Det er et godt, gammelt norsk ordtak som sier at jo flere kokker, desto mer søl. Jeg har ingen ekspertise når det gjelder det som foregår på et skolekjøkken, men når det gjelder det politiske skolekjøkken, holder i hvert fall ordtaket helt åpenbart stikk. Problemet med den måten saken er behandlet på, og som har resultert i at man sannsynligvis får vedtatt et forslag som er svært forkjellig fra det forslaget som ble innlevert fra Sosialistisk Venstreparti, er jo at de partiene som har stilt seg bak det endelige produkt, som er et åpent utredningspålegg til Regjeringen, har vidt forskjellig oppfatning av hva det er de er med på her i Stortinget i dag. Og det illustrerer et annet problem: Vi begynte denne arbeidsuken i Stortinget med å behandle makt- og demokratiutredningen, der man snakker om forvitringen i det norske politiske system og den svekkede tillit velgerne har til oss som fatter beslutninger på Stortinget. Jeg synes denne saken er nok et eksempel på hvorfor det er slik, uttrykt gjennom de partiene som har vært mest aktive i å markedsføre en stor reform. Nå skal det innføres skolemat, sa Lena Jensen gjentatte ganger. Jeg husker et stykke tilbake i forrige årtusen, og så langt mitt minne rekker i hvert fall, har det alltid vært skolemat som den selvfølgeligste sak i norsk skole. Men på denne måten fører man jo velgerne systematisk bak lyset. Man skaper forventninger som man ikke har dekning for, og som man ikke følger opp med forpliktende vedtak i Stortinget. Da er det ikke rart at stadig flere velgere sier at det ikke er noe man kan stole på i det som markedsføres av de politiske partiene. Derfor må jeg si jeg er svært glad for at det er noen partier som i denne saken holder sin sti ren, og som markerer at de ikke vil stå ansvarlig for de forventninger som nå er skapt, og som kommer til å påføre oss nok en tillitskrise i forholdet mellom Stortinget og velgerne i dette landet.