Da skandalen rundt selskapet The 5 Percent Community sprakk i høst, hadde ca. 70 000 nordmenn tapt om lag 1 milliard kr. Pyramidespill og pyramidesalg er ikke bare et problem fordi så mange mennesker risikerer å bli fralurt store pengebeløp, men også fordi konsepter som disse baserer seg på en særlig kynisk form for markedsføring, nemlig den at etter hvert som pyramiden utvides, er det deltakerne selv som verver nye deltakere, og da gjerne venner og familie. Slik baseres pyramidene på personlig kjennskap og tillit, og sammenbrudd vil derfor også kunne utløse mye vondt blod. Det konseptet som sprakk i høst, er ett av flere såkalte nettverkskonsepter som har vokst fram de siste årene, med klare trekk av pyramidespill. Lotterilovens bestemmelser på området er imidlertid fullstendig foreldet. Lovens § 16 om såkalte lykkekjeder har ikke vært oppdatert siden 1930-tallet. Loven slår fast at det er forbudt å opprette eller delta i pyramidespill, men går ikke nærmere inn på å definere hva et pyramidespill er. Den såkalte Alpha Club-saken i 2001 avdekket svakhetene ved lovverket. Hvis selskapet som er mistenkt for pyramidevirksomhet, bare har en eller annen form for vare eller tjeneste å tilby, kan dette fungere som skalkeskjul for en virksomhet der de egentlige inntektene kommer fra verving av nye medlemmer og andre ting knyttet til ren deltakelse i pyramiden. Hvis en har noen flasker sjampo stående på lager, kan en altså med dagens lovverk gå fri, selv om virksomheten har åpenbart preg av å være pyramidebasert. Lotterinemnda uttalte i forbindelse med sin beslutning om at Alpha Club ikke ble omfattet av lotteriloven § 16, at den ikke hadde vurdert og heller ikke så det som sin oppgave å vurdere innholdet i eller verdien av de tjenester selskapet tilbød, opp mot verdien av medlemsavgiften. I kjølvannet av saken i høst har det blitt fokusert på Regjeringens håndtering av pyramidelovverket. Blant annet som en reaksjon på Lotterinemndas beslutning om Alpha Club ble det satt ned en arbeidsgruppe på tvers av flere departementer som skulle se på mulighetene for å lage et mer effektivt lovverk. Denne prosessen var godt i gang og hadde hentet inn innspill til utforming av en ny lov fra en rekke ulike instanser. Så ble gruppens arbeid plutselig avbrutt, uten at det kom noe ferdig lovforslag. Regjeringen har hele tiden forklart dette med at et EU-direktiv som skulle regulere dette området, var underveis. Det er imidlertid en forklaring som er vanskelig å forstå, og som det er naturlig å ha en debatt rundt, og en vurdering som i ettertid har vist seg å være et alvorlig feilgrep. Det EU-direktivet som er på vei, er et såkalt totalharmoniserende direktiv. Det burde likevel ikke vært vanskelig for den norske arbeidsgruppen å ha en tett dialog med EU på dette området, slik at man fra norsk side på et tidligere tidspunkt kunne fått vedtatt en lov som vi kunne anta ikke ville måtte forandres i vesentlig grad av det kommende EU-direktivet. Norske lovendringer som følge av EØS er dessverre, vil jeg si, blitt en rutine, noe dette storting er ganske god på. Det synes merkelig at man skal la Norge stå ubeskyttet og uten et effektivt lovverk i flere år i påvente av et EU-direktiv som skal komme etter hvert. Det er også klart at om Norge skulle ha vedtatt en lov som viste seg å være strengere enn EU-direktivet, ville en endring av den loven etter få år vært en langt mindre belastning for samfunnet vårt enn det som har oppstått og kan oppstå fordi vi har et foreldet regelverk som gjør Norge til fristed for pyramidebyggere. Hadde Regjeringen valgt å fortsette arbeidet med nytt lovverk, kunne dette vært på plass i tide til f.eks. å gripe inn i forhold til situasjonen i The 5 Percent Community i fjor. Regjeringen har altså vært fryktelig passiv i denne saken. Ikke bare har den ikke fått vedtatt noe, men den har aktivt avbrutt en prosess som kunne gitt samfunnet vårt et bedre forsvar mot den svindel og det bedrag som tusenvis av mennesker har blitt utsatt for. Denne passiviteten har hatt en tynn begrunnelse. Mens utenforlandet Norge sitter og venter på EU, vedtok Danmark strengere lovverk for få år siden. Sverige satte i fjor ned en arbeidsgruppe som har fått som mandat å gå gjennom svensk lovverk på dette området og legge fram en vurdering av det i desember i år. Dette er det ikke bare SV som mener. Direktøren i Lotteritilsynet sa følgende til Aftenposten 21. november i fjor: «Det er på høy tid at norske myndigheter, på selvstendig grunnlag, går videre med dette arbeidet.» Han kritiserte at arbeidet til arbeidsgruppen var blitt avbrutt. Til P4 19. november i fjor sa Forbrukerombudet at Regjeringen må ta ansvaret for at 70 000 nordmenn har tapt til sammen 1 milliard kr på pyramidespillet The 5 Percent Community. Denne kritikken har Regjeringen stort sett møtt med bortforklaringer. Ett eksempel var da statsministeren i fjor høst gikk ut og forsikret at nå skulle det snart komme et nytt lovverk, og at dette arbeidet var i gang i Regjeringen. Slik framstod Regjeringen et øyeblikk som handlekraftig, som om man hadde satt i gang igjen det lovarbeidet som var blitt avbrutt. Så viste det seg imidlertid at denne handlekraften kun gjaldt et løfte om en hurtig implementering av det kommende EU-direktivet. En annen bortforklaring kom fra kulturministeren. I svar på spørsmål fra SV opplyste hun at hun ville innskjerpe Lotteritilsynets ansvar for å håndheve forbudet mot pyramidespill og anmelde brudd, til tross for at alle visste at den gjeldende lovteksten ikke var egnet til å håndheve dette, og at nettopp Lotteritilsynet gang på gang hadde påpekt dette. Jeg ser at kulturministeren gjentar i Aftenposten i dag at Lotteritilsynet skal skjerpe sitt arbeid på dette området. Da kan det være grunn til å minne om at Lotteritilsynets direktør i høst, sitert på HegnarOnline 26. november i fjor, uttalte at tilsynet har fått beskjed fra Kulturdepartementet om å nedprioritere denne typen anmeldelser. Så her er det åpenbart at det har kommet motstridende meldinger fra departementet. Kristelig Folkepartis passivitet når det gjelder kampen mot pyramidespill, er også påfallende. Særlig på bakgrunn av at det er mange i kristne miljøer som har tapt på pyramidespill, skulle en tro at Kristelig Folkeparti var interessert i å komme dette til livs. For Kristelig Folkepartis troverdighet ville det også vært viktig å vise at partiet ikke danser etter pipen til de kristne miljøer som tjener stort på virksomheter som av flere har blitt ansett å være i gråsonen av lovverket. Det vil derfor være nyttig om kulturministeren nå kan garantere at det denne gangen ikke har vært noen innblanding fra Kristelig Folkepartis side i prosessen av samme type som det som ble avslørt den gang Nature's Own ble etterforsket av Justisdepartementet i 1998. Det er selvsagt ikke slik at alt nettverkssalg er problematisk. Men samtidig er det åpenbart at de økonomiske og personlige konsekvensene det har for mange mennesker ved sammenbrudd i en pyramide, er så store at vi som samfunn ikke kan legge størst vekt på å beskytte dem som sitter på toppen av ulike nettverk. Vi trenger et lovverk som klart definerer hva som er ulovlig pyramidespill, og å gi myndighetene et klarere mandat og bedre virkemidler til å gripe inn mot denne typen virksomhet. På denne bakgrunn bes det både om en forklaring på Regjeringens passivitet i denne saken og om å få en gjennomgang av hva som nå gjøres for å rette opp dette. Samtidig er det selvfølgelig viktig å se framover og få en debatt om hva det kommende EU-direktivet vil få å si for norsk regelverk og praksis, og hva vi kan forvente oss av det.