La meg først si at jeg er glad for at det nå ser ut til å være bred politisk enighet om at opplæring for voksne er viktig både for den enkelte og for samfunnet, og at opplæring i grunnleggende ferdigheter vurderes som helt sentralt for videre læring og deltakelse i arbeids- og samfunnslivet. Det er jeg meget godt tilfreds med. I svar til komiteen den 15. desember 2005 pekte jeg på at retten til grunnskole, slik den er utformet i opplæringsloven, gjelder alle som trenger slik opplæring, at opplæringen skal tilpasses den voksne med hensyn til omfang, lengde og tidspunkt for undervisning, og at retten til grunnleggende lese- og skriveopplæring dekkes av loven. I svaret påpekte jeg også at retten til grunnskoleopplæring for voksne ikke har fungert som forventet, men at dette må løses på andre måter enn ved å iverksette en spesifikk rettighet, slik som representantene Solberg, Eriksen og Gundersen bad om i Dokument nr. 8:10, som er til behandling i dag. I opplæringsloven § 4A-1 heter det: «Dei som er over opplæringspliktig alder, og som treng grunnskoleopplæring, har rett til slik opplæring, så langt dei ikkje har rett til vidaregåande opplæring i § 3-1. Retten til opplæring omfattar til vanleg dei faga ein treng for å få vitnemål for fullført grunnskoleopplæring for vaksne. Opplæringa kan tilpassast behovet til den enkelte. Opplæringa og undervisningsmateriellet er gratis.» Loven omfatter altså helt klart alle som har behov for grunnskoleopplæring, så noen ny rett vil neppe avhjelpe det at ordningen ikke fungerer tilfredsstillende i dag. Dette har også komiteen sagt i sitt utkast til innstilling, og det pekes også på at retten først og fremst handler om økte ressurser. Komiteen sier at Regjeringens økte bevilgninger til kommunesektoren vil kunne gi kommunene «bedre muligheter til å ivareta voksnes rett til grunnskoleopplæring». I tillegg vil jeg trekke fram at det på inneværende års budsjett er etablert et program for økt basiskompetanse til voksne i arbeidslivet. Over Kap. 257 er det bevilget 24,5 mill. kr til dette programmet i inneværende år. Målet med programmet er at flere voksne skal skaffe seg den basiskompetansen som er nødvendig for å mestre krav og omstilling i arbeids- og samfunnsliv. Programmet er rettet både mot arbeidssøkere og mot personer som er i arbeid, men som står i fare for å falle ut på grunn av manglende grunnleggende ferdigheter. Opplæringen skal kobles tett opp mot arbeidslivet, nettopp fordi vi vil prøve ut en ordning med økonomisk støtte til opplæring når arbeidslivet benyttes som læringsarena i stedet for skolen. Forskning viser at målgruppen er langt mer motivert for opplæring som er knyttet til deres egen livssituasjon, og som de ser konkret nytte av. Slik opplæring gir også bedre læringsutbytte. I programmet står det at det skal legges vekt på utviklingsarbeid og opplæring i grunnleggende ferdigheter som lesing, skriving, regning og digital kompetanse. Tiltak som øker læringsmotivasjonen, vil også bli prioritert. Basiskompetansen er en del av grunnopplæringen og er av Regjeringen fastsatt som et uttrykk for den generelle, grunnleggende ferdigheten som skal være med på å sikre arbeidstakeres og arbeidssøkeres omstillings- og arbeidsevne. Erfaringene med det nye programmet vil vi ta med oss i videre utvikling av opplæring for voksne med lave kvalifikasjoner. Jeg har større tro på at slike tiltak, sammen med en styrket kommuneøkonomi, informasjon om den enkeltes rettigheter og bevisstgjøring av kommunens plikt til å gi grunnskoleopplæring også for voksne, vil føre til en reell forbedring av ordningene. I den stortingsmeldingen om utdanning som verktøy for sosial utjevning som skal legges fram til høsten, vil situasjonen for de voksne bli et tema. Her vil vi komme mer konkret inn på ordninger og tiltak for å bedre det som ikke fungerer godt nok i dag. Jeg forstod på representanten Gundersen at han etterlyste hva Regjeringen da ville gjøre. La meg bare bekrefte det som er kommet fram, at vi ønsker å legge fram en stortingsmelding om utdanning som et verktøy for sosial utjevning, der voksnes rettigheter selvfølgelig vil være et helt sentralt element. La meg også si at jeg er glad for at Høyre i dag har tatt opp dette spørsmålet, og at vi kan få anledning til en debatt her i stortingssalen om det. Men som representanten Reikvam helt forbilledlig gav uttrykk for, er jo dette et helt nytt standpunkt fra Høyres side. Jeg har i tolv år her i Stortinget vært med og prøvd å få til voksnes rettigheter, og det kan tidligere utdanningsminister Lilletun – som jeg ser står bak i rotunden – bekrefte, for han var utdanningsminister den gangen Kompetansereformen ble lagt fram. Vi hadde store problemer med å få Høyre til å forstå hvor viktig det var at voksnes rettigheter skulle lovfestes og bli en del av den alminnelige utdanningspolitikken. Vi har i mange år fått til forbedringer på dette feltet, og realkompetansereformen var ett viktig skritt, der voksne mennesker uten formell kompetanse kunne dokumentere sin egen kompetanse. Svært mange av disse var voksne kvinner, som i dag har kommet inn i et høyskolestudium for å bli enten førskolelærere eller lærere eller få andre yrker som vårt samfunn har bruk for. Det er et resultat av en anerkjennelse av voksnes kunnskap som før ikke var anerkjent, fordi de ikke hadde papirer på at de kunne noe. Dette er et resultat av et bredt forlik her i Stortinget, som Kristelig Folkeparti og utdanningsminister Lilletun den gang var med på. Vi var også en del av dette forliket. Høyre var ikke med på det. Men jeg er glad for at man i dag, etter så mange år, har kommet til at det er klokt å anerkjenne voksnes kompetanse og rettigheter.