Jeg tar til etterretning at flertallet på Stortinget legger til grunn forliket om rovviltpolitikken fra 2004. Dette innebærer at de bestandsmål som ble fastsatt i Stortinget, skal videreføres, også for ulv. Jeg tar også til etterretning at flertallet på Stortinget for tredje gang på rad gjennom de to siste år har avvist at grenseflokkene for ulv skal inngå i det samlede bestandsmålet på tre årlige ynglinger. Med det utgangspunkt at bestandsmålene fra 2004 ligger fast, legger jeg til grunn at formuleringene fra flertallet om at «bestandstall skal kunne vurderes ut fra effekten på beiting, beitedyr og på livskvaliteten for folk i rovdyrutsatte områder», skal vurderes av de regionale lovviltnemndene i sammenheng med de regionale forvaltningsplanene for rovvilt som nå er under utarbeiding, med gode prosesser i alle regioner. Jeg tar videre til etterretning at flertallet ønsker et styrket samarbeid med Sverige om forvaltningen av grensebestandene. Dette vil jeg konkret følge opp. Så har jeg også merket meg at de tidligere regjeringspartiene Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre også legger forliket fra 2004 til grunn, men at de likevel ser ut til å mene at grenseflokkene av ulv i dag er utenfor nasjonal forvaltning. Den konkretiseringen som ble gjort av Bondevik II-regjeringen i mars 2005, og som det brede flertallet her slutter seg til, innebærer at vedtak om felling som berører familiegrupper eller revirmarkerende par av ulv der deler av reviret ligger i Sverige, skal fattes etter kontakt med svenske myndigheter. Det er her grunn til å understreke at norsk viltlov gjelder på norsk side av grensen. Dette innebærer at grensegrupper også framover skal forvaltes av norske myndigheter dersom det oppstår skader eller fare for skader på norsk side av grensen. Siden det her er snakk om problemstillinger som berører et naboland, er forvaltningen av disse grenseflokkene etter forskriften lagt til sentrale myndigheter og ikke til rovviltnemndene. Med utgangspunkt i merknadene fra flertallet i denne saken er jeg godt fornøyd med de konklusjonene som nå legges til grunn for forvaltningen av ulv. Regjeringen følger opp Stortingets rovviltforlik fra 2004 gjennom en målrettet satsing på forebyggende og konfliktdempende tiltak, der det i år er satt av 37 mill. kr. Jeg er opptatt av at de regionale rovviltnemndene skal ha et totalansvar for dimensjoneringen av aktuelle rovvilttiltak i sin region. Derfor er det lagt opp til at de regionale nemndene selv fordeler tildelte midler på henholdsvis konfliktdempende og forebyggende tiltak i sin region, uten at dette detaljstyres fra sentralt hold. Også i tiden som kommer, vil Regjeringen legge stor vekt på å prioritere midler til forebyggende og konfliktdempende tiltak til både dyreeiere, kommuner og lokalsamfunn i de områdene som til enhver tid får den største belastningen knyttet til forvaltningen av ulv. Jeg vil følge opp med en videreføring av dagens erstatningsordninger, både i forhold til husdyr, i forhold til tamrein og i forhold til jakthunder, der rovviltangrep likevel oppstår. Jeg vil også, i tråd med Stortingets føringer fra 2004, gjennomføre et forsøk med statlig jaktleie i områder med ulv i rovviltregion 5, Hedmark, denne høsten. Avslutningsvis: Jeg vil følge opp Soria Moria-erklæringens punkt om at nødvergeparagrafen i viltloven skal presiseres for å klargjøre dyreeierens rett til å beskytte husdyr og hunder mot angrep. Som et ledd i dette arbeidet har departementet nylig mottatt en vurdering fra Direktoratet for naturforvaltning når det gjelder spørsmålet om nødvergerett i forhold til hund. Jeg ser det som naturlig å vurdere en endring av nødvergebestemmelsen i forbindelse med arbeidet med ny naturmangfoldlov.