Det er prisverdig at representanten Holten Hjemdal tar opp avfallsdebatten. Det har kommet mange fine og generelle ønsker, forhåpninger og tanker om fornuftig bruk av avfall som det ikke er vanskelig å dele. Men det første som slo meg da jeg hørte at denne debatten skulle opp, var at det var rart at Kristelig Folkeparti ikke løste dette da de selv satt i regjering de siste fire årene, og sågar to og et halvt år før det. De hadde til og med miljøvernministeren de to siste årene, og da hadde de rikelig med anledninger til å løse veldig mye av det som representanten Holten Hjemdal nå etterlyser fra den nåværende regjeringen. Men nå har jo statsråd Bjørnøy sagt at det var ingenting igjen i skuffen etter at Knut Arild Hareide gikk av, så det er mulig at en må begynne fra scratch på dette området. Det får gjerne statsråd Bjørnøy kommentere. Når det gjelder et deponiforbud og framskynding av dette, er det en nobel målsetting, men det viktigste er at vi får en avfallspolitikk som fungerer, ikke at den iverksettes raskest mulig. Hvis forbudet framskyndes til 1. januar 2008, kan vi f.eks. være sikre på at vi får et regelverk som folk overholder, og at vi ikke bare får en villveststemning i en del grisgrendte strøk der de ikke har andre alternativer enn å dumpe avfall i naturen fordi deponiene er stengt? Eller vil vi få mye mer eksport av dette avfallet til Sverige fordi det ikke fins alternativer bygd opp i Norge? Hvordan skal vi f.eks. løse problemet med avfall i disse grisgrendte strøkene når en ikke får deponere der? Vil man bygge opp forbrenningsanlegg alle steder, eller vil vi f.eks. få en veldig stor transport av søppel over lange avstander for å kunne nyttiggjøre seg dette til gjenvinning eller forbrenning i de områdene? I mange av de kommunene jeg har reist i, er det et faktum at en skal lete ganske lenge før en finner bygningsmasser som er store nok til å kunne utnytte den varmen som kommer fra søppelforbrenning. Det er vel ikke noe poeng å forbrenne søppel bare for å fyre for kråkene? Jeg vil derimot, som jeg sa, være konstruktiv og avvente Regjeringens arbeid i denne saken. En stortingsmelding om dette ville være veldig bra, for da får en sett ting i sammenheng. Jeg satser på at det kommer realistiske framstillinger over kostnader og ikke minst tidsdimensjoner, slik at vi får en avfallspolitikk som fungerer helhetlig. Jeg håper ambisjonene omgjøres til gode, gjennomførbare tiltak. La meg illustrere dette med en liten bekymring: På Jæren er det et gjenvinningsanlegg som inntil nylig har tatt imot vinduer med PCB. Dette gjorde de faktisk så godt at de fikk muntlig skryt av fylkesmannens miljøavdeling da den var på besøk. Men i ettertid kom fylkesmannen på at det skal jo et eget rom til for å behandle disse PCB-vinduene. Det hadde ikke denne gjenvinningsstasjonen, og dermed ble den nektet videre mottak av PCB-vinduer. Konsekvensen er, ifølge de som ferdes mye på Jæren, at nå brennes disse vinduene der, fordi det er altfor langt å kjøre til en annen gjenvinningsstasjon og levere dem der. Gode hensikter i lovverket slår altså i hjel de praktiske konsekvensene. En liten tilleggsopplysning i akkurat denne saken er at gjenvinningsstasjonen sågar hadde søkt om å få utvidet sin bygningsmasse, men det ble trenert av kommunen. Så det er ikke bare lett for dem som driver med miljøvennlig avfallshåndtering heller. Det håper jeg at man tar hensyn til. Helt til slutt, for å vise at opposisjonen står samlet: Jeg ble grepet av kulturinnslaget til representanten Holten Hjemdal og ble også utfordret fra bakerste benk av SV. For å vise at Fremskrittspartiet også er et kulturparti, skulle vi egentlig hatt med Kampen Janitsjar her, og så kunne jeg spilt en feiende marsj dedisert til norske renholdsarbeidere. Jeg fikk dessverre så kort varsel at jeg ikke engang fikk med meg min egen klarinett. Men jeg har skrevet et lite dikt som følger opp Holten Hjemdals oppfordring om ikke å kaste søppel i strandsonen. Det er så enkelt som følgende: Roser er røde, både store og små. Kast ei søppel på bølgen blå.