Først til en åpenbar misforståelse i stad – statsråden kommenterte Brevikstrømmen i en replikk og sa at man hadde flyttet Brevikstrømmen fram. Brevikstrømmen lå inne allerede i 2005 og 2006, men ble flyttet bakover av to forskjellige regjeringer. Jeg er selvfølgelig veldig glad for at den har kommet fram, men den lå bak i køen. Den er ikke presset fram, som statsråden forsøkte seg på i svaret til min replikk. Denne regjeringen hevder, og mange på denne talerstol i dag har hevdet at dette er et historisk løft med 1 milliard kr mer til jernbane. Det blir veldig smått når vi vet at behovet er 80–100 milliarder kr de neste 30–40 årene for å få en jernbane som kan møte de utfordringene jernbanen står overfor. Den norske jernbanen vil bli innhentet av nåtiden, enten vi liker det eller ei. I en lang periode har vi sett bort fra det faktum at jernbanen i svært få tilfeller kan klare å konkurrere med andre transportløsninger. Spørsmålet vi bør stille oss, er hvordan vi skal møte dette, og hva vi vil med jernbanen i Norge. Skal vi fortsette å la jernbanen være et miljøpolitisk alibi, eller skal man ta de grep som er nødvendige, dog smertefulle, for at jernbanen skal være et tilskudd til alternative transportløsninger? Løsningen til dagens regjering, der man lar trafikkårer som har livets rett, subsidiere jernbanestrekninger som aldri vil bli lønnsomme, tapper NSB for nødvendig kapital for å gi et godt og tilfredsstillende tilbud på godt trafikkerte strekninger. For det er et faktum at hvis jernbanen ikke klarer å bli et effektivt og konkurransedyktig transportalternativ, er jeg overbevist om at togtilbudet vil smuldre bort i løpet av kort tid. For Fremskrittspartiet er valget veldig enkelt. Vi ønsker og vil arbeide for at vi får en effektiv og moderne jernbane, der jernbanen klarer å levere gode og framtidsrettede løsninger. Da er det viktig at jernbanen leverer et godt tilbud der dette er ønsket som et transportalternativ, og det er et tilstrekkelig grunnlag for det. Det kan bety at ikke alle som i dag opplever at togsett farer forbi, kan gjøre det i framtiden, på lik linje med at ikke alle som ønsker det, kan få en firefelts motorvei mellom hjem og jobb. Det kan være at vi i framtiden bør se på de ulike transportformene i sammenheng. Blant annet kunne det vært hensiktsmessig å la en ny jernbanestrekning i Vestfold gå via Torp for å styrke Torp som en alternativ flyplass til f.eks. Gardermoen. Men for å kunne realisere dette vil det bety at man også må tørre å prioritere bort strekninger som helt åpenbart ikke har og heller ikke vil kunne ha konkurransekraft nok i seg til å kunne overleve i framtiden. Jeg vil tillate meg å vise til Gjøvikbanen. Det er en strekning som i flere år ble nedprioritert, men som etter å ha bli konkurranseutsatt både har økt antallet avganger med 40 pst., hatt en kraftig vekst i antallet passasjerer samtidig som kostnadene ikke økte etter at banen ble konkurranseutsatt. For Fremskrittspartiet er det viktig å ha et totalt samferdselstilbud, som på en best mulig måte dekker de behovene vi har i Norge. Det betyr at vi er mer opptatt av å sikre at vi har det beste transporttilbudet for innbyggere og næringsliv over hele landet. Det betyr også at vi ønsker å legge til rette for den best mulig samfunnsøkonomiske bruken av den potten som Finansdepartementet hvert år prøver å begrense. Det kan bety at enkelte steder er det jernbanen som er det rette transportmiddelet, mens andre steder kan det være buss, bil, lastebil eller båt eller kanskje til og med kombinasjonen av de forskjellige transportmidlene. Fremskrittspartiet er opptatt av å sikre jernbanen gode rammebetingelser der den kan konkurrere med andre transportløsninger eller i samarbeid med disse. For det er også et faktum at det er svært få steder toget går helt hjem til kunden, og dermed er man avhengig av at det øvrige transportnettet faktisk er av god kvalitet. Det ser det dessverre ut til at regjeringspartiene har glemt, når man i kampen om samferdselspengene lar jernbanen ta en så stor andel av det totale budsjettet. Samtidig er det merkelig å høre på den kritikken Fremskrittspartiet nå blir møtt med fra regjeringspartienes representanter når det gjelder bevilgningene til jernbanen, for det er faktisk slik at Fremskrittspartiet i statsbudsjettet for 2007 foreslår nesten like mye til jernbane som Regjeringen vedtok for 2006. Da blir det jo litt spesielt at det som var et knallgodt rødt og grønt jernbanebudsjett i 2006, i 2007 plutselig er blitt et budsjett som vil rasere all jernbane i hele Norge. Tydeligvis er det noen som lider av svikt i korttidshukommelsen når de kan uttale seg på den måten. Til slutt vil jeg tillate meg å minne om at Fremskrittspartiet i forbindelse med trontalen i høst foreslo å etablere et eget infrastrukturfond på 300 milliarder kr, hvor avkastningen på 10–12 milliarder kr pr. år fra 2008 skulle benyttes til å investere i vei, jernbane, kollektivtransport og bredbånd. En tilslutning til et slikt forslag ville virkelig vært et historisk løft og et vedtak som virkelig ville vist at man hadde vilje og evne til en storstilt samferdselssatsing i Norge.