Jeg synes det er påfallende at det er én ting med Sveriges og Danmarks regler som aldri nevnes av representanten Heikki Holmås, nemlig at de har det lille «snaggy» ved seg at en forutsetter begge deler, at man selv ikke er årsak til at man ikke er blitt uttransportert. Det er jo ikke sånn at man automatisk får ny saksbehandling verken i Sverige eller Danmark, hvis årsaken er at du f.eks. ikke oppgir din egen identitet. Det er ikke slik. Det interessante spørsmålet er jo: Hva betyr så utfallet av en ny behandling? Det er nemlig de samme rettsprinsippene som tidligere som ligger til grunn etter ny behandling, og som altså da eventuelt prøves på nytt igjen. Vi mener at vi, når folk samarbeider og vi ikke klarer å returnere dem, har en like god behandlingsmetode som det Sverige og Danmark i realiteten har. Men da er det også klarere hva det dreier seg om. Det dreier seg om dem som samarbeider. Selvfølgelig kan man si at vi skal se til Sverige og Danmark, men det er jo sjelden jeg hører Heikki Holmås si at vi i asylpolitikken for øvrig skal se til Danmark. Det er jo et relativt lite antall personer som hvert eneste år får opphold, og i Norge er det også et lite antall som hvert eneste år etter disse ordningene får opphold, knyttet til spørsmålet om sterke menneskelige hensyn. Vi praktiserer et litt annet lovverk, og en må se sammenhengen i lovverket for å kunne vurdere dette opp mot hverandre.