Først vil jeg takke representanten Tørresdal for engasjementet omkring en meget viktig sak. Forvaltningsreformen/regionreformen, en kan kalle den hva en vil, handler om så viktige ting som hvordan vi skal styrke demokratiet vårt, hvordan vi skal greie å desentralisere Norge på en klok måte, og hvordan vi i større grad skal greie å dra nytte av de regionale ulikhetene i Norge. Jeg skjønner representanten Tørresdals utålmodighet når det gjelder å få ting på plass. Kristelig Folkeparti, hennes parti, har sittet i regjering i fire år uten å ha tatt tak i de svære utfordringene som ligger i hvordan vi skal greie å utvikle det regionale nivået i Norge. Nå er det lagt opp til en prosess som jeg tror de fleste i denne sal har klart for seg, nemlig at det skal legges fram en stortingsmelding til høsten hvor vi definerer oppgavene som skal tilligge det regionale nivået, eventuelt hvilke oppgaver som skal tilføres det kommunale nivået, altså primærkommunenivået. Når Stortinget har tatt stilling til hvilke oppgaver som skal flyttes, skal vi ta stilling til hvordan den geografiske inndelingen skal være, hvor store regioner skal være, og hvor mange regioner vi skal ha. Noe av problemet med representanten Tørresdals interpellasjon og definitivt med innlegget som ble holdt nå, er at det blir krevende å forstå hva representanten faktisk mener om prosessen. På den ene sida sier hun at det er riktig å legge opp til at oppgavene skal tas først, slik Regjeringa sier. På den andre sida sier representanten at hun ønsker diskusjonen om hvor mange og hvor store regioner parallelt med at man debatterer hvilke oppgaver som skal flyttes. Jeg trenger jo ikke å skape forvirring omkring dette, for i Regjeringas hode er det tindrende klart hvordan vi må gå fram. Vi må ta oppgavene først og få debatten omkring dem, for hvis vi ikke gjør det, blir alt fokuset på spørsmålet om hvor mange regioner og hvor store regioner. Men verre enn at fokuset blir på størrelse og antall, er jo at vi ikke greier å få tatt debatten skikkelig om oppgaver. Vi har nå hatt høringsmøter rundt omkring i hele landet. Vi har snakket med folk i kommunene, vi har snakket med folk i fylkestingene, vi har snakket med representanter for de frivillige organisasjoner, de ansattes organisasjoner osv., og er det ett bilde som er tydelig, er det at folk mener at det er nødvendig å ta oppgavene først, få fokuset på det for at vi skal få en reell diskusjon om oppgavene. Det blir som Regjeringa har lagt opp til, fordi det er klokest. Den eneste måten vi kan komme fram til en løsning på, er at vi tar oppgavene først og så geografien. Når jeg understreker det så nøye, så kan jeg også legge til at vi sjølsagt i heile denne prosessen har et øye for at det er en sammenheng mellom oppgaver og størrelse på regioner. Sjølsagt har vi et sideblikk på det, noe annet ville jo være heilt meningsløst. Vi har, som sagt, et sideblikk til den problemstillinga, men hvis vi i én og samme stortingsmelding skulle drøfte oppgaver og si noe om hvor mange og hvor store regioner vi ville ha, ja da er jeg helt sikker på at vi ville ende opp i en prosess som ikke gir resultater. Og er det noe vi nå trenger, er det en prosess som gir resultater, for nå har vi holdt på i årevis med å utrede, lage bindsterke avhandlinger om hva vi skal gjøre med fylkesnivået. Tida er kommet for at man fatter beslutninger, og da må det legges opp til en prosess som gjør det mulig å fatte beslutninger. Når vi til høsten legger fram stortingsmeldinga om oppgaver, vil den meldinga være basert på et omfattende konsultasjonsarbeid som vi har hatt. Jeg forstår at folk er utålmodige. Som sagt: Det er mange som har ventet mange år på at vi skulle få disse tingene på plass, inkludert Kristelig Folkeparti. Men det er nødvendig at vi har prosesser som gjør at de som bør høres, blir hørt. Og er det noe vi virkelig fant ut gjennom den konsultasjonsprosessen som vi hadde med de ni regionale møtene, var det at kommunene ikke har vært tilstrekkelig involvert i prosessen fram til nå. Diskusjonen om det regionale nivået har i stor grad vært en diskusjon som har gått på mellomnivået, altså i fylkestingene. Det har til dels vært en diskusjon som vi har hatt på sentralt nivå, og det er helt opplagt at det har vært for lite diskusjon på kommunalt nivå. Nå er vi i gang med å få disse prosessene på plass, slik at man opplever at man er med, at en har innflytelse på prosessene. Det er den beste garantien vi har for at vi ikke bare greier å komme fram til gode løsninger, men at folk også aksepterer de løsningene. For hvis ikke folk aksepterer de løsningene vi kommer med, ja, da vil vi jo få nye runder igjen om veldig kort tid, og er det noe vi ikke trenger på et så krevende område, så er det det. Tempoet er derfor høyt nok, om vi er aldri så utålmodige. Vi kommer godt i land med den prosessen vi har lagt opp til, i den forstand at vi har det nye regionalnivået på plass pr. 1. januar 2010, akkurat som det står i Soria Moria-erklæringa. Jeg kan legge til at i stortingsmeldinga som kommer til høsten – det vil være en melding om oppgaver, der vi i prosessen har hatt det nødvendige sideblikk til at oppgaver henger sammen med størrelse på regionene – vil vi også legge fram tenkning knyttet til både inndeling og hvordan prosessen skal gå videre. Det vil være på et veldig overordnet plan, men vi vil der legge de føringene som må til for at vi skal få en god prosess på inndeling seinere. Så vil Regjeringa i forhold til inndeling legge vekt på at vi skal ha en prosess hvor vi lytter. Vi tror at det fins mange smarte folk lokalt. Når vi ser hvilke oppgaver som skal ligge på regionalt nivå, tror vi at vi i stor grad vil se hvordan de nye regionene bør se ut. Så kommer det til å bli diskusjoner om det, så kommer det til å bli uenighet om hvor disse grensene skal gå, og da er vi tindrende klare på at greier vi ikke å finne løsninger gjennom de frivillige prosessene, så skal ingen være i tvil om at Regjeringa skjærer gjennom, og at vi da definerer de grensene som vi er nødt for å ha på plass. Vi definerer dem da som en tilråding til Stortinget, fordi det jo til sjuende og sist er Stortinget som i henhold til inndelingsloven har ansvaret for grensene. «Yes», jeg er, som sagt, glad for engasjementet på dette feltet. Prosessen blir som Regjeringa har definert den. Det ville være uklokt nå å lage uklarhet knyttet til oppgaver og geografi. Jeg håper for så vidt at representanten Tørresdal klargjør at det også Kristelig Folkeparti mener, er at vi skal ha en diskusjon om oppgaver først.