Saksordføreren har på en utmerket måte redegjort for komiteens arbeid og konkludert med at Regjeringen får flertall for sitt forslag til lovendring og sammenslåing av lover. Flertallet oppnås med vekslende støtte i Stortinget i denne saken som i, prisverdig nok, en del andre saker, og jeg tror at dagens debatt er et bidrag til å fjerne noen tunge ryggsekker fra børene til norsk fiskerinæring, og at man gjør livet enklere for dem som ønsker å delta aktivt og være med på å utvikle norsk akvakulturnæring og norsk fiskerinæring videre. Det er nødvendig, for selv om vi ubetinget er best i verden på dette området – vi er størst, vi har det beste produktet, vi leverer de beste varene, vi har den beste kunnskapen, best kvalitet og best teknologi – så ser vi at det fortsatt er mange utfordringer som gjenstår for å kunne drive denne næringen opp til det nivået som vi ynder å hevde at vi har potensial til. I så måte er dagens sak svært viktig, og jeg synes også det er interessant å se hvordan fisk på børsen nå virkelig er blitt kuler som man legger merke til. Store, tunge norske investorer går nå inn med full tyngde i de store og aktive norske selskapene som har internasjonale forgreninger. At representanter fra enkelte av disse næringene er med og kritiserer norske myndigheter for deres behandling av den konflikt vi har med Den europeiske union, er ikke egnet til å forstå, og jeg kan neppe forstå at dette er noe bidrag til å hjelpe norsk akvakulturnæring, og norsk laksenæring i særdeleshet, opp og frem. Men dette var ikke mitt hovedpoeng i dagens sak. Som saksordføreren har vært inne på, er det viktig at vi lovfester retten til å kunne overføre tillatelser og gi muligheter til panteadgang innenfor denne industrien som innenfor all annen næringsvirksomhet. Det åpner for større muligheter til kapital, til kunnskap, som det alltid vil være behov for å utvikle i denne næringen. Så er jeg glad for at man gir departementet den nødvendige fullmakt til å utvikle alternative strategier når det gjelder handlefrihet, som går på organisering, uten at vi snakker om eller organiserer såkalte POer. Vi bør ha tilstrekkelig erfaring også i det politiske arbeidet til å forstå at vi må ikke gjøre noen verdens ting som kan provosere konkurransemyndigheter i Europa, og heller ikke de trafikkreglene som WTO har på dette området. Til slutt vil jeg advare mot at de sterke merknadene som opposisjonspartiene, Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, har når det gjelder fokus på videre utredning av individmerking, drives videre. Jeg tror at de konklusjonene som Merkeutvalget har lagt på bordet, skulle være mer enn tilstrekkelig til å legge bort alle tenkelige forslag som skal gå i retning av individmerking. Én ting er at de kostnadene det vil påføre norsk laksenæring, vil bli astronomiske – det vil være et større anslag mot norsk laksenæring enn f.eks. dagens straffetoll, eller i hvert fall i nærheten av de beløp dagens straffetoll representerer for norsk laksenæring. Man konkluderer med ikke å anbefale individmerking av laks. Det er dyreetisk problematisk, det er praktisk problematisk, og økonomisk snakker vi om ca. 2 kr pr. individ, altså totale kostnader på ca. 400 mill. kr, som man åpner muligheten for å påføre norsk laksenæring. Dette advarer Høyre sterkt imot. Det kan neppe være noe bidrag til å hjelpe norsk laksenæring i videre utvikling inn mot det markedet man tross alt skal leve videre og trygt i for fremtiden.