Forekomsten av alvorlige lungesjukdommer som lungekreft og kronisk obstruktiv lungesjukdom, forkortet KOLS, er økende. Lungesjukdommer er et sentralt tema, naturlig nok, i norsk helsepolitikk. Regjeringa har derfor nylig lansert en nasjonal strategi for KOLS-området. Selv om representanten Per Roar Bredvold er opptatt av tilbudet i spesialisthelsetjenesten, vil jeg innledningsvis få peke på hvor viktig det er også å forebygge lungesjukdommer, få stilt diagnose og få iverksatt behandling i primærhelsetjenesten. I KOLS-strategien legger vi f.eks. stor vekt på at det er viktig å få stilt diagnosen tidlig. Vi vil få en god systematikk i undersøkelsen av lungepasienter bl.a. ved hjelp av pusteundersøkelser med det som kalles spirometer, som vi mener at alle allmennleger eller fastleger bør ha tilgang til på sine kontorer. Ett av virkemidlene for å møte utfordringene i spesialisthelsetjenesten er å sørge for at vi har et tilstrekkelig antall helsepersonell med kompetanse innen lungemedisin, slik at vi kan sikre denne voksende pasientgruppa et tilstrekkelig tilbud og tjenester av høy faglig kvalitet. Lungespesialistene har selvfølgelig en sentral rolle, både ved forebygging, utredning, diagnostisering, behandling og oppfølging av pasienter med lungesjukdommer. Departementet vurderer fortløpende om antallet lungespesialister er tilpasset dagens og framtidas behov, og vurderer også tiltak for å korrigere dette antallet. Det skjer gjennom dialog med Sosial- og helsedirektoratet, Nasjonalt råd for spesialistutdanning av leger og legefordeling og de regionale helseforetakene. Ifølge tall fra Nasjonalt råd er det på landsbasis drøyt 100 overlegestillinger og 44 utdanningsstillinger i denne spesialiteten. Legeforeningen har nylig lagt fram en rapport om lungespesialiteten. I denne rapporten vises det til en begynnende underdekning av lungespesialister, slik representanten Bredvold peker på. Det forklares med økt forekomst av lungesjukdommer, men også med økt forventet avgang fra lungefaget i årene framover. Det betyr at det er et behov for å utdanne i hvert fall 15 nye lungespesialister hvert år i kommende tiårsperiode. Som svar på denne utfordringa er antall utdanningsstillinger i spesialiteten økt betydelig de senere åra, og det er det behov for. Disse legene kan til en viss grad dekke det forventede behov for lungespesialister, forutsatt at utdanningskapasiteten utnyttes maksimalt. Departementet vil vurdere hva vi kan gjøre for å utnytte utdanningskapasiteten. Det kan være at vi må se på forholdstallet mellom overlegestillinger og utdanningsstillinger, f.eks., vilkårene for spesialistgodkjenning og forhold knyttet til de regionale helseforetakenes ansvar for å tilrettelegge for effektive utdanningsløp. Disse tiltakene skal sørge for et tilstrekkelig antall lungespesialister på landsplan, for vi må sikre tilbud i hele landet. Representanten Bredvold viser imidlertid til lange ventetider hos lungespesialistene i Hedmark. Det har jeg også merket meg. For å sikre en god nasjonal, regional og lokal fordeling av legespesialistene har vi et lovfestet legefordelingssystem. Det innebærer at departementet hvert år fastsetter antall nye legestillinger, fordelt mellom helseregionene og eventuelt også mellom spesialitetene. Det er de regionale helseforetakene, i dette tilfellet Helse Øst, som har ansvar for å fordele stillingene innad i helseregionen. Det skal skje på grunnlag av hvilke stillinger og hvilke spesialiteter det er behov for i helseregionen. Jeg er ikke bekvem med at lungepasienter, verken i Hedmark eller i andre deler av landet, må vente lenge på undersøkelse hos lungespesialist. Jeg vil derfor følge veldig nøye med på utviklinga framover, både når det gjelder antallet lungespesialister, og når det gjelder den geografiske fordelinga av stillingene.