Interpellanten reiser etter mitt syn en av de tre virkelig store verdidebattene vi har for framtida. Den ene debatten dreier seg om klima og framtidige levekår på jorda. Den andre debatten dreier seg om fattigdom og fordeling. Den tredje debatten dreier seg om inkludering og hvordan vi skal greie å leve sammen fredelig og godt i en verden der grenser og avstander bygges ned og blir borte. Alternativet til å greie inkluderingsjobben er jo at det bygges nye murer, og at fiendskapen vokser. Det er et alternativ som SV er sterkt uenig i og ikke føler noen trygghet ved. Derfor er denne debatten meget viktig. Nøkkelen til integrering og inkludering tror SV ligger i at vi har et positivt utgangspunkt, nemlig at vi i utgangspunktet sier: velkommen hit. Hvis vi starter med å si velkommen hit, slik som en del andre land gjør, har vi også et helt annet utgangspunkt for å bli forstått i de krav og de nødvendigheter som må til for at man skal kunne lykkes i det norske samfunnet, bl.a. når det gjelder språk. Jeg tror at det er der SV og Fremskrittspartiet skiller skarpest lag, for i Fremskrittspartiet er man mest opptatt av å beskrive dette som et problem i seg sjøl, at det er skummelt at folk flytter på seg og kommer hit, og at det er så vanskelig at da er vi nødt til å til å vise fram en pisk først slik at det oppleves som litt lite attraktivt å komme til Norge. Sjøl er jeg ganske glad når jeg reiser rundt i verden og oppdager at folk faktisk har hørt om Norge og kunne tenke seg å komme hit. Jeg synes det er en stor fordel, og jeg ønsker faktisk at flere skulle komme. Så er det viktig at vi er klar over mangfoldet i innvandrerbefolkningen. For det første er de langt mer forskjellige enn vi nordmenn er, sjøl om vi er veldig forskjellige. Det skaper av og til problemer, til og med mellom oss i dette landet, at vi har noen kulturelle særtrekk i forskjellige deler av landet. Men innvandrerne er jo svært mangfoldige, og de er veldig mangfoldige når det gjelder kunnskaper, kompetanse og utdanning også. Derfor blir det å omtale dette som ett problem på en måte veldig feil. Derfor må vi ha en veldig differensiert politikk, og en politikk som utjevner de forskjellene som faktisk eksisterer når det gjelder muligheter. Det er derfor det må være forskjellige tiltak for forskjellige mennesker, for å skape likhet. Der skiller også Fremskrittspartiet og SV lag – i høy grad. Så blir det også litt merkelig å høre når representanten Svendsen fra Fremskrittspartiet retter pekefingeren mot SV i forhold til kvinner og integrering. Ja, SV har slåss for retten også for dem som er familiegjenforent til å få norskopplæring. Det er meget viktig for kvinnene. Det er meget viktig, for det er flest kvinner som blir familiegjenforent. Vi har slåss for å få på plass barnehager – i den saken har vi riktignok hatt et godt samarbeid med Fremskrittspartiet. Dette har også vært et av våre hovedpunkter når vi har vært kritiske til kontantstøtten, for kontantstøtten virker slik at den er en så stor økonomisk belønning for mange innvandrerfamilier og -kvinner at det ikke er lønnsomt for dem å gå ut i arbeidslivet. SV har vært en ivrig forkjemper for tiltak for kvinner, f.eks. Quo Vadis i Oslo, som er et tiltak rettet mot kvinner som i hovedsak er analfabeter – et tiltak som er meget vellykket, og som virker veldig bra. Jeg kan også nevne en rekke andre tiltak. Så den beskyldningen er helt uberettiget. Dette mener jeg Fremskrittspartiet skal slutte med. SV mener at det er en stor fordel for Norge at en stor del av befolkningen vår faktisk er tospråklig. SV er en ivrig forkjemper for at folk skal lære seg norsk. Derfor har vi også slåss for norskopplæring på asylmottakene. Vi sier: Hvis du har behov for å søke asyl i Norge, er det helt greit, men start med å lære deg norsk med en gang – det er nødvendig! Men når vi snakker om morsmålsopplæring, er det også veldig viktig at vi ikke snakker om dette som om det er et problem. Det er jo en fordel at folk kan to språk. Mange av de store språkene i verden i dag er jo språk som er veldig fremmede for nordmenn, men de kommer til å bli utrolig viktige i framtida. At vi da har deler av befolkningen som behersker disse språkene, er en stor fordel for Norge. Men vi er også nødt til å omtale det som en fordel og ikke som et problem at noen faktisk beholder morsmålet sitt.