En helhetlig norsk strategi og tenkning med hensyn til nordområdene og vårt forhold til Russland har vært etterspurt og etterlengtet. Debatten i dag har dimensjoner og en rekkevidde jeg tror vi knapt klarer å ta innover oss. Når det gjelder nordområdene, er mulighetene store, men utfordringene står også i kø. I en debatt om nordområdene er det viktig å se Norges innsats i lys av annen virksomhet i Nordvest-Russland og de nordiske land. I Nordisk Råd har vi lang erfaring med å forholde oss til og samarbeide med Russland. I mange år var Nordens og spesielt Finlands forhold til Sovjetunionen en avgjørende begrensning for mulighetene til å drive noen form for utenrikspolitiske drøftelser i Nordisk Råd. Etter at Berlinmuren falt og Sovjetunionen ble oppløst, har den utenrikspolitiske dimensjonen i det nordiske samarbeidet blitt meget viktig. Man har i større grad fokusert på de baltiske land, men også på Nordvest-Russland og på sentrale russiske myndigheter i Moskva. Den seneste utviklingen er at oppmerksomheten og midlene i det nordiske samarbeidet i enda større grad skal rettes mot Russland og på sikt tones noe ned når det gjelder de baltiske land. På kommende Nordisk Råds sesjon i Reykjavik til høsten vil vi ventelig få til behandling et ministerrådsforslag til et eget russlandsprogram. Når det gjelder Russland, har Nordisk Råd lenge arbeidet regionalt i forhold til myndighetene i Nordvest-Russland, men også hatt omfattende kontakt med Føderasjonsrådet og statsdumaen i Moskva. I den politiske dialogen har demokrati i bred forstand stått sentralt. Det har vært omfattende deltakelse på møter og konferanser hvor temaer som ytringsfrihet, miljøvern og bekjempelse av internasjonal organisert kriminalitet er tatt opp. Nordiske institusjoner, som Den Nordiske Investeringsbanken og NEFKO, har bl.a. bidratt til finansieringen av viktige miljøprosjekter vedrørende atomsikkerhet og rent vann, men også med kapital til næringslivssamarbeid mellom de nordiske land og Russland. Det er viktig at vi som har deltatt på disse møtene og fått russiske kontakter, også bruker kunnskapen og kontaktene nasjonalt i vårt forhold til Russland. Jeg har notert meg at Regjeringen i sin stortingsmelding sier at de vil etablere nordområdedialoger med en rekke aktører: USA, Tyskland, Storbritannia, Frankrike, Canada og EU. Dette er viktig og bra. Men jeg må få minne om at vi ikke må glemme våre nærmeste naboer, de nordiske land, når det gjelder å holde fokus på nordområdene. Det er viktig at man hele tiden arbeider for et bedre samarbeid på Nordkalotten, også blant nordiske venner. Vi som bor nord i Nord-Europa, må arbeide sammen for å få oppmerksomheten rettet mot nordområdene, for det er et faktum at Finland, Sverige og Danmark har Østersjøen i hovedfokus. Island har Vest-Norden i hovedfokus. De utfordringene vi har i nordområdene, er ikke norske alene, de er internasjonale, de er nordiske, de er europeiske. Men vi må bruke alle våre kanaler for å få europeiske politikere til å skjønne hvilken enorm utfordring som ligger i nordområdene. Det er jo det området i verden som har flest uutnyttede ressurser, og er dermed et potensielt konfliktområde. Det er i dag mange politiske organisasjoner og frivillige organisasjoner som er involvert og engasjert i samarbeid på tvers av landegrensene i nord. Det gjøres mye godt arbeid på mange nivå, og mye av dette arbeidet bringer folk tettere sammen på tvers av landegrensene. Jeg vil understreke viktigheten av å koordinere innsatsene til de aktørene som er involvert i dette arbeidet, slik at resultatene blir best mulig. I denne sammenheng vil jeg få nevne at Nordisk Råd og Stortinget den 29. og 30. juni i år arrangerer den andre Barentsparlamentarikerkonferanse med deltakelse fra de nordiske land, Russland, Samisk Parlamentarisk Råd og Europaparlamentet. Det er også observatører fra Baltisk Forsamling og Benelux Parlamentariske Forsamling. På denne konferansen vil et av hovedtemaene være hvordan det framtidige samarbeidet i Nord-Europa skal utformes. Det er ikke uvesentlig, og det er derfor heller ikke uvesentlig hva som blir sluttdokumentet fra denne konferansen og den oppfølgingen vi fra norsk side skal ha.