På bakgrunn av brevveksling mellom kontroll- og konstitusjonskomiteen og Arbeids- og inkluderingsdepartementet samt enkelte medieoppslag vedtok komiteen i møte 25. april 2006 å igangsette forberedelser til en sak til Stortinget om Utlendingsdirektoratets behandling av de såkalte MUF-sakene. Saken gjelder 197 tillatelser som er innvilget med hjemmel i utlendingsloven § 8 annet ledd. Tillatelsene ble i disse sakene gitt til mennesker fra Nord-Irak som tidligere har hatt midlertidig tillatelse som ikke dannet grunnlag for bosettingstillatelse eller familiegjenforening. En egen regjeringsoppnevnt kommisjon har gransket UDIs behandling av disse sakene og avlevert en delrapport 22. mai. Kontrollhøring i saken ble avholdt 1. juni i år. Det er enstemmighet om hovedlinjene i komiteens innstilling, og jeg regner med at de respektive fraksjoner som har særmerknader, redegjør for disse i debatten. Det er politikerne, ikke tjeneste- og embetsmenn i forvaltningen, som skal styre flyktning-, asyl- og innvandringspolitikken. Dette er selve kjernen i denne saken. Det er et grunnleggende trekk i vår styreform at statsråden er konstitusjonelt ansvarlig for den politikk som utøves i vedkommende del av statsforvaltningen. En regjering kan fjernes gjennom valg eller ved mistillit fra Stortinget dersom det er kvalifisert misnøye med den politikk som føres. Dette gjelder ikke for embets- og tjenestemenn i forvaltningen. Det er derfor avgjørende at det etableres styringssystemer som sikrer at det oppdrag som gis til forvaltningen gjennom lover, forskrifter og instrukser, blir fulgt opp. Målet for komiteen i denne saken er å sikre en betryggende politisk styring på dette feltet og en best mulig utlendingsforvaltning som har tillit hos folk, og ikke legge opp til endringer i utlendingspolitikken i denne sammenheng. Politisk styring avhenger av at informasjon som er avgjørende for politikkutformingen, formidles til politikerne. UDIs rapporteringsplikt er fra departementets side presisert gjentatte ganger overfor UDI. Tross dette viser den gjennomførte gransking og den åpne høring at rapporteringsplikten er brutt i denne saken. UDI skulle ha rapportert om praksisen de la opp til ved behandlingen av de såkalte MUF-sakene etter utlendingsloven § 8 annet ledd. En samlet komite finner den manglende rapporteringen meget kritikkverdig. Vårt demokratiske folkestyre er avhengig av en lojal oppfølging i forvaltningen av de lover som gis av Stortinget, samt regler og instrukser som gis av Regjeringen og departementene som utøvende myndighet. Graver-kommisjonens rapport betegner den praksis UDI la seg på i behandlingen av MUF-sakene, som «åpenbart i strid med de politiske intensjonene». UDI konkluderer selv i brev av 13. mars 2006 med at praksisen ikke var i samsvar med «de tydelige politiske intensjonene». Komiteen ser alvorlig på at UDI ikke fulgte opp de politiske føringene fra departementet i behandlingen av disse sakene. De ansattes representanter forklarte under kontrollhøringen 1. juni at UDI hadde en praksis som var forankret i ledelsen, om at man i tvilssaker skulle avgjøre saken i søkerens favør. Komiteen anser at en slik praksis er å trå inn på politikernes område og innebærer en politisk føring for skjønnsutøvelsen i saksbehandlingen – hvis en ser bort fra de føringer som er gitt av FNs høykommissær i saker av beskyttelseskarakter. Fremskrittspartiets medlemmer fremmer i denne sammenheng et forslag om at Stortinget skal be Regjeringen sørge for at UDI ved tvil skal avslå når det gjelder søknader om asyl, opphold, familiegjenforening og lignende. Under høringen 1. juni kom det også fram at praksisen i UDI ved behandling av asylsøkere med usikker identitet ikke har vært i overensstemmelse med departementets føringer om at det ikke skal gis permanent opphold i Norge dersom det er tvil om identiteten. Selv etter at daværende statsråd Erna Solberg informerte Stortinget om praksis i slike saker, som ikke var i overensstemmelse med praksisen som faktisk ble fulgt i UDI, fortsatte UDIs praksis, dette til tross for at også ansatte i UDIs statsborger- og bosettingsenhet slo alarm gjennom et lengre notat til sine nærmeste overordnede. Dette finner komiteen alvorlig. Både UDIs praksis overfor asylsøkere med usikker identitet og i tvilssaker og MUF-sakene vitner om at det har vært en uklar rolleforståelse i UDIs ledelse om hva som er forvaltningens område, og hva som er politikernes område. Dette finner komiteen alvorlig og kritikkverdig. I det juridiske miljøet har det vært ulike oppfatninger om hvorvidt UDIs behandling av MUF-sakene etter utlendingsloven § 8 annet ledd var lovstridig. Komiteen finner ikke grunn til å gå nærmere inn i denne diskusjonen i denne sammenheng. Uansett hva man måtte komme til ved en slik juridisk vurdering, mener komiteen det er kritikkverdig at direktoratets ledelse var klar over at man tøyde grensene langt, men likevel unnlot å foreta seg noe nærmere for å finne ut hvor grensene gikk, eller for å sikre at saksbehandlingen holdt seg på riktig side av grensen. Alminnelig aktpågivenhet i forhold til politisk følsomme spørsmål tilsier en nøyere avveining av dette. Komiteen mener i likhet med Graver-kommisjonen at det er påfallende at direktoratet først 8. mars 2006 stanset ytterligere behandling av MUF-sakene, selv om det fra departementets side var uttrykt uenighet om praksisen allerede i et kontaktmøte 2. februar 2006. Tidligere direktør Manuela Ramin-Osmundsen forklarte i høringen 1. juni 2006 dette med at beskjeden fra departementet ikke var klar og foregikk i et uformelt rom, mens arbeids- og inkluderingsministeren i samme høring mente beskjeden fra departementet var tydelig nok. Komiteen mener at dette viser et behov for klarere rutiner i styringsdialogen, og at den er skriftliggjort og lett sporbar. En samlet komite stiller spørsmålet om ikke begge de ansvarlige statsråder i større grad burde forsikret seg om at disse rutinene fungerte godt, i og med den erkjennelsen de satt inne med, og fordi det gjaldt et sentralt politikkområde som flyktning- og innvandringspolitikken. Disse spørsmål inngår som tema for delinnstilling 2 fra Graver-utvalget, og komiteen har derfor ikke gått videre inn i denne side av saken nå. De kritikkverdige forhold som er avdekket, kan ikke ignoreres eller avfeies. De krever politiske grep. En samlet komite forventer at departementet nå tar et overordnet ansvar for at utlendingsforvaltningen får en organisering, innen den rolledeling mellom de ulike organer som lovgivningen fastsetter, som ivaretar behovet for politisk styring og kontroll. Det må fokuseres på ledelse, styringsdialog, saksbehandling, rolleforståelse og kultur. Det må gis et klart oppdrag til direktoratets ledelse, og departementet må over en periode følge tettere opp enn det som er vanlig i en løpende driftssituasjon. Komiteens oppfatning er at det er behov for en forbedret styringsdialog og klarere rutiner for en sporbar og tydelig kommunikasjon mellom departement og direktorat. Styringssystemene og rutinene for styring må bli bedre. Komiteen ber departementet følge opp dette og melde tilbake om hvilke tiltak som er iverksatt, i forbindelse med statsbudsjettet for 2007. Komiteen ber videre om at departementet foretar en kritisk gjennomgang av egen kompetanse, kapasitet og ressurser for å sikre god kontroll med et så vidt komplisert og komplekst fagfelt som utlendingsforvaltningen er. Det er svært viktig, både for den enkelte søker og for samfunnet, at saksbehandlingstiden i UDI ikke er urimelig lang. De siste årene er det gjort en solid innsats i UDI for å redusere saksbehandlingstiden, og det er gitt anerkjennelse for dette også gjennom høringen. Det er et arbeid som fortsatt er viktig. Samtidig er det viktig at kvaliteten i saksbehandlingen holder et høyt nivå, og at det også fokuseres på dette ved resultatrapportering og -vurdering. Komiteen ber departementet vurdere om det er behov for å styrke UDI ressursmessig for å oppnå dette. Denne saken har avdekket forhold som viser et tydelig behov for å sikre god rolleforståelse hos både ledere og saksbehandlere. Komiteen er positiv til et eget rolleutvalg eller tilsvarende ordning der representanter for departement og direktorat kan drøfte hva som ligger i de ulike rollene.En samlet komite vil be arbeids- og inkluderingsministeren om å etablere arenaer der også Utlendingsnemnda – UNE – kan fremme kritiske merknader til saksbehandlingspraksis i UDI. Komiteen ber også statsråden om å følge praksisutviklingen på området og sikre at den nyetablerte stornemnda i UNE blir et effektivt redskap for å sikre likebehandling på alle nivåer i utlendingsforvaltningen. Det må tilstrebes en trygg og åpen styringskultur og et godt arbeidsmiljø i UDI. Det er viktig at innvendinger og kritikk ikke stoppes på laveste ledernivå, men bringes opp for vurdering og avklaring. Komiteen ber departementet vurdere å gjennomføre en ny arbeidsmiljøundersøkelse i UDI. Annen del av Graver-utvalgets arbeid skal omfatte en mer generell gjennomgang av ansvarsforholdene og forankring ved utforming av praksis i UDI. Dersom granskningen gir grunnlag for det, skal det også legges fram forslag til endringer på ulike områder. Komiteenforutsetter at departementet nøye vurderer rapporten og de tiltak den foranlediger, og ber om at Stortinget i St.prp. nr. 1 blir orientert om oppfølgingen av så vel utvalgets arbeid som den innstillingen Stortinget i dag behandler. I denne saken har det viktigste for meg som saksordfører vært å jakte på lærdom, ikke å jakte på syndebukker. Jeg vil mene at det i innstillingen ligger mye lærdom, både for departement og direktorat i denne spesielle saken. Jeg vil være så fri å si at jeg synes det også ligger mye lærdom for departementer og direktorater i bredere alminnelighet. Derfor er det mitt håp at denne saken skal føre til noe positivt for norsk forvaltning, selv om utgangspunktet er alvorlig og negativt.