Meldingen om NSB viser at selskapet fremdeles har et stort behov for å redusere sine kostnader og øke sine inntekter. Samferdselsdepartementet sier i sine vurderinger at styret bør fokusere sterkt på denne delen av virksomheten. Dette er jeg selvfølgelig enig med dem i. Men, og det er et stort men: Jeg tror at den største tjenesten vi kan gjøre NSB, er å sørge for at de får konkurranse. Med konkurranse skjerpes sansene. Dette bør gjøres både for å tekkes kundene, noe som vil gi større inntjening, og for å sette fokus på besparelser. Derfor er jeg glad for at Regjeringen etter flere års press fra Fremskrittspartiet nå har startet prosessen med å konkurranseutsette flere banestrekninger. Selv om dette etter mitt syn går sakte og en burde vært kommet mye lenger, er det en start på noe svært positivt. Jeg registrerer at de sosialistiske partiene, Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, som elsker å gi inntrykk av at de er de partiene som kjemper for kollektivtransport, ikke ser at konkurranse er et av de beste virkemidlene for å få kundene til å bruke banen. Selv om jeg mener at jernbane ligger langt tilbake for eksempelvis buss både med hensyn til fleksibilitet og økonomi, er det åpenbart at konkurranse på sporet vil føre til at jernbanen styrker sin posisjon i kollektivmarkedet. Dette ser, dessverre for brukerne, ikke de sosialistiske partiene. I meldingen legges det opp til fortsatt statlig eierskap av NSB AS, noe som får støtte av flertallet i komiteen. Dette er av flere grunner uforståelig for meg. For det første er NSB ikke noe annet enn en helt ordinær transportbedrift som transporterer folk fra punkt A til punkt B. Det er derfor ingenting som burde tilsi at staten burde stå som eier. Ellers i samfunnet har vi et betydelig antall transportbedrifter. Mange av disse er monopolbedrifter og har store krav til sikkerhet. Felles for de aller fleste er at de er privat eid. Jeg tør nevne Hurtigruten, som i over hundre år har trafikkert kysten med minst de samme sikkerhetsmessige utfordringer som NSB AS har, og som har vært, og fremdeles er, privat eid. Det samme gjelder Widerøe, som har hatt monopol og strenge krav til sikkerhet, uten at en eneste har ytret ønske om at det selskapet skal bli statlig eid. Men også sett ut fra et brukersynspunkt er det beklagelig at NSB AS ikke børsnoteres og selges ut. Det er ingen tvil om at et nedsalg og en børsnotering vil føre til en vitalisering av selskapet, med tilgang på ny kapital og nye ideer som vil komme driften av norsk jernbane til gode. Og er det noe NSB trenger, er det nettopp nytenkning og alternative løsninger. Dette må selvfølgelig ikke misforstås dit hen at de ansatte ikke gjør jobben sin, men det er heller konkurranse og krav til avkastning fra aksjonærene som tvinger fram nye tanker og løsninger som kommer både kundene, eierne og de ansatte til gode. På denne bakgrunn foreslår vi at NSB AS børsnoteres for deretter å selges. Som sagt er det vårt mål at NSB børsnoteres og selges ut, men det betyr ikke at vi ikke også ser at det må tenkes kortsiktig. Et av problemene som oppstår når NSB nå skal ut og konkurrere, er eierskapet, dvs. at Samferdselsdepartementet skal stå som eier av selskapet. Det betyr igjen at departementet både skal utarbeide anbudskriteriene, forhandle om uklarheter i anbudsprosessen og til slutt tildele anbudet. Det er ikke bra. Og selv om departementet har lagt mye vekt på ikke å gi seg selv særfordeler som eier, vil dette eierskapet skape tvil i markedet om hvorvidt særfordeler blir gitt til NSB. Derfor foreslår Fremskrittspartiet at eierskapet til NSB overføres til Næringsdepartementet, i første omgang. Etter initiativ fra Fremskrittspartiet ble det åpnet for at ekspressbussene skal kunne konkurrere med tog på de strekningene der toget også går – etter vårt syn en selvfølge, som denne regjeringen til slutt gikk med på. Dette har ført til et langt bedre og et langt rimeligere tilbud til de reisende. Dessverre er det fremdeles en del konkurransehindrende elementer igjen i lovgivningen og i forskriftene for at det skal bli fri konkurranse mellom buss og tog. En slik konkurranse vil etter Fremskrittspartiets syn føre til at både samfunnet og brukerne får et langt billigere og bedre tilbud. Derfor fremmer vi forslag om å fjerne slike hindringer. I den nye situasjonen som oppstår når NSB må konkurrere med andre selskaper om oppdrag, er det viktig at NSB ikke har særfordeler i forhold til eierskap til infrastrukturen. I dag eier NSB en betydelig del av infrastrukturen gjennom sitt eierskap til bygninger og eiendommer. Fremskrittspartiet mener at all slik infrastruktur bør samles i Jernbaneverket eller i et uavhengig forvaltningsselskap, slik at NSB ikke gis særfordeler i den nye konkurransesituasjonen. NSB har etter hvert kjøpt seg opp til å bli den største aktøren på bussmarkedet. Fremskrittspartiet er skeptisk til at NSB skal bli en ledende aktør på dette markedet, både på grunn av at det ikke er behov for at staten gjennom sitt eierskap i NSB bør eie et transportbyrå i et marked som utmerket godt fungerer, og ikke minst på grunn av at NSB oppnår en monopollignende makt i dette markedet, noe som også Konkurransetilsynet er betenkt over. Fremskrittspartiet foreslår derfor at NSB pålegges å selge Nettbuss AS. NSB er også en stor eier i CargoNet AS med sine 55 pst. av aksjene. Det er i dag flere private aktører som har etablert seg på dette markedet, og det er derfor ikke grunnlag for at staten gjennom NSB skal være en betydelig eier i et godstransportselskap. Det er et marked som fungerer utmerket godt allerede, og derfor foreslår Fremskrittspartiet at NSB selger seg ut av CargoNet og konsentrerer seg om sine kjerneoppgaver, nemlig persontransport med tog. Fremskrittspartiet ønsker også at grenseoverskridende transport med tog skal ha de samme fordelene som flyselskapene har, og foreslår at jernbaneselskap som driver slik transport, skal få lov å selge taxfree-varer. Jeg tar dermed opp de forslagene som vi har fremmet.