Tittelen på Regjeringens forskningsmelding er «Vilje til forskning». Den svenske regjeringen overleverte sin forskningsmelding til Riksdagen under navnet «Forskning för ett bättre liv». Den svenske tittelen ville etter min oppfatning scoret best på en formidlingskomponent. Den forteller at økt forskning ikke bare er et mål i seg selv, men at forskningen har et formål og en retning. Forskning og forskningsbasert kunnskap har og vil ha en stor betydning for utviklingen av vårt framtidige samfunn, både for offentlig og privat sektor. Arbeiderpartiet mener derfor vi skal ha ambisiøse mål for norsk forskning. Arbeiderpartiet slutter seg til målsettingen om å øke den samlede FoU-innsatsen i Norge til 3 pst. av BNP innen 2010 og fordelingen offentlig/privat. Det vil bli særskilt krevende å øke næringslivets bidrag i forhold til målsettingen. Vi må derfor ha en betydelig offentlig innsats for å tilrettelegge og stimulere næringslivet til egen forskningsinnsats. Her har vi etablerte ordninger, f.eks. SkatteFUNN og brukerstyrte FoU-programmer, og det foreslås nye som vi slutter oss til, f.eks. sentre for forskningsdrevet innovasjon og stimulering for privat finansiering av forskningsformål. Målet er ambisiøst, og det kreves planmessig innsats. Regjeringen bes derfor i statsbudsjettet for 2006 om å fremme forslag om en opptrappingsplan for den offentlige forskningsinnsatsen fram mot 2010, og at det skal foretas årlige evalueringer av den samlede forskningsinnsatsen og utviklingen av det offentlige og næringslivets andel. Det vil gi muligheter for å foreslå nye tiltak i forhold til næringslivet og eventuelt øke den offentlige andelen for å nå totalmålsettingen. Norsk forskning må prioritere områder hvor vi som nasjon har naturgitte eller andre spesielle fortrinn. Innenfor de tematiske satsingene må vi legge vekt på områder der Norge har internasjonalt ledende forskningsmiljøer og historiske, geografiske eller spesielle næringsmessige fordeler. Jeg vil her spesielt peke på marin sektor, den maritime næring og petroleumsområdet. Vi bør ha ambisjon om å være verdensledende på området petroleumsforskning, og staten bør inngå partnerskapsavtaler med oljeindustrien for å fremme en slik målsetting. Arbeiderpartiet er opptatt av tilrettelegging og større innsats i helseforskning. Vi bør bl.a. ha som mål å utvikle større og tyngre miljøer som evner å tiltrekke seg norske og internasjonale forskere og forskningsmiljøer. Det forutsetter et samarbeid mellom myndigheter, farmasøytisk industri og forskningsmiljøer, f.eks. innenfor kreftforskning. I denne sammenheng vil også jeg nevne betydningen av at lovgivningen ikke hindrer norske forskere å delta i forskning som kan nyttiggjøre seg de medisinske framskritt som bio- og genteknologien gir muligheter for. Jeg er derfor fornøyd med at et flertall i Stortinget har bedt Regjeringen legge fram en revidert bioteknologilov som kan ivareta dette. Skal en prioritere, kan ikke alle forskningsfelter rangeres øverst. Men det er samtidig viktig å ivareta og styrke områder der vi er sterke allerede. De tunge norske forskningsmiljøene innenfor samfunnsfagene og humaniora er internasjonalt anerkjente. Utviklingen av offentlig sektor må skje ut fra kunnskapsbasert forskning. Det er derfor stort behov for samfunnsforskning som gir grunnlag for framtidige beslutninger om ressursbruk, organisering og forbedring av offentlige tjenester. Hensynet til kvalitet i forskningen forutsetter at vi følger med og aktivt deltar i den internasjonale forskningsutviklingen. Jeg vil her spesielt vektlegge deltakelse i utformingen av en felles europeisk forskningspolitikk og aktivitet i forhold til EUs rammeprogrammer. Her bør en utvikle landslag med slagkraft til å delta i internasjonalt forskningssamarbeid og finansiering fra internasjonale programmer. Det kreves mer samarbeid mellom universiteter og høyskoler, institutter og næringsliv. Myndighetene må sikre rammevilkår og finansiering som muliggjør deltakelse i konkurransen på den internasjonale arena. Vi må også ivareta våre internasjonale forpliktelser. I utgangspunktet må FNs målsetting om et mer økonomisk, økologisk og sosialt bærekraftig samfunn gjenspeiles i målsettingene for innovasjons- og forskningspolitikken. Mer spesielt må f.eks. helseforskning bistå utviklingsland i å bekjempe fattigdomssykdommer og integreres tydeligere som virkemiddel i utviklingspolitikken. Det trengs mer forskning på globale helsespørsmål. Undersøkelser viser at bedrifter har en klar egeninteresse i å satse på FoU-arbeid. Samtidig ser vi imidlertid at store norske selskaper synes å bruke mindre penger på forskning og utvikling i en sammenligning av årene 2001 og 2002. Her må næringslivet ta et selvstendig ansvar uten å vente på at myndighetene skal komme løpende med økonomisk støtte. Store bedrifter hvor staten er betydelig eier, bør ha et særskilt ansvar for å gå foran med hensyn til forskningsinnsats. Men selvfølgelig må myndighetene utvikle virkemidler og stimulere næringslivet på dette feltet. Det er videre behov for nærmere samarbeid mellom myndigheter, næringsliv og forskningsinstitusjoner. Samhandlingsarenaer og møteplasser må etableres. Her kan ikke frykten for en aktiv stat eller næringsnøytralitet ha noen plass. Det siste er jo direkte i strid med forskningsprioriteringene. Forskningsresultater fra norske universiteter og høyskoler må utnyttes bedre. Men jeg vil understreke at den langsiktige forskningen og kunnskapsoppbyggingen ikke ofres på bekostning av mer kortsiktige og kommersielle interesser. I mange sammenhenger vil mulig kommersiell utnyttelse hindres av mangel på kapital i en startfase. Såkornfondene i universitetsbyene kan bidra til å avhjelpe dette, og jeg er tilfreds med at en slik ordning også etableres i Tromsø. Arbeiderpartiet mener at offentlige innkjøp, i et omfang på 250 milliarder kr årlig, er en ubrukt ressurs for å fremme innovasjon i næringsliv og offentlige tjenester. Offentlige innkjøp må brukes til å stimulere til økt forsknings- og utviklingsarbeid. I tillegg bør myndighetene søke langsiktige avtaler med næringslivet, hele bransjer eller knippe av store bedrifter for økt FoU-innsats, hvor det blir en gjensidig forpliktelse om et avtalt beløp. Aktuelle områder kan være bygg- og anleggsbransjen, oppdrettsnæringen og ikke minst, som jeg nevnte tidligere, oljeindustrien. Jeg vil i tillegg påpeke behov for innovasjon og utviklingsarbeid knyttet til privat tjenesteyting som handel og transport. Kort sagt trenger vi aktivitet fra myndigheter i samspill med næringsliv og forskningsmiljøer. Økt forskningsinnsats krever flere forskere. Stortinget har vedtatt en opptrappingsplan for stipendiater, som må følges opp. Arbeiderpartiet slutter seg til forslag til en nasjonal ordning med forskerskoler og en innføring av en ordning med nærings-ph.d. i Norge. Særskilt oppmerksomhet må knyttes til rekruttering til realfag og teknologi. Gode lønns- og arbeidsvilkår og trygghet i stilling er viktig. Bruken av midlertidige ansettelser mener Arbeiderpartiet undergraver de ansattes stillingsvern og bidrar til å gjøre forskeryrket ved våre institusjoner mindre attraktive. Vi går derfor imot Regjeringens forslag om en ny midlertidig stilling. Fremskrittspartiet har her en høyst uklar holdning. De har i to omganger om universitets- og høyskoleloven argumentert imot, men stemt sammen med regjeringspartiene for utvidelser. I denne innstillingen skriver Fremskrittspartiet sammen med Arbeiderpartiet og et flertall at de er skeptisk til å videreføre den omfattende ordningen for bruk av ulike former for midlertidighet i ulike ansettelsesforhold som foreløpig er videreført i universitets- og høyskoleloven. Men like fullt går de inn for en ny midlertidig stilling. Det skal bli interessant å se hva Fremskrittspartiet gjør når vi får tilbake egen sak om åremål og midlertidig ansettelse i sektoren. Knapphet på sammenhengende tid er også kritisk faktor for god forskning. Tiden som brukes til forskning, må sikres ved våre institusjoner, og det er viktig å se på effektene av Kvalitetsreformen for forskningstiden i denne sammenheng. Jeg er fornøyd med at Stortinget vil videreføre en ordning med individuelle stipender for doktorgrader, som kan være et positivt bidrag for rekruttering. Det er langt fram til målet om likestilling mellom menn og kvinner i utdannings- og forskningsinstitusjonene. Det er særlig to utfordringer – å øke andelen kvinner i disipliner og på fagområder med få kvinner, særlig naturvitenskap og teknologi, og å øke andelen kvinner i faste vitenskapelige stillinger, særlig i toppstillinger. Likestilling handler om like muligheter for begge kjønn, men også om forskningskvalitet, om å utnytte de samlede ressursene og om å sikre et bredest mulig rekrutteringsgrunnlag til forskerstillinger. Universitet og høyskoler har et særlig ansvar for å utføre langsiktig, grunnleggende forskning. Arbeiderpartiet er enig i at bevilgningene til grunnforskning skal styrkes, både direkte til institusjonene og gjennom Norges forskningsråd, og veksten skal fordeles på grunnlag av faglige resultater og kvalitet. Jeg vil også understreke at midlene til disiplinbaserte frie prosjekter på alle fagfelt i Forskningsrådet må styrkes. Arbeiderpartiet vil at myndighetene skal stimulere og understøtte forskningssamarbeid mellom universiteter og mellom høyskoler og universiteter. Statlige høyskoler må bli sentrale aktører i regional utvikling og innovasjon. Det må rettes spesiell oppmerksomhet mot den relativt lave FoU-aktiviteten i Nord-Norge og tiltak for å øke denne, f.eks. et eget forskningsprogram knyttet til nordområdene. Arbeiderpartiet vil først ta stilling til innholdet av nytt finansieringssystem for universiteter og høyskoler når det blir lagt fram i forbindelse med statsbudsjettet for neste år. Jeg kommenterer derfor ikke dette ytterligere her. Instituttsektoren er en viktig del av vårt forskningssystem. Disse må sikres en grunnfinansiering som ivaretar den langsiktige forskningen og kompetanseoppbyggingen. Forskning skal gi oss et bedre liv. Grunnlaget legges nå i Stortinget for en forsterket innsats på forskningsområdet, og det gjøres med tverrpolitisk enighet. Det er nødvendig. Vi må løfte i flokk for å nå målsettingene.