Jeg har hatt så mange replikker til statsråden om forskning at jeg lar det ligge. Konfliktlinjen er velkjent. Jeg vil ta opp et annet område, og det er den delen i Kunnskapsløftet som går på å satse på etterutdanning for lærere, slik at de både faglig og pedagogisk står godt rustet. Jeg har gjennom den kunnskap jeg har fått ved å reise, lytte og lære – for det er ikke alltid den samme kunnskap en kan samle gjennom statistikker – oppdaget urovekkende forskjeller i dette landet. Jeg har oppdaget steder hvor folk faktisk får veldig mye påfyll systematisk. Jeg har opplevd det i denne byen, hvor jeg besøker riktig mange skoler. Men andre steder opplever jeg at dette er veldig tilfeldig. Det bekymrer meg, også fordi vi ved høringen i forbindelse med budsjettet fikk signaler om at slik kunne det være. Skal man lykkes i å sikre en god framtid, må man sørge for at kunnskapen er der. Så mitt spørsmål til statsråden er: Hva vil statsråden nå gjøre for å forvisse seg om at disse etterutdanningsmidlene ender der de skal, at de gir lærerne faglig fordypning og pedagogisk dyrkning, og at de ikke ender i noe som kan beskrives som interessant for arbeidsgiver, men ikke så veldig nyttig for lærerne?