Jeg må først få lov å replisere til den foregående taler at vår samferdselspolitiske talsmann, Kenneth Svendsen, i denne sak har vært fristilt og således vil stemme for flytting til Bodø. Han er fristilt også ved behandlingen av denne saken i dag, så det medfører ikke riktighet, det representanten Strøm her hevdet. Å flytte Luftfartstilsynet fra Oslo til Bodø er en svært krevende flytteprosess. Dette tror jeg det er allmenn enighet om, og det er mye som taler for at det ikke var særlig fornuftig i det hele tatt å starte på dette prosjektet. Mange av de forutsetningene og lovnadene som ble gitt forut for det opprinnelige flyttevedtaket, kan i dag ikke oppfylles. Vi har nå kommet i en situasjon hvor Regjeringen vil gjennomføre flyttingen uansett kostnader og uavhengig av om dette gir et optimalt faglig tilsyn – for det kan ikke stikkes under stol at man har måttet foreta visse grep for å komme i mål. Jeg skal først vise til brev fra den nye luftfartsdirektøren til departementet, datert 2. mars i år, som omtaler senkingen av ansettelseskrav: «Luftfartstilsynet foretar nå en ny vurdering av skal/bør-krav, kombinert med kompenserende tiltak der hvor potensielle kandidater vil være aktuelle etter tilpasning, det være seg kompetansemessig eller erfaringsmessig.» Dette kan ikke tolkes på annen måte enn at man må foreta grep for å få fylt opp alle stillinger, og at man ikke har tilstrekkelig med søkere med den utdannelse eller erfaring man har vært vant til å ha. Dette er alvorlig, svært alvorlig. Og når man kombinerer det nevnte sitatet med å lese brevet fra Havarikommisjonen for sivil luftfart og jernbane, datert 6. januar i år, blir man utrygg. Jeg skal sitere fra det nevnte brevet: «Dersom kontinuerlig forbedring av flysikkerheten fortsatt skal være et overordnet mål også for norsk luftfart, noe HSLB oppfatter det er både politisk og faglig enighet om, er HSLBs vurdering at LT pr. i dag ikke fungerer tilfredsstillende – både sett i forhold til store utfordringer knyttet til gjennomføring av flyttevedtaket og det økte tilsynsfokus som er påkrevd i tider med omfattende omstillinger innen norsk luftfart.» Når Fremskrittspartiet i dag fremmer forslag om å reversere, eller rettere sagt stoppe flyttingen av Luftfartstilsynet, er det ikke fordi vi for enhver pris vil ha en omkamp, men fordi vi faglig er svært urolige, og fordi vi ikke føler oss trygge på at den flytteprosess som nå pågår, gir oss det beste luftfartstilsyn. Vi registrerer at man nå er i ferd med å besette alle ledige stillinger, men ikke uten at man har foretatt omfattende grep – økonomisk og i forhold til kompetanse. Det økonomiske kan man dog leve med, selv om man også her går langt utenfor opprinnelige forutsetninger. Men å inngå faglige kompromisser ved ansettelser til et luftfartstilsyn er ikke bare forunderlig, jeg vil nesten si det er rystende. Jeg skal ta et sitat til fra det nevnte brevet fra Havarikommisjonen: «Flere vestlige land gikk for noen år siden gjennom lignende og svært omfattende endringer. Studier av slike prosesser er interessant og lærerik lesning. Det viser seg nemlig at en ikke erfarte noen signifikant økning i antall ulykker og alvorlige hendelser under selve omstillingene, men at enkelte land(bl.a. USA og Sveits) i etterkant over noen få år opplevde en opphopning av alvorlige ulykker som kunne spores tilbake til rasjonalisering og svak endringsledelse, samt utilstrekkelig sikkerhetsregulering og myndighetstilsyn.» (bl.a. USA og Sveits) Det er altså ikke ubetydelig risiko vi her snakker om. Nå skal vi ikke spre frykt. Jeg vet at alle ønsker et best mulig luftfartstilsyn. Men her er det spørsmål om man ikke bør erkjenne at nok er nok. Vi prøvde – det gikk ikke. La oss droppe prestisjen og erkjenne at dette flyttevedtaket ikke lot seg gjennomføre i henhold til forutsetningene uten for store omkostninger økonomisk og faglig. Jeg vil få lov til å ta opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.