Når dagens odelstingsmøte er over, er lovendringene til skattereformen på plass. Da er fritaksmetoden, aksjonærmodellen og skjermingsmodellen vedtatt, og delingsmodellen og RISK- og godtgjørelsessystemet kan avvikles fra 1. januar 2006. Skattesystemet blir da i samsvar med EØS-avtalen, og vedtakene gjøres i god tid før reformen trer i kraft. Regjeringens forslag til skattereform kombinerer forbedringer i skattesystemet med skattelettelser for alle inntektsgrupper. Skattereformen gjør skattesystemet mer rettferdig og bidrar sammen med Regjeringens øvrige skattepolitikk til økt verdiskaping. Som helhet bidrar skattepolitikken til å trygge arbeidsplasser og sikre et næringsliv som kan bære samfunnets velferdsutgifter også i årene framover. Omsider kan delingsmodellen avvikles. Dette er antakeligvis den mest urettferdige delen av skattesystemet, fordi enkelte får mulighet til å skattlegge arbeidsinntekter med kapitalskatt på bare 28 pst. Vanlige arbeidstakere har derimot en marginalskatt på inntil 65 pst. inkludert arbeidsgiveravgift. Forskjellen i skatt for ellers identisk innsats blir da ganske formidabel! Fjerning av delingsmodellen skjer ved at marginalskatten på kapitalinntekter og arbeidsinntekter blir tilnærmet lik. I skattereformen gjøres dette ved at utbytter og gevinster utover skjermingsrenten beskattes med 48 pst. Samtidig må marginalskatt på arbeid reduseres ned mot samme nivå. Da forsvinner gevinsten ved å kamuflere arbeidsinntekter som kapitalinntekter, og delingsmodellen kan avvikles. Deltakermodellen sikrer likebehandling av inntekter fra deltakerlignede selskaper med inntekter fra aksjeselskaper. Deltakermodellen er for de fleste en klar forbedring i forhold til den opprinnelige skjermingsmodellen, fordi man går over til et uttaksprinsipp langs de samme linjer som for aksjonærmodellen. Foretaksmodellen skal sikre likebehandling av personlige næringsinntekter med inntekter fra aksjeselskaper og arbeidsinntekter. Foretaksmodellen er ikke en uttaksbasert løsning, men gir fortløpende beskatning. Årsaken til at man ikke kan bruke uttaksprinsippet i foretaksmodellen, er at det nå er rimelig veldokumentert at det er vanskelig å foreta et effektivt skille mellom virksomhetsøkonomi og privatøkonomi for personlig næringsdrivende. I forbindelse med Uttaksutvalgets innstilling har Regjeringen foreslått at lønnsfradraget skal videreføres, og at skjerming av gjeld gjøres til faktiske gjeldsrenter. Isolert sett gir deltakermodellen og foretaksmodellen en skatteøkning på henholdsvis 500 mill. og 200 mill. kr. Dette er nødvendig for å få til en tilnærming av marginalskatten på kapital og arbeid. I gjennomsnitt vil likevel skattereformen gi lettelser til samtlige inntektsgrupper av næringsdrivende gjennom redusert toppskatt og redusert formuesskatt. Skal målet om et mer rettferdig skattesystem nås, må marginalskatten på arbeid settes ned. Hvis ikke, vil det fortsatt være store muligheter for å spare skatt på å kamuflere arbeidsinntekter som kapitalinntekter. Det er med ganske stor undring vi registrerer at Arbeiderpartiet legger opp til nettopp en slik tilpasningsmulighet i sitt opplegg. Noe nærmere en skattegave til høytlønte skal man lete lenge etter. En arbeidstaker med en inntekt på 3 mill. kr – og de er det faktisk noen av – kan spare 374 000 kr i skatt bare ved å ta inntekten ut via et aksjeselskap. Grelle avisoppslag om slike skattegaver vil uansett regjering føre til at denne urimelige tilpasningsmuligheten må lukkes. Dette er en grunnleggende brist ved Arbeiderpartiets skatteopplegg, og viser at partiet i denne sammenheng ikke har et godt alternativt skatteopplegg. Mange i næringslivet oppfatter det som usikkert hva utfallet av stortingsvalget vil ha å si for skattenivået. Det er en reell usikkerhet. Blir det regjeringsskifte, vil næringslivet stå overfor skatteskjerpelser enten ved at skattereformen gjennomføres – uten at formuesskatten og toppskatten reduseres – eller gjennom andre måter å øke skatten på. Jeg registrerer at noen næringsdrivende og Fremskrittspartiet ser ut til å mene at det er Regjeringens skattereform som gir slike skatteskjerpelser – som om en systemreform skulle kunne hindre en rød-grønn regjering i å gjennomføre skatteskjerpelser for næringslivet og arbeidstakerne. Det synes jeg blir noe naivt. Den særnorske formuesskatten er det mest næringsfiendtlige elementet i skattesystemet og undergraver norsk verdiskaping. Den rammer eierkapitalen blindt, uavhengig av resultatutvikling i bedriftene, uavhengig av kapitalbehovet i bedriftene, og uavhengig av skattyternes betalingsevne, osv. Vekstbedrifter på børs blir presset til å betale utbytte selv om kapitalbehovet er stort, og bedriftene tappes for egenkapital også når bedriftene går med ordinære driftsunderskudd. Noen eiere må selge aksjer for å betale formuesskatten. Formuesskatten er grunnleggende feil og må avvikles! Venstresidens argument for formuesskatt er ikke basert på hensynet til verdiskaping og arbeidsplasser, men på valgkampretorikk om rike og fattige – en retorikk som kan bli kostbar for det norske næringslivet på sikt. Regjeringspartiene ønsker at formuesskatten skal halveres i 2006 og 2007, for på sikt å avvikles. I Høyres stortingsvalgprogram står det at formuesskatten skal fjernes i neste stortingsperiode. Regjeringen reduserte formuesskatten i 2005 med en halv milliard gjennom å redusere verdsettelsen av børsnoterte aksjer med 35 pst. Nå i revidert vil Arbeiderpartiet kutte rabatten for alle aksjer med 10 pst., og øke eierskatten med 460 mill. kr. Dette er jo nærmest en raritet, fordi forslaget ikke vil gi provenyvirkning med mindre det skrives ut nye skattekort. Skal det gjøres, vil det påløpe store kostnader, som Arbeiderpartiet ikke har tatt med i sitt regnestykke, både for staten og for næringslivet. Nærmere velkjente begrep som harrypenger og kreativ bokføring er det vanskelig å komme. Skattereformen som system vil uansett føre til et press på formuesskatten, og uttaksbeskatning vil være hovedlinjen i stedet for kildebeskatning. I forbindelse med behandlingen av foretaksmodellen har det kommet mange innspill fra næringsdrivende innenfor skogbruket. Denne gruppen er svært godt tilpasset delingsmodellen i dag og har et lavt skattenivå. Skjerpelsene i foretaksmetoden vil isolert sett slå sterkt ut for denne gruppen. Som følge av at virkeuttaket fra skog er en sentral innsatsfaktor i treforedlingsindustrien, er det grunnlag for å følge skattleggingen av denne delen av næringslivet nøye. Derfor er det gledelig at en samlet komite går inn for å gjeninnføre gjennomsnittsligning for skogbrukere, og at ligningsverdiene for skogeiendommer er under revisjon. Dette vil gi bedre samsvar mellom skjermingsgrunnlaget og avkastningen for den enkelte skogeier. Komiteen slår også fast at det er behov for å utvide området for betinget skattefritak i forbindelse med frivillig barskogvern, og man ønsker også lempninger i reinvesteringskravene til objekt av samme art. I sum blir dermed hensynet til skogeierne og treforedlingsindustrien godt ivaretatt i innstillingen. Jeg vil også kort nevne at Regjeringen foreslår en meget viktig endring i overgangsregel E til fritaksmetoden. Endringen medfører at personer som eier mer enn 10 pst. av aksjene i en bedrift, kan legge disse over i et selskap innenfor fritaksmetoden uten skattemessig realisasjon. Dette løser et problem for antakelig flere tusen bedriftseiere og medfører at kapitalen ikke låses inne, men kan reinvesteres og realiseres innenfor næringen uten at den skattlegges. Dette er åpenbart med på å forbedre skattereformen for mange bedriftseiere, og jeg synes det er meget positivt at hele komiteen er med på denne forbedringen. Gjennomføringen av EUs retningslinjer for statsstøtte medfører at riggselskaper som i dag rederibeskattes, må ut av ordningen fra årsskiftet. Dette innebærer økt skatt i henhold til dagens regelverk. Jeg er veldig glad for at en samlet finanskomite konkluderer med at overgangsregler må på plass i budsjettet for 2006, at disse må innebære at skattebelastningen ikke blir urimelig stor, og at egenkapitalen ikke blir urimelig belastet i overgangsårene. Odfjell Drilling, Prosafe og Smedvig er store aktører i Nordsjøen og arbeidsgivere for mer enn 7 000 ansatte. Det er viktig at disse har gode rammevilkår i Norge. Tar vi med de skatte- og avgiftsendringer som gjøres i revidert budsjett, kommer samlede påløpte netto lettelser i perioden 2001–2005 opp i om lag 23,5 milliarder kr. Dette viser at skattepolitikken har vært gjennom en solid kursendring. Den økonomiske utviklingen i næringslivet, hos folk flest og i offentlig sektor, bekrefter at dette har vært en vellykket og effektiv politikk for å snu den negative utviklingen Regjeringen overtok i norsk økonomi i 2001. Arbeidsplassene blir tryggere, folk får bedre økonomi, og det blir ressurser til å satse på mer offentlig velferd. Mye er gått i riktig retning de siste årene, og skattepolitikken i særdeleshet.