Først til det som er saken i proposisjonen. Jeg er glad for at Fremskrittspartiet vil stemme subsidiært for forslaget fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Grunnen til at vi har fremsatt det forslaget, er at det under komitebehandlingen er fremkommet opplysninger som gjør at det er grunn til å be statsråden om å vurdere en gang til det anslaget departementet har lagt til grunn når det gjelder muligheten for å levere tilstrekkelige vaksinedoser i riktig tid. Det andre som det er reist noen tvil om, er det økonomiske anslaget som departementet har lagt til grunn for sitt standpunkt, idet dette er basert på at hundre prosent av de foreldrene som ville få tilbudet, ville gjøre bruk av det. All erfaring fra tilsvarende saker tidligere tyder på at det er et altfor høyt anslag. Derfor er det grunn til å be departementet om å gå gjennom dette en gang til. Jeg finner grunn til å kommentere litt representanten Bøhlers innlegg, for det var laget etter mønsteret «alt det fatter – eller mutter? – gjør, er riktig». Det må jo være gledelig for statsråden å få så sterk «support». Samtidig må jeg si at det er beundringsverdig hvor fort man greier å lære nye roller. Om det er noen som har erfaring med å krisemaksimere, er det representanten Bøhler i hans tidligere tilværelse som opposisjonsrepresentant. Nå er rollene omvendt, og man er tydeligvis i ferd med å lære seg å bli fornøyd med lite, for alt det Bøhler listet opp, viser bare at det eneste Regjeringen hittil har gjort, er å skyve alle valgløftene sine foran seg, og skyve det langt ut i det blå når og om de kommer til å bli innfridd. La meg minne representanten Bøhler om at i forrige periode – det er ikke mer enn ett år siden – ble det fra talspersonene fra hans eget parti, Arbeiderpartiet, ført de voldsomste anklager mot den daværende statsråd fordi man skjøv de to milliardene i balanse foran seg. Det ble kalt for en skandale. Alle som hørte på, måtte tro at Arbeiderpartiets oppfatning var at hvis man selv fikk ansvaret, ville man øyeblikkelig gjøre det som man kritiserte den tidligere statsråden for ikke å gjøre. Jeg har ikke registrert ett eneste tegn til at den nåværende statsråden akter å gjøre noe med dette. Når det gjelder den ene milliarden som plutselig dukket opp som troll av eske i desember i fjor, har statsråden ikke gjort noe annet enn å viderebefordre opplysningen til Stortinget. Hun har ikke gitt en eneste antydning om hvordan hun akter å håndtere dette problemet. Det eneste hun har sagt, er at hun ikke kan håndtere det på den måten at det legges inn som et krav om at helseforetakene skal mestre dette i inneværende år. Det har en samlet komite gitt sin tilslutning til, for det er innlysende for alle. Men det som fremdeles mangler, er en liten antydning om hva statsråden faktisk vil gjøre for å håndtere dette. Det betyr i praksis at egentlig har statsråden – hvis det Arbeiderpartiet i opposisjon gjorde, står til troende – en udekket regning på 3 milliarder kr som må dekkes opp, før hun eventuelt kommer til noe som vil være en reell forbedring som vil kunne være merkbar for pasientene i form av at helseforetakene får større armslag når det gjelder å ta vare på pasientenes behov. 3 milliarder kr er et ikke ubetydelig beløp. Jeg vil bare si at vi kommer til å følge med spenning hvorledes den sittende regjering akter å dekke inn det.