Det er ikke etter ethvert innlegg fra statsråd Bekkemellem jeg kan si at jeg er enig i stort sett alt som hun har sagt, men med dette innlegget synes jeg det er mye som tyder på at her er det liten uenighet i Stortinget. Det skal vi være glade for. Det som vel selvfølgelig blir spørsmålet, er i hvilken grad man fra Regjeringens side, og selvfølgelig fra Stortingets side, makter å følge opp overfor en gruppe som ikke har så veldig mange andre talspersoner for seg, og som ikke akkurat blir belemret med hovedoverskrifter rundt omkring i media som kan trykke på for at det blir et positivt utfall av de saker som kan bety mye akkurat for denne gruppen. Jeg har lyst til å konkretisere dette og få høre litt mer hva statsråden tenker om tre forhold. For det første gjelder det trygdereglene. Der var statsråden inne på at hun så at det kunne være ett område. Betyr det at Regjeringen er villig til å se på om den som sitter hjemme og i realiteten er aleneforsørger, også skal kunne behandles slik i trygdelovgivningen? For det andre: Vil statsråden – det var hun ikke inne på i sitt svar – se på praksis når det gjelder utlendingssaker der det er snakk om utvisning av en forsørger, både om Utlendingsnemnda – jeg skjønner jo at det ikke er statsråden som har ansvaret for den delen, men hun har et koordinerende ansvar for barn – bør settes med full nemnd i saker der det er snakk om utvisning av en forsørger, og om man i sterkere grad vil sørge for at Barnekonvensjonens regler om at barn skal bli hørt, blir fulgt opp ved at man både vektlegger det mer og ser på hvilke aldersgrenser man praktiserer når barna skal høres? For det tredje: Hvordan ser statsråden – som jo er helt enig i at det frivillige Norge spiller en viktig rolle – på å kunne støtte det initiativet som Foreningen for Fangers Pårørende i samarbeid med Kirkens Bymisjon og Røde Kors nå har igangsatt for å lage et senter for fangers barn?