Venstres miljøpolitikk har vært rimelig forutsigbar det siste året. Man legger seg inn sammen med de store miljøorganisasjonene, og man prøver å angripe Regjeringen ved å være langt mer miljøvennlig enn det Regjeringen er, enten det nå dreier seg om fornybar energi, det dreier seg om nordområdene, eller det dreier seg om gass. Det synes jeg for så vidt er all right. Men det er jo et paradoks når man ser på de sjumilsstegene Venstre har tatt i miljøpolitikken, fra man var i posisjon for bare et år siden. Man ble så mye mer miljøvennlig over natten at man faktisk plusset på betydelige midler i sitt eget miljøbudsjett da man i fjor la fram sitt alternative forslag til statsbudsjett. Vi har løftet klimaproblematikken til et nivå som Kvassheim er langt fra å kunne vedkjenne seg, gjennom at vi har sagt at vi skal rense gasskraften. Det var et løft som den forrige regjeringen på ingen måte så seg i stand til å bidra til. Dette er det enkeltløftet som Lavutslippsutvalget mener er det absolutt viktigste, og som vil bidra mest til at vi når våre mål. Kan Kvassheim svare meg på hvorfor han mener at vi etter dette sjumilssteget fremdeles framstår som klimaversting?