Jeg skal bare kort først og fremst kvittere ut at de spørsmålene som er tatt opp i forslaget fra Trine Skei Grande, Anne Margrethe Larsen og Lars-Henrik Michelsen, selvfølgelig blir en del av vurderingene i arbeidet vi skal gjøre med utlendingsloven. Den smule debatt vi har i salen knyttet til dette forslaget, viser at når vi skal behandle utlendingsloven, vil vi stå overfor mange til dels krevende og kompliserte tema. Vi skal selvfølgelig følge opp det Stortinget ber om, og gå inn i den diskusjonen som berøres i dette forslaget. Derfor skal heller ikke jeg legge opp til å ta debatten nå, men ber om å få komme tilbake til det når tiden er moden. Jeg har noen få kort merknader. Det er viktig at vi husker at det norske visumregelverket er knyttet opp til Schengen-samarbeidet. Det har som utgangspunkt at den som har til hensikt å ta opphold i riket utover tre måneder, skal søke om oppholdstillatelse, ikke visum. Det er viktig for meg å understreke når vi nå forhåndsdiskuterer det som skal komme senere, at vi ikke ensidig fra norsk side kan bestemme f.eks. en visumperiode på ett år, hvis det ikke harmoniserer med Schengen-regelverket. Da vil vi i hvert fall stå overfor den situasjonen at enten må vi velge fortsatt deltakelse i Schengen eller så må vi forholde oss til at Schengensamarbeidet ikke opererer med visumperioder på lenger enn tre måneder. Så en eventuell ordning med tolv måneders opphold for kjærester må i tilfelle etableres som et nytt grunnlag for oppholdstillatelse, altså ikke som en del av visumsystemet, dersom vi fortsatt skal ta del i Schengensamarbeidet. Nå avviser ikke jeg at vi skal ta en runde også på å vurdere lengre opphold for kjærester som et eventuelt grunnlag for oppholdstillatelse. Men jeg synes det er viktig at jeg i forbindelse med behandlingen av dette forslaget understreker at tolv måneders visum altså ikke vil være mulig innenfor Schengensamarbeidet. Vi må i så fall søke etter andre modeller. For øvrig tar representanten Skei Grande i sitt innlegg opp bredden i diskusjonen om visumpolitikken. Det er selvfølgelig også en viktig del av den helhetlige utlendingsloven, som kommer til behandling i vårsesjonen. Men jeg er i og for seg enig med representanten Skei Grande i at hun berører ganske viktige punkter i en del av utlendingspolitikken som sjelden diskuteres. Vi diskuterer asylpolitikken, vi diskuterer familiegjenforenings- og familieinnvandringspolitikken, vi diskuterer arbeidsinnvandringspolitikken osv. – visumpolitikken er sjelden oppe til debatt. Så jeg hilser i og for seg veldig velkommen det initiativet til å få en debatt om visumpolitikken. Det som jeg opplever som et dilemma i så måte, er jo at vi må finne en visumpolitikk som kan fungere i virkelighetens verden. For det som er det beklagelige med visuminstituttet, er jo at det så ofte misbrukes. Folk søker besøksvisum, og så ser vi at når man skal returnere, er man på reise i Schengen, og man har altså ikke kontroll over returen. Vi har sett at veldig mange har brukt visumreglene som utgangspunkt for å søke familiegjenforening fra Norge. Nå er jo det regelverket endret, slik at man ikke lenger har anledning til å søke familiegjenforening fra Norge. Man må altså, hvis man gifter seg i forbindelse med et besøksvisum, returnere til hjemlandet for å søke familiegjenforening derfra. Det vil antakeligvis bidra til å senke terskelen for å kunne gi besøksvisum, fordi det ikke er fare for at det kan misbrukes som et visum til å søke familiegjenforening.