I forbindelse med arbeidet i finanskomiteen om statsbudsjettet, har jeg bl.a. som saksordfører for kapitlet om sjokolade- og sukkervareavgift fått stor kjennskap til en av mange urettferdige avgifter. Temaet er ikke bare dagsaktuelt når vi nå nærmer oss jul. Det er også dagsaktuelt fordi vi har norske sjokoladefabrikker som sliter på grunn av denne avgiften. Det var eksempelvis senest i dag et stort oppslag i Aftenposten der man viser de utfordringer Nidar sjokoladefabrikk i Trondheim har, som årlig må ut med 215 mill. kr ekstra på grunn av denne avgiften, og som kjemper for å overleve i kampen mot utenlandske konkurrenter. Sjokolade har de fleste et eller annet forhold til. Norge har også tradisjonsrike sjokoladefabrikker, som er opptil 100 år gamle, og som representerer en viktig del av vår kultur- og industrihistorie. Dessverre og merkelig nok har denne avgiften knyttet til sjokolade en lang historie, til tross for at bakgrunnen for at den ble innført, er gått ut på dato. Sjokoladeavgiften som ble innført i 1922, ble innført for å få ned sjokoladeforbruket på grunn av mangel på kakaobønner. Det var i en tid da det også var avgift på sjampo fordi det var regnet som en luksusvare. Det blir ikke mindre tragikomisk når man ser på de faktiske konsekvensene av avgiften og hvor ulogisk dette er: Vi har den norske stoltheten Kvikk Lunsj, som de fleste kjenner til, som har en historie helt fra 1930-tallet. Den får sjokoladeavgift. Men en Cartoonies kjeks får det ikke fordi den inneholder 49 pst. sjokolade. Hadde sjokoladeinnholdet vært mer enn 50 pst., eller sjokoladen hadde vært utenpå kjeksen i stedet for inni, ville produktet fått avgift. Wasa Choko Wiking med 59 pst. sjokolade får ikke avgift fordi den ses på som et knekkebrød. Men Max bar inneholder 48 pst. sjokolade, og den ilegges avgift fordi sjokoladen er utenpå kjeksen. Så har vi husholdningsprodukter som er fritatt for sukkeravgift. Det får merkelige følger, spesielt nå som vi nærmer oss juletiden: 500 g med marsipan er fritatt for avgift. Men julemarsipangris eller marsipanpølser er avgiftspliktige fordi de har en fast form og kan spises som godteri. Det samme gjelder kokesjokolade. Den skal avgiftsbelegges fordi den kan spises som godteri. Mer komisk blir det. Vi kjenner sikkert alle til halstablettene Vekk i morgen – veldig nyttig hvis man har vondt i halsen. De er til og med sukkerfrie, men de avgiftsbelegges fordi de regnes som godteri! Det samme gjelder for det som trolig kan ses på som det mest populære i politiske kretser, Dent, som også er sukkerfri, men regnes som godteri, og dermed må vi ha avgift på det også. Etter utallige påpekinger fra Fremskrittspartiet i flere år tok den avgåtte regjering til fornuft og foreslo å avvikle denne avgiften for sjokolade og sukkervarer for neste år. Det vil den nye regjeringen dessverre ikke. At disse særavgiftene fordyrer varene med ca. 15–20 pst. i utsalgspris, får faktisk store konsekvenser. Det er ikke bare synd for dem som liker sjokolade, men det er kjempetrist fordi det skapes ulike konkurransevilkår i forhold til utenlandske konkurrenter. Vi snakker her om en avgift som fører til økt grensehandel, og da snakker vi om flere tusen arbeidsplasser. Vi snakker om framtiden til ca. 2 000 arbeidsplasser i norsk sjokoladeindustri. Tar vi med ringvirkningene av dette, om norsk sjokoladeindustri blir borte, går dette selvfølgelig ut over underleverandørene. Da får vi plutselig en dobling av antall arbeidsplasser som kan bli borte, deriblant 600–700 norske melkebønder. Derfor er det et tankekors at Senterpartiet kan være med på noe slikt. Det må også være et tankekors for alle disse tre regjeringspartiene, som under valgkampen var så mye på banen med at de skulle redde norsk industri og norske arbeidsplasser. Nå kommer handlingen. De gjør det vanskeligere for industrien. Man bør også ha i bakhodet at verdiskapingen fra den eksisterende industri og tilhørende virksomhet er på til sammen 1,5 milliarder kr, en sum som om få år kan bli borte hvis Regjeringen ikke revurderer sitt syn. Det blir nok ikke noen god jul med billigere julegodt neste år heller, verken for dem som liker julegodt og sjokolade eller for de tusen arbeidstakere i sjokoladeindustrien og deres underleverandører, som nå går en usikker tid i møte.