Hvis jeg skal ta noen viktige tall rett ut av hukommelsen, er det slik at det omsettes matvarer i norske dagligvarebutikker for litt over 50 milliarder kr – på landbruksdelen. Av de litt over 50 milliardene koster primærproduktene fra bondeleddet 14 milliarder. Resten deles ut på industriledd og på dagligvareledd. Vi vet også hvordan økonomien er hos primærprodusentene. Den er ikke slik at det er veldig mye marginer å knipe inn, utover det vi kan gjøre gjennom strukturendringer og mer rasjonell produksjon. Derfor er det viktig å holde oppmerksomheten på leddet etter de 14 milliardene, industrileddet, og på dagligvareleddet, som tar den største andelen av marginene. Det er det Konkurransetilsynets ansvar å gjøre. Jeg legger til grunn at Konkurransetilsynet gjør den jobben. Og det blir etter mitt skjønn galt å snakke om at det er konkurrranselovens begrensninger for det som gjelder landbrukspolitikken, som er problemet, det er nødvendigheten av å ha konkurranse på nivåene utover resten av primærleddet. Og det er Konkurransetilsynets jobb.