Det fremmes i dette dokumentet følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at det blir overensstemmelse mellom de statlige begrensninger for utsalgstider for øl og annen alkoholholdig drikk med volumprosent mellom 2,5 og 4,7 og generelle åpningstider for butikker i Norge på hverdager.» Med andre ord: Salg av svakere alkohol skal kunne foregå i åpningstidene til butikkene dersom den enkelte kommune måtte ønske dette. Etter alkoholloven har kommunene plikt til å utarbeide en alkoholpolitisk handlingsplan, som skal være et sentralt instrument for å sikre helhetlig behandling av alkoholpolitiske spørsmål i kommunen. Videre skal det kommunale bevillingssystem for salg og skjenking av alkoholholdig drikk også bidra til å oppnå de nasjonale mål som er satt for alkoholpolitikken. Dette gjelder også for representantene Skjælaaen og Dåvøy og for Bergen by. I denne saken er komiteen delt i to. Som saksordfører regner jeg med at flertallet i komiteen presenterer sitt syn på saken, slik at jeg kan bruke min tid til å presentere mindretallets syn, dvs. Fremskrittspartiet, Høyre og Venstres syn. Det er forunderlig at Stortinget pålegger kommunene både bevillingene og oppfølgingen av nasjonale mål i alkoholpolitikken, samtidig som Stortinget ikke gir kommunene anledning til å bestemme salgstidene for alkoholholdig drikk, slik at de kunne ha blitt samordnet med butikkenes åpningstider. Ved å gi kommunene denne rett ville Stortinget gitt kommunene reell påvirkning og derigjennom styrket lokaldemokratiet. Med andre ord kunne Stortinget her gitt kommunene og innbyggerne en stor grad av medbestemmelsesrett. Det blir meningsløst at kommunene på den ene siden har alt ansvaret for oppfølging og utøvelse av alkoholpolitikken, men ikke selv kan få lov til å bestemme åpningstiden. Her er vi ved sakens kjerne. Man ønsker ikke at kommunene skal kunne ha den retten, for da vil man i mange tilfeller overføre mer reell brukermakt til det enkelte mennesket. Fremskrittspartiet ønsker også å påpeke at det helt åpenbart er en sammenheng mellom for høye avgifter på lovlig omsettbar alkohol, mangel på tilgjengelighet og kriminalitet relatert til smugling. Jeg må nesten få lov til å spørre: For hvem er alkohol på mellom 2,5 pst og 4,7 pst. fra butikk mest skadelig for? Er det mest skadelig for dem som har dårlig råd, for de ser seg ikke like godt egnet til å gå på en pub? Eller er det mindre skadelig for dem som har god råd, for for dem vil uansett tilgjengeligheten være til stede nær sagt til enhver tid? Mindretallet i komiteen er enig i at en må tilstrebe færrest mulig skader som følge av rusmiddelbruk, på lik linje med at vi ønsker færrest mulig skader og helseproblemer av andre årsaker. Det må imidlertid påpekes at det går et skille mellom bruk og det som er misbruk. Det er også forunderlig at regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti ikke er i stand til å sette norsk alkoholpolitikk inn i en større sammenheng, hvor tilpasning til Europa og andre land er naturlig, og må gjennomføres. Det må jo være en ekstremopplevelse for en turist i Norge at lovlige salgsvarer blir ulovlige på ett minutt, og at ingen mennesker i løpet av det samme minuttet lenger er i stand til å kunne ta ansvar for egne handlinger. Dette ansvaret ønsker ikke dagens regjering og Kristelig Folkeparti å gi den enkelte i Norge. Det er med andre ord noen politikere som er så opptatt av å detaljere og bestemme over andres liv at de utbasunerer høylydt: Selvfølgelig vet vi bedre enn folk flest hva folk flest har godt av. Skal vi gjøre oss totalt spedalske på berget vårt? Med den politikken som nå blir ført, hvor vi er så gode bedrevitere, er det faktisk slik at vi aldri kommer til å få harmonisert vår politikk med den i de øvrige landene i Norden, ei heller Europa. Vi blir en einstøing i klassen.