Årets trontale bekrefter at landet endelig har fått en handlekraftig og målrettet regjering, en regjering som tror på verdier som rettferdighet og fellesskap, en regjering som tror på at Norge er mulighetenes samfunn. Vi er privilegerte i Norge, vi har høy sosial kapital og er et av verdens beste velferdssamfunn. Vi har lange demokratiske tradisjoner, et høyt utdanningsnivå, og vårt mål bør være å gi alle mennesker i landet mulighet «til å utvikle sine evner og leve gode og meningsfylte liv», slik statsministeren vår sier. Om noen dager, den 17. oktober, er det verdens internasjonale fattigdomsdag. I fjor fikk landet en ny Stoltenberg-regjering på denne dagen. Jeg tror ikke det var tilfeldig. Både trontalen og Soria Moria-erklæringen vitner om politisk vilje og gode ambisjoner om å avskaffe den offentlige fattigdommen, som dessverre vokser i Norge. Det er uforståelig at et land som Norge, som alle andre misunner den rike velferden, har bostedsløse, minoriteter som står uten arbeid, funksjonshemmede som ikke blir inkludert i arbeidslivet, og unge mennesker som får rusproblemer. Spesielt storbyene har fått disse negative fenomenene. Jeg merker meg derfor med glede at Regjeringen varsler en handlingsplan mot fattigdom og en handlingsplan for inkludering. Man viser at man endelig tør å ta storbypolitikk på alvor og erkjenner at byene faktisk har spesielle utfordringer. Landets hovedstad har blitt en spennende og multikulturell by. Det er her forutsetningen for inkludering av minoritetene har størst potensial. Vi vet at de blir utestengt på arbeidsmarkedet, på boligmarkedet, og at levekårsforskjellene mellom minoritet og majoritet er urettferdig store. Jeg er optimist, og jeg har tro på en vellykket integrering når Regjeringen fremmer konkret politikk. Men det flerkulturelle samfunnet utfordrer oss også på grunnleggende menneskerettigheter og verdispørsmål. Solidaritet og frihet er kompromissløse verdier i Norge, som vi må verne om på det sterkeste. Og det skal gjelde alle, uansett religiøs eller sosial bakgrunn. Vi har fått høre om unge mennesker som blir fratatt retten til å ta egne valg, om tvangsekteskap, æresdrap, krisesentre i byene som er overfylt av minoritetskvinner, barn som forsvinner fra skolebenken, vold i hjemmene, kvinner som er på flukt fra sine egne, som må bytte identitet og frykter for sitt eget liv. Disse ungdommene og kvinnene kan vi ikke svikte. De trenger støtte og omsorg. Jeg håper derfor at Regjeringen kommer med effektive og treffsikre tiltak som kan bekjempe at barn og kvinner blir utsatt for ondskapsfulle ukulturer og brutale overgrep. I byene har også kriminalitetsbekjempelse blitt en gedigen utfordring. Økende prostitusjon, at det er lett å få tak i våpen, og gjengkriminalitet er eksempler på faktorer som gjør at mange dessverre ikke føler seg trygge. Vi har tradisjon i Norge for å være veldig gode på sosial trygghet i verdens rikeste velferdssamfunn. La oss også bli gode på sivil trygghet. Trontalen illustrerer at Regjeringen fører en resolutt politikk i kampen mot kriminalitet. Ofrenes stilling skal styrkes, og man ønsker å gjøre noe med fengslene og soningskøene. Det er lovende. Jeg må si jeg er imponert over at man her kommer med konkrete ting man har lyst til å endre på. Det vil være veldig positive endringer for bybildet i landet. Det er godt at byene nå kan få den plass de fortjener i norsk politikk.