Helse- og omsorgskomiteens innstilling til budsjettet for 2006 viser stor grad av enighet i helsepolitikken. Den nye regjeringen følger opp Samarbeidsregjeringens satsinger på viktige områder, som høy pasientbehandling i sykehusene, opptrapping innen psykiatri og rusomsorg og mer midler til forskning. Regjeringen har foreslått økning i helsebudsjettet på flere områder, bl.a. til sykehusene og rusomsorgen, noe Kristelig Folkeparti ikke har problem med å støtte. Imidlertid ønsker vi også å øke bevilgningene til opptreningsinstitusjonene med 75 mill. kr, noe som gjør at sykehusene i vårt budsjettforslag får en tilsvarende lavere økning. De tallmessige forskjellene mellom Kristelig Folkepartis forslag og Regjeringens forslag er ikke så store at de inviterer til en generaldebatt om økonomi. Derfor vil jeg benytte anledningen til å trekke fram noen områder som Kristelig Folkeparti mener det blir viktig å ha et sterkt fokus på framover. Etter min mening må følgende områder settes høyt på dagsordenen: psykiatrien, kreftomsorgen, behandling av kronisk syke og innhold og kvalitet i eldreomsorgen. Vi vil også at helsepolitikken i større grad skal fokusere på forebyggende og rehabiliterende helsearbeid og legge til rette for at den enkelte skal kunne ta bedre ansvar, under god veiledning og rådgiving av profesjonelle helseutøvere. Psykiatrisatsingen må videreføres, og fremdeles har vi store utfordringer både i kommuner og helseforetak. Behandlingskjeden i psykiatrien er preget av lite sammenheng. Hele komiteen uttrykker bekymring for den manglende koordineringen. Jeg mener vi bør ha større fokus på det psykiske helsearbeidet i kommunene, ikke minst er dette viktig med tanke på forebygging og ettervern. Det er derfor gledelig at hele komiteen har sluttet seg til at departementet følger opp kommunene for å få etablert tverrfaglige psykososiale team. Jeg er spesielt opptatt av tilbudet til barn og unge innen psykiatrien. Nylig leste vi i Dagbladet at mer enn 3 000 barn står på venteliste for behandling, og at 1 av 10 barn rammes av psykiske lidelser. Samtidig ble det påpekt at behandlingstilbudet ikke er tilpasset at rusproblemer og psykiske lidelser ofte henger sammen. Vi ser også at psykiske plager hos barn kan gi seg utslag i somatiske symptomer, som f.eks. smerter ulike steder i kroppen. Denne typen psykosomatiske plager fanges ofte ikke opp. Det er helt avgjørende at barn og unge får rask hjelp. Det må være et mål at ventelister for barn og unge med psykiske lidelser avvikles så fort som overhodet mulig. Barn og unge må også sikres behandlingsplasser på egne institusjoner eller avdelinger for å sikre et trygt og verdig tilbud der de kan omgås personer på sin egen alder og med like sykdomstrekk. Jeg er også opptatt av en annen gruppe barn og unge som ofte ikke ses av det ordinære hjelpeapparatet. Det er barn med psykisk syke foreldre og rusmiddelmisbrukende foreldre. Den forrige regjeringen satte dette på dagsordenen. Barne- og familiedepartementet bestilte to rapporter om hvilke tiltak som finnes og hvilke fagpersoner som arbeider med disse barna, samt hvilken finansiering tiltakene har, og ikke minst hvordan vi kan følge opp disse barna bedre. Den ene rapporten som heter «Tiltak for barn med psykisk syke foreldre», var ferdig før Bondevik II-regjeringen gikk av. Den andre var planlagt ferdig i høst. I forrige regjerings budsjettproposisjon var det avsatt 14 mill. kr på Barne- og familiedepartementets budsjett til tiltak rettet mot barn med rusmiddelmisbrukende foreldre. Vi vet at mange barn som har rusmiddelmisbrukende foreldre, også har foreldre som er psykisk syke. Det er derfor god grunn til å anta at denne satsingen også vil nå barn som har psykisk syke foreldre. Planleggingen for bruken av disse midlene var i god gang mellom Barne- og familiedepartementet og Helse- og omsorgsdepartementet da regjeringen Bondevik gikk av. Jeg regner med og forventer at Stoltenberg-regjeringen følger opp disse tiltakene. En annen gruppe barn og unge som også justiskomiteen har vært opptatt av, er unge, utilregnelige lovbrytere som havner i en gråsone hva gjelder tilgjengelige tiltak. De vurderes for friske til innleggelse i psykiatrien, samtidig kan de ikke idømmes særreaksjon. Jeg er svært fornøyd med at en samlet komite mener det må gis tilbud til denne gruppen, og at tiltak må utvikles i samarbeid mellom helse-, sosial- og justismyndighetene. Helseministeren bes ta kontakt overfor de to andre departementene for å finne aktuelle tiltak. Jeg vil så gå over på et annet viktig tema, eldreomsorgen. Mye har skjedd de siste årene, både på institusjons- og boligsiden, men også når det gjelder det faglige innholdet og forståelsen av alderdommen i seg selv og de ulike sykdommer innenfor geriatrien. Tusenvis av medarbeidere gjør en fantastisk jobb innenfor eldreomsorgen, men de etterlyser muligheter til å få gjøre en enda bedre faglig jobb. Jeg er svært fornøyd med at helseminister Sylvia Brustad vil følge opp forrige regjerings arbeid med å legge fram en stortingsmelding om innhold og kvalitet i pleie- og omsorgstjenesten. Men skal vi lykkes med å få bedre kvalitet i eldreomsorgen, må vi sette inn flere tiltak, og jeg vil nevne noen. Et bedre samarbeid mellom spesialisthelsetjenesten og helsetjenesten i kommunene er helt avgjørende, ikke minst fordi det de senere årene har skjedd betydelige endringer i kommunehelsetjenestens oppgaver og ansvar. Pasienter som tidligere ble behandlet i sykehus, finner vi i dag i sykehjem eller hjemme med hjelp fra hjemmesykepleien. Dette har selvsagt gitt nye og større behov for personell med høy kompetanse innenfor medisin og sykepleie i kommunehelsetjenesten. Både Legeforeningen og Sykepleierforbundet påpeker dette sterkt. Når den nye regjeringen har varslet 10 000 nye årsverk i pleie- og omsorgstjenesten innen utgangen av 2009, er dette selvsagt svært positivt. Men det er helt avgjørende at disse «nye hendene» er profesjonelle medarbeidere med omfattende helsefaglig kompetanse. Pasienter som utskrives stadig tidligere fra sykehus, pasienter som får poliklinisk behandling, pasienter med sammensatte sykdomsbilder og pasienter i terminalfasen, må kunne kjenne seg trygg på at kommunehelsetjenesten har den nødvendige faglige kompetansen. Jeg snakker her om de sykeste syke, ikke om dem som har behov for og klarer seg med hjelp til praktiske gjøremål i hjemmet og trenger sosialt samvær. Hver eneste dag oppstår det akutte pasientproblemer både i sykehjem og i hjemmesykepleien, som krever faglig kyndige vurderinger, raske avgjørelser og riktige tiltak. I slike situasjoner må de sykeste syke og deres pårørende kjenne seg trygge. KS har også vært svært opptatt av dette den senere tid. Dette tilsier et større behov enn noen gang før for samarbeid mellom spesialisthelsetjenesten og kommunehelsetjenesten. Jeg vil henvise til Wisløff-utvalgets rapport, NOU 2005:3 som heter «Fra stykkevis til helt», som ble overlevert på oppdrag fra den forrige regjering i februar i år. NOU-en har vært på en omfattende høring, og er nå i Helse- og omsorgsdepartementet til oppfølging. Den inneholder en rekke gode og konkrete tiltak om samarbeid og samordning mellom første- og andrelinjetjenesten. Utvalget påpeker også behovet for styrking av det medisinsk-faglige tilbudet i sykehjem, og sier noe om hvordan kommunene på en bedre måte kan utnytte helsepersonell, både fastlegene og privatpraktiserende helsepersonell med avtaler. Jeg regner med og forventer at helseministeren følger opp utvalgets forslag og de mange gode høringene som nå foreligger. Flertallsmerknaden i komiteen sier også noe om dette. Helt til sist vil jeg uttrykke behovet for økt oppmerksomhet også mot kronisk syke pasientgrupper. Det er knyttet store forventninger til den framtidige planen for rehabilitering og habilitering fra en rekke organisasjoner og enkeltpersoner. Det var egentlig ganske forbausende hvor mange organisasjoner som under høringen i helse- og omsorgskomiteen var opptatt av dette og uttrykte store forventninger. Kristelig Folkeparti vil engasjere seg sterkt i helsepolitikken med et klart mål om å bidra til å skape bedre helse og livskvalitet for den enkelte.