Det var knyttet stor spenning til forvaltningsplanen som Stortinget behandler i dag. Mange spådde at det ville bli umulig for Regjeringen å komme fram til en omforent løsning i denne store og krevende saken. De tok feil. Regjeringen har kommet fram til et godt kompromiss og en balansert løsning. Noen hadde ønske om større tempo med hensyn til petroleumsaktivitet, mens andre ønsket mest mulig vern. I dag vedtar Stortinget en plan med en god balanse mellom nettopp disse hensyn. Forvaltningsplanen dreier seg om hvordan vi skal forvalte våre viktigste naturressurser i nord, det vil bl.a. si olje, gass og fisk, og hvordan gjøre det i et langsiktig perspektiv. Formålet med forvaltningsplanen er å legge til rette for verdiskaping, samtidig som man sikrer miljøet og ressursene på en forsvarlig måte. For å få til dette er påvirkningene fra petroleumsvirksomhet, sjøtransport og fiskerier sett i sammenheng. Det er min oppfatning at denne planen legger grunnlaget for ny verdiskaping og mange nye arbeidsplasser langs kysten basert på god miljøteknologi, strenge krav til næringsvirksomhet og tett overvåking. Den helhetlige forvaltningsplanen veier fiskeriinteressene, energiinteressene og miljøhensynene i nord på en god måte. Det blir petroleumsaktivitet i store og viktige områder i Barentshavet utenfor Finnmark og utenfor det sørlige Nordland. Viktige felt som Snøhvit og Goliat skal videreutvikles. Alle områder med gitte lete- og utvinningskonsesjoner, inkludert 19. konsesjonsrunde, skal fortsatt ha petroleumsvirksomhet. Oljeindustrien får nå forutsigbare rammer å forholde seg til. Dette vil gi grunnlag for økt verdiskaping og sysselsetting i hele landsdelen. Ingen havområder blir varig vernet mot petroleumsaktivitet, men de spesielt sårbare områdene utenfor kysten av Lofoten, Vesterålen og Troms åpnes ikke for petroleumsaktivitet i inneværende stortingsperiode. Nå skal det gjennomføres flere undersøkelser, geologiske og seismiske undersøkelser, i disse områdene for å styrke kunnskapsgrunnlaget. Nordland VII og Troms II er altså ikke stengt for aktivitet for all framtid, men vi erkjenner at dette er områder vi må vite mer om før vi går videre og tar nye steg. Mulig framtidig olje- og gassvirksomhet her må gjennomføres i trygg sameksistens med fiskeriene. Klarer vi ikke det, mislykkes vi. Mer kunnskap vil styrke grunnlaget for framtidige beslutninger. Regjeringens forvaltningsplan gjør at Norge kan fortsette å vise vei i utviklingen av fiskeri- og energiindustri til havs. Forvaltningsplanen er en milepæl i forvaltningen av naturressursene i norske havområder. Planen legger til rette for videre utvikling av fiskerinæringen i samspill med andre næringer, og vektlegger fiskerinæringens store betydning for verdiskaping og sysselsetting for landsdelen i nord, men også for landet for øvrig. I Nord-Norge bygger vi bosettingen og sysselsettingen på naturressurser – på fiskeri, havbruk, turisme og tradisjonell industri. Det skal vi fortsette med, men gjennom økt petroleumsaktivitet får vi også nye muligheter til verdiskaping og sysselsetting. Det trenger landsdelen. La meg avslutte med å løfte fram et litt bredere arktisk perspektiv i dagens debatt. Klimautviklingen er en gjennomgripende faktor i nordområdene, og vil i et langsiktig perspektiv være av stor betydning for liv og aktivitet i nordområdene. Den store klimarapporten, også kjent som ACIA-rapporten, ble lansert på et arktisk ministermøte i november 2004. Over 300 forskere arbeidet sammen med urbefolkningen i Arktis for å samle tilgjengelig materiale for klimautviklingen i Arktis. Resultatene er presentert i en rapport som er alarmerende på mange områder, og som i stor grad har vært med på å prege klimadebatten i mange arktiske land. Det er viktig at vi i Norge støtter opp om det videre arbeidet på dette feltet, bl.a. med videre overvåking av klimaet i Arktis samt å spre den kunnskapen vi allerede har, til befolkningen. Fra høsten overtar Norge formannskapet i Arktisk Råd. Det gir oss en god mulighet til å fokusere på disse utfordringene. De arktiske land må forberede seg på de endringer som vi vet vil komme. Stigende temperatur vil endre vilkårene for næringsvirksomhet både på land og til havs, og dermed også påvirke menneskenes levekår. Som jeg tidligere har sagt, er den helhetlige forvaltningsplanen en nyvinning. Her går Norge foran. Et langsiktig mål for samarbeidet i nordområdene må være en helhetlig forvaltningsplan som omfatter hele Barentshavet, ikke bare norsk side.