Jeg har lyst til å stille fornyings- og administrasjonsministeren et spørsmål knyttet til det som Fellesforbundets nestleder i går karakteriserte som et PR-jippo til tusen, men som vel reelt sett er et PR-jippo til millioner, nemlig forsøkene med 6-timers arbeidsdag. Jeg har lyst til å gjøre det i det perspektivet at for både den forrige regjeringen og regjeringen før den var et av de viktigste målene med fornyelses- og moderniseringsarbeidet at vi derigjennom skulle løsrive og flytte arbeidskraft for å kunne møte utfordringen med et økende antall eldre som skal ha en god eldreomsorg, og som skal ha et godt helsetilbud. Det har vært et grunnleggende behov for å se fremover i det moderniseringsarbeidet som har vært, og som flere regjeringer har jobbet med. Vi vet at i årene fremover vil eldrebølgen bety et stort press på å flytte arbeidskraft over til denne sektoren. Det er også en sektor hvor det er grenser for effektivitet. Det er nemlig slik at produktivitetsutvikling i denne sektoren ikke fjerner tilstedeværelsesbehovet. På et sykehjem, i eldreomsorgen, skal det være mennesker tilgjengelig. Det skal være mennesker tilgjengelig døgnet rundt. Og det kan man ikke få til gjennom den typen produktivitetsutvikling som man har på Toyota i Göteborg, hvor man ikke trenger å være til stede hele tiden, og hvor man kan effektivisere ved å kjøpe en større maskin. Derfor er mitt spørsmål: Hvordan passer 6-timersarbeidsdagen inn i strategien for å sørge for at eldreomsorgen og helsevesenet om 10–15 år har nok hender uten at vi nedlegger konkurranseutsatt næringsliv?