Det var gledelige og mer ajourførte opplysninger statsråden nå kunne gi om nedgangen i det arbeidet som nå nedlegges i næringslivets innrapportering til det offentlige. Effekten av det arbeidet som ble igangsatt i forrige fireårsperiode, kom for fullt i 2005. Jeg skjønner at statsråden ikke vil love tilsvarende nedgang i alle år fremover, men nedgang må det i alle fall bli. Jeg tror fortsatt det er noe å hente i å stille et par viktige kontrollspørsmål: Er vi helt sikre på at samordningen av innhentingen er fullført – med andre ord at ikke samme etat spør samme bedrifter om det samme temaet to ganger? Det skal, sier man, være gjennomført. Jeg er ikke helt sikker. Spørsmål to er: Trenger vi fortsatt samme statistikk som for ti år siden? Man kan si at det ligger en viss etterspørselsteknikk i dette, idet statistikk som ikke etterspørres, har Statistisk sentralbyrå heller ikke råd til å utføre. Men det er nok et behov for oss å gå gjennom statistikkhentingen på andre områder med spørsmål om man faktisk trenger det for tiden, innenfor næringsområdet og arbeidsmarkedsområdet ikke minst. Det viktigste som har skjedd av forenklinger her, er selvfølgelig at man er på nettet, og at det kan gå begge veier. Jeg er litt skuffet over at man ikke før i 2008 kan være helt på plass med toveiskommunikasjon, men jeg skjønner at det er mye å samordne. Et kontrollspørsmål man også skal stille når man møter folk som klager på skjemaer, er om de fortsatt bruker papirskjemaer. For gjør de det, er det mye som tyder på at de ikke har benyttet seg av den muligheten som ligger til å forenkle. La meg si det slik: Det er kanskje noe som også ligger der – rett og slett i å markedsføre de muligheter som finnes i å være papirløs i forhold til det offentlige. Skatteetaten har kommet langt, og det er viktig, for skatt og innrapportering innenfor det området har vært en vesentlig arbeidsbelastning for mange bedrifter. Så har jeg lyst til å legge til at en debatt om skjemaer og regelverksforenkling ofte kan være litt overflatisk, i den forstand at man må stille seg spørsmålet: Hvem er det som har bedt om disse reglene? Og det er slett ikke byråkratene som har bedt om reglene. Bak ethvert skjema står det en aktiv pressgruppe som har fått politisk støtte en gang. Man behøver ikke å gå lenger tilbake enn til f.eks. siste fireårsperiode. Jeg vil minne om et par saker som åpenbart har ført til mer innrapportering og flere skjemaer: Stortinget var meget opptatt av, særlig nåværende regjeringspartier, at man måtte ha bedre kontroll med multinasjonale selskapers føring av utgifter, slik at man ikke kunne påvirke overskuddet til beskatning i Norge ved f.eks. å føre høyere utgifter her enn det var grunnlag for, og på andre måter. Det er klart at det er et rimelig komplisert kontrollarbeid som krever utvikling av internasjonale regler. For vi kan ikke gripe inn i et italiensk selskaps disposisjoner – bare for å ta et eksempel – i Norge uten at det er visse hjemler for å kunne se på regler også i selskapets hjemland. Dette belyser bare en problemstilling, og det er at utviklingen av en global økonomi, det vi ofte kaller deregulering internasjonalt, paradoksalt nok kan stille oss overfor krav om strengere regelverk både nasjonalt og internasjonalt. Frihet krever ansvar, og ansvar må også være hjemlet i offentlige myndigheter. Vi vil nok også se andre eksempler på at globalisering av økonomien krever noe strengere trafikkregler. De må da være internasjonale, og de må ha kontrollorganer bak seg som virker effektivt også internasjonalt. Det andre eksemplet jeg vil nevne, er da Stortinget var opptatt av debatten om utenlandske arbeidstakere. Da de nye EU-landene kom inn under EØS-avtalen, var Stortinget ekstremt opptatt – mer enn regjeringen – av å pålegge arbeidsbedriftene rapporteringsordninger for alle typer arbeidstakere, et regelverk som så vidt jeg vet ennå ikke er iverksatt, og som ligger hos denne regjering nå til å følges opp. Men la meg bare forsiktig antyde at det vil iallfall føre til svært meget mer av skjemabelastning hvis man realiserer sitt eget vedtak nå, når man sitter i iverksettende posisjon.