Nok en gang har Midtøsten blitt rammet av en tragisk krig. Nok en gang er det behov for bistand til dem som er rammet. Nok en gang påkalles verdenssamfunnet til en fredsbevarende operasjon. Norge må bidra til begge deler – både til gjenoppbyggingen og til sikringen av freden. Kristelig Folkeparti vil gi helhjertet støtte til dette. Men vi mener at vår solidaritet må gå til ofrene både i Libanon og i Israel. Som et uttrykk for det må Norge gi bistand til gjenoppbygging i begge land. Og vi mener at militær innsats ikke er nok. En bredere tilnærming er nødvendig i fredsarbeidet. Resolusjon 1701 fra FNs sikkerhetsråd bidrar til en slik bred tilnærming. Vi må nå gjøre vårt til at den blir gjennomført. Vi må hindre at det brygger opp til en ny krig i det samme området. Men da må vi også analysere de forhold som utløste denne væpnede konflikten. Både utenriksministeren og forsvarsministeren har i sine orienteringer gitt god, fyldig og nyttig informasjon. På vegne av Kristelig Folkeparti vil jeg løfte fram noen punkter som er viktige for at fredsarbeidet skal lykkes. Denne krigen medførte store lidelser og ødeleggelser for begge land, den var kostbar for dem begge, og den ble ikke igangsatt av noen av dem. Libanon og Israel har i praksis ingen grensekonflikt seg imellom. Det kan ikke understrekes sterkt nok at det verken var Israel eller Libanon som utløste krigen, men den rammet dem begge hardt – både økonomisk og materielt og ved tap av menneskeliv. Begge land og deres befolkning har vår sympati. Det sier mye om den komplekse sikkerhetssituasjonen i Midtøsten at det var en tredje part, den ikke-statlige terroristorganisasjonen Hizbollah, som forårsaket krisen og utløste krigen. Den konkrete handlingen som utløste krigen, var Hizbollahs raid inn i Israel den 12. juli, da de kidnappet to israelere og drepte enda flere i trefningene som fulgte med denne terroraksjonen. Hizbollah har bygd opp sin egen våpenmakt i Sør-Libanon, stikk i strid med klare FN-vedtak. La meg her bare vise til Sikkerhetsrådets resolusjon 1559 fra to år tilbake, der FN krevde at alle militsgrupper i Libanon skulle avvikles og avvæpnes. Mange fulgte opp FN-vedtaket, Hizbollah gjorde det ikke. Tvert imot bygde de opp sin våpenmakt. At Hizbollah kunne gjøre dette, skyldes Syrias innblanding i libanesisk politikk og omfattende finansiell og militær hjelp fra Iran. Hizbollahs avhengighet av disse forbindelsene er en nøkkel til å forstå det som har skjedd, og til å forstå hvordan vi kan forebygge at det skjer igjen. For Syria har Hizbollah vært en brikke de kan bruke i den uløste konflikten med Israel om Golanhøydene. Men bakgrunnen for Hizbollahs terror mot Israel stikker langt dypere enn som så. Forbindelsen til Iran er ingen tilfeldighet. Irans president har offisielt erklært at Israel må fjernes fra kartet. Hizbollah har som organisasjon også dette som ett av sine to hovedmål, det andre er å omdanne Libanon til en islamistisk stat. I tillegg er Hizbollah i ferd med å gjøre Beirut til en slags hovedstad for antisemittisme i verden. Fornektelsen av staten Israels rett til eksistens i Midtøsten – som de ser som muslimsk territorium – deler de dessverre også med Hamas, som tidligere i år vant regjeringsmakt i de palestinske områdene. Kristelig Folkeparti mener dette må få viktige føringer i dagens debatt – både om den fredsbevarende operasjonen og om bistanden til gjenoppbygging. Det kan ikke bli varig fred uten at Israels rett til å eksistere som stat aksepteres av deres arabiske naboer i Midtøsten. Egypt og Jordan har for lengst gått foran og undertegnet fredsavtaler med Israel. Det bør også flere gjøre. En fredelig forhandlingsløsning med Syria kan bli en forløsende nøkkel. Det må vi fra norsk side oppmuntre til. I så måte har det vært interessant å møte politikere fra området som ser håp i den situasjonen som har oppstått, og som ser at flere parters behov for å ta nye grep kan bidra til en bevegelse i hele den fastlåste situasjonen. Det kan heller ikke bli varig fred i Midtøsten så lenge Israels naboer gir fristeder til militsgrupper som driver terror mot Israel. Det har vi lenge sett i Libanon, men også i de palestinske områdene. Det kan ikke bli varig fred før Israel forhandler fram en løsning med palestinerne. Men da må Israel få en part å forhandle med – det vil si en palestinsk regjering som er innstilt på å godta staten Israels livsrett, som tar avstand fra terror, og som aksepterer de avtaler som er inngått mellom Israel og palestinske myndigheter, inklusiv Veikartet for fred. Disse krav har FN og det internasjonale samfunn stilt til Hamas-regjeringen i de palestinske områdene, men Hamas har ikke godtatt dem så langt. Både Israel og palestinerne må være villig til politisk krevende kompromisser når slike forhandlinger kommer, men forhandlingene er ikke mulige før det skjer en endring på palestinsk side. Jeg oppfatter utenriksministeren dit hen i dag at dette fortsatt også er Regjeringens linje. Vi vil støtte norsk deltakelse i FNs fredsbevarende operasjon, men vi understreker at operasjonen ikke kan lykkes uten at det blir Libanons hær – og ikke irregulære militsgrupper – som kontrollerer Sør-Libanon. Hizbollah må avvæpnes og avvikles som terrororganisasjon. Dette ble på ny slått fast av FN da Sikkerhetsrådet vedtok resolusjon 1701. Bevegelsen må liksom andre finne seg i å opptre som ett blant flere politiske partier og holde seg innen demokratiets spilleregler. FNs fredsbevarende styrker er ikke satt opp for å foreta denne avvæpningen, men de er viktige for å forhindre nye våpenforsyninger til Hizbollah. Avvæpningen blir nå den krevende oppgaven for Libanons myndigheter og forsvar. Skal de lykkes, må Syria beveges til å medvirke, og Syria må godta en FN-kontroll som hindrer våpeninnførsel over Libanons grense mot Syria. Så langt jeg forstår, er denne viktige forutsetningen ennå ikke bekreftet. Det ville være interessant om utenriksministeren kunne kommentere akkurat dette punktet, fordi det på så mange måter er avgjørende for at dette skal bli en vellykket operasjon. Norge vil bidra med fire missiltorpedobåter og 120 personell. De kan bidra til å hindre at våpen smugles inn sjøveien. Dette sjømilitære bidraget til FNs fredsbevarende styrker blir imidlertid meningsfylt bare dersom det blir slutt på at våpenforsyninger smugles inn over grensen fra Syria. Lykkes FN-styrken i sitt oppdrag, vil den ikke bare bidra til fred over landegrenser, men også til indre framgang i det skjøre og viktige nasjonsbyggende prosjektet som Libanon nå står oppe i, etter en tragisk borgerkrig og etter at Syria endelig har trukket sine styrker ut. Vi har merket oss at både utenriksministeren og forsvarsministeren i dag har forsikret Stortinget om at FN-styrkens mandat er godt nok, at engasjementsreglene, kommandostrukturen og bidragssammensetningen gjør styrken robust nok til å kunne gjennomføre oppgavene og ivareta egen sikkerhet. At norske soldaters sikkerhet blir tilfredsstillende ivaretatt, er selvsagt en forutsetning også fra Kristelig Folkepartis side, og vi har merket oss de klare ord som er kommet fra Regjeringens representanter her i Stortinget i dag i så måte. Men, som jeg sa innledningsvis, militære bidrag er ikke tilstrekkelig. Vi trenger kontakt og dialog mellom folkegrupper og nasjoner, basert på gjensidig respekt. Vi trenger forhandlinger mellom statsledere, basert på gjensidig anerkjennelse. Vi trenger bistand og samhandel, basert på et gjensidig ønske om økonomisk utvikling, og en humanitær holdning der mennesker behandles likt, uavhengig av deres nasjonalitet. Derfor går Kristelig Folkeparti imot forslag om boikott av Israel. Derfor støtter vi norsk bistand til gjenoppbygging i Sør-Libanon, men vi mener at det også må gis bistand til gjenoppbygging i Israel. Vi synes det er ubegripelig at det som var legitimt etter Golfkrigen i 1991, nemlig å støtte gjenoppbyggingsprosjekter inne i Israel, hvor ødeleggelsene var langt mindre enn ødeleggelsene er i dag, ikke lenger er legitimt for en arbeiderpartiledet regjering. Vi bør vise solidaritet med lidende mennesker i begge disse landene. Slik gir vi styrke til vår generelle holdning om at gjensidig respekt og anerkjennelse må til om freden skal sikres på lang sikt. Midtøstens folk fortjener fred og forsoning, økonomisk utvikling og vern om alle folkegruppers menneskerettigheter. Både libanesere, israelere og palestinere har lidd så altfor mye. FNs nye fredsbevarende styrke kan bidra til å gi Midtøstens folk et nytt håp og en bedre framtid. Derfor bør denne styrken etter Kristelig Folkepartis oppfatning ha Norges klare og sterke støtte.