... og ingen stod igjen og hang. La meg understreke det samme poenget som professor Hansén, som ledet NOKUTs evalueringspanel, understreket ved presentasjonen av NOKUTs rapport, nemlig at læreryrket er et av vårt samfunns aller viktigste yrker. Og lærerutdanningen som sådan er en av de aller viktigste utdanningene vi har. La meg understreke dette, for den interessen som Stortinget gjennom generasjoner har vist for lærerutdanningen, er jo en genuin interesse for at kvaliteten i lærerutdanningen skal blir bedre, slik at lærerne blir bedre og at ungene våre dermed får mer kvalitet og mer kunnskap i skoledagen. Jeg synes det er veldig prisverdig at representanten Huitfeldt tar opp denne debatten i etterkant av NOKUTs rapport. For det er i sannhet riktig at NOKUTs rapport gir grunnlag for mange refleksjoner og ikke minst det som kanskje er det viktigste; nye tiltak for å bedre lærerutdanningen. Jeg oppfatter debatten rundt lærerutdanningens innhold, dimensjonering og struktur som en viktig debatt der alle aktørene egentlig er opptatt av det samme, nemlig at lærerutdanningen skal styrkes, kvaliteten på lærerne skal øke og kvaliteten i skolen skal dermed øke. Elevene våre skal lære mer og bli enda bedre og mer gagns mennesker, som det het i den gamle loven. Jeg oppfatter også at vi, gjennom den prosessen som NOKUTs evalueringspanel har startet, har startet en omfattende debatt rundt dette som vil lede til endring av lærerutdanningen. Jeg har vært veldig nøye på å si at vi må starte denne diskusjonen med innholdet i utdanningen og ikke lengden. Det gjør jeg ikke for å si at jeg nødvendigvis er avvisende til en eventuelt femårig master som lærerutdanning, men vi må være sikre på at vi vet hva vi vil, og i hvilken retning vi skal gå. Jeg er enig i professor Hansén og evalueringspanelet til NOKUTs påpekning av at det er uheldig at vi har lærere i skolen i dag som underviser i fag de selv ikke har hatt undervisning i. Dette er en åpenbar svakhet ved dagens lærerutdanningssystem. Det betyr at mange lærere i dag helt åpenbart har bruk for kompetansepåfyll, og vi har bruk for mange nye lærere som har bruk for en bredere kompetanse, men også en spesialisert kompetanse innenfor mange viktige fag. Ta realfag som et eksempel, hvor jo Regjeringen har et omfattende arbeid i gang for å styrke realfagene i alle deler av utdanningen. Dette vil selvfølgelig kreve lærere med mer spesialisert kompetanse, og det vil kreve både en kombinasjon av etter- og videreutdanning. La meg understreke det poenget at uansett hva vi gjør med lærerutdanningen, vil altså hovedtyngden av de lærerne vi har, være de lærerne vi har. Det betyr at de endringene vi her diskuterer, vil gjelde lærere våre barn først om noen år vil nyte godt av. Hovedtyngden av lærerne som vi har i skolen i mange år framover, vil være de lærerne vi har. Derfor må vi ikke ta denne diskusjonen om allmennlærerutdanningen isolert fra hvordan vi styrker kompetansen til de lærerne som allerede har sin plass i skolen. Der fins det heldigvis mange dedikerte, engasjerte og kunnskapsrike lærere, og de skal også få muligheten til påfyll av kvalitet og kunnskap.