La meg kvittere ut det siste som saksordføreren sa, og takke saksordføreren for et veldig konstruktivt samarbeid. Det er kanskje den viktigste grunnen til at vi har en enstemmig innstilling liggende her nå. Jeg synes at St.meld. nr. 19 på mange måter er mer interessant enn de tidligere årlige meldingene om eksport av forsvarsmateriell og rustningskontroll, og jeg vil gi utenriksministeren ros for det. Meldingen beskriver endringene i den multinasjonale forsvarsindustrien.Meldingen er opptatt av å gi økt innsyn i spørsmål knyttet til eksport av norsk forsvarsmateriell.Meldingen er opptatt av et internasjonalt samarbeid for å komme videre i det multilaterale kjernefysiske nedrustnings- og ikkespredningsarbeidet.Meldingen understreker at kontrollen med våpeneksport også tar sikte på å hindre at varer og teknologi for framstilling av norske masseødeleggelsesvåpen utføres i strid med norsk regelverk. Komiteen slutter seg til meldingen og tilføyer at det er viktig å styrke samarbeidet for å hindre terrorister i å få tilgang til teknologi som kan brukes til å utvikle masseødeleggelsesvåpen, og at en mulig sterkere parlamentarisk kontroll av våpeneksport må behandles i et samspill mellom storting og regjering. Når det gjelder forsvarsindustrien, er den over noe tid blitt mer og mer multinasjonal. Komponenter til et helikopter eller en stridsvogn kan produseres i en rekke land, noe som vanskeliggjør identifisering av hvor materiellet er laget. I økende grad er også konkurransen blitt hardere, bl.a. på grunn av omfattende strukturendringer eller såkalt transformasjon av forsvaret i alle NATO-land – og langt utover det. De enkelte lands forsvar blir mindre i omfang, men mer målrettet og teknologisk. Det går fram av meldingen at også norsk forsvarsindustri har utviklet et tett samarbeid med internasjonale partnere. De mest aktuelle partnerne for norsk forsvarsindustri er lokalisert i USA og EU. Jeg vil for øvrig også vise til at norske Nammo på Raufoss, som for lengst er blitt et transnasjonalt selskap, nylig kjøpte amerikanske Talley Defense Systems, et selskap som Nammo for øvrig har samarbeidet med i 25 år. Dette viser også hvordan internasjonal forsvarsindustri nå opererer, og vi bør være veldig bevisste på det. Det er ellers prisverdig at Regjeringen er opptatt av både økt innsyn i og økt kontroll med eksporten av norsk forsvarsmateriell. Jeg merker meg at Regjeringen vil videreføre praksisen med å konsultere og informere Stortinget om saker av særlig omfang og viktighet. Komiteen ber i den forbindelse Regjeringen vurdere ulike sider ved økt eksportkontroll, også mulig parlamentarisk kontroll, men dette må drøftes med Stortingets organer på egnet måte, og er ikke noe vi kan ta stilling til her og nå. Det er en sak som man må ta – jeg hadde nær sagt – bilateralt mellom Utenriksdepartementet og Regjeringen og Stortingets organer. Det er også grunn til å rose utenriksministeren – og for så vidt også hans forgjenger – for det systematiske arbeidet Norge driver for å hindre spredning og sikre nedrustning av atomvåpen. Arbeidet med kjernefysisk nedrustning – som utgjør en del av denne meldingen – rustningskontroll og å hindre spredning av masseødeleggelsesvåpen er en vesentlig del av det sikkerhetspolitiske arbeidet som vi driver. Vi må bekjempe alle typer masseødeleggelsesvåpen. Likevel er atomvåpen og radioaktivitet fortsatt i en særstilling når det gjelder død og ødeleggelser. Derfor må målet være eliminering av alle atomvåpen. Tidligere stortingsrepresentant Haakon Blankenborg sa i en interpellasjonsdebatt 8. mai 2003: «Vi har egentlig ingen andre veier å gå på dette området enn avtaleveien.» Ikkespredningsavtalen er selve grunnpilaren i arbeidet for å hindre spredning av og sikre nedbygging av atomvåpen. Nedrustnings- og ikkespredningsregimet er imidlertid satt under et kraftig press. Mens tilsynskonferansene både i 1995 og i 2000 var relativt oppløftende, med konkrete tiltak som pekte framover, endte tilsynskonferansen i 2005 med fiasko, for ikke å si kaos. I etterkant av tilsynskonferansen tok Norge, etter anmodning fra FNs generalsekretær, et initiativ til å arbeide videre med dette spørsmålet, sammen med seks andre land. Dette sjulandsinitiativet nådde ikke fram på FNs toppmøte i september samme år, men sjulandsgruppa jobber videre for å identifisere konkrete tiltak som kan bringe arbeidet framover. Det står respekt av Norges arbeid her. En viktig del av dette arbeidet er også selvfølgelig å hindre spredning av atomkompetanse til terroristgrupper og ustabile stater. Jeg vil også gjerne få gi ros i denne omgangen til Regjeringens arbeid for å få til et internasjonalt forbud mot klasebomber. Noen mener at det virkelige masseødeleggelsesvåpenet på kloden vår er håndvåpen. Det er i hvert fall håndvåpen som dreper flest mennesker i dag. Jeg har merket meg at Norge og Nederland samarbeider om å fremme etablering av nasjonal lovgivning for kontroll med formidling av håndvåpen – dette med utgangspunkt i FNs handlingsplan mot ulovlig handel med håndvåpen. Det er også viktig å få til en internasjonal avtale, en såkalt Arms Trade Treaty, for å bedre kontrollen med handel med håndvåpen.