Venstre fremmet dette forslaget etter behandlingen av partiets stortingsvalgprogram. Mange av våre lokale kulturelt aktive medlemmer hadde sett med stor frustrasjon på den måten kulturbygg blir behandlet på i forhold til en del andre bygg. Vi har i dag en ganske fin og ganske god finansieringsordning når det gjelder idrettsanlegg, mens man opplever stor frustrasjon når det gjelder å holde kulturbygg ved like. Og her er det ikke bare snakk om kulturbygg med glanset fasade som noen partier syns det er viktig å nedkjempe. Det er også snakk om de små samfunnshusene, de små lokale samlingsplassene, som faktisk gir scene til folk – scene til dem som har lyst til å prøve seg som skuespiller for første gang, scene til dem som har lyst til å prøve seg som musiker for første gang, scene til den første mannekengoppvisningen eller den første diktopplesningen, og som er et viktig sosialt samlingssted på et hvilket som helst sted. Ja, faktisk er det vel ganske mange som har entret denne talerstolen som kanskje hadde sin debut på akkurat en slik scene, en scene som ikke er glanset, men som har en bakvegg som er håndmalt av en gammel malermester som kanskje klarte å lage et motiv av en skog eller noe sånt. Disse er ofte blitt satt til side av det offentlige og de offentlige finansieringssystemene. Disse kan se store fine idrettsbygg vokse opp ved siden av seg samtidig som lokallag i mange organisasjoner brekker ryggen på å holde sine hus i hevd. Jeg hadde kanskje ventet at man hadde hatt litt mer åpenhet for å se på ulike modeller for hva man kan gjøre for å holde disse husene i hevd. Og det er ikke bare snakk om de offentlige byggene. Det er like mye snakk om dem som holdes i hevd av lokale ungdomslag, frilynte ungdomslag og alle de frie organisasjonsbevegelsene som finnes utover landet vårt. Derfor hadde jeg også håpet at man kanskje kunne bli enige om i hvert fall å starte en dugnad for å se på ulike modeller for hvordan dette kunne gjøres – å få til et sånt arbeid. For Venstre er det tre punkt som har vært veldig viktige. Det første er å se på hvilke grep vi kan ta for å likestille den kulturelle arenaen og idrettsarenaen mer, og kanskje legge mer til rette for flerbruk og mer til rette for at også kultur er en egen drivkraft i denne delen. Det siste, som vi ser vi får liten støtte for hos kommunen, handler om Venstres syn på hva kommunal eiendom er. Kommunal eiendom er ikke noe som kommunebyråkrater eier, det er noe alle borgere i en kommune eier. Vi har sett på mange modeller i mange land. Nederland har en modell der ethvert hus som ikke blir brukt, kan brukes av andre. Vi mener at det i hvert fall må gå an å si at ethvert kommunalt hus som ikke blir brukt, må kunne tas i bruk av borgerne til kulturformål. Det syns vi hadde vært et spennende press mot veldig mange kommuner som syns det er mest finansielt riktig å la hus stå ubrukt – når man ser at mange kulturinstitusjoner ikke får mulighet til å bruke dem. Vi kommer nok til å fremme det forslaget også i en del andre sammenhenger. Det jeg vil gjøre til slutt, er å fremme de to forslagene, som det i hvert fall er noen partier som står bak, om å utrede skattefradrag og utrede ny finansieringsmodell. Så håper jeg at dette kanskje kan bli en dugnad mellom alle partiene – å se på mulighetene til å gjøre noen grep for å bringe kulturen og idretten sammen, sånn at byggene kanskje kan brukes til felles beste, og at man ikke nødvendigvis skuler over grensa til hverandre, der den ene skal ha glanset papir, mens den andre fortsatt skal ha den håndmalte bakveggen.