre og eldre som trengte hjelp hjemme. Det svaret har det vært lite av. Det meste av debatten har dreid seg om brukerstyrt assistanse. Resten har dreid seg om en hel masse annet, men veldig lite om hva de enkelte burde få av hjelp i eget hjem. Jeg synes det er viktig at vi setter oss ned og begynner å tenke hvordan det er den dagen man trenger hjelp. Veldig mange eldre tør ikke be om hjelp. De gruer seg til hvem som skal komme hjem til dem, og hvis man skal være i den situasjonen at det kommer stadig nye uten at man har noe innflytelse på det selv, er det rett og slett både uverdig og skremmende for den enkelte. Når man blir så gammel at man trenger hjelp, er det en terskel å trå over å be noen komme hjem til seg, og det er klart at hvis man ikke er fornøyd med hjelpen, er det mye enklere å klage og be om noe nytt hvis det ikke er kommunens egne ansatte som kommer hjem til dem. Man klager ikke like lett til den som tilbyr tjenestene. Vi må tenke på hvordan hver enkelt føler det, og jeg kan ikke se noen forskjell på en på 60 år som er funksjonshemmet og trenger hjelp, og en på 70 år når det gjelder dette. Vi må ha en framtidsrettet politikk som ivaretar brukerne først og fremst, og som ikke er basert på å ha flest mulig kommunalt ansatte. Det er ingen forskjell på en sykepleier eller en hjemmehjelper som er ansatt i det offentlige, og en som driver sin egen lille virksomhet. Den skepsisen og mistroen som regjeringspartiene viser mot private utøvere, er rett og slett skammelig. Det er samme slags mennesker som jobber, det er samme slags mennesker som ønsker å utføre gode tjenester, men noen velger, og det er jo ikke noe galt i det, å starte sin egen lille virksomhet. Det er et pluss. Det gir en ekstra «drive» å kunne gjøre noe og jobbe for sin egen virksomhet. Kanskje de da har et inderlig, spesielt ønske om å gjøre tjenesten ekstra god for å vise hvor gode de er. Alle får betalt for å gå på jobb. Det får også de som jobber i det offentlige. Alle gjør en jobb for å få en inntekt. De færreste driver dette av ren veldedighet. Jeg tror vi skal likestille, og ha tro på at det private vil gjøre en like god jobb som offentlig ansatte. Og så må vi begynne å ha fokus på den enkeltes rettighet til å velge selv, til å kunne velge en person som de ønsker skal komme hjem. Jeg snakker med eldre som er redd når det ringer på døra, og de er redd for hvem som skal komme. De ønsker ikke å klage. Men jeg skulle ønske denne debatten hadde dreid seg om det den egentlig skulle dreie seg om: Hvorfor ser noen forskjell på yngre og eldre når det gjelder å få rett til å velge selv?