Jeg viser til mitt tidligere innlegg i budsjettdebatten i dag der jeg tok opp forhold som dekning av sykepenger under svangerskap, svangerskapspenger, fødsels- og adopsjonspenger, omsorgspenger, pleiepenger og opplæringspenger. Men noen vinklinger i tilegg: Den teknologiske utviklingen gjør at det som store avstander hindret en i å nå i gårsdagens samfunn, nå kan nås med et tastetrykk. Potensialet for etablering av egen næringsvirksomhet med store geografiske avstander til kunder og markeder er atskillig større enn før. Samtidig har vi – og vil komme til å ha i overskuelig framtid – et stramt arbeidsmarked, hvor sentrale strøk vil ha mange fortrinn i kampen om arbeidskraft sammenlignet med distriktene. Dette påvirker også bosettingsmønstrene. Et viktig moment i den sammenheng er for de aller fleste familier spørsmålet om begge ektefeller eller partnere har mulighet for arbeid der de velger å bosette seg. I distriktene er landbruket en viktig arbeidsplass. Det er likevel slik at den ordinære driften knyttet til gården ikke sysselsetter begge ektefellene. Tvert imot viser tall fra Bondelaget at stadig flere både menn og kvinner i landbruket har arbeid utenom gården. Særlig er det aktuelt for kvinner som bor på gård, å finne arbeid utenom gårdsarbeidet. Det er en betydelig større andel menn enn kvinner som er registrert som drivere av gårdsbruk – om lag 11. pst. er kvinner. Kvinnene som driver gård, driver også de minste brukene. Det totale bildet viser behovet for at tilleggsarbeidsplasser knyttet til det ordinære jordbruket blir skapt. Dette gjøres gjennom etablering av nisjematproduksjon, gårdsturisme, grønn omsorg osv. Utfordringene for de kvinnene som starter disse bedriftene, er at de kommer i samme situasjon som alle andre selvstendig næringsdrivende, med dårligere betingelser knyttet til svangerskap, fødsel og omsorg for syke barn. Ettersom det kun er driveren av gården som gjennom landbruksforhandlingene har de samme rettigheter som ansatte på disse områdene, vil de tilleggsarbeidsplassene på bruket som er kvinnearbeidsplasser – og de er oftest det – bli tillagt en egen kvinneskatt for at man skal få de samme rettighetene som ansatte har. Rammebetingelser og motivasjonsfaktorer for å starte egen næringsvirksomhet har stor betydning for motivasjon og bosetting i utkantområder. Ikke minst har temaet stor betydning for en rekke familier som er i en fase hvor de får barn eller planlegger å få det. Saken berører prinsipielle sider knyttet til barns rett til omsorg og likestilling mellom kjønnene. Det er en viktig distriktspolitisk dimensjon, fordi det å etablere egen næringsvirksomhet representerer ofte den eneste, eller den viktigste, muligheten for sysselsetting i distriktene som supplement til eller alternativ til gårdsdrift. Samtlige endringer som jeg har vist til tidligere i dag, må gjennomføres uten at trygdeavgiften for den gruppen økes. En finansiering av endrede ordninger gjennom økt trygdeavgift for selvstendig næringsdrivende vil framstå som en ekstra «fødsels-/kvinneskatt». Endringene må gjøres for å ivareta hensynet til barns behov for omsorg fra foreldre, hensynet til likestilling mellom menn og kvinner i arbeidslivet og nærings- og innovasjonspolitiske målsettinger, herunder distriktspolitiske. Jeg viser for øvrig til det jeg tidligere har sagt i budsjettdebatten.