Innledningsvis vil jeg presisere at den offentlige grunnskolen skal være åpen for alle, uavhengig av foreldrenes økonomi. Det var stor tverrpolitisk enighet om å presisere retten til gratis offentlig grunnskoleopplæring – eller det såkalte gratisprinsippet – ved lovendringen i 2003. Lovbestemmelsen i opplæringsloven § 2–15 slår fast at den offentlige grunnskoleopplæringen skal være gratis for alle elever. Det betyr at kommunen ikke kan kreve betaling for verken undervisningsmateriell eller aktiviteter som foregår i skolens regi, og som er en del av den obligatoriske undervisningen. Det er laget et eget rundskriv som presiserer og fortolker lovbestemmelsen. Rundskrivet ble i sin tid sendt kommunene med beskjed om å sørge for at alle grunnskoler, foreldre og elever ble orientert om innholdet. I rundskrivet er bl.a. spørsmålet om egenandeler til dekning av leirskole og andre turer og spørsmålet om frivillige gaver, dugnader m.m. omtalt. Det er f.eks. ikke lovfestet et forbud mot at skolen kan ta imot ulike former for frivillig innsats, f.eks. også økonomiske bidrag, så lenge bidraget brukes slik at det kommer hele gruppen eller klassen til gode. Det er imidlertid en klar forutsetning at ingen må utsettes for press for å yte innsatsen. Retten til gratis grunnskoleopplæring sett i sammenheng med at skolene kan motta gaver og andre former for frivillige bidrag kan selvsagt føre til at det oppstår tvil og spørsmål knyttet til grensene for gratisprinsippet. Medieoppslagene den siste tiden kan tyde på at det er mange kommuner og skoler som ikke har satt seg godt nok inn i rundskrivet. Enkelte henvendelser tyder imidlertid på at det gjennom praktiseringen av gratisprinsippet er avdekket nye problemstillinger som må avklares. Dette blir nå vurdert av Utdanningsdirektoratet, som har ansvaret for å tolke gjeldende regelverk på nasjonalt nivå. Jeg vil derfor avvente Utdanningsdirektoratets vurdering før jeg tar stilling til om det er behov for nye tiltak eller noen form for evaluering av praktiseringen av gratisprinsippet.