Også jeg vil slutte meg til dem som har gitt honnør til interpellanten for å ha tatt opp en så viktig sak som den vi diskuterer i dag. Norge har vært og er fortsatt en maritim stormakt. Med beskjedne en tusendel av verdens befolkning og en hundredel av den globale handel har vi i dag kontroll over nærmere en tidel av verdens samlede handelstonnasje. Norge er en av verdens største skipsfartsnasjoner, med sterke og til dels dominerende posisjoner innen et bredt spekter av øvrige maritime virksomheter. Som interpellanten påpeker, har Norge lange maritime tradisjoner. Maritime næringer sysselsetter nærmere 100 000 mennesker og skaper store verdier. Vi kontrollerer også verdens nest største offshoreflåte, og som andre har vært inne på, er det stor ordretilgang til norske verft – kontraheringer for 24 milliarder kr så langt i år og ordrebøker som i sum gir over 50 milliarder kr. Dette er en skarp kontrast til prognosene som forelå for fire–fem år tilbake, da det var mange innen næringen som spådde den en dyster framtid. Men takket være høykompetanse, takket være omstillingsevne, sterke næringsclustere og satsing på forskning og innovasjon som den sentrale plattformen har en lyktes i å snu den negative trenden som var for en tid tilbake. Store endringer i det globale handelsmønsteret, vekst i verdensøkonomien og stadig behov for en omfattende oppgradering og fornying av verdensflåten vil også i årene framover skape betydelige muligheter for økt verdiskaping og sysselsetting innen norsk maritim virksomhet – det være seg både til sjøs og på land. Dette gir seg ikke minst utslag i mange arbeidsplasser, i kompetanseøkning i distriktene og i ulike fylker, ikke minst langs kysten. Samtidig er det en økt etterspørsel etter maritim kompetanse og et økt marked for rederiene og de maritime bedriftene. Samtidig viser vårt hjemlige maritime miljø tegn til noe jeg oppfatter som negativt, nemlig at sentrale aktører lokaliserer ny og eksisterende virksomhet til utlandet. Dette innebærer at det maritime miljøet og veksten i verdiskaping og arbeidsplasser er i ferd med å forskyves mot utlandet. Danmark er i ferd med å bli Nordens maritime hovedsete, og et utall norske bedrifter er nå til stede i Singapore. Den kanskje viktigste næringspolitiske utfordringen vi som nasjon står overfor, vil være å redusere oljeavhengigheten i tiden som kommer, kompensere for det på sikt ventede bortfall av aktiviteter i olje- og gassektoren, og skape en bredere og mer variert base for verdiskaping i den konkurranseutsatte del av næringslivet. Det er ingen tvil om at det maritime miljøet kan yte store og viktige bidrag i den prosessen. Det skyldes den kunnskapen og den kompetansen som ligger der. Fra myndighetenes side er det i den forbindelse viktig å tilrettelegge for forskning og ordninger som gjør at en stimulerer til forskning og utvikling. Den gode posisjonen vi har, må aktivt bevares, den må forsterkes og utvikles. Da kommer vi ikke utenom det å ha en lønnsom næringsvirksomhet. Alle som driver næringsvirksomhet, er avhengig av rammebetingelser – at de er forutsigbare, og at de er stabile. Min konklusjon er at det er en del nødvendigheter som må være på plass hvis vi skal ha en forventet, ønsket utvikling innen denne sektoren, nemlig en stabil, forutsigbar og positiv skatte- og næringspolitikk, et slagkraftig kunnskapsmiljø, en offensiv satsing på forskning og en videre satsing der vi er best: på høyteknologi og miljøvennlige løsninger. Statsråden nevnte her i stad at mye har forandret seg etter regjeringsskiftet når det gjelder den maritime næringen. I den forbindelse må jeg si(presidenten klubber) at jeg er helt enig med representanten Gullvåg, som sier at denne næringen også er veldig avhengig av andre ting(presidenten klubber) enn av hvilken regjering som styrer landet. (presidenten klubber) (presidenten klubber)