Representanten Dørum skal ha ros for at han reiser denne interpellasjonen her i Stortinget i dag. Fremskrittspartiet har over lengre tid argumentert for at de kommende års satsing på de fire bydelene i Groruddalen også må inkludere en økt satsing på bydel Søndre Nordstrand. Til tross for at samtlige medier, og ikke minst Aftenpostens aftennummer, som vi har en representant for her i salen, bevisst har fortiet Fremskrittspartiets alternative budsjett på dette området, kan jeg minne representanten Dørum og andre representanter om at Fremskrittspartiet har inkludert 25 mill. kr for inneværende år til ovennevnte satsing. I motsetning til den foregående regjeringen og dagens regjering så vi ingen grunn til at programmet for Oslo indre øst måtte avsluttes før andre programmer kunne iverksettes. En slik forutsetning lå heller ikke i Regjeringens Soria Moria-erklæring, men dette er blitt forbigått i stillhet. Det hjelper faktisk ikke kun å nevne satsing på et spesielt geografisk område uten at dette følges opp i praktisk handling. Oslo bystyre hadde åpenbart vært rede for en slik satsing på Groruddalen allerede i 2006, men så viktig var åpenbart ikke dalen for den rød-grønne regjeringen. Så til det konkrete innholdet i en eventuell satsing i Groruddalen og på Søndre Nordstrand. I motsetning til de øvrige partiene mener ikke Fremskrittspartiet at tiltakene skal rettes mot konkrete etniske grupper, slik statsråden var inne på, men at all offentlig innsats skal kanaliseres på samlende tiltak, som ikke splitter, kategoriserer eller stempler enkelte grupper som svake og trengende. Fremskrittspartiet tar derfor avstand fra offentlig innsats som begrenses til nasjonalt, religiøst eller etnisk opphav. Dersom man tilstreber fargeblindhet i samfunnet, nytter det ikke å introdusere fargekriterier i politikken som føres. Fremskrittspartiet understreker også at det offentliges ansvar ikke skal bevege seg inn på områder som åpenbart er den enkeltes, den enkelte families eller det enkelte borettslags ansvar. Faktisk vil det være klokt om deler av ovennevnte satsing brukes på å informere innbyggerne i de fem aktuelle bydelene om hva som forventes av egeninnsats i nærmiljøet. Offentlig innsats er vel og bra, men frivillighet, dugnad og samfunnsansvar er selve limet i nærmiljøene. Det er et paradoks at den spesielle satsingen i Oslo by følger byens demografi. Områder med størst ikke-vestlig innvandrerbefolkning har størst behov for offentlig satsing. Fremskrittspartiet etterlyser en statsråd som stopper opp og spør: Hvorfor er det slik? Men slike debatter liker ikke den politisk korrekte eliten, nettopp fordi man frykter hvilke svar man får. I den forbindelse er det verdt å minne om at Oslo kommune har lagt om kriteriene for fordeling av økonomiske midler til bydelene, slik at antallet ikke-vestlige innvandrere er et eget kriterium for tildeling av penger. Tidligere var det slik at ikke-vestlige innvandrere uten norsk statsborgerskap var et egnet kriterium, og når innvandreren mottok norsk statsborgerskap, ville behovet for spesielle offentlige overføringer forsvinne. Dette er ikke lenger tilfellet. Stadig flere som mottar norsk statsborgerskap, har fremdeles spesielle behov for offentlige overføringer, og den naturlige integreringen har uteblitt. Bakgrunnen for endringen i kriteriene er en undersøkelse utført av Fafo som konkluderte med at det beste kriteriet for pengeoverføring er ikke-vestlig innvandrer. Med andre ord: Oslo kommune vil for framtiden definere samtlige ikke-vestlige innvandrere som svake og trengende. Når vi samtidig vet at økningen i antall ikke-vestlige innvandrere er eksplosiv, ikke minst i Groruddalen og på Søndre Nordstrand, forstår vi hvilket enormt press på sosiale ytelser som vil ramme Oslo kommune på sikt. Fremskrittspartiet etterlyser en statsråd som stopper opp og spør: Hvorfor er det slik? Som et lite apropos: For en tid tilbake ble jeg oppsøkt av en journalist i NRK som spurte meg om jeg kunne skaffe ham en oversikt over kostnadene knyttet til innvandringen i Oslo. Da spurte jeg: Er det et innvandrerregnskap du er ute etter? Å ja, det er det visst, sa han. Det har vi etterlyst i 15–20 år, mens den samme journalisten og den samme kanalen, altså NRK, har kritisert oss i 15–20 år for å spørre etter akkurat det. Nå trengte han faktisk de opplysningene.