Jeg er veldig glad for at det – i hvert fall så langt, men vi får høre videre i debatten – ser ut til å være bred enighet om hvor stor utfordring dette er i dag og kommer til å bli i framtida, så langt vi kjenner til det nå. Det er viktig å gjøre begge deler: både å forebygge og i praksis sette i verk tiltak som kan hindre at folk blir sjuke, i hvert fall så tidlig, og også sørge for at de som allerede er sjuke, får nødvendig behandling. Da er selvfølgelig penger viktig, og det er jo også en av grunnene til at Regjeringa har styrket sjukehusøkonomien kraftig for neste år, og at vi også har lagt inn penger til ulike forebyggende tiltak, som også ikke minst er rettet inn mot denne gruppen. Men det er ikke alt som koster penger, heller. Jeg vil si at det å få til mer tverrfaglige team som kan arbeide med dette, ikke nødvendigvis trenger å koste veldig mye penger. Det handler om å samhandle og gjøre ting på en bedre måte, slik man ikke minst i Stavanger har lyktes med. Jeg er enig med representanten Giltun i at mange av disse pasientene ikke greier å stelle sårene sjøl. Derfor er det så viktig at de er inne til kontroller og behandling i helsevesenet. Men det er nok også sånn at hvis noen flere hadde fått opplæring, i hvert fall i den tidlige fasen av sjukdommen, så kunne de også ha gjort mer sjøl. Så der må vi også gjøre begge deler på én gang. Jeg har også veldig stor tro på at det nye programmet for alle allmennleger, når vi nå får innført det – altså det å være oppmerksom på tidligere hva du skal gjøre for å forebygge, hva du skal gjøre for å behandle, osv. – vil forhindre at så mange får så alvorlige seinkomplikasjoner som vi i dag dessverre ser eksempler på. Så her tror jeg det er mulig å gjøre noe ganske tverrpolitisk – og det er jeg glad for – på et så viktig område, både når det gjelder å forebygge videre, behandle best mulig dem som har fått sjukdommen, og forhindre at så mange f.eks. må amputere beinet, som selvfølgelig er en forferdelig greie.