I den nylig utgitte romanen «Et glass melk, takk» av Herbjørg Wassmo forteller forfatteren om 15 år gamle Dorte fra Litauen. Hun drømmer ikke om mye – om bakerens sønn, om faren, som døde altfor tidlig, og om litt mindre fattigdom. Derfor er tilbudet om å reise til Stockholm i smug for å jobbe på en restaurant så fristende. Hun kan nesten ikke tro at det er hun som er på vei mot denne nye framtiden, i en Audi med vinduer som ikke lar seg åpne. Hun ender opp i Norge som tvangsprostituert – ett av mange navnløse ofre for vår tids slavehandel, der kyniske bakmenn ut fra rene profitthensyn handler med mennesker. Etter hvert begynner Dorte å risse seg i armen for hver kunde. Til slutt blir armen bare et stripete skinnstykke. Vi vet ikke hvor mange Dorter det finnes i Norge i dag. Men vi vet at tusenvis av kvinner, barn og menn hvert år blir offer for menneskehandel. Vi vet også at handelen trolig øker. Det er blitt anslått at handel med mennesker er den nest største illegale næringen i verden, nest etter handel med våpen. Derfor er jeg glad for at det er et sterkt engasjement i Stortinget for å bekjempe dette ondet. Tidligere er det lagt fram to handlingsplaner med tiltak for å bekjempe menneskehandel, og i dag behandler vi altså et Dokument nr. 8-forslag, reist av representanter fra Kristelig Folkeparti, med en rekke nye forslag til tiltak. Justiskomiteen har foreslått at dokumentet skal vedlegges protokollen, ikke minst fordi Regjeringen i forrige uke la fram en ny handlingsplan mot menneskehandel. I Soria Moria-erklæringen sier vi at vi vil bekjempe alle former for menneskehandel. Denne planen er mer omfattende og vidtrekkende en de to foregående handlingsplanene og ikke minst Dokument nr. 8-forslaget som i dag behandles. Hovedfokuset er på menneskehandel for prostitusjon, men både barneperspektivet, tvangsarbeid og illegal handel med organer er områder vi vil prioritere høyere. Blant annet vil vi forhindre at mindreårige barn forsvinner fra mottak. Det er også viktig for Regjeringen og det rød-grønne stortingsflertallet å redusere de bakenforliggende årsakene til menneskehandel, som fattigdom, konflikter og manglende likestilling. Derfor er det også viktig for oss å øke bistandsinnsatsen, som representanten Oktay Dahl var inne på, nettopp for å styrke særlig kvinners situasjon, slik at de blir mindre sårbare for rekruttering. Et av de viktigste tiltakene vi igangsetter for å få kvinner ut av tvangsprostitusjon, og for å få tatt bakmennene, er å utvide refleksjonsperioden til seks måneder. I tillegg vil vi innvilge ett års midlertidig arbeidstillatelse hvis et antatt offer for menneskehandel har brutt med miljøet bak menneskehandelen og det innledes politietterforskning mot bakmennene. Vi ønsker også å styrke tilbudet om helsehjelp, sosiale tiltak og trygge bosteder, fordi vi erfaringsmessig vet at det er lettere å få tillit hos ofre for menneskehandel gjennom denne type tilbud, og fordi dette er essensielle behov ofrene må få dekket hvis de skal kunne bryte med miljøene bak menneskehandelen. Det skal også foretas en gjennomgang av politiets innsats mot menneskehandel, og den oppsøkende virksomheten i prostitusjonsmiljøene skal intensiveres i alle politidistrikt, med et særlig fokus på Oslo. Det nye Metodeutvalget vil også bli pålagt å utrede om politiet skal sikres adgang til å ta i bruk særskilte etterforskningsmetoder, anonym vitneførsel og spesielle avhørsformer for å avdekke menneskehandelsaker. Vi ønsker også en gjennomgang av våre nabolands lovgivning på dette feltet, bl.a. for å se på effekten av kriminalisering. Her må jeg bemerke at komiteen i innstillingen til Dokument nr. 8:86 er samstemt i at prostitusjon først og fremst må bekjempes med sosialpolitiske virkemidler, ikke kriminalpolitiske. Herbjørg Wassmo skriver i etterordet: «En særlig takk til de unge kvinnene som tar belastningen med å vitne mot sine overgripere. Vi skylder dem beskyttelse, hjelp og respekt. Vi må sette alt inn for å stoppe overgrep og slavehandel.» Sjelden har jeg vært mer enig.