Jeg skal ikke legge meg for mye opp i det makroøkonomiske felttoget som komitelederen fører mot Fremskrittspartiet. Våre merknader står. Men når representanten Schjøtt-Pedersen snakker om ledigheten vinteren 2002 og anklager Fremskrittspartiet for den – og selvfølgelig enda mer Regjeringen, som mitt parti satt i – har han jo nettopp i dag i en av sine økonomiske doseringer for nettopp Fremskrittspartiet sagt at det er høy rente som er ondet, og som bidrar til at vi mister konkurransekraften, og at den norske kronen blir sterk. Det var jo renten som var for høy. Og ikke nok med at den var for høy, den var mye høyere enn det den var i våre konkurrentland – i sammenliknbare EU-land – og det var vår finanspolitikk og innenrikspolitikk som hadde bidratt til det. Da vi overtok, tok det selvsagt litt tid før stram finanspolitikk og bl.a. skattelettelser begynte å virke. Selv om jeg er enig med Arbeiderpartiet i mye av det som har vært sagt her i dag – vi står også sammen i merknadene – vil jeg påstå at når det gjelder akkurat ledigheten vinteren 2002, var den en funksjon av den politikken som hadde vært ført.