Med denne stortingsmeldingen har Regjeringen bommet stygt i satsen og lander, kanskje ikke så overraskende, på kulen. Fra Høyres side mener vi Regjeringen har lukket øynene for den kriminelle virkelighet vi står overfor når det gjelder de tyngste lovbryterne under 18 år. Derfor har Regjeringen kommet i skade for å dosere feil medisin. Det er oppsiktsvekkende at sentrale justisinstanser innenfor politiet ikke har fått meldingen til høring. Det kan også virke som om Regjeringen har overkjørt barnevernet. Feilmedisinering er ingen spøk, og jeg er derfor svært skuffet over den manglende vilje regjeringspartiene har vist til å gå dypere inn i prinsipielle spørsmål og fremskaffe et bedre beslutningsgrunnlag for Stortinget. Helt konkret betyr dette at Stortinget i dag skal ta stilling til sentrale prinsipper knyttet til straffegjennomføring for unge lovbrytere uten at dette er grundig utredet på forhånd. Tvert imot har Regjeringen i denne saken benyttet seg av den bakvendte metode: stortingsbehandling først og offentlig utvalg etterpå. Det er en samlet opposisjon som har reagert sterkt på at denne saken skal trykkes igjennom på Stortinget uten at de motforestillingene opposisjonen har hatt, er blitt tilfredsstillende besvart fra departementet. Det bør bekymre både justisministeren og barne- og likestillingsministeren at den faginstansen Regjeringen vil overføre ansvar til, føler seg totalt uforberedt i forhold til den nye oppgaven Regjeringen vil pålegge barnevernet. Den viktige prinsipielle debatten om hvordan dette vil påvirke barnevernets legitimitet og dets opprinnelige funksjon hopper stortingsmeldingen utrolig nok bukk over. I Høyre er vi redd for at denne uelegante framgangsmåten vil bidra til to ting. For det første: Regjeringen tvinger gjennom en løsning med barnevernet som straffegjennomfører, mot barnevernets vilje. Det er ikke noe godt utgangspunkt verken for de barna dette angår, eller for de andre barna barnevernet primært skal ha omsorg for. Meldingen tier i hjel at kriminalomsorgen faktisk kan være et godt alternativ til barnevernet, og justisministeren legger opp til et utvalgsarbeid der dette blir et ikke-tema, dessverre. For det andre: Løsningen med barnevernet mangler legitimitet i deler av justissektoren, og jeg konstaterer at politiets erfaring og kompetanse er tillagt vekt. Jeg kan heller ikke se at kriminalomsorgen har omfavnet den foreslåtte uthulingen av prinsippet om etatens ansvar for straffegjennomføring i Norge ved at 15–18-åringer skal sortere under barnevernet i framtiden. På ett punkt ser det imidlertid ut til at regjeringspartiene vil ta til vettet. Ikke uventet har politiet advart kraftig mot Regjeringens forslag om et absolutt forbud mot å pågripe og fengsle 15-åringer. I likhet med Høyre tolker man også dette som en snikinnføring av en ny kriminell lavalder, og som en bagatellisering av at det også i den aldersgruppen finnes svært farlige barn i Norge som det er nødvendig å beskytte samfunnet effektivt mot. På dette punktet oppfattet jeg at Regjeringen får beskjed også fra sine egne, om å snu. Høyre er tilfreds om det forslaget kan skrinlegges. Men Regjeringens snuoperasjon burde ikke stoppet der, når hovedforslaget i meldingen har falt på steingrunn hos dem Regjeringen mener skal gjøre jobben i framtiden. Jeg har forresten merket meg at barne- og likestillingsministeren har vært helt taus når barnevernet har ropt om hjelp fordi de ikke mestrer unge lovbrytere de i dag har fått ansvaret for. Det samme gjelder justisministeren. Han har vært like taus. Høyre mener det er både merkelig og litt skremmende at Regjeringen utpeker barnevernet til å gjøre mer av det de i dag sier de ikke mestrer. Det er vanskelig å skjønne hva det er med denne saken som har slik hast at det ikke var mulig å gjennomføre det omtalte utredningsarbeidet i forkant av Regjeringens stortingsmelding. Justisministeren har presentert en løsning som henger delvis i løse luften, og det er etter Høyres mening alvorlig at man peker på barnevernet samtidig som fagorganisasjonen for barnevernspedagoger gir uttrykk for at barnevernet verken har kapasitet eller kompetanse – eller et lovverk tilpasset oppfølging av unge lovbrytere som kvalifiserer til streng straff som varetekt og fengsel. Regjeringen – og meldingen – får enda en stygg ripe i lakken når barnevernsansatte etterlyser en prinsipiell tilnærming til den dobbeltrolleproblematikken barnevernet nå styres rett inn i. Også forholdet til de andre barna innenfor barnevernet opptar de barnevernsansatte. La det ikke herske noen tvil om at Høyre støtter at Norge skal følge opp bestemmelsene i FNs barnekonvensjon. Men selv om FNs barnekonvensjon legger føringer, har konvensjonen ikke noen fasit når det gjelder unge lovbrytere og straff. Vi skal legge til grunn barnets beste, men må ikke det da også gjelde alle barns beste, ikke bare det kriminelle barnet? Det bekymrer meg og Høyre at de rød-grønne partiene i arbeidet med denne stortingsmeldingen så ensidig har gått i forsvar for justisministeren og forslaget om barnevernet som varetekts- og fengselssurrogat, uten at det er sannsynliggjort at barnevernet har kapasitet og kompetanse til å påta seg oppgaven. Spørsmålet fra Høyre om de soningsmessige begrensninger som ligger i at en kriminell ungdom kan sjekke ut av barnevernet ved fylte 18 år, står fortsatt ubesvart. Justisministeren har ikke klargjort hvordan soning utover 18 års alder skal kunne skje i regi av barnevernet, om den dømte ikke samtykker i fortsatt opphold. Med bakgrunn i dette vil Høyre på nytt etterlyse svar på hvorfor kriminalomsorgen ikke er blitt vurdert som et alternativ til barnevernet som straffegjennomfører. Adgangen til å velge andre løsninger enn fengsel er fullt til stede allerede, og i motsetning til barnevernsloven gir straffegjennomføringsloven den fleksibilitet som kreves for å kunne ta særlige hensyn når lovbryterne er under 18 år. Dessuten er det ingen motsetning mellom at kriminalomsorgen beholder ansvaret for straffegjennomføringen, og at barnevernsfaglig kompetanse trekkes inn i utforming og gjennomføring av et tilpasset soningsopplegg. Med bakgrunn i dette har Høyre konkludert med at kriminalomsorgen bør sitte i førersetet når det gjelder 15–18-åringer som skal sone, også når dette skjer ved bruk av surrogat. Høyre er helt innforstått med at vi ikke har et stort antall barn mellom 15 og 18 år i fengsel i Norge. Desto større grunn er det kanskje til å reflektere over hvor grov den kriminaliteten er som de har gjort seg skyldig i når retten ikke finner annen utvei enn å idømme fengsel eller politiet mener det er helt nødvendig å varetektsfengsle. Norge har en human kriminalpolitikk, og i forhold til barn skal og må lista for fengsling ligge høyt. Like fullt er det viktigere enn noen gang å sette tydelige og tidlige grenser for å motvirke normoppløsning. Vi må framfor alt unngå at barn blir attraktive ofre for organiserte kriminelle som «leier» dem inn og presser dem til å begå alvorlig kriminalitet. Høyre er enig i at det er behov for å utvikle mer differensierte soningstilbud, gi gode rehabiliteringstilbud og gi kriminelle en ny sjanse etter soning. Målet er bedre individuelt tilpasset soning, men målet er også at soningen skal fylle sin funksjon som straff. Den preventive virkningen skal og må ivaretas. Her må vi også lytte til kriminalomsorgen, som vet hvor skoen trykker. Lytte skal vi også gjøre når det gjelder erfaringene med bøtelegging som vanligste reaksjonsmåte overfor ungdom innblandet i narkotikasaker. Når kriminalomsorgen bl.a. i Nordland kan vise til at bøter virker direkte kriminalitetsdrivende, fordi nye bøter gjøres opp med nye lovbrudd, er det åpenbart at reaksjonen ikke virker etter hensikten. Dette er et forhold justisministeren raskt bør gripe fatt i. Høyre foreslo i sitt alternative statsbudsjett en særskilt oppfølging av unge lovbrytere. Skal vi lykkes i å stoppe en kriminell karriere, må vi gripe tidlig inn, iverksette tett oppfølging og tilby skreddersydde behandlingsopplegg også i forhold til narkotika og rus. Høyre mener dessuten at unge lovbrytere bør ha rett – og plikt – til å ha en mentor som kan støtte og følge dem gjennom soning og behandling og i den utfordrende tiden etter, når man skal etablere et nytt liv på rett side av loven. Ny sjanse innebærer også at unge lovbrytere som ikke har gjort seg skyldig i den groveste kriminaliteten, og som bryter ut av dette livet, bør få en sjanse til å legge denne fortiden helt bak seg. Jeg viser til innstillingen og tar opp forslag nr. 2, fra Høyre, der vi ber om at det offentlige utvalget som skal utrede dagens tema videre, også vurderer muligheten for at unge lovbrytere kan få en sjanse til å starte voksenlivet med helt blanke ark. Jeg er mildt sagt både overrasket og skuffet over at regjeringspartiene ikke vil støtte forslaget. Denne stortingsmeldingen konsentrerer seg om gruppen 15–18 år. Det var bestillingen fra Stortinget. Men det er en realitet at også barn langt yngre enn 15 år og under den kriminelle lavalder begår til dels alvorlig kriminalitet. Det er viktig at samfunnet også evner å sette tydelige grenser og reagerer overfor disse. Høyre mener derfor Stortinget må komme tilbake til hvordan vi skal utvikle gode strategier for å stoppe også de aller yngste som dessverre skeier ut med kriminalitet. I denne sammenhengen er det et must at politiet har ressurser til å kunne prioritere forebygging og gjøre en mer målrettet innsats for barn som beveger seg på gal side av loven. I så måte har vi jo en utfordring etter det oppslaget som var på Kveldsnytt i går kveld.