Jeg trodde at Rolf Terje Klungland gjennom fire år i komiteen, hvor dette har vært et debattema mange ganger, hadde fått svar akkurat på det spørsmålet, og visste svaret. Det illustrerer med all tydelighet at vårt syn på Kyotoprotokollen åpenbart er helt forskjellig. Det Rolf Terje Klungland signaliserer, er at vi gjør hva vi vil her hjemme, og så skal vi handle med de internasjonale mekanismene som ligger i protokollen. Vårt utgangspunkt er at en vesentlig del – kanskje den vesentligste delen – av tiltakene skal tas nasjonalt. Det mener vi er i samsvar med de forpliktelsene vi har etter Kyotoprotokollen, at vi dermed oppfyller vårt ansvar i forhold til den. Det er det grunnleggende. Så er situasjonen selvfølgelig den at utgangspunktet for Europa og Norge er veldig forskjellig, fordi vi er en nasjon som har ren energi. Det har man ikke i Europa på samme måte. Det gjør at vår utfordring på mange måter er mer krevende enn den vi finner i andre land. Og vi forsterker vårt problem hvis ikke vi er villige til å bruke virkemidler nasjonalt framfor ensidig å satse på internasjonale mekanismer som også kan brukes som et supplement i henhold til Kyotoavtalen. Det er i grunnen det greie svaret på det spørsmålet.