Først tror jeg jeg må gjøre representanten Kenneth Svendsen oppmerksom på at ikke alle som går under betegnelsen yrkeshemmet, er funksjonshemmet. De er veldig mange flere. Representanten tar opp den situasjonen som har vært i NAV det siste halve året. Regjeringen, statsråden og flertallet har også sagt at vi ser svært alvorlig på det som har skjedd der. Vi er ikke fornøyd med som har vært oppnådd i etaten. Der har det blitt satt inn tiltak nå, slik at tiltaksnivået skal komme opp på det nivået man hadde forventet fram mot jul, og slik at man skal greie å oppfylle de målsettingene som Stortinget og Regjeringen har satt. Det er meget viktig. Dette er en bekymring og en holdning som Fremskrittspartiet ikke er alene om, men som jeg oppfatter er helt tverrpolitisk, og som vi deler alle sammen. Det er ikke noen tvil om at NAV er nødt til å ha et trykk på sitt arbeid som gjør at de er i stand til å hjelpe flere av dem som står utenfor arbeidslivet i dag, inn i arbeid. Det betyr jo at man må kvalifisere folk til de jobbene som er ledige. Det kan noen ganger ta tid, men man må i hvert fall sette i gang og sørge for at man får brukt de ressursene som man har til rådighet. Så tar representanten til orde for å sette i gang en kampanje nå på slutten av året. Det kan jo for så vidt være en sympatisk idé, men det lar seg nok rett og slett ikke gjennomføre på denne korte tida. Det er fullt mulig å komme tilbake til det framover. Jeg er helt enig i intensjonen, nemlig at flere må bli bedre til å ansette folk med ulike typer funksjonsnedsettelser. Representanten Svendsen tar fullstendig feil når han mener at jeg har påført det private næringsliv en hel mengde regler og latt det offentlige gå fri. Tvert imot. Representanten Svendsen må ha vært helt andre steder enn der jeg har vært til stede, for jeg har tvert imot tatt til orde for at det offentlige må gå foran. Den artikkelen som stod i bladet «Velferd», som representanten viser til, viser jo med all tydelighet at det er et stykke igjen å gå. I Arbeids- og inkluderingsdepartementet har man i hvert fall tatt noen steg. I tillegg til det har Fornyingsdepartementet tatt initiativet til og fått vedtatt en trainee-ordning for unge funksjonshemmede, og den skal nå gå i alle departementene. I tillegg til det har man – i forbindelse med en sak vi skal behandle senere i dag når det gjelder sykelønn – lagt inn penger for at NAV skal ha budsjettmidler sjøl og tiltaksmidler, både på de ordinære midlene og på midlene for yrkeshemmede, for at flere funksjonshemmede skal komme i jobb. Jeg mener at staten og det offentlige må gjøre dette, og de bør gå foran. Her har staten en lang veg å gå. Staten har en handlingsplan der de har en målsetting om at av alle nyansettelser skal 5 pst. være yrkeshemmede, og det er en målsetting som staten og de statlige etatene er nødt til å ta på alvor og gjennomføre. Da tror jeg det er mange holdningsendringer som må på plass. Jeg tror ikke dette først og fremst dreier seg om penger på budsjettet, men det dreier seg om holdningsendringer og en arbeidsgiverpolicy som gjør at man sikrer at de som har en yrkeshemning av et eller annet slag, eller en funksjonshemning, blir vurdert ut fra sine kvalifikasjoner og kunnskaper, ikke ut fra en holdning der man enten tror at folk er mer syke enn de er, eller at det praktisk blir vanskelig å gjennomføre det. Der er jeg hjertens enig med representanten Svendsen i at det absolutt er grunn til å kritisere de offentlige arbeidsgiverne, men det er også en del private som har en lang veg å gå før dette blir et likestilt arbeidsmarked for yrkeshemmede og funksjonshemmede.