Det er en glede å kunne presentere en enstemmig innstilling fra utenrikskomiteen i denne saken, som følger av et innspill fra tre representanter i Høyre om et meget aktuelt tema i et land geografisk plassert midt i Europa, og hvor utviklingen i flere år har vært svært bekymringsfull. Er det måter Norge kan bidra på, som kan fremme en positiv demokratisk utvikling, bør vi se på det. Komiteen har gjennomført høringer med miljøer og organisasjoner som har særlig kjennskap til utviklingen i Hviterussland, og mottatt mange gode innspill i så måte. Denne høringen fremstod på en måte som en idédugnad, hvor ulike forslag har kommet opp. En del av forslagene som komiteen mener man bør jobbe med, er inntatt i innstillingen. Et hovedproblem i forhold til utviklingen i Hviterussland de senere år – og utviklingen har vel snarere gått i negativ retning – er en isolasjon som i stor grad er selvpålagt. Mangelen på kontakt og mangelen på tilgang på impulser for befolkningen fra omverdenen er en fellesnevner. Det at vi kan bidra på ulike måter for å spre informasjon inn i Hviterussland, i den grad det er mulighet for den hviterussiske befolkning å oppleve en verden utenfor og få inspirasjon, er viktig. Dette gjelder ikke minst i forhold til ungdomsgrupper, studentmiljøer og også andre grupperinger, men kanskje særlig ungdom og studenter er grupper det er naturlig å jobbe seg inn mot. Nå kan man jo spørre seg: Hvorfor har ikke befolkningen i Hviterussland protestert i større grad? Hvorfor har de ikke tatt et enda større ansvar for å fremme en raskere demokratisk utvikling, slik vi f.eks. har sett i land som Ukraina og Georgia, og som vi tidligere så i Øst- og Sentral-Europa? Nå tror jeg det er mange forklaringer på det, ikke minst hviterussiske myndigheters relativt totalitære trykk på befolkningen. Når man reflekterer over Hviterusslands situasjon, tror jeg man skal ta inn over seg landets historie, som sikkert ikke er unik, men det hviterussiske land – og dets innbyggere – har opplevd å være en slagmark i historien. Den ene hær etter den andre har vandret over hviterussisk territorium, med en befolkning som har lidd stor overlast. Man skal ikke bruke lang tid på å snakke med hviterussere før man forstår at her er historien viktig, og den betyr mye, naturlig nok. De siste årene har derfor fremstått som relativt stabile i en historisk sammenheng. Stabilitet og fred har selvfølgelig en stor verdi. Samtidig har det hviterussiske regimet gitt en viss grad av økonomisk trygghet, ikke minst til de sosialt vanskeligstilte og til pensjonister. Man har i hvert fall overfor egen befolkning klart å fremstille det som om man er en oase av fred og økonomisk stabilitet, i motsetning til omverdenen, som virker utrygg og å være i stor endring. Så lenge man har hatt tilgang på billig energi fra Russland, har man hatt muligheten til å opprettholde en viss grad av økonomisk stabilitet. Lønningene har kommet i tide i de statlige foretakene, og ikke minst har pensjonistene fått – dog en liten – pensjon, men pensjonen har kommet. Det har nok vært viktig for at regimet har kunnet klare å eksistere. Ulike internasjonale organisasjoner vil spille en rolle her. Det kan ikke være noe mål for Norge alene å ta på seg ansvaret for å fremme en endring i Hviterussland. Ulike organisasjoner vil spille ulike roller her. Vi peker i innstillingen bl.a. på FN og OSSE der Hviterussland de facto er medlem, og her kan man komme i en dialog. Jeg kjenner litt til OSSEs arbeid på området og vet at det der foregår en del. Jeg er også glad for å si at innen OSSEs parlamentarikerforsamling er det nå en fornyet aktivitet på gang, og man har en konstruktiv dialog med hviterussiske politikere. Man evner her å ta opp også de vanskelige spørsmålene, og det er åpne kanaler. Jeg tror vi på den ene siden må jobbe med denne dialogen og disse kanalene, samtidig som det på den annen side må foregå målrettede sanksjoner fra bl.a. Norge i regi av EU. Disse tingene må det jobbes med parallelt. Folk til folk-samarbeid er et nøkkelord i den innstillingen vi legger frem. Man må søke å finne kontakter under myndighetsnivå. Jeg nevnte student- og ungdomsgrupper, i den grad man kan motivere innen fagforeningsgrupper, ikke minst menneskerettighetsgrupper og den demokratiske opposisjonen i Hviterussland. Mange kontaktpunkter på bred basis er viktig. Komiteens enstemmige innstilling avsluttes med at man ber Regjeringen utarbeide en bred strategi i forhold til hvordan vi skal håndtere situasjonen i Hviterussland. Det er i tråd med forslaget fra de tre Høyre-representantene. Vi vet at Regjeringen gjør et godt arbeid på dette området. Dette er en forsterkning og en oppfølging av det – og kanskje en del ideer som Regjeringen kan ta med seg om hvordan man kan konkretisere arbeidet fremover og styrke det, slik at vi forhåpentligvis innenfor ikke altfor lang tid kan se at utviklingen i Hviterussland kommer mer i tråd med det vi opplever i Europa for øvrig.