Det var en annen representant for partiet Høyre som tok mye av min tid, så jeg beklager at jeg ikke kom tilbake til representanten Erna Solberg. Å gi en litt mer detaljert orientering om giverlandsarbeidet til Stortinget på egnet måte er et godt forslag. Det ser jeg fram til å gjøre. La meg også si at hovedlinjene våre er trukket opp i den redegjørelsen vi har gitt, hvor jeg har ønsket å uttrykke meg på to måter: Jeg tror det er galt av verdenssamfunnet nå å uttale seg på en måte som driver partene inn i ultimative posisjoner, hvor de posisjonerer seg slik at det ikke er noe manøvreringsrom. Det har framkommet fra flere hold. Jeg merker meg også at man fra hold som er veldig tydelige på enkeltpunkter, understreker betydningen av at man nå områr seg. Samtidig har jeg sagt hva som er Norges hovedposisjon, som vi kommer til å forholde oss til, nemlig hva demokratisk valgte regjeringer har som sin kurs. Der ligger det et klart signal om hovedretningen. Nå har vi samtaler direkte og indirekte med en lang rekke av disse partene, og jeg ønsker å komme tilbake og orientere om den strategien på et passende tidspunkt og på en passende måte. Kvartettens utsending, Wolfensohn, er nå i regionen. Han forsøker i disse dager å få til en første innsamling av ressurser som kan sikre at president Abbas’ myndigheter kan betale ut lønn til palestinske tjenestemenn og tjenestekvinner i ukene som kommer. Norge har til hensikt å stille opp i det spleiselaget, innenfor de budsjettrammer vi allerede har bestemt. Vi ønsker å være tidlig ute, men dette er jo bare en akutt situasjon. Det store spørsmålet blir jo hvilken innstilling man skal ha til den regjeringen som måtte komme, og hvilket program den regjeringen måtte ha. Her er det så mange usikkerhetspunkter at jeg tror i alle fall ikke vi skal komplisere det ytterligere. Men jeg takker for invitasjonen, og vi skal komme tilbake til det på en passende måte.