Selv om Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV vil gjøre det som er mulig for å få til en langt større satsing på miljøvennlig kraft og ny fornybar energi, så mener vi det er behov for å ta gassen i bruk til produksjon av el. Derfor har også den rød-grønne regjeringen fornyet konsesjonen på gasskraftverket på Skogn, og gitt en ny konsesjon til Statoil på Tjeldbergodden med krav om CO2-håndtering. Kraftbalansen, som vi har snakket mye om i dag, i Norge er slik at det er grunn til å få i stand gode tiltak, men vi har satt som mål at vi skal være verdensledende på miljøvennlig bruk av gass. Det forplikter staten til å være med på virkemidler som gjør at en slik visjon kan bli til virkelighet. De rød-grønne partiene har derfor forpliktet seg til at staten skal bidra til å få til CO2-håndtering ved de nye konsesjonene som blir gitt om gasskraftverk. Dette er også tvingende nødvendig om vi skal ha muligheter til å nå de mål vi har forpliktet oss til, gjennom ratifiseringen av Kyotoprotokollen. Jeg må si at Fremskrittspartiet, med de forslag de fremmer i denne saken, viser en utrolig stor likegyldighet og til dels negativ holdning til disse forpliktelsene. Det er også svært uheldig at Fremskrittspartiet, uten blygsel og med vidåpne øyne, vil kaste alle økonomiske risiki ved utbygging av CO2-håndtering og dermed CO2-verdikjeden over på staten delvis alene. Erfaringer fra andre områder der en har satt krav til miljøstandarder, viser at forurenseren må stilles overfor krav til miljøhåndtering. Ja, det er sågar slått fast i de avtalene som ble inngått på miljøtoppmøtet i Johannesburg for nesten fire år siden, et prinsipp om at «polluter shall pay», altså at forurenser skal betale. Både jeg og de andre rød-grønne representantene tar innover oss at det selvsagt ikke blir bygd gasskraftverk i Norge med CO2-håndtering uten at staten bidrar på den økonomiske siden knyttet til teknologiutviklingen, knyttet til FoU med mer. Vi ser nå et gledelig eksempel på Tjeldbergodden på at konsesjonshaveren Statoil i et samarbeid med Shell tar sikte på å bygge gasskraftverk med CO2-håndtering, der hensikten bl.a. er å få ut mer olje fra feltene på sokkelen. Dette viser at Fremskrittspartiet, men også Høyre, i merknadene i komiteinnstillingen har fundert sin skuffelse over Regjeringen på et løst grunnlag når de påstår at Regjeringen ikke sitter med ferdige kontrakter om utgiftsfordeling. Ingen vet i dag, verken i denne sal eller ellers, hvordan en slik regning kommer til å se ut, eller hvordan den naturlige byrdefordelingen skal være. Statens andel må avklares senere i prosessen. Dette utviklingsprosjektet på Tjeldbergodden viser at oljeselskapene kan, om det lykkes, få svære økonomiske gevinster. Diamanten av norske oljefelt, Draugen, kan få en betydelig forlenget produksjonstid og gi både operatøren Shell og staten svære inntekter dersom injeksjonsprosjektet lykkes. Det har vært antydet i media at levealderen på feltet kan forlenges med opptil 20 år. Jeg har også merket meg at driftsdirektøren for feltet, ifølge intervju i Dagens Næringsliv, er svært entusiastisk for dette opplegget. Det betyr at dette opplegget har rot i virkeligheten, med muligheter for å lykkes, og at Regjeringen gjennom et opplegg i tett samarbeid med utbyggerne og konsesjonshaverne kan få til det som er den samme regjerings visjon, og ettersom jeg forstår, også visjonen til mange av partiene i denne salen, at Norge skal bli verdensledende i miljøvennlig bruk av gass. Så viser jeg til, som statens saksordfører så utmerket gjorde rede for, de vedtak som vi fattet i Stortinget når det gjelder engasjement på den økonomiske siden for å få dette i havn.