I forbindelse med revidert nasjonalbudsjett legges det ikke fram noen omfattende endringer i skattesystemet. Men det er gjort noen justeringer som saksordføreren og andre talere fra regjeringspartiene har vært nøye innom, derfor skal jeg bare nøye meg med noen kommentarer. Den endringen som gjøres i loven om eiendomsskatt, er viktig i forhold til mange av de problemstillingene som nå eksisterer rundt omkring i Kommune-Norge. Dette innebærer en frivillig mulighet for kommunene til å innføre eiendomsskatt i hele kommunen og ikke bare i områder som er utbygd på byvis. Bakgrunnen for at eiendomsskatteloven fra tidligere tider hadde en begrensning som dreide seg om «utbygd på byvis», var knyttet til de goder man på den tiden hadde ved å bo i sentrale strøk i kommunen, f.eks. oppkobling til vann og kloakk osv. Nå er jo dette i betydelig grad endret, og servicen til kommunens innbyggere er normalt sett like god over hele kommunen og finansieres også ofte gjennom avgifter. Vi vet at mange kommuner har en betydelig utfordring i forhold til f.eks. følgende situasjon: Små leiligheter i sentrum av en kommune kan få eiendomsskatt, mens store villaer i utkanten av en kommune kan slippe eiendomsskatt helt. Endringen gir altså en mulighet for kommunene til å innføre en mer rettferdig måte å gjennomføre eiendomsskatt på, men det er den lokale valgfriheten som skal råde. Så til et par andre saker som har vært oppe i debatten. For det første har jeg lyst til å kommentere det som dreier seg om en endring i forhold til skattlegging av attførings- og rehabiliteringspenger. Dette dreier seg om en endring som Stortinget gjorde med virkning fra 2002. Da ble det slik at attførings- og rehabiliteringspenger ble gjort til en pensjonsgivende inntekt. Samtidig ble nivået på disse ytelsene hevet, slik at det ikke skulle være til ulempe, men til fordel for dem som mottok attførings- og rehabiliteringspenger. I den sammenhengen var det ingen oppmerksomhet rundt det at det fantes noen av disse, både i offentlig og privat sektor, som i tillegg hadde tjenestepensjonsordninger med uføredekning. Det er altså en forskjellsbehandling i dag i skattlegging blant dem som går på attføring og uførepensjon på bakgrunn av om de har tjenestepensjon med uføredekning eller ikke. Derfor er denne endringen gjort. Den er jo ikke gjort for dem som er inne i systemet i dag, men for nye tilfeller. Og det er nettopp fordi det kan føre til betydelige skatteendringer som vi har ment ikke skal komme overraskende på folk. Så hvis Stortingets mindretall mener det de gjør, bør man egentlig gå tilbake på den endringen som skjedde i 2002, fordi dagens ordning betyr betydelig forskjellsbehandling blant dem som i dag går på attføring og rehabilitering. Det er bakgrunnen for endringen. Den er gjort så myk som mulig for ikke å ramme folk som i utgangspunktet ikke har god råd, og for å sikre likebehandling. Så noen kommentarer til slutt om det som dreier seg om skattlegging av IPA og livrente. Det viktigste forslaget til pensjon som ligger i det som nå fremmes fra Regjeringen, er jo at selvstendig næringsdrivende skal ha like gode muligheter som arbeidstakere i forhold til tjenestepensjon. Derfor ligger det et forslag her om en skattestimulering fra 2 til 4 pst. for selvstendig næringsdrivende også. Det er blitt veldig godt mottatt blant selvstendig næringsdrivende som en mulighet og likebehandling i forhold til å sikre pensjonen. Men Regjeringen har ikke hatt et utgangspunkt som dreier seg om at skattestimulering av pensjonssparing skulle utvides. Det er bakgrunnen for at baksiden av medaljen når det gjelder tjenestepensjon, er endringene i IPA og livrente.