Alkoholforbruket i Norge er stigende. De siste månedene har jeg sett følgende overskrifter og problemstillinger i forskjellige aviser. Jeg presiserer at de følgende utsagn og påstander altså er hentet fra ulike dagsaviser. Det første er fra Aftenposten 8. november i år: «Ungdom fester mer.» Videre kan vi lese: «En av tre ungdommer mellom 15 og 17 år har drukket så mye alkohol at de ikke husker noe dagen etterpå, viser nye tall fra Sosial- og helsedirektoratet.» Og videre: «På begynnelsen av 1990-tallet drakk en norsk ungdom omtrent tre liter ren alkohol i året. Nå heller de ned over fem liter i gjennomsnitt.» Blant skader av denne drikkingen nevnes vold, ulykker, uønsket og usikker sex og andre alvorlige hendelser. I et annet oppslag, i Vårt Land 25. april i år, skriver man at en av ti trondheimsstudenter viser symptomer på alkoholproblemer. Studenter drikker så mye at helseeksperter går ut og advarer om at flere drikker så mye at de er i faresonen for å bli alkoholikere senere i livet. Det hevdes at det eksisterer et sterkt drikkepress i studentkretser. I Vårt Land den 19. august 2006, heter det: «Eldre er tørstere enn før. Alkoholkonsumet blant eldre går oppover.» Ifølge Folkehelseinstituttet er det grunn til å være bekymret, fordi økt alkoholkonsum hos eldre kan medføre organskader og flere fallskader, og flere bruker medisiner som ikke bør kombineres med alkohol. Dette vil øke presset på helsesektoren. I Dagsavisen 19. august 2006 står det: «Frykter folk fortsetter feriefylla utover høsten. Vi har drukket rekordmye i sommer, og vel tilbake på jobb og i studier venter seminarer og bli kjent-fester. Det kan bli et problem for enkelte. Nordmenn har fått nye drikkevaner: Vi drikker vin til maten og tar en pils etter jobb. Samtidig beholder vi helgefylla. Det er en interessant trend at mange i tillegg til helgefylla har lagt seg til kontinentale drikkevaner. Det blir til sammen en stor konsumøkning.» Og videre: «Det er kick-offs, seminarer og «events» hvor det serveres alkohol. Flere arbeidsgrupper har opp til halvparten av alkoholkonsumet sitt i jobbsituasjoner. Da skal man ha ganske rett rygg for ikke å drikke på seg problemer etter hvert.» Dette var så langt noen få utvalgte utsagn fra dagspressen det siste halve året. Alt dette gir grunn til bekymring når vi kjenner sammenhengen mellom forbruk og skader på grunn av alkohol. Legeforeningen har i en resolusjon fra sitt landsstyremøte i mai 2006 sagt at alkohol er vårt største rusmiddelproblem. Legeforeningen er bekymret over at alkoholkonsumet i Norge er økende, og de utfordret myndigheter og arbeidslivets aktører til å styrke arbeidet når det gjelder å forebygge et høyt alkoholforbruk. Konkret oppfordret Legeforeningen til å opprettholde en restriktiv alkoholpolitikk, arbeide for at unge utsetter alkoholdebuten lengst mulig og begrense inntaket. De viste også til AKANs anslag om at opptil 5 pst. av arbeidstakerne har et så stort forbruk av rusmidler at det vil kunne gå ut over jobben. Ifølge Røde Kors lever 200 000 barn med foreldre som ruser seg. Disse kalles de usynlige barna. Når det gjelder situasjonen i Europa og i verden for øvrig, viser tall fra Verdens helseorganisasjon at i 2000 døde 1,8 mill. mennesker av alkoholrelaterte årsaker på verdensbasis. Alkoholrelaterte dødsfall og uførhet står for 4 pst. av den totale sykdomsbyrden. På verdensbasis forårsaker alkohol omtrent like stort helsetap i form av tapte leveår som tobakk. I industriland er alkohol den tredje største risikofaktor. Ifølge WHO er det årsakssammenheng mellom alkohol og over 60 ulike skade- og sykdomstyper. Sosial- og helseministrene uttalte følgende på møte i Nordisk Ministerråd i oktober 2004: «Sett fra et folkehelseperspektiv er det derfor viktig å begrense et stigende alkoholforbruk. Misbruk av alkohol kan innebære stor skade og lidelse på samfunnsnivå, og for den enkelte misbruker, pårørende og uskyldige ofre gjennom for eksempel vold, kriminalitet, ofre for fyllekjøring, omsorgssvikt overfor barn m.v. Alkoholpolitikken må bygges på viktige verdier som vern av menneskelivet, respekt for menneskeverdet, sosialt og personlig ansvar, frihet for enkeltmennesket og vern om familien.» Det nordiske initiativet ble tatt i 2004. Hensikten var gjennom et nordisk samarbeid å jobbe for å redusere alkoholrelaterte problemer og skader, bl.a. ved å påvirke internasjonale forhandlinger og prosesser ut fra en felles forståelse av at alkohol ikke er en hvilken som helst vare, men må betraktes som en handelsvare med særlige helsemessige og sosiale konsekvenser. Også videreutvikling av en effektiv alkoholpolitikk på nasjonalt plan ble nevnt. Videre ble det vist til at økt globalisering og økt internasjonal handel gjør at det har blitt vanskeligere å opprettholde effektive nasjonale og lokale alkoholpolitiske virkemidler. EU og WHO er to sentrale institusjoner som fatter beslutninger som påvirker våre alkoholpolitiske virkemidler, som alkoholavgiftsnivået i EU-land, som igjen påvirker grensehandel og smugling. Den forrige regjeringens nordiske alkoholpolitiske initiativ i 2004 var med på å bidra til en egen alkoholresolusjon på Verdens helseforsamling i WHO i 2005. Denne resolusjonen pålegger sekretariatet i WHO og medlemslandene å utarbeide analyser og anbefalinger. Dette krever nå oppfølging, hvis ikke vil Norges innsats for et lovende internasjonalt samarbeid om en effektiv alkoholpolitikk svekkes. Det press som internasjonaliseringen legger på et lite land som Norge i alkoholpolitikken, må møtes gjennom langsiktig internasjonalt arbeid. Alkoholpolitikken har de siste årene kommet høyere på agendaen både i EU og WHO, bl.a. fordi alkoholrelaterte skader dokumenteres bedre. EU presenterte i oktober i år sin første alkoholpolitiske strategi: Medlemslandene skal støttes når det gjelder å redusere alkoholrelaterte skader. Alkoholens helseskadelige effekter ble stadfestet. Også i WHO er det ønske og behov for å få på plass en alkoholpolitisk strategi. Det er viktig å ivareta samfunnsmessige interesser i møte med en mektig alkoholindustri, som prøver å påvirke både EU og WHO gjennom å motarbeide det viktige arbeidet som er i gang for å redusere alkoholrelaterte skader. Norge er ikke annerledeslandet. Vår solidariske alkoholpolitikk er et forbilde for Europa. EU starter nå sitt arbeid og slår for første gang fast at alkohol har helsemessige og sosiale konsekvenser. Da EU-kommisæren for helse la fram tiltakene, sa han det så treffende: «Det er ikke produktene vi er imot, men misbruket.» Han henviste også til beskyttelse av barn og unge. Norge bør konsentrere seg om å følge opp arbeidet i WHO bilateralt og innen en nordisk ramme. Innenfor rammen av det nordiske initiativet bør Norge være en pådriver for at de nordiske EU-landene følger opp EUs alkoholpolitiske strategi. Norge bør også utforske muligheter for bredere allianser utover de nordiske. WHO må støttes både økonomisk og på andre måter for å sikre at oppgaven med å overvåke og rapportere alkoholrelaterte skader og rapportere om de mest effektive virkemidlene for å bekjempe disse kan bli gjennomført. Verdens helseforsamling i mai 2007 blir en viktig milepæl for videreføringen av nettopp det nordiske initiativet. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva gjør statsråden for å følge opp det nordiske initiativet både i EU og i WHO?