Som det framgikk av redegjørelsene i forrige uke, vil Regjeringen videreføre det norske militære engasjementet i operasjoner i utlandet på minst samme nivå som i dag – i første rekke innenfor rammene av NATO og FN. Vi vil trappe opp den norske militære deltakelsen i FN-ledede operasjoner med særlig fokus på Afrika. FN leder for tiden 18 operasjoner med vel 70 000 personell i fire verdensdeler og står derfor overfor et vidt spekter av utfordringer. Regjeringen vil i tett dialog med FN søke å finne relevante innsatsområder, hvor norske militære kapasiteter og kompetanse kan utnyttes på best mulig måte og med best mulig effekt. Militære innsatsområder for norske styrker vil kunne spenne over hele spekteret, fra økt deltakelse med observatører og stabspersonell til deltakelse med mer spesialiserte enheter. I tett samarbeid med andre nasjoner kan også mindre innsatsstyrker være aktuelle bidrag. Økningen når det gjelder de norske militære bidrag til FN-ledede operasjoner, vil måtte skje over tid. Som et første skritt i denne prosessen vil vi øke vår deltakelse med stabsoffiserer og observatører i Sudan. Regjeringen ønsker å ta et nytt initiativ for et tettere nordisk samarbeid når det gjelder felles deltakelse i FN-operasjoner. Likeledes bør de nordiske land kunne utvikle felles initiativ overfor FN for å styrke organisasjonens evne til å planlegge og styre militære operasjoner. Vi vil også arbeide for at andre vestlige land engasjerer seg sterkere i militære FN-operasjoner. Som det også framgikk av redegjørelsen i forrige uke, og som også har vært problematisert her, har Regjeringen besluttet at NATOs stabiliseringsoperasjon i Afghanistan, ISAF, skal være hovedsatsingsområdet for norsk militær internasjonal innsats i tiden framover. Engasjementet i Operation Enduring Freedom avsluttes. Vi anser det som viktig at Norge konsentrerer sine militære bidrag til Afghanistan om ISAF. På den måten understøtter vi NATOs relevans og bidrar til at ISAF kan nå sine målsettinger. NATO har bedt om vår støtte og våre bidrag. Referert til debatten her har jeg også lyst til å si: Når det gjelder forholdet mellom ISAF og OEF og at vi nå ønsker å satse på ISAF, har det vært problematisert som at vi nærmest svikter våre allierte. Det er ikke tilfellet. Når det gjelder bidragene til ISAF, kommer de i all vesentlig grad fra europeiske land. Det er en svært liten andel – under 10 pst., under det til og med, ca. 60 av 8 000 soldater i ISAF – som kommer fra USA, slik at dette er i betydelig grad europeiske bidrag. I en rekke sikkerhetsresolusjoner, sist gjennom SR 1623 av 13. september 2005, ble ISAF bedt om å utvide sitt operasjonsområde. I tråd med dette er det vedtatt en plan i NATO om en firetrinns utvidelse av ISAF. Trinn 1 og 2, i henholdsvis nord og vest, er gjennomført. Man er nå i ferd med å utarbeide en ny operasjonsplan som tar sikte på å dekke trinn 3 og 4, i henholdsvis sør og øst. Utvidelsen sørover begynner våren 2006. ISAFs utvidede ansvar kommer som en naturlig følge av den politiske utviklingen i Afghanistan. Ved presidentvalget høsten 2004 og det nylig gjennomførte parlamentsvalget nå i høst er Bonn-prosessen fullført. I den sammenheng er det helt avgjørende at sentralregjeringens innflytelse i provinsene øker. Det er derfor nødvendig at ISAF påtar seg et større ansvar for stabiliseringen av landet. Vi følger opp dette ved å flytte norske styrker ut av Kabul og heller etablere oss under den regionale kommandoen i Nord-Afghanistan. ISAFs utvidelse til stadig flere provinser i Afghanistan øker kravet til alliansens militære kapasiteter, herunder jagerfly. De regionale stabiliseringslagene opererer svært spredt, over store geografiske avstander og med lett utrustning. Jagerfly vil være viktig for å kunne understøtte disse styrkene. Flyene vil kunne gi direkte støtte til ISAF-styrkene på bakken, og bidrar til at ISAF kan få bedre oversikt over situasjonen i det enorme situasjonsområdet styrken skal dekke. I forbindelse med flytting av vårt landmilitære engasjement fra Kabul til Nord-Afghanistan våren 2006 er norske fly også et direkte bidrag til å dekke våre egne styrkers sikkerhetsmessige behov. Selv om ISAF og OEF har forskjellig mandat, er det viktig med en nær koordinering og informasjonsutveksling for at begge operasjonene skal kunne gjennomføre sine oppdrag i henhold til sine respektive mandat. Det har derfor vært nødvendig å etablere et samarbeid dem imellom. I de sikkerhetsrådsresolusjoner som gir ISAF sitt mandat, oppfordres det da også til samarbeid med OEF. Utvidelsen av ISAF sørover og østover understreker ytterligere behovet for en koordinert innsats mellom de to operasjonene. Målsettingen for begge operasjoner er å sette afghanske myndigheter i stand til selv å ivareta styringen av landet. Det diskuteres nå i NATO hvordan dette samarbeidet vil utvikle seg i tiden framover. Ingen konklusjoner er foreløpig trukket. Men det er uansett viktig at forholdet mellom de to operasjonene sikrer et konstruktivt militært samarbeid, samtidig som det tydeliggjør de to operasjonenes forskjellige mandat. I denne sammenheng er det viktig å vise til den avtalen fra 2003 som regulerer dette. Avtalen mellom NATO og Operation Enduring Freedom om gjensidig støtte i krisesituasjoner sikrer i første rekke at ISAF kan trekke på kapasiteter som styrken selv ikke rår over i tilstrekkelig grad. Jagerflystøtte er, og har vært, en av disse kapasitetene. Det kan imidlertid tenkes at OEF kan komme opp i tilsvarende kritiske situasjoner, hvor de selv ikke er i stand til å støtte koalisjonssoldater i en livstruende situasjon. I slike tilfeller kan de anmode ISAF om støtte. Som tidligere meddelt, vil samtlige norske offiserer være ute av Irak innen midten av desember. La meg understreke at ovennevnte beslutning ikke er uttrykk for at Regjeringen reiser tvil om det folkerettslige grunnlaget, verken for NATOs treningsmisjon eller for den flernasjonale stabiliseringsstyrken. Begge disse operasjonene er hjemlet i Sikkerhetsrådets resolusjon 1546 av 2. juni 2005, som for øvrig ble fornyet av FN i forrige uke. NATOs treningsmisjon er i tillegg hjemlet gjennom invitasjon fra den irakiske regjering til NATO. Beslutningen innebærer heller ikke at vi trekker tilbake all støtte til treningsmisjonen. Vi vil bl.a. fortsatt legge forholdene best mulig til rette for at opplæringen av irakiske offiserer på Jåttå i regi av NATO fortsetter. Senest i går var det flere koordinerte bombeangrep mot ISAF-styrkene i Afghanistan. Sikkerhetstiltakene for de norske soldatene er skjerpet. Dette er en påminnelse om hvor viktig det er å ta alle nødvendige forholdsregler for styrkebeskyttelse. La meg til slutt informere om at vi jevnlig får svært gode tilbakemeldinger fra andre nasjoner med hensyn til det norske personellets innsats og profesjonalitet når de tjenestegjør ute. Jeg vil gjerne benytte denne anledningen til å understreke at alle norske styrker som deltar i militære operasjoner i utlandet, selvsagt har Regjeringens fulle tillit og støtte.