Det har vært en mangfoldig debatt med en god del innslag som har ligget i beste fall i ytterkant av det interpellasjonen dreide seg om. Men selvfølgelig er det interessant å diskutere helsepolitikk i sin store alminnelighet og prioriteringsproblemer. Mitt poeng er bare at det gjør det verken lettere eller vanskeligere å prioritere på overordnet nivå – dvs. på statsrådens nivå, eller på regionalt nivå for helseforetakene – om man inngår avtaler med private tilbydere eller ikke. Prioriteringsverktøyet forandres ikke en tøddel ved det. Det som er det nye i situasjonen, er at de regionale helseforetakene har mottatt en instruks fra statsråden som sier at man skal trappe ned bruken av private aktører. Det er ikke en instruks som er begrunnet i pasienthensyn. Jeg har i hvert fall ikke registrert det. Det er ikke en instruks som er begrunnet i hva det er behov for, eller ikke er behov for. Det er en ren og skjær ideologisk doktrine som ikke er forsøkt underbygget med noen argumenter som jeg har kunnet registrere. Da må det jo være tillatt å ta hensyn til at f.eks. eldrerådene i de to største byene i Rogaland, Stavanger og Haugesund, begge har fattet enstemmige uttalelser – det betyr at det også er folk fra regjeringspartiene – som uttrykker stor bekymring for det som har skjedd, bl.a. i Helse Vest. Representanten Skjælaaen syntes det var underlig at noen kunne tolke en dramatisk økning i etterspørselen etter private sykeforsikringer på den måten jeg gjorde. Jeg synes det er underlig at representanten Skjælaaen velger strutsens måte å forholde seg på når man ser noe ubehagelig, nemlig å stikke hodet i sanden. En dobling fra ett år til det neste må man jo faktisk anse som såpass oppsiktsvekkende at man må gidde å spørre: Hva er det uttrykk for? Det er selvfølgelig uttrykk for en økende usikkerhet hos eldre mennesker, for det er i det alt overveiende eldre mennesker dette dreier seg om. Tallene fra bl.a. Helse Vest som statsråden refererte på en ganske generell og egentlig ganske misvisende måte, viser jo at tar man hensyn til demografien – og vi vet jo at de neste ti år kommer behovet for denne type helsetjenester til å øke dramatisk på grunn av alderssammensetningen i befolkningen – vil det her være behov for en betydelig økning dersom ikke eldre mennesker konsekvent skal bli de som kommer bakerst i køen i alle sammenhenger i norsk helsetjeneste. Det kan i hvert fall ikke være en målsetting for denne regjeringen.