Flodbølgekatastrofen i Sør-Asia viser hvor viktig det er å ha et robust normalsystem for å kunne håndtere ekstreme situasjoner som den vi opplevde under flodbølgekatastrofen. Helse- og omsorgssektoren er i stor grad en stående beredskapsorganisasjon. Akutthendelser er en del av hverdagen. Kommunene, de regionale helseforetakene, våre sykehus, har lovpålagt plikt til å utarbeide beredskapsplaner, slik at de kan tilby befolkningen nødvendige helse- og sosialtjenester både under krise og katastrofe. Under flodbølgekatastrofen iverksatte helsemyndighetene tiltak for å sikre at nødvendige helse- og sosialtjenester var tilgjengelige, både i katastrofeområdet og da overlevende og skadde kom hjem til Norge. Helse- og omsorgsdepartementet har hatt det overordnede ansvaret for koordinering mot øvrige departementer fra 3. januar i år. Sosial- og helsedirektoratet ble gitt oppgaven med å koordinere helsesektorens operative innsats i Norge og i Sør-Asia. Det ble prioritert tre forhold: å kartlegge helse- og sosialsituasjonen for nordmenn i katastrofeområdet, å sørge for hjemtransport av pasienter og å legge til rette for helsemessig og psykososial oppfølging i Norge. Nasjonalt har helse- og sosialtjenesten samarbeidet med bl.a. politi, forsvar, utenriksmyndigheter, hjelpeorganisasjoner og reiseoperatører. Internasjonalt vil jeg fremheve samarbeidet med thailandske myndigheter. I tillegg til å ta hånd om katastrofen for egen del la Thailand på en imponerende måte til rette for at innsatsteam fra andre land, herunder Norge, kunne utføre sine oppdrag. I møte med Thailands helseminister har jeg takket ham for den innsatsen som ble utvist overfor skadde nordmenn i dagene og ukene etter katastrofen. Det gjaldt så vel sykehus som redningsansatte og befolkningen i sin alminnelighet. Jeg vil også understreke betydningen av samarbeidet mellom helsemyndighetene i de nordiske land. Det ble bl.a. etablert et nordisk samarbeid mellom helseteamene i Phuket, og man tok hånd om behovet for transport ut av katastrofeområdet som et felles nordisk ansvar. Helse- og omsorgsdepartementet har hatt et særlig ansvar for å følge opp tiltak vis-à-vis pårørende og berørte. For å få arbeidet inn i et godt spor har det vært viktig for meg å ha en nær dialog med støttegrupper fra tidligere katastrofer for å dra nytte av deres verdifulle og ofte smertefulle erfaringer. Derfor inviterte jeg allerede 3. januar til et møte med disse og representanter for frivillige organisasjoner for å få råd om hvordan vi best kunne ivareta dette arbeidet overfor pårørende og berørte i den akutte perioden. Nasjonal Støttegruppe etter Flodbølgekatastrofen ble etablert 24. januar. Det ble inngått en avtale mellom støttegruppen og Norges Røde Kors om bistand fra Røde Kors. Støttegruppen er en privat organisasjon og har vært et viktig kontaktpunkt mellom myndighetene og de pårørende. Fra midten av februar har det vært avholdt møter mellom støttegruppen og helsemyndighetene. På disse møtene har også representanter fra Politiet og fra andre offentlige myndigheter deltatt. Behovet for informasjon til pårørende og berørte er fortsatt stort, og vil bli fulgt opp. Møtene fortsetter derfor inntil videre, nå med månedlig møtefrekvens. Katastrofen i Sør-Asia og tidligere ulykker viser at belastningen på både overlevende og pårørende er stor. Støttegruppene som er etablert, har vært viktige støttespillere for de berørte, og også for oss i forskjellige myndigheter. Jeg hadde i forrige uke, den 9. juni, et møte med representanter fra ulike støttegrupper for å drøfte hvordan vi kan videreføre deres kompetanse i vårt arbeid med å styrke beredskapen overfor pårørende og overlevende etter større kriser og katastrofer. Vi har nå startet opp et arbeid for å vurdere behovet for å sette i gang tiltak for å styrke denne beredskapen og sikre at den kompetansen blir videreført. Dette arbeidet vil bli gjennomført i nær dialog med representanter for støttegrupper, pårørende og berørte etter flodbølgekatastrofen og etter tidligere ulykker og katastrofer.