Arbeiderpartiet er med på merknader i innstillingen om å støtte foreldreretten, altså foreldres rett til å etablere friskoler, og ønsker også å være en forsvarer for i hvert fall deler av Friskole-Norge. Men så går de altså med på å innføre en hastelov som stopper all etablering av friskoler i Norge, og gir loven tilbakevirkende kraft, i strid med god forvaltningsskikk. Så kommer en sammenslutning av 40 av de skolene som hadde fått godkjenning på forhånd, og tilbyr et kompromiss hvor de skjærer stort ned på forslaget til antall godkjente skoleplasser, til 5 000, altså til en marginal del av det opprinnelige. Hvorfor – og det er mitt spørsmål – ville ikke Arbeiderpartiet godta denne utstrakte hånden og gi disse muligheten til å etablere seg? Da slapp man nettopp å bryte med forutsigbarheten og påregneligheten i forhold til behandlingen av lovverket.