Sosialistisk Venstreparti går inn for at det etableres et felles håndhevingsapparat mot diskriminering på grunnlag av kjønn og etnisitet. Et felles håndhevingsapparat vil gi mulighet for kompetanseoverføring og erfaringsutveksling mellom fagmiljøene innen ulike diskrimineringsgrunnlag. Det vil også bli enklere for brukerne å forholde seg til én instans. Det er viktig å sikre gode verneregler i forhold til de ulike diskrimineringsgrunnlag. Kjønnsdiskriminering er den diskrimineringen i Norge som rammer flest, og må på ingen måte nedprioriteres på bekostning av et felles håndhevingsapparat. Sosialistisk Venstreparti vil utvide håndhevingsapparatet til å gjelde flere ulike diskrimineringsgrunnlag. Det må arbeides aktivt videre med å skape et lovverk som sikrer at all diskriminering i Norge får et like godt vern etter norsk lov, og man må snarest innlemme diskriminering mot funksjonshemmede, som er under utredning av Syse-utvalget, og diskriminering mot seksuell orientering, alder m.m. Det må være et klart mål at all diskriminering skal dekkes av parallelle lover, med like sanksjoner og straffer som gir et like godt rettsvern mot all diskriminering, uavhengig av diskrimineringens grunnlag. Norge må støtte diskrimineringsvernet i forhold til etnisk diskriminering, og vi vil henvise til Ot.prp. nr. 33 for 2004-2005, hvor det påvises at dagens rettslige vern mot diskriminering er mangelfullt, og at det finnes spredte bestemmelser i lovverket med anvendelse på enkeltområder – arbeidslivet, boliglovgivningen og straffeloven. Sosialistisk Venstreparti er helt uenig i at det nye likestillings- og diskrimineringsombudet både skal omfatte tilsyn med lovverket og ha en mer kritisk pådriverrolle. Vi mener at Likestillingssenteret skal bevare sin rolle som pådriver, og at det skal opprettes et tilsvarende kompetansesenter for etnisk likestilling, bygd på SMED. Vi mener at forslaget vil svekke pådriverarbeidet for likestilling. Det er viktig at vi også i framtida har en funksjon som selvstendig og uavhengig pådriver, og at pådriverfunksjonen er lovfestet. Norge har over tid utviklet et likestillingsapparat med et klart skille mellom lovhåndhever og en uavhengig aktiv pådriverrolle som er unik i internasjonal sammenheng. Dette får vi internasjonal ros for. Vi trenger økt fokus på og styrking av kjønnsdiskrimineringsarbeidet i Norge. Vi har et av Europas mest kjønnsdelte arbeidsmarked, noe som har ført til at likelønnsutviklingen går tregt i Norge. Der kvinneandelen er stor i yrkeslivet, er lønna dårlig. Kvinnerepresentasjonen i styrer har gått tilbake det siste året, og det er kvinner som i stor grad tar seg av omsorgsoppgavene i dette landet. Det er derfor viktig å styrke pådriverrollen og beholde den uavhengig og lovfestet. Jeg vil understreke viktigheten av Likestillings- og diskrimineringsombudets frie rolle, og understreker at det ikke er Regjeringas eller Stortingets oppgave å diktere hvordan Likestillings- og diskrimineringsombudet løser sin ombudsrolle. Ombudet har ansvaret for å fremme interesser og rettigheter innen alle samfunnsområder. Ombudet må ha en fri, selvstendig og uavhengig rolle i forhold til Barne- og familiedepartementet, forvaltningen for øvrig, andre offentlige instanser og publikum. Sosialistisk Venstreparti er ikke enig i at det er grenser for hvor politisk pågående et ombud kan være uten at det mister legitimitet som en uavhengig og objektiv håndheverinstans, slik det står i innstillingen. Den frie og uavhengige stillingen sikres best ved at Likestillings- og diskrimineringsombudet oppnevnes av Stortinget. SV fremmer derfor forslag om at Stortinget ber Regjeringen endre loven, slik at det er Stortinget som oppnevner Likestillings- og diskrimineringsombudet for fire år om gangen. Dette er helt i tråd med det vi også tidligere har sagt i forhold til Barneombudet. Også i denne innstillingen går man inn og begrenser ombudets frie rolle. Jeg syns det er alvorlig, og jeg håper at statsråden sier noe om det i sitt innlegg. Jeg vil bemerke at man i Ot.prp. nr. 34 for 2004-2005 i flere av paragrafene i lovteksten bruker begrepene «homofil legning, leveform eller orientering». Det er uklart hva man legger i de ulike begrepene i lovteksten. Jeg er veldig glad for at komiteen fremmer forslag om at begrepene «homofil legning, levesett eller orientering» endres til «homofil orientering» i lovteksten. Likestillingsarbeidet som gjøres ved våre to kvinneuniversiteter, Kvinneuniversitetet Nord og Kvinneuniversitetet på Løten, er viktig og nødvendig. Det er behov for regionale aktører som kan være pådrivere i forhold til kommuner og næringsliv på likestillingsområdet rundt omkring i landet. Regionalt likestillingsarbeid over hele landet er viktig, og de regionale aktørene bør styrkes. Flertallet i komiteen vil at kvinneuniversitetene skal ha et sterkere samarbeid med andre sentrale likestillingsaktører. Jeg vil bruke slutten av mitt innlegg til å påpeke at det er et stort misforhold i ombudets rolle mellom grunnlaget kjønn og etnisitet på den ene siden og seksuell orientering på den andre siden. Det er uheldig at det nye ombudet kun vil få ansvar for seksuell orientering når det gjelder arbeidsliv og boligsektoren. Det betyr at de som har vært utsatt for diskriminering på boligmarkedet og i arbeidslivet på grunn av seksuell orientering, kan henvende seg til ombudet for å få bistand, men på alle andre samfunnsområder vil ikke ombudet ha noe mandat. Dette er uryddig, og kan i seg selv virke diskriminerende. Derfor må ombudet starte en prosess for snarest mulig å inkludere alle diskrimineringsgrunnlag i sitt virkeområde på alle samfunnsområder. Diskrimineringsvernet er i dag lite tilfredsstillende, og vi må nå jobbe for å utvide arbeidet til å gjelde alle diskrimineringsgrunnlag på alle samfunnsområder. Jeg tar opp vårt forslag.