La meg først få lov til generelt å kommentere jobb og framdrift i komiteen, som har framstått som meget effektiv. Det kan jeg begrunne med at det ikke legges mye arbeid på komiteen, rett og slett fordi vi har en flertallsregjering som har lagt rammene, som ikke åpner for forhandlinger utover det som Regjeringen ønsker, verken i finanskomiteen eller i fagkomiteene. Derfor har komiteen delt seg i to fraksjoner. Det er regjeringspartiene på den ene siden, som står fast på Regjeringens opplegg uten vesentlige endringer – hvis det overhodet finnes endringer – og så er det opposisjonspartiene, som på noen områder har funnet sammen, men opposisjonspartiene har også fremmet sine egne alternativ. Jeg synes det er litt trist at vi ikke i større grad kan ta ansvar for infrastruktur og samferdsel i dette landet, i en komite som i utgangspunktet skal ha kompetanse på dette området. Men når det er sagt: Jeg har registrert at vi har en sørgelig undersøkelse i avisen i dag. Den undersøkelsen viser at seks av ti mennesker er redde for å dø eller bli hardt skadet i trafikken i Norge. Dette er en undersøkelse som er gjort av Norsk Respons for Vesta Forsikring. Det gjenspeiler også det som er norsk standard på infrastrukturen, og særlig på veiene våre. For det er altså slik at vi fortsatt er i den situasjonen at vi har et massivt etterslep – la meg heller få lov til å kalle det forfall, som det riktignok er – på veiene våre, som den sittende regjering ikke ønsker å ta tak i, og der det har vært et misforhold i mange, mange år. Vi har et etterslep og et forfall på nærmere 40–50 milliarder kr på stamveiene våre. Vi har manglende investeringsbehov på nærmere 300 milliarder kr, og det ser ikke ut til at vi greier å løse det noe vesentlig innenfor neste års budsjett heller. Jeg har registrert at Regjeringen og regjeringspartiene har vært veldig opptatt av å kalle budsjettet for 2007 historisk. Jeg har prøvd etter beste evne, med positive trønderske øyne, å lete etter det historiske i dette budsjettet, særlig etter det som skulle heve standarden på infrastrukturen vår. Dessverre er det minimalt med historie på den siden, selv om jeg må få lov til å si at vi selvfølgelig er fornøyd med at Regjeringen legger stor vekt på å øke budsjettet på veivedlikehold. Men det som skjer der, er ikke annet enn at man stopper videre forfall på veinettet vårt. Vi stopper videre forfall. Det i seg selv kan være en trøst for mange, for da blir det i hvert fall ikke verre. Men i en situasjon der bare 5 pst. av stamveiene våre har akseptabel standard, er i hvert fall ikke Fremskrittspartiet særlig fornøyd med budsjettet, for å si det slik. Hvis en skal lete etter noe historisk, må det være at denne regjeringen, med Senterpartiet i spissen faktisk, gjennom bompenger i 2007 overstiger nivået på statens egne ordinære riksveiinvesteringer, og man har nå lagt opp til en ny praksis, med Senterpartiet i spissen, der man kan kreve 100 pst. bompengefinansiering av riksveier. Det er historisk – historisk svakt, selv om det også følges opp med en retorikk som gir inntrykk av at Nasjonal transportplan følges opp. Det blir den selvfølgelig ikke. Det Regjeringen mangler, og det som Fremskrittspartiet har, og som Fremskrittspartiet blir kritisert for, er en politisk vilje og et ønske om å bygge et veinett i Norge med statlig finansiering i tråd med lovverket, istedenfor å gjøre som tidligere regjeringer har gjort, og som den sittende regjering gjør – den springer fra ansvaret og sender regningen på hele 4 800 mill. kr for neste år til veibrukerne. Det er ingen satsing. Det er rett og slett lureri, når man ikke engang makter å bygge opp veinettet med statlig finansiering. Fremskrittspartiet blir kritisert. Men vi har da ikke mer penger enn andre. Vi har akkurat like mye penger å bruke som de andre partiene har. Det er bare det at vi har en større vilje til å ta i bruk disse midlene som alle har og kan disponere. Dessuten har Fremskrittspartiet en annen innfallsvinkel. Vi snakker ikke om våre penger. Vi snakker om innbyggernes penger. Vi snakker i hvert fall ikke om politikernes penger. Neste år er det 2 100 milliarder kr i oljefondet, og veiinvesteringene er etter hvert dokumentert å være samfunnsøkonomisk lønnsomme. Så det å sette av en liten del – for det vil jeg påstå det er – slik Fremskrittspartiet gjør, av avkastningen til realinvesteringer i veier framfor dagens passive finansplasseringer i utlandet mener vi rett og slett er rimelig. Det er fornuftig, og det er samfunnsøkonomisk lønnsomt. Det som overrasker meg mest, er at det er Senterpartiet som står i spissen og bruker alle sine ressurser og all sin energi på å motarbeide den type politikk. Det overrasker meg. Men det er heldigvis slik at det er flere og flere innenfor fagmiljøene og økonomer som nå ser at Fremskrittspartiet også på dette feltet er på riktig vei. Jeg registrerer at Senterpartiet hele tiden forsvarer seg med at all innføring av bompenger skjer etter lokalt initiativ. Når – om jeg får lov til å si det – skal statsråden fra Senterpartiet ta inn over seg det som hennes egne lokalpolitikere og fylkespolitikere sier? Dette er ikke et reelt lokalt initiativ. Det er en direkte utpressing fra Senterpartiet sentralt som får Senterpartiets lokalpolitikere til å krype til korset og akseptere bompenger, selv om lokalpolitikerne fra Senterpartiet erkjenner at dette ikke er den løsningen de ønsker seg primært. Det er utpressing, fordi staten bryter sitt ansvar i vegloven for norske riksveier. Fremskrittspartiet har prøvd og prøver på mange måter å finne nye innfallsvinkler som kan tilfredsstille regjeringspartiene og andre partier, for å se med nye øyne og finne løsninger for å få verdens mest moderne veistruktur. Men ingenting nytter. Uansett hvilket forslag vi måtte legge fram, strider det mot de to argumentene som har gått igjen de siste årene: mangel på kapasitet og press i økonomien. Vi har også funnet løsningen på det. Jeg registrerer at Senterpartiet og kanskje statsråden – hvis jeg kan tillate meg å si det, som bruker sin statssekretær til å skrive leserinnlegg i alle lokalavisene i dette landet – har bommet fundamentalt. Her har statsråden og statssekretæren trukket for raskt fra hofta ved å påstå at Fremskrittspartiet ikke har dekning for å fjerne bompengegjelden. Denne uken skal vi avgi salderingsproposisjonen, og her kommer det to meget godt gjennomarbeidede forslag fra Fremskrittspartiet, som Senterpartiet har mulighet til å slutte seg til. Jeg kan ikke tolke angrepet fra Senterpartiet på Fremskrittspartiet rundt omkring i de forskjellige lokalavisene som noe annet enn at de er skuffet over at Fremskrittspartiet ikke har fått tilslutning til å fjerne bompengegjelden. Det er muligheter til å gjøre det. Vi kan fjerne gjelden, enten over eller under streken. Det er jo den diskusjonen som de har i denne regjeringen, som i tidligere regjeringer, selv om en gjorde det på en kreativ måte når det gjaldt Gardermobanen. Men hvis ikke det nytter, kan det i hvert fall være en løsning at staten kanskje tar over gjelden og betaler renter og avdrag over 15–20 år. Det ville i hvert fall ikke gi det presset i økonomien, og det ville i hvert fall ikke påvirke mangelen på kapasitet, som man påstår eksisterer. Jeg avslutter med at det mangler vilje. Jeg vet at Senterpartiet har et ønske, men de mangler vilje. Det vil jeg utfordre statsråden på i den videre debatten i dag og gjennom replikkordskiftet. Jeg vil fremme de forslag som Fremskrittspartiet står bak i innstillingen.