Det fremgår av Dokument nr. 8-forslaget, som er grunnlaget for denne innstillingen, at tall fra den norske ambassade i Pakistan viser at over halvparten av alle henteekteskap inngås med familiemedlemmer. Ifølge ambassaden oppgir 97 pst. av dem som gifter seg, at ekteskapet ikke er basert på kjærlighet. I tillegg er over halvparten av ektefellene under 23 år, og flere er under 18 år. Det er åpenbart at svært mange unge mennesker blir presset inn i en uønsket situasjon. Mange har liten eller ingen utdanning. Denne situasjonen går spesielt hardt ut over kvinnene, eller, i mange tilfeller, jentene. Fremskrittspartiet har merket seg at flere fremstående medlemmer av Regjeringen har tatt til orde mot denne praksisen. Familieminister Karita Bekkemellem tok bl.a. i mai i fjor opp saken i Tabloid på TV 2. Men det hjelper lite med uttalelser i pressen om man ikke setter i verk konkrete tiltak som faktisk kan avhjelpe problemet. Ord hjelper ikke, det må handling til. Det er også slik at det er åpenbare sammenhenger mellom ekteskap mellom nære slektninger og ufrivillighet og direkte tvang. Én ting er tvangselementet, men det er også klart at ekteskap mellom slektninger benyttes som et verktøy for innvandring til Norge og andre vesteuropeiske land. Fra de andre partiene og fra saksordføreren etterlyses det forskning og utredning av disse spørsmålene som tas opp i Dokument nr. 8-forslaget. Men denne forskningen finnes allerede. Jeg vil her vise til en undersøkelse foretatt av Camilla Stoltenberg i 1997. Den viser bl.a. at ca. 50 pst. av de pakistanske ekteskapene i Norge var mellom søskenbarn. Hvis foreldrene er fetter og kusine, vil risikoen for misdannelser som oppdages like etter fødselen, være 100 pst. høyere enn for barn av ubeslektede foreldre. Fra 1967 til 1993 er hvert 20. barn av pakistanske foreldre i Norge født med misdannelser. Risikoen for at barn av inngiftede dør eller utvikler alvorlige kroniske lidelser senere i barneårene, er ikke kjent, men forventes å være ytterligere forhøyet – dette fordi mange genetiske lidelser utvikler seg senere i barneårene. Stoltenberg mener derfor at hennes tall bare avdekker toppen av et isfjell. Barn født av inngiftede har to–tre ganger høyere risiko for å dø i første leveår enn barn født av foreldre som ikke er i slekt. I Norge har vi ingen undersøkelser som ser på sammenhengen mellom barn av inngiftede og utviklingen av misdannelser de første leveårene. Men i England fulgte forskere en gruppe barn de første fem leveårene. Undersøkelsen fra 1993 viser at ved fylte fem år hadde 10 pst. av barna til de inngiftede foreldrene enten en alvorlig kronisk lidelse, som i halvparten av tilfellene omfattet mental retardasjon, eller barna var døde. Dette tallet var tre ganger høyere enn for barn av ubeslektede foreldre. Det finnes pakistanske foreldre i Norge som har opptil fem misdannede barn og ingen friske barn. Foreldrene er fetter og kusine. Dette er et problem som må stoppes. Fremskrittspartiet har også merket seg utspill fra integreringsminister Bjarne Håkon Hanssen om mulige nye regler for å hente ektefelle til Norge. Statsråden bør berømmes for at han våger å sette problemet i fokus, men det hjelper ikke hvis de rød-grønne partiene ikke stemmer for disse forslagene i Stortinget. Praksisen med tvangsekteskap, proforma ekteskap og henteekteskap er et omfattende problem, som medfører sykdom, personlige tragedier og dårlig integrering. Fremskrittspartiet mener en ny politikk når det gjelder innvandring av nyetablerte ektefeller utenfor EØS-området, bør omfatte forbud mot søskenbarnekteskapaldersgrense for familiegjenforeningtilknytningskrav for familiegjenforeningøkt forsørgerkrav for familiegjenforening Med dette tar jeg opp Fremskrittspartiets forslag.