Etter den gjennomgangen som kontrollkomiteen og Stortinget hadde av ytringsfrihetsparagrafen i forrige periode, er det påkrevd å gjøre en del endringer i vårt øvrige lovverk. Denne proposisjonen er nettopp en slik tilpasning, både i forhold til det og i forhold til en virkelighet som kanskje ikke alle har fått med seg. Vi har i den senere tid sett at ytringsfrihetsprinsippet er under press på en urovekkende måte. Ytringer – også de litt mindre kloke, eller de vi ikke liker, gjerne sett i et subjektivt, moralsk perspektiv – skal ikke være gjenstand for forhåndssensur. Innenfor ytringsfrihetsprinsippet er ikke ytringer skadelige i seg selv. At de virker støtende, er heller ikke god nok grunn til å forby dem. Når det gjelder film og videogram, er det viktig å ha fokus på kunstnerisk frihet og utfoldelse. Selv om en kanskje i visse deler av virksomheten ikke akkurat finner de største kunstneriske uttrykk – for å si det mildt – er dét uansett ikke poenget. Endringene i loven gjelder forhåndssensur av film og videogram vist i næring. Med de nye rammene for ytringsfrihetsbestemmelsen bortfaller muligheten til å forhåndssensurere film som har høyere aldersgrense enn 15 år. Jeg registrerer at Regjeringen frykter at et slikt bortfall av forhåndssensur vil gi mer pornografi på norske kinoer. Men bortfall av sensur gir uansett ikke fritt spillerom for at hva som helst kan vises. Straffelovens bestemmelser regulerer fortsatt hva som kan vises av pornografi på norske kinoer. Det er heller ikke lov med grov underholdningsvold, i henhold til straffeloven § 382. Regjeringen finner at den norm som gjelder i vurderingen av pornografi, er for liberal etter straffeloven. Jeg gleder meg også til å se hvordan man har tenkt å håndtere dette i praksis fremover, men det blir en debatt vi får ta når den nye straffeloven kommer. Ifølge Regjeringen er det behov for egne regler i film- og videogramloven. Det er i så fall i strid med Medietilsynets høringsuttalelse, der de uheldige konsekvensene av at det foreligger to forskjellige forbudsstandarder for hva som skal regnes som akseptabel pornografi fremvist på kino, fremgår. Medietilsynet hevder i sin høringsuttalelse at den normen som benyttes i forhold til film- og videogramloven, ikke skiller seg fra definisjonen av straffbar pornografi i straffeloven § 204. En egen bestemmelse i film- og videogramloven vil kunne bidra til at distributører presses til å levere filmer til såkalt frivillig forhåndskontroll hos Medietilsynet. Det kan etter Høyres oppfatning ikke være i tråd med forbudet mot forhåndssensur i Grunnloven § 100. Helt til slutt: Når det gjelder forbud mot reklame rettet mot voksne på filmer som vises for barn som er sju år eller yngre, vil vi, i likhet med Fremskrittspartiet, påpeke at konsekvensen av det vil være en innskrenket mulighet for kinoen til å motta nødvendige reklameinntekter. Det er viktig å sikre kinoen inntekter i en tid hvor mangfold og kvalitet også bør tilbys norske kinobrukere. For det er faktisk slik at kinoene sliter, og reklameinntekter kan være nødvendig for at en del lokale kinoer faktisk skal greie å holde stand. Det vil antakeligvis også være av interesse for den rød-grønne regjeringen å sikre noen av disse reklameinntekter, så man ikke får økt grad av privatisering også av det lokale kinomarkedet.