Innbyggerne i Norge har krav på et velferdstilbud som er av god kvalitet, og som er tilgjengelig for alle. Et likeverdig tilbud og reell valgmulighet sikres best når oppgavene løses i fellesskap og i offentlig regi. Det er viktig at enkeltmenneskets behov skal stå i sentrum både når det gjelder innholdet i og organiseringen av velferdstilbudene. Vi må ha som mål å løse fellesskapsoppgavene så effektivt som mulig uten at det går ut over kvaliteten på tjenestene. Vi vil fornye offentlig sektor på en slik måte at vi får mer velferd og mindre administrasjon. Samtidig skal vi ha mer lokal frihet og mindre detaljstyring. God kommuneøkonomi og en sterk offentlig sektor er en forutsetning for å klare dette, ikke konkurranseutsetting og privatisering, som vi har sett gjentatte forsøk på fra høyresiden de siste årene. Vi må også innrette tilbudet etter brukernes ønske. Skal vi klare det og klare å levere kvalitet, må de som skal utføre tjenesten, tas med på råd og inkluderes. Derfor skal fornyelsesprosesser gjennomføres i tett dialog og samarbeid med de ansatte og deres organisasjoner. Vi står foran en av de største reformer i offentlig sektor gjennom etablering av den nye arbeids- og velferdsstaten. Arbeid og velferd er nært knyttet til hverandre. Å få flere i arbeid og færre på trygd er et grunnleggende virkemiddel for å møte behovet for arbeidskraft og for å finansiere velferdsstaten. Deltakelse i arbeidslivet er også den beste garantien mot sosiale forskjeller og for enkeltmenneskets egenverdi og livskvalitet. Arbeids- og velferdsforvaltningen skaper ikke arbeidsplasser, men kan legge til rette for at den enkelte skal kunne fungere i arbeidslivet. Antallet personer på attføring og uføretrygd har økt kraftig de siste årene. Dette er sløsing med menneskelige ressurser når vi vet at mange av dem kunne delta i arbeidslivet dersom det ble bedre tilrettelagt. Vi har vel alle hørt mange eksempler på at folk er blitt kasteballer mellom offentlige instanser, uten at de har fått den hjelpen de burde fått. Vi vet også at mange brukere har sammensatte tjenestebehov, og det er viktig at hver enkelt blir møtt med respekt, og at behovene til hver enkelt bruker i større grad skal styre hvilke tilbud som skal gis. De ansatte er altså vår viktigste ressurs for å gjøre offentlig sektor enda bedre. Derfor må de være medspillere i utviklings- og fornyelsesarbeidet. Gjennom inkludering og opplæring må vi sikre at det til enhver tid er kvalifisert bemanning som skal sørge for at tilbudet som gis, samsvarer med mottakers behov. Det er ikke slik, som mange påstår, at offentlig sektor har stått stille. Det har skjedd store omstillinger i mange deler av offentlig sektor de siste årene – f.eks. på sykehusene og i politiet, bare for å nevne noe. Det er ingen uenighet i den norske politiske debatten om at offentlig sektor må videreutvikles for å levere riktige tjenester og gode tjenester. Men det er kraftig uenighet om hva som bør være fokus og tyngdepunkt i fornyelsen. For Arbeiderpartiet handler ikke fornyelse og modernisering om å la markedet styre, for det er faktisk det mest gammeldagse som finnes. Jeg er veldig glad for at vi nå har en regjering som vil arbeide for å få et reelt inkluderende arbeidsliv, og som vil gjennomføre en rekke tiltak for å sette ledige raskere ut i arbeid og aktivitet.