I den foreliggende proposisjonen som Odelstinget har til behandling i dag, fremmes forslag til lov om oppløsning av stamhuset Ekeberg, slik at eieren av stamhuset kan disponere kapitalen knyttet til stamhuset som fri eiendom. I henhold til det danske nettleksikonet Wikipedia er et stamhus «et gods der udelt skulle arves af ældste søn. Det var skattefritaget, men til gengæld kunne det ikke sælges». I det samme leksikonet påpekes det at dette har vært en gammel ordning som i Danmark ble avviklet i 1919. I Norge har vi altså den typen stamhus ennå. De finnes omtalt i Norges Lover, både i lov av 1888 og i lov av 1927, og i lov av 1927 omtales stamhusene Rosendal og Jarlsberg. Med avviklingen av stamhuset Ekeberg vil nå kun stamhuset Jarlsberg være igjen. Hvor lenge det vil vare, gjenstår å se. Man kunne sikkert ha holdt et foredrag om utviklingen av norske baronier, men jeg skal la det ligge. I stedet skal jeg peke på en del andre ting, som er langt mer knusktørre. Det er altså en rekke lovendringsforslag her, og for ordens skyld og for oversiktens og annalenes skyld skal jeg gjennomgå dem. I samleproposisjonen foreslås i domstolloven at Kongen i forskrift skal kunne bestemme at det etableres en prøveordning om bruk av fjernmøteteknologi på premisser som opplistes i selve lovteksten. Det er såpass mange premisser at jeg ikke tar dem med her. Flertallet i komiteen, alle partier utenom Fremskrittspartiet, støtter lovendringsforslaget fra Regjeringen, mens Fremskrittspartiet ønsker at ordningen skal kunne gjøres mer omfattende. Det er viktig at man får anledning til å gjøre forsøk med en ny ordning, og her får man altså hjemmelen ved at Kongen kan lage en forskrift om det. Det vil være spennende å vurdere konsekvensene av bruk av fjernmøteteknologi innenfor rettsapparatet og nytteverdien av det. Høyre fremmer et forslag om at Regjeringen skal «fremlegge sak om eventuell utvidelse av forsøksordning med bruk av videokonferanseteknikk og fjernmøteteknologi innen 2007», og Høyre er alene om forslaget. Det vil være viktig å evaluere ordningen, når det nå blir en forsøksordning. Hvor raskt man kan gjøre det og utvide den, får man jo se. Det vil i hvert fall flertallet vente med å se på. I proposisjonen foreslås det at oppgaven med antakelse av faste forsvarere overføres fra Justisdepartementet til Domstolsadministrasjonen. En enstemmig komite slutter seg til det. Etter voldsoffererstatningsloven avgjøres søknader om voldsoffererstatning av Kontoret for voldsoffererstatning i første instans, mens Erstatningsnemnda for voldsofre er klageinstans. Lovendringsforslaget går ut på at saker som ikke byr på vesentlige tvilsspørsmål, kan avgjøres av voldsoffererstatningsnemndas leder alene, og at nemnda i slike saker også kan delegere vedtaksmyndighet til justissekretariatene. Lovendringsforslaget er ment å lette saksbehandlingen og gjøre den mindre byråkratisk. Komiteen er enig i denne intensjonen, men er likevel kommet fram til at lovforslaget bør sees i sammenheng med øvrige forslag til endring i voldsoffererstatningsloven som Regjeringen har varslet vil bli fremmet i 2006. På den bakgrunnen foreslår flertallet at Odelstinget ikke fatter vedtak i samsvar med Regjeringens forslag her, mens Fremskrittspartiet står fast på Regjeringens opprinnelige forslag. I hvert fall så langt jeg kan se, er lovteksten lik. Departementet foreslår en endring i dekningsloven slik at kompensasjonen etter kapittel 3 i dekningsloven overføres fra fylkesmannen til stiftelsestilsynet. Begrunnelsen er at oppgavene etter de forskjellige bestemmelsene i dekningsloven kapittel 3 bør ligge hos samme organ. Det slutter en enstemmig komite seg til. Departementet foreslår også endringer i panteloven og tvangsfullbyrdelsesloven som følge av omlegging fra leierett til borett til aksjeleiligheter. Flere av endringene er en ren konsekvens av at endringene har vært fra leierett til borett, og en rekke av lovendringsforslagene blir dermed av rent teknisk art som en konsekvens av endret begrepsbruk. En samlet komite slutter seg til endringene. I tillegg – helt til slutt – foreslås endring i rettshjelpsloven. Det er allerede vedtatt endring av rettshjelpsloven som i hovedtrekk tar sikte på å forenkle regelverket og gjøre det mer forutberegnelig for brukerne. Loven trer i kraft 1. januar 2006. I tidsrommet før lovens ikrafttredelse har Stortinget vedtatt forskjellige endringer i rettshjelpsloven som den lyder i dag. For å bringe endringsloven i samsvar med gjeldende rett, er det behov for en videreføring av disse endringene, og endringene er dermed av formell karakter. En enstemmig komite slutter seg til endringene. Jeg håper dette nå er klart for alle.