Saksordfører Vaksdal tråkket visst på noen ømme tær med sitt innledningsforedrag. For i denne forsamling, som i Nordisk Råd, står alle de andre partiene opp og hyller hverandre for et godt, unikt og flott samarbeid i Nordisk Råd. Og det er da klart at Inge Lønning og Berit Brørby tydeligvis er i en helt annen sal enn der Fogh Rasmussen befinner seg. Men jeg skal ikke se bakover. Jeg skal prøve å se framover og ikke dvele så mye ved det som har skjedd. For nå har Norge overtatt formannskapet, og ett av temaene da er den nordiske velferdsmodellen. Det er jo et godt tema, og det blir interessant å se hvor denne velferdsmodellen går. Statsråden tok også opp i innlegget sitt her hvor fin den norske velferdsmodellen er: Vi hadde et høyt skattetrykk, og vi hadde en god velferd som resultat av dette. Det var da jeg heldigvis tok med meg et stykke fra VG av 10. januar. Det er en sammenligning mellom uføre og pensjonister hvis man befinner seg i Norge, og hvis man befinner seg i Spania. Det er en veldig bra sammenligning og et godt stykke arbeid av VG. Vi ser at skatten i Norge er 14 pst. – det er kanskje ikke så mye for en pensjonist eller ufør. Men flytter man til Spania, er den nede i 3 pst. Egenandelen for legebesøk for uføre- og alderspensjonister er 125 kr i Norge. I Spania, som vi ofte sier er et fattig land sydpå, er det gratis. Egenandel til spesialist er 265 kr i Norge. I Spania er det gratis. Så har vi det totale egenandelstaket. Det er på 1 585 kr her. Det er gratis i Spania. Så står det også en sammenligning når det gjelder bil og bensin og sånt noe. Det skal jeg ikke gå inn på her. Vi får holde oss til velferdsmodellen. Jeg synes både bil og bensin hører til velferd, men det er ikke de andre helt sikre på. Det skal bli spennende å se hva slags sammenligning vi får når vi får alle de nordiske landene inn i en velferdsmodell og kanskje får satt det opp skjemamessig, og ser bl.a. at Sverige ikke har moms på medisin, så vidt jeg vet, mens vi vel har 25 pst. Men jeg skal ikke dvele ved det gamle. Vi får se framover. Et annet hyllingsord som har gått igjen i denne debatten, er åpne grenser. Ja, jeg er helt for åpne grenser, jeg, totalt – fjern tolltjenesten på grensen! Men hvordan er det egentlig i dagens virkelighet? Jo, for oss nordmenn, bare vi skal en tur til Sverige, er det nær sagt nesten et jernteppe hvis vi skal ha med noe tilbake, enten man skal flytte tilbake hit, ha med seg en bil, skal ha litt mat eller skal prøve å få noen maskiner over. Eller hvis man kanskje skal en liten bærtur til Sverige, får man ikke lov til å ha med tilbake det som overstiger 10 kg. Så har man øl: en skarve six-pack. Kjøttet skal vi ikke ta, for det er infisert alt som ikke kommer fra Norge. Leiebil er et kapittel for seg, og skal man ha med eksamenspapirene sine, blir de ikke godkjent i Norge. Alkohol skal jeg ikke ta med i det hele tatt, for det kjenner dere alle sammen. Hvis man skal drive eget firma, er det også et kapittel for seg, som det vil bli for langt å ta her. Men jeg skal tenke positivt – jeg skal gjøre det. Jeg skal ikke ta noe mer om det, jeg skal tenke positivt. Og så får vi neste gang vi kommer her og skal snakke om nordisk samarbeid og det unike samarbeidet, se om det er disse åpne grensene, og om vi har fått den velferdsmodellen som kanskje Spania har, og vi har fått disse fine, flotte grensene. Jeg gleder meg til min neste Sverige-tur. Jeg venter spent.