La meg oppsummere noen av de spørsmålene jeg har fått, og da først spørsmålet om disse 6A-skolene som representanten Dørum nok en gang tar opp. Med forbehold om at jeg nå forstod hvilke fem skoler han her refererte til, så er dette skoler som i dag har godkjenning som 6A-skoler. Det betyr at det blir ingen endring i deres støtte gjennom denne endringen i friskoleloven som vi i dag gjør – heller ikke når det gjelder studiestøtte. Så hvis jeg nå oppfattet riktig hvilke disse fem skolene er, vil ikke de bli berørt av den endringen vi her gjør. Den eneste endringen for fagskolene er at hvis man ønsker å bli friskole i en periode med frys, vil det ha betydning for dette. Derfor må jeg vel si at mye av denne debatten, som representanten Dørum særlig har tatt opp i dag, er basert åpenbart på rykter og ikke på det faktiske forhold som loven veldig tydelig sier noe om. La meg også si at jeg synes det har vært en god debatt. Det har vært en god debatt, fordi det har vært en debatt som viser at det er forskjell i noen spørsmål i norsk politikk, og det kan jo noen ganger være bra. Men la meg da også si at jeg – når vi kommer tilbake med en permanent lov – ønsker et samarbeid med sentrumspartiene i norsk politikk. I de lange linjer i norsk utdanningspolitikk har sentrum mot venstre stått sammen. Det kan være en og annen lov nå og da som man har vært uenige om, men i det lange løp har det vært en bred oppslutning – fra Venstre i det forrige århundret og århundret før det, og også fra Kristelig Folkeparti – om den fellesfinansierte offentlige skolen. Det har vært basisen for norsk utdanningspolitikk. Det har vært basisen for hele framveksten av det norske samfunnet, og det er det som flertallet i denne salen egentlig gir uttrykk for. Så stod vi overfor en meget spesiell situasjon ved at vi fikk en helt ukontrollert vekst av skoler som ikke representerte et tradisjonelt alternativ, men som hadde et helt annet siktemål, nemlig bare å konkurrere med de offentlige skolene innenfor det samme lovverket. Dette var en ny ting. Det betyr at den åpningen for et frislipp som skjedde i forrige periode, var et brudd med de lange linjer i norsk utdanningspolitikk. Hvis man trekker ut essensen av det som Venstres og Kristelig Folkepartis representanter i denne salen sier, er det at de ønsker seg tilbake dit, men de ønsker også de religiøse og pedagogiske alternativene. Det ønsker vi også. Vi vil komme tilbake til Stortinget med en lov som har disse alternativene, for vi mener de er viktige. Men vi mener ikke at det frislippet vi så i forrige periode, var riktig, og derfor var det nødvendig med den frysloven som i dag er til behandling i Odelstinget. Når dette har roet seg og vi kan komme i dialog med sentrumspartiene, håper vi at vi skal kunne lage en lov som vil få bred tilslutning i Stortinget. Jeg inviterer gjerne Høyre og Fremskrittspartiet også til å være med, men de har brudd med det som er de lange linjer i norsk utdanningspolitikk. Det har ikke sentrumspartiene i denne debatten, etter mitt skjønn. De representerer de lange linjer, som vi fra Regjeringen gjør. Det betyr at det skulle være grunnlag for en god lov som åpner for de alternativ som Kristelig Folkeparti og Venstre ønsker, men som har innskrenking i forhold til de skoler som heller ikke disse partiene mener representerer noe fornuftig supplement til den offentlige skolen.