Det er en tid for strid, og en tid for ros. Jeg vil gjerne si til statsråden at fra Venstres side er vi glad for at statsråden har reist tanken om velferdskontrakter, for at man skal ha verdighet og respekt i sitt liv, gjennom NAV-reformen. Vi kaller det borgerlønn, noen kaller det for garantert minsteinntekt. Men vi møtes i verdighetssynet. Så vil jeg som representant valgt fra byen Oslo si at jeg er glad for at vi har en statsråd som nå faktisk vil føre en dialog med byens ledelse, slik det kom fram i svaret til representanten Foss, og ikke prøve å opptre som et ekstra kommunestyre for Oslo, selv om man ikke nødvendigvis er enig i politikken som føres i byen. Den linjen har statsråden tidligere gitt uttrykk for i en interpellasjonsdebatt der jeg tok opp integreringspolitikk, og statsråden viderefører det. Det er en linje vi i grunnen står oss på ofte i Norge, for når vi klarer å finne arenaene for fellesskap, så bygger vi noe som er viktig sammen. Og når vi har strid, så har vi plass til det. Å bygge den kulturendringen som statsråden nå snakker om når det gjelder NAV, nemlig at man ikke bare skal rive veggene, men man skal mentalt fylle ut bildet mellom tinningene, det er en svær kulturjobb. Jeg vil gjerne høre statsråden snakke mer om det, for det var spennende da han begynte å snakke om det i sted.