I mitt innlegg trakk jeg fram to eksempler på legemidler der patentrettighetene vil gå ut. Det ene var et migrenemiddel, det andre var et middel mot magesår og sår i tolvfingertarmen. Dette er bare eksempler. Det er ikke meningen at man skal gå langt inn i det som har med behandling av enkeltsykdommer å gjøre. Jeg synes likevel at det er gode eksempler, for det viser hvordan legemiddelindustrien, produsenten, helt bevisst kan styre rundt reduksjon i egne inntekter bare ved rett og slett å trekke legemidler fra markedet, og på den måten tvinge leger til forskrivning av dyrere medikamenter, som da fortsatt er patentert, når patentrettighetene på det rimeligste medikamentet går ut. Dermed endrer man også befolkningens inntrykk av hva slags legemiddel man er avhengig av å ha. Dette er altså kostnader i størrelsesordenen 100–150 mill. kr for ett legemiddel. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Synes statsråden at man i dag har gode nok virkemidler for å hindre den typen omgåelse av politiske vedtak?