Jeg er glad for at komiteen støtter forslagene i Ot.prp. nr. 100 som behandles her i kveld. Jeg er glad for at de forslagene som Stortinget behandler i dag, er viktige bidrag i kampen mot tvangsekteskap. Det å tvinge en ung kvinne eller mann inn i et forhold han eller hun ikke ønsker, er et stort og alvorlig overgrep. Få forsvarer tvangsekteskap i det offentlige rom, allikevel skjer det. Vi må aldri akseptere kulturelle eller religiøse begrunnelser for denne typen overgrep. Jeg er imidlertid glad for at svært mange fra ulike kulturer og med ulik religiøs tilknytning nå deltar aktivt i kampen mot tvangsekteskap. Vi vet ikke nok om hvor omfattende denne praksisen er i Norge i dag. Derfor har Regjeringen også igangsatt en kartlegging for å gi oss et bedre grunnlag å jobbe ut fra. Dette skjer i regi av Senter for kvinne- og kjønnsforskning. Resultatene av kartleggingen skal foreligge innen utgangen av 2006 og vil gi oss nyttig informasjon med tanke på det videre arbeidet. Det å skille mellom tvangsekteskap og arrangerte ekteskap kan være vanskelig. I den norske debatten har det vært viktig å trekke et klart skille mellom disse – et skille mellom det som åpenbart er straffbart, og det som er kultur. Det vi ser nå når vi faktisk har fått mer kunnskap om tvangsekteskap, er at vi opererer med gråsoner. I noen tilfeller av arrangerte ekteskap vil det være glidende overganger, da det sosiale presset kan bli så stort at det tilsynelatende arrangerte ekteskapet i realiteten oppfattes som tvang. Her har foreldrene et stort ansvar. Vi må som samfunn slå ettertrykkelig fast at inngåelse av ekteskap skal være frivillig i alle ordets avskygninger. Det er en utfordring å regulere arrangerte ekteskap i ekteskapsloven, nettopp fordi det ikke kan slås fast at arrangerte ekteskap er tvangsekteskap. Men det er tvingende nødvendig at samfunnet arbeider mot all form for tvang, også sosiale og kulturelle former for tvang, selv om det ikke blir brukt fysisk makt for å gjennomføre den. I Norge har vi i mange år jobbet for å bekjempe tvangsekteskap. På tross av dette vet vi at vi ikke er i mål. Regjeringen har derfor lagt fram forslag til lovendringer, som ytterligere bidrar til å forhindre tvangsekteskap, herunder barneekteskap, og hjelpe partene ut av tvangsekteskap. Et hovedformål med forslagene er å forhindre at personer bosatt i Norge omgår ekteskapslovens krav ved å reise utenlands og inngå ekteskapet der. Tvangsekteskap er, som komiteen påpeker, et klart brudd mot menneskerettighetene. Saksordføreren var veldig grundig inne på de ulike forslagene som Regjeringen legger fram. Jeg ser ingen grunn til å gjenta det saksordfører sa, men jeg har lyst til å si at jeg er veldig glad for at komiteen støtter forslagene som bl.a. skal bidra til å hjelpe en eller begge partene ut av et ekteskap inngått ved tvang, ved at partene får mulighet til å få en direkte skilsmisse. Jeg går ikke mer inn på forslagene, siden det er veldig grundig redegjort for dem. Jeg har også lyst til å si til Fremskrittspartiet at vi ser at partiet benytter seg av anledningen til også å foreslå en rekke tiltak mot så vel tvangsekteskap som kjønnslemlestelse. Jeg deler Fremskrittspartiets engasjement i disse spørsmålene, selv om vi av og til kan være uenige om løsningsforslagene på disse vanskelige feltene. Et par av forslagene som partiet foreslår, vurderer Regjeringen nå, og vi kommer tilbake til disse forslagene når vi har konkludert. Men jeg tar det engasjementet som Fremskrittspartiet har hatt på dette feltet, veldig alvorlig. Vi vektlegger det også nå ved avslutningen av behandlingsrunden vår. Avslutningsvis har jeg lyst til å si at de forslagene som vi har lagt fram til behandling i dag, vil være ett av mange bidrag i kampen mot tvangsekteskap. Vi ser på ulike typer virkemiddel, og vi kommer også tilbake med en ny handlingsplan mot tvangsekteskap.