Jeg merket meg med interesse og glede at Høybråten tok imot statsministerens invitasjon til samarbeid. På en rekke områder har Kristelig Folkeparti tradisjonelt stått sammen med Arbeiderpartiet, med Senterpartiet, med SV om den politiske retningen – bl.a. i fordelingspolitikken og distriktspolitikken – mens Høyre og Fremskrittspartiet har stått for en annen politikk. I regjeringsposisjon forlot Kristelig Folkeparti på flere områder disse standpunktene og gav flertall for Høyre og Fremskrittspartiets linje. Spørsmålet nå er: Vil vi framover se et Kristelig Folkeparti som ser seg selv som en del av en samarbeidskonstellasjon i Stortinget som tilstreber felles standpunkter mellom Kristelig Folkeparti, Høyre og Venstre, eller vil Kristelig Folkeparti finne tilbake til den politikken som de selv stod for før de gikk inn i regjering? Og hvordan ser Kristelig Folkepartis leder på Høyre-lederens ambisjon om å bygge et bredt borgerlig samarbeid som favner både Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet?