Jeg er helt enig med representanten Sjøli i at det er nødvendig å sikre at alle gravide i Norge får god oppfølging i svangerskapet, slik at ungen får en best mulig start. Det gjelder enten kvinnen er rusmiddelavhengig eller ikke. For rusmiddelavhengige kvinner, som jo er i en særlig vanskelig og sårbar situasjon, er det spesielt viktig med tett oppfølging både før de blir gravide og gjennom hele svangerskapet. Som representanten Sjøli påpeker, har samfunnet et særlig ansvar for å se og høre unger som ikke har stemmer i den offentlige debatten. Føre var-prinsippet er lagt til grunn i norsk svangerskapsomsorg. I de faglige retningslinjene for svangerskapsomsorgen anbefaler Sosial- og helsedirektoratet at forskrivning av legemidler begrenses til de tilfellene der fordelene for kvinnen overgår risikoen for fosteret. Derfor gis det prevensjonsveiledning til alle kvinner som er i LAR, for å hindre graviditeter. Sosial- og helsedirektoratet anbefaler at alle gravide rusmiddelavhengige, enten de er i LAR eller ikke, tilbys medikamentfri behandling. De understreker også at mange kvinner som blir gravide etter at de er kommet med i LAR, formidler at de ønsker å trappe ned på medikamentene under svangerskapet for å redusere påvirkningene på fosteret. Disse tilbys omfattende assistanse under nedtrappinga, og det anbefales en gradvis og forsiktig nedtrapping til laveste effektive dose fram til fødselen. Gravides psykiske tilstand er tillagt økende betydning for ungers psykososiale utvikling de senere åra, og direktoratet understreker at det selvfølgelig er viktig for tjenestene å ha god kontakt med mor under svangerskapet. For gravide i LAR aksepteres ingen bruk av rusmidler. Sosial- og helsedirektoratet har vurdert at trussel om tvangsbehandling av kvinner som ikke greier å trappe ned på legemidlene de står på i LAR, kan føre til at de ikke forteller om graviditeten før svært sent i svangerskapet. Det kan også gjelde andre gravide rusmiddelavhengige. Ved dårlig rusmestring der det er fare for barnets helse, vurderer man alltid om det skal tas initiativ til at sosialtjenesten fremmer sak om tvang etter sosialtjenestelova. Ifølge direktoratet er det, som også representanten Sjøli var inne på, uenighet i norske fagmiljøer om videreføring av LAR ved graviditet. Enkelte miljøer vektlegger fullstendig medikamentfritt svangerskap. I andre land – fortsatt ifølge direktoratet – iverksettes metadonbehandling av gravide heroinavhengige sjøl om kvinnen ikke er under LAR. Jeg er svært opptatt av at vi må skaffe oss et godt faglig grunnlag på dette området. For å styrke kunnskapsgrunnlaget ytterligere har Sosial- og helsedirektoratet bedt Kunnskapssenteret om å levere en kunnskapsoppsummering om gravide i legemiddelassistert rehabilitering. Dette er for å få et best mulig grunnlag for veiledning og faglige anbefalinger til tjenestene. Til representanten Sjølis spørsmål om status for arbeidet med å utvikle medikamentfrie behandlingstilbud til gravide som er i LAR, vil jeg først opplyse at Helse- og omsorgsdepartementet i brev av juni 2005, slik representanten helt sikkert er kjent med, bad de regionale helseforetakene følge opp dette. De regionale helseforetakene skal, innenfor bevilgningen på 50 mill. kr, sikre tilbud for gravide rusmiddelmisbrukere som er under LAR, men som ikke ønsker å benytte slike legemidler under svangerskapet. Det står videre at formålet er å legge til rette for et medikamentfritt tilbud for denne gruppen for å unngå at ungene blir skadet. Det ble også forutsatt at brukeren må sikres tett oppfølging og nødvendig skjerming mot tilbakefall til rusmiddelmisbruk. Gravide rusmiddelavhengige er høgt prioritert. Praksis viser at alle gravide rusmiddelavhengige, også gravide i LAR, tilbys et medikamentfritt tilbud og behandling. Dette er helt i tråd med direktoratets anbefaling. Gravide i LAR får dessuten strukturert og tett oppfølging gjennom hele svangerskapet, og det er helt nødvendig. Jeg vil også understreke at tjenestene etter loven har en plikt til å vurdere om det skal tas initiativ til å plassere en gravid rusmiddelavhengig i institusjon uten hennes samtykke. Det gjelder for hele svangerskapet. Disse ungene og mødrene er, som sagt, blant våre mest sårbare pasienter, og de har også krav på tilbud av høg kvalitet. Både spesialisthelsetjenesten, kommunale tjenester og barnevern må samarbeide om et langsiktig tilbud med god støtte og oppfølging, ofte over flere år. Av hensyn til barnet ser jeg det som svært viktig at svangerskapet er medikamentfritt. Jeg mener derfor at det er god praksis at vi først tilbyr et medikamentfritt tilbud til de gravide rusmiddelavhengige. I de tilfeller der LAR allikevel vurderes som det beste alternativet, mener jeg at det er særdeles viktig at en overvåker utviklingen i svangerskapet nøye, og at disse kvinnene følges tett hele veien. Jeg ser at tjenestene også her står overfor en del vanskelige valg og dilemmaer. Som jeg nevnte innledningsvis, legger jeg vekt på at vi så snart som mulig skal få et bedre kunnskapsgrunnlag på dette området. Jeg vil også følge opp med å be om at det utarbeides nye faglige anbefalinger og veiledning til tjenestene. Regjeringa ser det som svært viktig å bedre kvaliteten på tilbudet til gravide rusmiddelavhengige i LAR. Det er også en av grunnene til at vi har styrket det i forslag til statsbudsjett for neste år, særlig knyttet til gravide og deres unger. Det vil også bidra til å heve kompetansen i tjenestene, f.eks. ved å utarbeide veiledningsmateriell til helse- og sosialpersonell. Jeg har fått opplyst at pr. 31. august var 4 000 pasienter i legemiddelassistert rehabilitering. Av disse er om lag en tredel kvinner, eller 1 300 personer. De fleste av disse er i fruktbar alder. Som representanten Sjøli også er inne på, er det et helsepolitisk mål at de som har behov for legemiddelassistert rehabilitering, skal få det. Vi må derfor forvente en ytterligere økning i antall pasienter i LAR de nærmeste åra. Jeg kommer til å følge utviklinga nøye, og jeg vil vurdere nødvendige styringstiltak. Jeg vil også be om at de regionale helseforetakene rapporterer om antall gravide i LAR pr. år i sin årlige melding. Jeg vil også ha informasjon om hva slags tilbud de får, herunder hvilke tilbud om oppfølging de blir gitt, og om hvilket samarbeid som er mellom spesialisthelsetjenesten, kommunale tjenester og barnevernet. Regjeringa har med dette lagt et løp for å skaffe mer kunnskap om feltet og for å hente inn erfaringer om hva som faktisk skjer i de ulike regionene. Målet er å få bedre oversikt over behandlingstilbudet, slik at vi eventuelt kan endre det og gjøre det enda bedre, og dessuten også få et bedre utgangspunkt for veiledning til dem som jobber på dette vanskelige, men svært viktige området.