Regjeringas utnevnelse av 2008 som markeringsår for kulturelt mangfold samsvarer med flere internasjonale tiltak på kulturfeltet. UNESCO-rapporten «Our Creative Diversity», som kom i 1995, er seinere blitt fulgt opp av UNESCOs universelle erklæring om kulturelt mangfold som kom i 2001. I tillegg til FN har også EU-kommisjonen, Europarådet, Nordisk Råd og Nordisk Ministerråd på ulikt vis satt mangfoldspolitikken på dagsordenen. Sverige har hatt sitt kulturelle «mångfaldsår» i 2006, og EU-kommisjonen har foreslått at 2008 skal bli det europeiske året for interkulturell dialog. I Soria Moria-erklæringa har regjeringa Stoltenberg understreket betydninga av flerkulturelle satsinger i kulturlivet. Dette skal oppnås ved «å synliggjøre det flerkulturelle perspektivet på alle felter i kulturlivet og bidra til å skape bedre møteplasser mellom majoritets- og minoritetskulturer.» Hensikten med markeringsåret for kulturelt mangfold kan beskrives langs to hovedlinjer: Ved å slippe til andre stemmer, andre livserfaringer og andre historier vil kultur- og kunstlivet berikes, både når det gjelder innhold og kvalitet.Ved å gi rom for mangfold i kulturen skapes arenaer for kommunikasjon og samhandling – som igjen kan gi større gjensidig kunnskap og dypere forståelse mellom mennesker med ulikt kulturelt ståsted. Begge disse tilnærmingene vil være viktige også i et mer langsiktig perspektiv. Det er viktig å understreke at kulturlivet i dagens Norge allerede er preget av et mangfold hvor både minoritets- og majoritetskulturer danner grunnlag for spennende kunstneriske opplevelser. Regjeringas satsing på et kulturelt mangfoldsår har som utgangspunkt at nettopp dette aktive og levende kulturlivet skal danne basis for det arbeidet som skal gjøres. I den prosjektgruppa som skal oppnevnes, og som skal legge strategier for Mangfoldsåret, skal det rekrutteres bredt fra de mange relevante minoritetsmiljøene – både fra institusjoner, organisasjoner og det frie kulturfeltet. Samtidig vil det være en viktig oppgave å inspirere både institusjonene og kulturmiljøene for øvrig til å rekruttere fra det en kan kalle majoritetskulturen, med tanke på å styrke kontakten, kommunikasjonen og samhandlinga med både kulturaktører og publikumsgrupper med minoritetsbakgrunn. Det kulturelle mangfoldsåret 2008 skal forankres bredt, både kulturelt og geografisk. Vi må nå både de profesjonelle kunstneriske miljøene og det frivillige kulturfeltet. Barn og ungdom vil være en viktig målgruppe for arbeidet med Mangfoldsåret. Mange av de flerkulturelle satsingene vi har hatt, og har, som Stiftelsen Horisont/Mela, Du Store Verden!, Nordic Black Theatre, African Culture Center og Cosmopolite, har vokst fram som svært viktige aktører. Det samme har de to festivalene Førde Internasjonale Folkemusikkfestival og urfolksfestivalen Riddu Riddu i Kåfjord i Troms. Disse og andre aktører vil være viktige samarbeidspartnere i arbeidet med Mangfoldsåret. Mye av den flerkulturelle satsinga vi har hatt så langt, har vært prosjektbasert og tidsavgrenset. Det blir derfor viktig å finne en helhetlig tilnærming og konkrete grep for satsingene i Mangfoldsåret, slik at de erfaringene man høster, kan gjenfinnes på mer permanent basis i den generelle kulturpolitikken også i årene etterpå. Det internasjonale arbeidet med kulturelt mangfold bygger på erkjennelsen av den kulturelle dimensjonens betydning i en globalisert verden. Det kulturelle påvirkningsmønsteret er mangfoldig, og kultur antar ulike former, preget av både det lokale, det nasjonale og det globale. I internasjonale rapporter defineres kulturfeltet som bærer av ulike verdier og identiteter som kan bidra til utveksling, fornyelse, kommunikasjon og kunstnerisk utfoldelse. Det kan synes som om enkelte mener at en satsing på et kulturelt mangfoldsår er problematisk i den forstand at det kan ødelegge for vår norske kulturarv. Til det er å si: Kulturtradisjoner som er verd å ta vare på, og som har overlevd, har gjort det nettopp fordi de har kunnet møte nye impulser og styrke tradisjonen gjennom endring. Kultur er ikke statisk – kulturen og kunsten er og må være en bevegelig del av det levende livet. I FN-rapporten Human Development Report fra 2004 har man formulert det slik: «Land behøver ikke å velge mellom nasjonal enhet og kulturelt mangfold. Undersøkelser viser at de to hensynene kan sameksistere, og faktisk ofte gjør det.»