Jeg vil først få slutte meg til den gode vurderingen og gjennomgangen som saksordføreren hadde av Dokument nr. 3:8, men jeg vil i denne sammenheng benytte anledningen til å komme med en liten bemerkning i forhold til Oslopakke 2. God samordning mellom forvaltningsnivåer og aktører er en forutsetning for å sikre helhetlige og effektive løsninger på utfordringer innen samferdselsfeltet. Det er derfor foruroligende når Riksrevisjonen i sin undersøkelse viser at arbeidet med Oslopakke 2 er preget av til dels motstridende interesser og lite forpliktende samarbeid. Et viktig mål for satsingen har vært å øke andelen kollektivreiser i Oslo-regionen. Dette er et nødvendig mål om vi skal klare å redusere forurensningen og bidra til bedre miljø. Derfor er det med en del undring jeg registrerer at det overordnede målet bare i liten grad gjenspeiler seg i planleggingen, gjennomføringen og oppfølgingen av Oslopakke 2. At det vises til enighet om mål, men ulik forståelse av virkemidler, forsterker inntrykket av manglende samordning. Det dreier seg riktignok om tre parter med ulike ønsker og behov. I denne situasjonen må imidlertid staten spille en avgjørende rolle og skjære gjennom hvis partene ikke kommer til enighet. Å sette i gang tiltak før det er enighet om mål og virkemidler, kan ikke føre til ønsket resultat. Behovet for overordnede grep innen samferdselssektoren er stort. Transportordninger kan ikke stoppe ved fylkesgrensene. Videre er det viktig å avklare grunnlaget for den samfunnsøkonomiske gevinst av satsingen. Ansvaret for dette må ligge i departementet. Store løft på samferdselssektoren må framstå som helhetlige prosjekter og ikke uklare ønskemål. Derfor må det kreves forpliktende innsats fra alle deltakende. En slik tilnærming innebærer naturligvis ikke at det lokale selvstyret ikke respekteres. Det skulle bare mangle at ikke de respektive fylkeskommuner skulle ha innflytelse over formen for satsing og valg av løsninger i sine områder. Den overordnede tenkningen, ansvaret for at vi oppnår helhetlige løsninger, må imidlertid ligge hos staten.