I årene framover vil vi få et generasjonsskifte blant lærerne i Norge. Det gir oss en utfordring med hensyn til å få flere til å velge læreryrket, men samtidig gir det oss også en unik mulighet. Vi kan dra nytte av erfarne læreres kunnskaper, samtidig som vi forbedrer og former lærerutdanningen. På den måten kan vi legge grunnlaget for det 21. århundrets lærere. I høst la NOKUT fram sin evaluering av allmennlærerutdanningen i Norge. Rapporten har vist oss at vi ikke har en så god lærerutdanning som vi burde. Dette er svært alvorlig både for norsk skole og for de nyutdannede lærerne. I rapporten pekes det på flere områder hvor utdanningen må bli bedre. Blant annet må teori og praksis knyttes bedre sammen. Kritikk av lærerutdanningen er ikke noe nytt historisk sett. Lærerutdanningen har vært kritisert gjennom hele sin historie. Kritikken har i stor grad gått ut på at utdanningen er for teoretisk, slik at høyskolene hvor lærerstudentene utdannes, og de skolene hvor de har sin praksis, er som to atskilte verdener. Temaet var faktisk gjenstand for debatt så tidlig som i 1894. Professor Peder Haug ved Høgskulen i Volda har pekt på at det ikke på noe annet område er så utbredt at yrkesutdanningen forklarer mangler ved det feltet en utdanner for, som i skolen. Legeutdanningen blir ikke brukt som forklaring på problemene i helsevesenet, ingeniørutdanningen blir ikke brukt som forklaring på kraftkrisen, men lærerutdanningen blir ofte brukt som en hovedforklaring når skolen ikke fungerer. På tross av den sterke styringen har vi ennå ikke lyktes i å forme den lærerutdanningen vi ønsker. Et interessant spørsmål er derfor om det i realiteten er mulig for statlige myndigheter å organisere seg fram til en god skole via lærerutdanningen. Det er ingen annen høyere utdanning som har en så stor grad av direkte politisk styring. Det kommer til uttrykk gjennom styring av både innhold og arbeidsmåter i den skolen der lærerne skal jobbe, og gjennom evaluering og planer for lærerutdanningen. Det kan være grunn til å se på om dette kan virke passiviserende på utdanningsinstitusjonene, og om vi i tilstrekkelig grad har lyktes i å involvere institusjonene i utformingen av vår lærerutdanning. Kristelig Folkeparti mener det er avgjørende at vi først og fremst tar oss tid til en grundig debatt om hvordan vi vil at lærerutdanningen i det 21. århundret skal være. Jeg tror ikke det finnes enkle svar på de utfordringene som NOKUT-evalueringen nevner. Dagens interpellasjon tar opp deler av NOKUTs evaluering. Utvidelse av allmennlærerutdanningen med ett år og større grad av spesialisering er viktige punkter som må diskuteres i tiden framover, men de vil bare representere delløsninger på utfordringene og ikke selve løsningen. Kristelig Folkeparti vil vurdere spesialisering for hvert av skolenes hovedtrinn: barnetrinnet, mellomtrinnet og ungdomsskoletrinnet. Når det gjelder hvorvidt lærerutdanningen bør utvides til fem år, har Kristelig Folkeparti på det nåværende tidspunkt ikke konkludert. Fordelen med en utvidelse vil være at vi da ville få plass til en mastergrad, og at dette kan gi en større vitenskapelig tilnærming i utdannelsen. Samtidig vil vi advare mot å tro at bare en legger til et ekstra år, vil en ha funnet den endelige løsningen på hvordan vi får den lærerutdannelsen vi ønsker. Altfor ofte har løsningen i skolen vært å pøse på med flere timer, i den tro at det er en lettvint måte å forbedre skolen på. Jeg mener at vi først og fremst må se på innholdet i den fireårige lærerutdanningen vi har i dag, og så må vi vite hva vi skal fylle et eventuelt femte år med. Et femte år må innebære en forsterkning av de grep vi velger å ta for de fire allerede eksisterende år. Først når vi har det utgangspunktet, vil det kunne være fruktbart å diskutere det femte studieåret. Den manglende sammenhengen mellom teori og praksis som NOKUT peker på, får konsekvenser. Mange nyutdannede føler seg utrygge i klasseromssituasjonen. Å få tilbakemeldinger og innspill vil kunne gjøre det enklere og raskere for den nyutdannede å bli trygg på seg selv. Derfor har Kristelig Folkeparti tatt til orde for at det innføres en mentorordning for nyutdannede lærere. Konkret vil dette gå ut på at nyutdannede lærere kan knyttes opp mot en erfaren lærer det første arbeidsåret. På den måten sikrer vi at vi tar vare på og viderefører all den gode kunnskapen som erfarne lærere sitter med, samtidig som vi gjør overgangen fra å være student til å være i klasserommet enklere for den nyutdannede læreren. Svaret på hvilke lærere vi skal ha i det 21. århundre, vil samtidig være svaret på spørsmålet om hvem som er den gode lærer. Den gode lærer formidler kunnskap, dannelse og kultur og hjelper barna til mestring, utfoldelse og sosial utvikling. Det er læreren for det 21. århundre.