I denne stortingsproposisjonen dreier det seg om enighet om å godkjenne protokoll av 28. november 2003 om eksplosive krigsetterlatenskaper og FN-konvensjonen som setter forbud mot, eller legger restriksjoner på, bruk av visse konvensjonelle våpen som kan skade unødvendig eller kan ramme vilkårlig. Komiteen viser til forhandlingene som er ført med sikte på å komme fram til reguleringer etter at stridshandlingene er over, for å hindre at blindgjengere og etterlatt ammunisjon skader sivilbefolkningen. Dette er et viktig område, som lenge har vært oversett. Det er også meget viktig at protokollen inneholder tiltak for å rydde områder som inneholder eksplosiver, og at det blir utveksling av informasjon om hvor slike eksplosiver, ammunisjon eller giftige krigsetterlatenskaper finnes. Men for et godt resultat bør opprydding komme i gang så hurtig som mulig etter en konflikt. Et forbud mot enkelte våpen og rydding av områder etter krigshandlinger er også svært viktig for at flyktninger hurtig skal kunne vende hjem til sine områder og ta disse i bruk igjen. Selv om mange mener det burde være flere og mer omfattende internasjonale reguleringer ved bruk av våpen eller sprengstoff som rammer uskyldige, er protokollen et viktig skritt på veien mot beskyttelse av sivile liv, særlig av barn som av uvitenhet kan komme til skade ved å leke med etterlatte våpen. En samlet komite vil også uttrykke bekymring for ulike terrororganisasjoner som har som mål å ramme uskyldige, og mener at innsatsen for å bekjempe disse må intensiveres. Det største problemet, slik jeg ser det, er ikke krig der partene respekterer Genèvekonvensjonen, men terrorister som kan etterlate seg umerkede miner, sprengstoff, radioaktivt, bakteriologisk og kjemisk materiale. Derfor må innsatsen for å oppspore og bekjempe disse intensiveres. Når det gjelder merknadene om klasebomber, som komiteens flertall står bak, alle unntatt Fremskrittspartiet, er det mange grunner til at vi velger ikke å trekke fram ett enkelt våpen. Vi har i første rekke konsentrert oss om arbeidet innenfor rammen av FNs konvensjon om «Forbud mot eller restriksjoner på bruk av visse konvensjonelle våpen som kan forårsake unødig skade eller som kan ramme vilkårlig». Det er Konvensjonen om inhumane våpen. Dette har så langt ledet fram til den foreliggende protokoll om krigens eksplosive etterlatenskaper. Denne protokollen pålegger ansvar og stiller krav til partene om opprydding og uskadeliggjøring av blindgjengere etter at en krig er over. På denne måten utgjør protokollen et viktig bidrag for å redusere skadevirkningene knyttet til blindgjengere fra bl.a. klasebomber. Protokollen omhandler imidlertid primært tiltak etter en konflikt, og den er derfor ikke tilstrekkelig til alene å ivareta de humanitære hensyn. Krig og væpnede konflikter er aldri humane, og jeg skal som ikke-militær innrømme at dette er et vanskelig spørsmål: for det første å beskytte folk og land mot fare og for det andre å velge de våpen som må til for å bringe faren til opphør, når forhandling ikke fører fram. Det vanskelige i dette er at aktører i mange konflikter bruker sivile som skjold, der menneskeliv ikke betyr noe.