Jeg registrerer at utenriksministeren er uenig med Fremskrittspartiet i forhold til direktorat, og det tror jeg vi kan leve godt med. Men måten utenriksministeren velger å brodere ut dette på, vet jeg ikke om denne debatten virkelig er tjent med, og det er sikkert ting som kanskje ikke burde vært sagt. Utenriksministeren sier at det utenrikspolitiske skjæringspunktet når det gjelder denne saken går, som så ofte før, ved Høyre–sentrum og Arbeiderpartiet, og utenriksministeren gjør således et poeng av å distansere seg fra Fremskrittspartiet. Vår dissens når det gjelder spørsmålet om urfolk, har vært oppe. Er det på andre områder ved utenrikspolitikkens innhold at utenriksministeren føler at Fremskrittspartiet har satt seg på sidelinjen, og hvor det er behov for å advare mot Fremskrittspartiet?