Norsk fiskerinæring er ei av våre aller viktigaste næringar. Ho sikrar busetnad og aktivitet langs kysten, ho skaffar både råstoff og eksportinntekter, og i tillegg er synergieffekten i form av norske leveransar av varer og tenester av veldig stor betydning. Fiskerinæringa i Noreg har tusenårige tradisjonar og har opp gjennom historia vist både evne og vilje til å tilpassa seg forhold som har skifta – ganske store endringar til tider. I vår moderne tid går desse endringane med mykje større fart enn dei gjorde tidlegare. Næringa har likevel framleis vist både evne og vilje til å tilpassa seg og til å driva utan å vera avhengig av tilskot frå staten. Fiskarane er ikkje kjende for å klaga, men dei har eit utvitydig, klårt og tydeleg språk. Og no er norsk fiskerinæring frustrert – «no doubt about that». Det starta eigentleg med den raud-grøne regjeringa sin bråstopp i strukturkvoteordningane. Fiskarane miste ikkje motet, men utolmodet auka. Me krev å få klår melding om kva me skal halda oss til, var bodskapen. Så viser det seg i tillegg at nettolønsordninga, som i seg sjølv er ei god ordning, har ført til ei betydeleg konkurransevriding i kampen om arbeidskraft, og taparen er norsk fiskerinæring. Legg merke til at fiskerinæringa ikkje ber om nettolønsordning, men ho ber om like konkurransevilkår. Så kom forslaget om NOx-avgift, som kan verta ein katastrofe for norsk fiskerinæring. Opptil 5–6 millionar kr i auka utgifter på eitt fiskefartøy, og i tillegg betydeleg reduksjon i råstofftilgangen til norsk fiskeforedlingsverksemd. Igjen eit tydeleg språk frå fiskerinæringa. Me skal bidra til betydeleg NOx-reduksjon, men då må Regjeringa lytta til oss, og til eit samla norsk næringsliv, er bodskapen. Og bodskapen er veldig klår: Utset innføring av NOx-avgifta eit halvt år, og lat oss få ei fondsløysing, så skal me greia å redusera NOx-utsleppa betydeleg. Denne viktige og til no sterke næringa treng stabile og føreseielege rammevilkår. Dei må rett og slett kunna veta kva dei kan rekna med framover, bl.a. når dei planlegg store investeringar. Så langt har den raud-grøne fleirtalsregjeringa på ingen måte vist evne eller vilje til å oppfylla dette ønsket, snarare tvert imot. No er det på høg tid at fiskeriministeren tek snøret i ei anna hand og viser at Regjeringa tek norsk fiskerinæring på alvor.