Flere av dagens talere har gjort et poeng ut av at de drøye 8 milliardene som endres på i forhold til Bondevik-regjeringa sitt budsjett, bare utgjør 1 eller 2 pst. av det totale budsjettet. Det sier imidlertid svært lite om sannheten. Tar jeg ikke feil, utgjør bare den delen av folketrygdas utgiftsposter som går til alderspensjon, 88 milliarder kr. Jeg har ikke registrert at så mange vil flytte penger fra den posten, heldigvis. De drøye 8 milliardene som nå endres, er viktige 8 milliarder. Det varsler nemlig starten på en ny politisk kurs. Norge går godt, Norge går svært godt, og mange har det bra. Men la oss minne hverandre om at langt fra alle tar del i denne velstandsutviklinga. Det er noen som sitter nederst ved bordet, og det er vanskelig å være fattig i et rikt land. Derfor er det en viktig fattigdomssatsing som nå skjer. Og jeg vil legge til: Det er en annen fattigdomssatsing. De fattige skal nemlig være en del av velferdsstaten, de skal ikke stå på utsida og måtte søke på spesielle fattigdomsordninger. Den private kjøpekraften har økt voldsomt. Det er i og for seg bra – det er ikke noe galt i det. Men det må være grunn til å stille spørsmål ved om det er riktig at pengeboka for enkelte, spesielt for dem som har nok fra før, blir større og større samtidig som skolen og eldreomsorgen enkelte steder har blitt nedbygd. Det er uforståelig for folk at kommuner har måttet kutte i tjenestetilbudet samtidig som vi leser i avisene om rekordhøyt privat forbruk. Derfor er jeg glad for at det nå blir et kursskifte i norsk politikk, at det blir mer penger til fellesskap og velferd, og kanskje litt mindre i de tjukkeste lommebøkene. Jeg skal komme med en innrømmelse: Jeg har mange gode venner i Kristelig Folkeparti rundt på Romerike og i Akershus. Dette er solide, jordnære, arbeidsomme folk som står langt fra Høyre og Fremskrittspartiet politisk. Jeg er derfor glad for klare signaler fra Kristelig Folkeparti etter valget – kanskje signalene ikke har vært like klare i dag – om avstandtaken til Høyres og Fremskrittspartiets politikk. Den eneste måten å holde høyresida utenfor makta på i mange land med noenlunde lik partistruktur som den vi har, har vært at sosialdemokrater og kristeligdemokrater har samarbeidet. Jeg håper derfor at Kristelig Folkeparti etter hvert skjønner sitt eget beste og sine verdiers beste ved å finne sin plass på sentrum-venstresida. Velkommen skal de være i alle fall!