Hvis jeg skal få begynne der representanten Syversen avsluttet: Jeg har også merket meg uttalelsene fra finansministeren via hennes statssekretær om at det kan være aktuelt å bruke mindre enn 4 pst. i en periode. Jeg tror vi kanskje er i en situasjon hvor økonomien nå er så overopphetet og går så fort, og en presser realinteressene så hardt i dette landet at det kan være nødvendig å ha en enda strammere finanspolitikk. Vi avventer selvsagt statsbudsjettforslaget for 2007 for å se om dette allerede da blir realiteter. Uansett vil det bli en fantastisk krevende politisk situasjon for Regjeringen å skulle måtte gjøre det som er nødvendig for landet, samtidig som man skal ta noen riktige skritt opp igjen mot Soria Moria. Jeg håper uansett at Regjeringen vil tenke langsiktig og prioritere det som er den nødvendige økonomiske politikken i stort, framfor å måtte innfri en del løfter – selv om det sikkert blir vanskelig å møte opposisjonen på det punktet når det må gjøres. Men det er altså en regjerings og en finansministers lodd i livet å gjøre det som er nødvendig å gjøre. Ellers syns jeg det blir en ganske meningsløs debatt å diskutere hvorvidt sentralbanksjefen tilhører folk flest eller ikke. Sentralbanksjefen har sin jobb å gjøre, og jeg tror vi alle har stor tillit til at den jobben utføres, og ikke bør være en del av den løpende debatten i Stortinget. Det var for øvrig både en nyttig og viktig høring som finanskomiteen hadde med sentralbanksjefen. Det som synes å være ganske tydelig på det sentralbanksjefen varsler, og det som synes å være opplest og vedtatt, er at vi nå på grunn av utviklingen i norsk økonomi, konjunktursituasjon og mange forhold står foran en periode med renteoppgang. Jeg tror ikke vi skal drive for mye politisk polemikk på det grunnlaget at renta kommer til å øke noe, men jeg tror vi skal være veldig våkne for å si at det ligger nok innenfor politikernes handlingsrom og ansvar hvor fort og hvor langt renta kommer til å øke. Det er et viktig område som ikke minst Stortingets finanspolitikere må følge framover. Jeg mener f.eks. at hvis man ensidig skulle omsette til praktisk økonomisk politikk gjennom framtidige budsjetter det som var valgkampretorikken om mer fellesskap og mindre skattelette, ville det isolert sett kunne bidra til høyere rente enn det en mer balansert utvikling på dette området ville ha gjort, ganske enkelt ut fra det forhold at penger til kommunene gir mer press i økonomien enn penger brukt på andre områder. Det har jo også finansministeren selv bekreftet i brev til komiteen. Jeg syns også det er et poeng å understreke det som kom fram i høringen med finanskomiteen, hvor det ble antydet at så mye som 15 pst. av husholdningene i dette landet står i en veldig krevende situasjon for å klare sine forpliktelser hvis renta skulle øke framover. Det legger et særlig ansvar på hele Stortinget i å bidra til – ut fra en fordelingspolitikk, ut fra hensynet til dem som trenger det mest i samfunnet – at renta ikke må øke mer enn det den bør gjøre i en situasjon hvor den tilsynelatende skal gå opp. Det er viktig å føre en stram politikk og holde igjen på mange fellesskapsoppgaver. Men kanskje enda viktigere er det å løse fellesoppgavene på en smartere måte med litt mindre bidrag til press i økonomien for å løse de offentlige fellesskapsoppgavene på en måte som kan rydde plass i økonomien til annen aktivitet, og som dermed gjør at vi ikke kan få det samme presset på renta. Da minner jeg om forhold som handler om konkurranse på viktige områder – la private utføre oppgaver på en mer effektiv måte, slik vi har opplevd på mange områder, noe denne regjeringen synes å ville reversere. Det rydder mindre plass i økonomien til å løse oppgavene på en bedre måte, og legger dermed mindre press på renta. Så er det alltid slik at når vi får en debatt mellom Fremskrittspartiet og resten av partiene i denne salen, blir det en debatt om handlingsregelen. For det første har jeg faktisk ikke opplevd noen som ser på handlingsregelen som en helt absolutt størrelse. Det viser de siste årene. Det er brukt noe mer enn 4 pst. i en periode fordi økonomien tålte det og hadde plass til det. Vi kan kanskje nå stå overfor en periode hvor det kan være nødvendig å bruke noe mindre. Uansett er det nok slik at økonomien synes å virke slik at den tåler mer ved at kapasitetsgrensen er flyttet på. Det har noe med tilgangen på arbeidskraft ut og inn av landet å gjøre. Vi ser det på polske håndverkere som farer rundt i sine biler i denne byen og andre plasser. Vi ser det på hvordan import fra Kina gjør at ting blir utført for oss på en mer effektiv måte enn tidligere. Det er en viktig del av den langsiktige utviklingen som er viktig for et land som Norge, som ønsker å bedre velferden sin ved å bruke oljepenger – og det gjør vi i stor monn.