Selv for en snautsnakkende bergenser kan det bli kort tid med ti minutter på en så omfattende melding. Jeg starter med å ta opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen. Vi er tilfreds med at det er fremlagt en ny forskningsmelding som i hovedsak synes å gi gode beskrivelser av utfordringer og mål for norsk forskning i årene fremover. Det er i komiteen bred enighet om mange viktige forhold som er omtalt i meldingen. Det er viktig. Likevel er det ulike syn på enkelte områder. Men utfordringen blir også denne gang slik den var i forbindelse med forrige forskningsmelding, St.meld. nr. 39 for 1998-99, Forskning ved et tidsskille, nemlig om og hvordan det skaffes nok midler til å innfri den forskningsmessige målsettingen. Målsettingen i forrige forskningsmelding var at forskningsinnsatsen i Norge «i løpet av den neste femårs-perioden kommer på linje med gjennomsnittet i OECD-landene, målt som andel av BNP». Forskningsinnsatsen i prosent av BNP for Norge lå i 2003 under EU-gjennomsnittet målt i 2002. Fremskrittspartiet støtter Regjeringens mål for forskningsinnsatsen, som er på linje med EUs målsetting. Vi vil understreke at når man i den nye forskningsmeldingen konkretiserer målet til 3 pst. av BNP innen 2010, bør virkemidlene for å nå dette målet være både realistiske og tydelige. Dagens nivå på 1,75 pst. som er utgangspunktet, er fortsatt langt unna dette målet. Når målsettingen er henholdsvis 1 pst. for offentlig sektor og 2 pst. for privat sektor, blir utfordringen betydelig, særlig for privat sektor. Vi mener at det i meldingen mangler en grundig drøfting av virkemidler generelt og en drøfting av virkemidler som spesielt kan sikre at privat sektor klarer målsettingen om 2 pst. innen 2010. Fremskrittspartiet savner spesielt drøftelse av skattepolitikk og skatteincentiver. Etter vårt syn er det en vesentlig svakhet ved meldingen at vi ikke har fått en slik drøftelse. Som en meget rik oljenasjon har Norge nå en særlig mulighet til å investere intensivt i forskning for å sikre fremtidig verdiskaping etter at olje- og gassressursene er utnyttet. Vi savner i forskningsmeldingen en grundig drøftelse av hvordan nasjonens oljerikdom kan brukes til nasjonal satsing på forskning som investering i samfunnsmessig infrastruktur. Norges rikdom gir nasjonen en mulighet til å løfte den nasjonale verdiskapingen gjennom sterk satsing på forskning. I meldingen drøftes det overhodet ikke at denne muligheten finnes, eller hvordan den kan brukes. Vi mener det er en vesentlig mangel ved meldingen. Helt konkret foreslår Fremskrittspartiet og representanten Simonsen at det i forbindelse med statsbudsjettet for 2006 etableres en ordning der den norske stats utgifter til EUs 7. rammeprogram for forskning og til nasjonalt medlemskap i internasjonale forskningsorganisasjoner dekkes over et utenlandsbudsjett. Bare utgiftene til EUs rammeprogram kan alene komme til å beløpe seg til over 1 600 mill. kr. Beløpet betales ut i utlandet. Det behøver ikke belastes de offentlige forskningsbudsjettene innenlands. I stedet kan vi frigjøre 1 600 mill. kr til forskningsinnsats i Norge. På samme måte mener Fremskrittspartiet vi kan finansiere kjøp av vitenskapelig utstyr. Det vi trenger, kjøpes nesten uten unntak fra utlandet. Vi trenger mye nytt utstyr, for mye av det vi har, er gammelt. Råd har vi! Etter Fremskrittspartiets syn kan vi ikke snakke oss til resultater og slett ikke på vegne av andre. Skal vi stimulere og motivere privat sektor til et forskningsmessig løft, må virkemidler og tiltak være tydelig til stede. Hvis ikke gjør vi opp regning uten vert. Fremskrittspartiet mener at offentlig forskningsinnsats i perioden frem til 2010 må økes til 1,4 pst. for å sikre at vi når den samlede målsettingen innen 2010. Derfor fremmer vi også forslag om en ytterligere avsetning til Forskningsfondet, på 50 milliarder kr. Det vil gi vel 2 milliarder kr mer i årlig forskningsinnsats fra det offentlige. Vi mener det bør utarbeides en tilleggsmelding til den fremlagte forskningsmeldingen som konkret omhandler to forhold: bruk av oljepenger og bruk av virkemidler for å spore næringslivet til å nå målsettingen. Vi har i innstillingen gjort rede for en rekke av de forhold som vi mener det bør ses på i forbindelse med skatteincentiver for privat sektor. Forskning krever langsiktighet. Fremskrittspartiet mener det bør utarbeides forskningsmeldinger med tiårshorisont og handlingsprogram med tilhørende forpliktende budsjetter som rulleres hvert femte år. Uten en slik langsiktig og avklart forpliktelse blir det ganske likt Nasjonal transportplan. Også det er en plan der man har gode hensikter, men man har årlige budsjetter som gjør at den faktiske fremrykningen ligger stadig lenger etter i forhold til planen og de gode hensiktene. For øvrig er sammenlikningen med Nasjonal transportplan ganske god og illustrerende. Vi bør etter vår mening se på forskningsinnsatsen som en investering i infrastruktur – like viktig som veier er for verdiskaping, både i nåtid og i fremtid. Derfor støtter Fremskrittspartiet sammen med medlemmene fra Arbeiderpartiet, fra Senterpartiet og representanten Simonsen, subsidiært også SV, et forslag om at Regjeringen i forbindelse med statsbudsjettet for 2006 legger frem forslag om en opptrappingsplan for den offentlige forskningsinnsatsen frem mot 2010. Når det gjelder rekruttering av forskere, melder jeg igjen at vi i Fremskrittspartiet er avvisende til spesialbestemmelsene i universitets- og høyskoleloven. Siden jeg ble avlagt en visitt av foregående taler, kan jeg minne om at vi helt riktig dannet flertall for å få universitets- og høyskoleloven tilbake. Det var faktisk med velberådd hu – etter at vi hadde behandlet ny arbeidsmiljølov og ny tjenestemannslov. Vi vil fortsatt kreve særlig gode begrunnelser for at det skal være spesialbestemmelser i universitets- og høyskoleloven knyttet til de ansattes ansettelsesvilkår når det gjelder midlertidighet. Det må være særlig gode grunner. De må være godt dokumentert. At det er særlig gode grunner for å trekke midlertidigheten til godt over tolv år, stiller vi oss fortsatt ganske skeptiske til. Noen ord til slutt i forbindelse med Kvalitetsreformen. Komiteen legger til grunn at når det skal foretas justeringer og endringer i finansieringssystemet vedrørende forskningskomponenten for universiteter, høyskoler og helseforetak, må den viktige sammenhengen mellom forskning og Kvalitetsreformen ivaretas. 27 pst. av forskningen skjer innenfor universitets- og høyskolesektoren. Vi er tilfreds med at et flertall, bestående av Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, peker på nettopp denne forbindelsen og understreker at de vitenskapelig ansatte ved de institusjonene som skal drive forskningsbasert undervisning, også får tid til å utføre og delta i forskning av høy kvalitet. Det er tilbakemeldinger i forbindelse med innføring av Kvalitetsreformen som trekker i tvil om den tiden er tilstrekkelig, og det er tilbakemeldinger vi bør ta innover oss og ta på alvor. Vi må også se at det er en sammenheng mellom forskningsinnsats og Kvalitetsreformen, som bør vises igjen når vi skal lage et nytt finansieringssystem. Konkret mener Fremskrittspartiet at det kan og bør gjøres gjennom en økning i beløpet innenfor utdanningskomponenten. Vi må akseptere at det koster å gi forskningsbasert undervisning. Til slutt – jeg ser klokken løper: Noen ord om akademisk frihet. Vi er vel fornøyd med at det initiativet vi har sett komme fra spesielt yngre forskere, for å sikre akademisk frihet er ivaretatt av komiteen. Komiteen anbefaler en ordning med individuelle stipender for doktorgrader i Norge, og at de fortsatt skal tildeles av Norges forskningsråd eller på annen egnet måte. Det er viktig at en ny forskningsmelding er på plass. Den har gode visjoner. Den har gode mål for forskningsinnsatsen i Norge. Oppslutningen om meldingen er god. Men vi trenger altså, som jeg startet med å peke på, en forpliktende offentlig finansiering som sikrer at vi når målene. Norge er et rikt land, og Fremskrittspartiet vil investere oljerikdom. Det kan jo være en sluttvisitt til saksordføreren. Vi vil investere oljerikdom i forskningsinnsats for å sikre fremtidig verdiskaping i Norge. Privat sektor må inviteres og oppfordres til langt sterkere forskningsinnsats, og vi mener at virkemidlene til den innsatsen må gi tydeligere fristelser for privat sektor.