Som man kan lese i innstillingen, støtter Fremskrittspartiet dette forslaget fullt ut. Jeg vil faktisk rose forslagsstillerne fra Høyre for initiativet, og ikke minst saksordføreren for en god jobb og en fyldig framstilling av saken. Dessverre er tilbakemeldingen i brevs form fra statsråden ikke like bra og positiv. Han henviser til at man om halvannet år skal legge fram en innovasjonsmelding. Og så vidt jeg kan lese meg fram til, vil ikke denne innovasjonsmeldingen ta for seg alle saksfeltene som vi konkret ber om i innstillingen – en samlet strategi for å sikre små og mellomstore bedrifter bedre rammebetingelser. Det synes jeg er urovekkende, og tankevekkende. Alle husker hvordan bedre rammevilkår for bedrifter ble et tema, spesielt etter valgkampen i 2005, hvor den berømte verktøykassa ble dratt fram av de rød-grønne – den som skulle bli fylt av masse redskaper. Men verktøykassa ble etter hvert til et smykkeskrin. Og nå, ca. halvannet år etter valgkampen, ca. halvannet år etter at de rød-grønne overtok regjeringskontorene, kan jeg ikke se hva de rød-grønne har gjort for å bedre rammevilkårene for næringslivet. Hvor er alle forslagene? Hvor er alle stortingsmeldingene? Tvert imot stemmer man faktisk ned alle forslag om dette. Det siste året har næringskomiteen og finanskomiteen behandlet flere representantforslag som tar for seg bedre rammevilkår for små og mellomstore bedrifter, og ved de fleste av dem har vi faktisk hatt høringer også, der alle interesseorganisasjoner, både arbeidsgiverorganisasjoner og arbeidstakerorganisasjoner, har vært meget positive til forslagene. Likevel har de sosialistiske partiene stemt dem ned. Det interessante er at hver gang vi har et representantforslag til behandling som skal stimulere til et bedre næringsliv, og vi i den sammenheng ser på hvordan det er i andre land, ser vi at de faktisk har kommet mye lenger enn Norge. Det er ikke så veldig lenge siden jeg så en oversikt over landene i Skandinavia der man sammenlignet de norske, svenske og danske selskapers handelsvirksomhet med f.eks. Kina, og spesielt eksport til Kina. Der har svensker og dansker dobbelt så stor business som det nordmenn har. Slik er det også med forretningsvirksomhet i østeuropeiske land. Andre lands selskaper er i større grad involvert i investering i og handel med de nye EU-landene enn det norske selskaper er, og det til tross for at norske bedrifter burde ha best mulighet for å lykkes i utlandet. Så i den sammenheng burde man kanskje også se på om man er fornøyd med jobben som Innovasjon Norge og norske ambassader gjør i sitt engasjement i utlandet, som liksom skal hjelpe norske selskaper i utlandet. Er det godt nok? Har vi synlige, gode resultater på at det har hjulpet? Er vi der bedre enn andre land? For eksempel opplevde jeg for en tid siden da jeg skulle se nærmere på muligheten for investeringer i et østeuropeisk land, at det var veldig lite informasjon å få fra norske myndigheter. Da jeg så klikket meg inn på nettsiden til et annet lands ambassade i samme land, kunne jeg få omfattende analyser, risikovurdering og masse relevant informasjon beregnet på selskaper som vurderte å gå inn med investeringer i dette landet. Bare en enkel tjeneste som det burde en rik oljenasjon som Norge kunne ha tilbudt små og mellomstore bedrifter. Jeg vil også igjen gjenta en sak som jeg tidligere har etterlyst i denne sal, hvor jeg fortsatt ikke kan se at det har kommet noe fra Regjeringen. Det er da en sak som har mye å si for nærmere 200 000 gründere i Norge som har enkeltpersonsforetak. Det gjelder den forskjellebehandlingen vi ser det er mellom dem som driver for seg selv, og dem som er selvstendig næringsdrivende i enkeltpersonsforetak, sammenlignet med de personer som er i et ansettelsesforhold. Jeg snakker da om lønnsgarantiordningen, skattefri etter- og videreutdanning, sykepenger, arbeidsledighetstrygd, kollektiv pensjonsordning osv. I den forbindelse er det en rekke interesseorganisasjoner som har sett nærmere på dette. Det er bl.a. én undersøkelse som viser at selvstendig næringsdrivende i enkeltpersonsforetak straffes med opp til 40 000 kr i ekstrakostnader pr. år, sammenliknet med personer i et ansettelsesforhold. Hvis man sammenlikner de økonomiske vilkårene for en ansatt med en årlig nettoinntekt på 380 000 kr, med de økonomiske vilkårene for en person med et enkeltpersonsforetak, må sistnevnte tjene 80 000 kr mer for å sitte igjen med det samme skattebeløpet. Med andre ord: Gründeren av et enkeltpersonsforetak mottar færre sosiale goder fra staten enn det en som er ansatt i en stor virksomhet, gjør. Dette er eksempler på noe av det man bør se nærmere på i forbindelse med en stortingsmelding «om en samlet strategi med konkrete tiltak for å sikre rammebetingelsene for små og mellomstore bedrifter». Dessverre har vi sett lite til endringer fra Regjeringens side.