I nordområdene er det politiske, næringsmessige og miljømessige muligheter for Norge. Områdene er rike på naturressurser. Barentshavets fiskerikdom har i lang tid vært basis for eksport av nasjonal betydning. Norge skal være verdensledende på miljøkvalitet og miljøstandarder. Da må vi sikre at økoområdene og leveområdene i nordområdene opprettholdes intakte og uskadde. Fisken er en evigvarende ressurs, som vil bidra til verdiskaping i nye århundrer, dersom vi forvalter den riktig. Fiskerinæringen har stor økonomisk betydning samtidig som den representerer viktige nasjonale og internasjonale naturressurser som Norge har et medansvar for å forvalte på best mulig måte. Under havbunnen er det påvist store verdier som vi nå er i startfasen til å utvinne. Utbyggingen av Snøhvit-feltet har skapt optimisme i Finnmark og i regionen ellers, og oljeselskapene ser på nordområdene som en spennende petroleumsprovins. Arbeidet med å utvinne olje- og gassreservene på russisk side er også i startfasen. Dette stiller oss overfor en rekke utfordringer, først og fremst på miljøsiden når det gjelder transport av olje og gass, men også når det gjelder sikkerheten knyttet til driften av de planlagte feltene. Den sterkt økende oljetransporten langs kysten er bekymringsverdig. Også en mulig framtidig transport av radioaktivt materiale vil utgjøre en trussel mot miljøet. Norge må ha beredskap, varsling og overvåkingsrutiner som står i forhold til disse truslene. Vi må samarbeide med de russiske myndighetene for å forebygge katastrofer. Fiskeridepartementet har i dag samarbeid med Russland om sjøsikkerhet og oljevernberedskap. Målet er å etablere et felles meldings- og informasjonssystem som vil gi en gjensidig oversikt på russisk og norsk side over oljetransportene i Barentshavet og langs norskekysten. Miljøtrusselen aktualiserer også arbeidet med å fremme internasjonalt at stater må kunne gjøres ansvarlig for forurensning over landegrenser, og at prinsippet om at forurenser skal betale, må gjøres gjeldende ikke bare for personer og selskaper, men også for stater. Av de fire nordiske landene har Norge minst samhandel med Russland. Det russiske markedet vokser, noe som bør være av interesse for norske vareprodusenter. Ikke minst vil næringsutvikling i Barentsregionen kunne gi grunnlag for økonomisk vekst i Nordvest-Russland. Handel er viktig om de russiske områdene skal komme seg ut av fattigdommen. Det vil på sikt kunne utjevne forskjellene i levestandard mellom Norge og Russland. Jeg vil til slutt peke på viktigheten av å knytte de sivile samfunn i de to landene sammen. Folk til folk-samarbeidet har vært svært vellykket i forhold til å knytte kontakter og skape en kulturell samforståelse. Arbeidet mot tuberkulose og spredningen av hiv/aids er også helt sentralt. Norge må videreutvikle samarbeidet med Russland, og Kristelig Folkeparti ser fram til å diskutere de utfordringer og muligheter vi står overfor i nordområdene, på en helhetlig måte når meldingen legges fram for Stortinget.