Marit Arnstad var av en eller annen grunn opptatt av Fremskrittspartiet. Det var kanskje på tide at hun oppdaget at i den sak som er til behandling her, går Senterpartiet og Fremskrittspartiet smukt hånd i hånd. De formulerer seg på samme måte og er opptatt av de samme problemstillinger. Jeg har ikke ønsket å sette noe punktum for debatten om økonomistyring i Forsvaret, selvsagt ikke. Jeg har ønsket å sette et punktum for det sidesporet som alliansen Fremskrittspartiet, Senterpartiet og SV har kjørt denne debatten inn på, og som Riksrevisjonen har tillatt seg å peke på er et sidespor. Derfor synes jeg det er underlig at disse tre partiene gjør som damen i folkeeventyret: De insisterer på å klippe, klippe, til tross for at Stortingets eget kontrollorgan egentlig allerede har satt punktum for den debatten. Marit Arnstad formulerte seg nå betydelig mer moderat da hun satte søkelyset på de fire år som denne regjeringen har hatt ansvaret for forsvarspolitikken. Det setter jeg pris på. Samtidig finner jeg grunn til å understreke at denne regjering aldeles ikke har noe å skamme seg over når det gjelder forsvarspolitikken i denne fireårsperiode. De problemene som er oppstått i tilknytning til økonomistyring i en ekstremt krevende omstillingsfase, en omstilling som er langt mer omfattende enn det noen offentlig etat i Norge noensinne har gjennomgått, er reelle problemer. Dem tar vi på alvor. Riksrevisjonen har pekt på at det fremdeles er nødvendig med forbedringer. Når det gjelder prosessen, og når det gjelder det norske forsvarets evne til å løse sine oppgaver, står vi i dag langt bedre rustet enn det vi gjorde for fire år siden. Det er vel det dette huset burde interessere seg for. Stortingets ansvar er tross alt å bidra til at Kongen, dvs. regjeringen, kan løse de oppgaver Kongen etter Grunnloven er pålagt når det gjelder å ivareta norsk sikkerhets- og utenrikspolitikk.