Effektiv konkurranse er en sentral forutsetning for at markedet skal fungere og gi gevinster for forbrukerne, næringslivet og samfunnet. Konkurranse bidrar til økt kvalitet, økt mangfold og lavere priser både for forbrukere og for bedrifter når disse gjør sine innkjøp. God konkurransepolitikk er utvilsomt god forbrukerpolitikk fordi det gir kundene større valgmulighet og større makt i markedet. Konkurranse er også et viktig næringspolitisk verktøy. God konkurranse i Norge skjerper bedriftene i møte med utenlandske konkurrenter. Konkurranse sikrer bedrifter som kjøper inn varer i Norge, gode rammebetingelser. Konkurranse stimulerer til innovasjon, forbedring av produkter og forbedring av produksjonsprosesser. Konkurranse er et viktig virkemiddel for å oppnå et framtidsrettet, konkurransedyktig næringsliv. I en markedsøkonomi vil det alltid være slik at bedriftene søker størst mulig overskudd. Marginene øker når konkurransen er svak, og bedriftene vil ha et klart motiv for å begrense konkurransen når det gjelder sine produkter. Blir konkurransen tilstrekkelig begrenset, vil man ha et privat monopol. Dominerende stilling i et marked gir store overskudd for bedriften, med tilsvarende kostnader og tap for forbrukerne og andre bedrifter som er kjøpere. Høyre har stor tro på en markedsbasert økonomi og ser de samfunnsmessige gevinster av at markedet fungerer. Men når markedet slippes fritt, blir det også nødvendig å legge rammer for konkurransen slik at ikke forbrukere, offentlig sektor og andre bedrifter blir skadelidende fordi enkeltbedrifter sikrer seg dominerende posisjoner eller driver med prissamarbeid. Slapp eller naiv konkurransepolitikk vil i realiteten innebære å ta fra den svake part i et marked. Konkurransepolitikken vil stå under et kontinuerlig press. Store bedrifter vil alltid argumentere for unntak for konkurranse, det være seg av hensyn til virksomheten, til de ansatte, til bedriftenes underleverandører, til nasjonalt eierskap, til sikkerhet, eller av andre hensyn man trekker fram i en slik diskusjon. Store bedrifter har ressurser til å fremme sine synspunkter overfor politikere og samfunnet med stor tyngde. Dette er bakgrunnen for at Høyre i forrige stortingsperiode stod i frontlinjen for å få vedtatt en av Europas strengeste konkurranselover. Dette er bakgrunnen for at våre statsråder gikk tungt inn i noen enkeltmarkeder og la til rette for virksom konkurranse til glede for forbrukerne og resten av samfunnet. Det beste eksempelet på at konkurransepolitikken virker, er reetableringen av konkurranse i luftfarten. Her var alle elementer på plass i form av sterk lobbyvirksomhet for å unngå konkurranse, begrunnelser i form av hensyn til kunder, til ansatte, til sikkerhet, til nasjonalt statlig eierskap osv. At Samarbeidsregjeringen likevel presset gjennom konkurranse, ble en stor seier for norsk luftfart og norske flypassasjerer. Prisene har gått ned, tilbudet er økt, avhengigheten av ett enkeltselskap er redusert. Nå går både SAS Braathens og Norwegian med store overskudd i Norge. Antallet passasjerer som reiser utenlands med rutefly, har økt med 25 pst. de siste to årene – langt mer enn den generelle utviklingen i luftfarten ellers skulle tilsi. For næringslivet og befolkningen utenfor hovedstadsområdet er konkurransen i luftfarten helt avgjørende. Jeg tror ikke noen i denne sal ønsker monopolet i luftfarten tilbake, men jeg vet om flere partier som brukte lang tid på å godta de tiltak som var nødvendige for å sikre konkurransen. Dette viser at næringslivet og forbrukerne trenger politikere som ser sammenhenger, som viser handlekraft når muligheten er der, og som ikke er naive i forhold til sterke interessegrupper. Regjeringen har i tidligere ordskifter i denne sal gitt uttrykk for at man forholder seg til konkurranseloven. Det er betryggende siden regjeringspartiene stemte mot loven da den ble vedtatt i Stortinget i forrige periode. Likevel er det grunn til sette spørsmålstegn ved hva som er den nye konkurransepolitikken til Regjeringen. Temaet er knapt omtalt i regjeringserklæringen, og regjeringspartiene stemte mot konkurranseloven i forrige periode. Jeg har også merket meg at regjeringspartiene i sin merknad på dette området i innstillingen til budsjettet for 2006 bruker begrepet «en aktiv nærings- og konkurransepolitikk». Det kan forstås på flere måter. Regjeringen har i løpet av fire måneder kjørt over fire saker fra Konkurransetilsynet. Regjeringen tillot Statkraft å kjøpe opp Trondheim Energi, til tross for at man ikke var uenig med Konkurransetilsynet i at oppkjøpet ville gi Statkraft en dominerende stilling i et marked som tidvis er avgrenset av kapasitetsproblemer i nettet. Dette er en klart forbrukerfiendtlig politikk på dette området. Regjeringen tillot videre fusjon mellom National Oilwell og Varco begrunnet i uenighet i forhold til Konkurransetilsynets faglige vurderinger. Regjeringen har nylig tillatt Priors oppkjøp av Norgården, som gir Prior 75 pst. markedsandel i forbrukermarkedet for egg, mot et krystallklart vedtak fra Konkurransetilsynet begrunnet i forbrukerhensyn. Regjeringen har i tillegg utsatt gjennomføringen av fripris på fagbøker, som var en sentral del av liberaliseringen av bransjeavtalen. Bokbransjeavtalen er i realiteten et prissamarbeid beskyttet av myndighetene. Utsettelsen kom etter lobbyvirksomhet fra forlagene og til stor fortvilelse for elevorganisasjonene, som heller ikke har fått gratis skolebøker som lovet. Også dette er en beslutning som går på tvers av anbefalinger fra Konkurransetilsynet, mens de første tre sakene jeg nevnte, var vedtak hvor man omgjør vedtak som Konkurransetilsynet har fattet. Nå har Gilde og Prior innenfor kjøtt- og fjørfemarkedet varslet en fusjon som Konkurransetilsynet skal vurdere meget grundig. Det kan bli en ny toneangivende sak hvis tilsynet fatter et negativt vedtak og Regjeringen får den på sitt bord. Vi har også registrert med en viss undring at Regjeringen droppet kunngjøringsplikten for offentlige innkjøp under terskelverdien for anbudsplikt på 500 000 kr, og at den varslet i sin regjeringserklæring at man ønsker å øke anbudsterskelen. Konsekvensen av det er at konkurransen om offentlige innkjøp blir mindre. Omtrent det første Regjeringen gjorde på dette området da den tiltrådte, var å avvikle et femårig fellesnordisk konkurransefaglig forskningsprosjekt med en ramme på 25 mill. kr. Det sier kanskje noe om den faglige interessen for konkurranseområdet. Jeg synes også at Regjeringen har utvist passivitet i forhold til en inngått rammeavtale mellom tolv fylkeskommuner og Microsoft, og at Regjeringen gir et passivt signal når man gir uttrykk for at dette er noe man ikke har mulighet til å gå inn på som offentlig myndighet. Jeg synes også at Regjeringen har utvist relativt liten interesse for å bedre konkurransen i luftfarten med tanke på pålitelighet i forhold til kanselleringstall, som har vært en diskusjon i det siste. Det er ikke nødvendigvis et problem at Regjeringen i enkelttilfeller har en annen faglig vurdering enn Konkurransetilsynet. Man kan også i enkeltsaker av «prinsipiell eller stor samfunnsmessig betydning» overprøve Konkurransetilsynets vedtak. Men mønsteret som vi har sett etter 100 dager med ny regjering, signaliserer en omlegging av konkurransepolitikken – en ny politikk, hvor store selskaper med letthet overbeviser Regjeringen og får særbehandling i form av begrenset konkurranse på eget marked. Det er ingen tvil om at forbrukerne får høyere pris på strøm, høyere pris på fagbøker og høyere pris på egg etter de vedtak som Regjeringen har fattet. Jeg har tatt initiativ til denne interpellasjonen for å få et bilde av hva som blir konkurransepolitikken fra den nye regjeringen. Jeg ønsker å få en debatt om hva Regjeringen legger i unntaksbestemmelsene i konkurranseloven som går på «prinsipiell eller stor samfunnsmessig betydning». Jeg er også interessert i å høre hvordan Regjeringen vil følge opp de planer og aktiviteter som står omtalt i budsjettproposisjonen i forhold til viktige forbrukermarkeder som elforsyning, markedet for meieriprodukter, dagligvaremarkedet, luftfart, finansnæringen, bokbransjen, telekommunikasjon samt mindre og lokale markeder. Dette er markeder som har stor betydning for forbrukerne, og hvor konkurranseintensiteten fra tid til annen er begrenset. Jeg håper statsråden kan gi noen nye signaler om hvilken kurs man vil følge i konkurransepolitikken. Jeg er redd for at det nå er mange bedrifter som ser på oppkjøpsplaner, som ser på sine lokale markeder, og som ser nye muligheter for å øke sin inntjening gjennom grep som hindrer konkurranse. Det vil være en tenkning som vi ikke har sett på noen år, og jeg tror at det er viktig at Regjeringen gir signaler som sikrer at bedriftene har respekt for konkurranseloven og for Konkurransetilsynet. Jeg tror det vil være en stor ulykke for forbrukerne hvis vi nå får en rekke oppkjøp som begrenser konkurransen på mange viktige forbrukerfelt, og hvor Regjeringen lar seg overbevise av lobbyister som sikrer bedriftene særfordeler. Derfor er det viktig for dette området i årene framover at vi får en avklaring av om det vi har sett de første 100 dagene, er en ny kurs, eller om Regjeringen vil videreføre den konkurransepolitikken som vi hadde i forrige periode.