Aller først til representanten Hagens innlegg nå: Mitt brev av 26. februar – som jeg har vært inne på i innlegget mitt, så jeg skal ikke bruke så mye tid på det – inneholder ikke direkte sitat fra forliket. Jeg tror det bør behandles som en brevtekst fra meg, hvor jeg beskriver det. Men jeg har gitt uttrykk for hva jeg legger i det, og jeg registrerer også at representanten Hagen er fornøyd med det. Så reiser representanten Høybråten to essensielle spørsmål i anledning saken, som selvfølgelig er en hovedutfordring. Begge spørsmålene henger sammen. For det første: Hvordan kunne dette skje? Og: Hva er vår erfaring i forhold til spørsmålet om hvorvidt dette er en enkeltstående sak, eller om det er en kultur? Jeg må si at det er vanskelig å gi noen analyse i forhold til hvordan slike saker kan skje. Men jeg er av den oppfatning at det som er essensielt i denne typen saker, er å få ned saksbehandlingstiden. Når saker blir liggende, på ethvert nivå, ser vi at risikoen for saksbehandlingsfeil også øker, av mange forskjellige grunner. Nå har jeg selv som forsvarer – før jeg havnet i politikken – erfaring med å skulle se på nettopp straffesaker med et kritisk blikk, og jeg må si at denne typen saker, av et slikt omfang og med en slik alvorlighet, ser vi heldigvis svært sjelden. I så måte har vi en politi- og en påtalemyndighet, og også et domstolsvesen, som i de fleste saker opptrer svært ryddig, hvor man har en grundig og god saksbehandling. Vi ser det også i de sakene hvor man faktisk tar ut tiltale, hvor man får dom, og hvor domstolene på mange måter kontrollerer det arbeidet som politiet har gjort, at domfellelsesprosenten i Norge er rimelig høy. Det er en indikator på at vi her ikke står overfor et kulturproblem i forhold til politi og påtalemyndighet. Så er det spennende spørsmålet, og det viktige spørsmålet, som jeg også var inne på i mitt innlegg, følgende: Hvordan kan vi i større grad bidra til at dette faktisk ikke skjer igjen? Og hvordan vil vi følge det opp? Jeg har lyst til å nevne noen punkter som jeg syns er viktige i forhold til dette. For det første mener jeg at politi og påtalemyndighet, det offentlige og staten tjener mye på å være rausere, raskere og mer imøtekommende når man faktisk oppdager feil, slik at man i mye større grad tar lærdom av det ved å gjøre det man bl.a. har gjort i denne saken, å vise vilje til å inngå forlik. Det tror jeg er viktig. Jeg nevnte i mitt innlegg at jeg har tatt opp dette ved en rekke anledninger, både med Politidirektøren, med Riksadvokaten og med andre aktører ute i strafferettspleien, og det vil jeg fortsette med. Så minner jeg om at vi nylig har etablert et helt nytt særskilt etterforskningsorgan for politisaker. En av intensjonene med dette organet var nettopp å styrke den kritiske tilnærmingen til politiets arbeid. Organet skal være uavhengig, og det skal fokusere på at politiet må håndtere saker korrekt. Jeg tror det er i ferd med å skje. Vi er i ferd med å få den effekten. Jeg mener også at den klagesaksbehandlingen som departementet nå har initiert, og som allerede, slik jeg har fått opplyst, startet i januar, internt i politiet, vil få effekt for de saker som representanten Hagen var inne på, hvor man ikke kan konstatere straffbarhet, men hvor det er nødvendig å klage på bakgrunn av uakseptabel adferd eller etterforskning fra politiets side. Så er det min mening at hvis vi virkelig ønsker at slike saker ikke skal komme i framtiden, er det avgjort viktig at vi får ned saksbehandlingstiden i strafferettspleien, som jeg var inne på i stad. Der vil Regjeringa komme tilbake til Stortinget, i løpet av nær framtid – det er min intensjon å komme før sommeren – med en tiltakspakke for å sikre raskere straffesaksbehandling. Det gjelder tiltak i forhold til både politi og påtalemyndighet, og ikke minst i forhold til domstolene. I den sammenheng er det også viktig at vi sikrer det arbeidet som norsk politi nå er i ferd med å gjøre, å bygge ned de restansene man har i politiet, altså gamle saker. Det er man godt i gang med. Man var godt i gang med det under den forrige regjeringen, og det arbeidet fortsetter. Vi har vært inne på spørsmålet om utdanning og Politihøgskolens situasjon i vår kontakt med Politihøgskolen og det arbeidet som skal gjøres i forhold til å utvikle Politihøgskolen. Både med hensyn til pensumplaner og innhold vil jo dette være sentralt. Vi mener også at i forhold til regelutforming når det gjelder spørsmål om en generell tilnærming til bl.a. politiets metodeutvikling, er det avgjørende at vi også har med oss at vi setter personvern og rettssikkerhet i høysetet. Det er jeg glad for at Stortinget i stor grad har vært enig i når man nettopp har utvidet metodebruken i forhold til de mer inngrepne metodene. Der hvor skade eller feilbruk av metoder kan ramme svært hardt, har man vært opptatt av både det personvernsmessige og det rettssikkerhetsmessige og bl.a. krevd mer bruk av domstolene og mer bruk av domstolskontroll ved politiets inngrepne metoder. Det er en linje Regjeringa vil fortsette også i framtida: i større grad å bruke domstolene for å kontrollere det arbeidet som faktisk gjøres. Med det bidrar vi også til et punkt som jeg syns er viktig, nemlig å gjøre systemet mer transparent, altså mer gjennomsynlig, slik at man faktisk har mulighet til å oppdage slike saker også i de tilfellene hvor de som rammes, har mindre ressurser og ikke orker å kjøre en slik sak som den Stortinget bl.a. behandler i dag, gjøre systemet mer gjennomsynlig, slik at man faktisk har mulighet til å kontrollere. Det gjelder også spørsmål om dokumentinnsyn og spørsmålet om å få innsyn i det som er relevant materiale i etterforskningen. Jeg tror det er avgjørende hvis vi skal avdekke denne type feil og andre lignende feil, at man også sikrer at innsynsreglene er gode nok, i tillegg til å ta de andre hensyn som gjelder i strafferettspleien, det å kunne verne f.eks. kilder og vitner. Det siste jeg har lyst til å nevne, er at jeg tror at det er viktig for å unngå denne typen saker at vi sikrer at forsvarerbistand kommer inn på et tidlig tidspunkt, og at det gis rom for forsvarerne til å drive det arbeidet som nettopp kan bidra til å avdekke denne type arbeid. Dette var ingen uttømmende oversikt over tiltak, men det er noen av de tiltakene som Regjeringa er obs på, og som vi vil fremme forslag om. Vi utelukker heller ikke at det vil komme flere.