Jeg har full respekt for at representanten Sponheim har behov for å tegne et veldig positivt bilde av resultatene etter den forrige regjeringen. Jeg tror likevel det er behov for å nyansere det bildet. Arbeidsledigheten var betydelig høyere enn da regjeringen tiltrådte, sysselsettingsveksten var klart lavere enn veksten i befolkningen, vi så en betydelig utstøting fra arbeidslivet, og vi så manglende engasjement i forhold til utviklingen på viktige områder. Jeg er for så vidt glad for at representanten Sponheim er tilfreds, men fasiten på det er i alle fall at det norske folk ikke var tilfreds, noe som også er bakgrunnen for at det kom en ny regjering. Så merket jeg meg at representanten Flåtten viser til den stramme finanspolitikken som ble ført av den forrige regjeringen. Arbeiderpartiet er i hovedsak enig i hovedrammene for den økonomiske politikken som var når det gjelder totaltallene, men en må ikke prøve å framstille det som at finanspolitikken fra 2001 og senere var strammere enn den finanspolitikken som ble ført tidligere. Da må jeg be representanten Flåtten om å gå nærmere inn i materialet. Jeg skal ikke kommentere mye i forhold til representanten Fredriksen, men bare minne om at bortfallet av 1 000 arbeidsplasser i fiskeindustrien i Finnmark skjedde fra 2002 til 2003, da Fremskrittspartiet, etter representanten Hagesæters utsagn, hadde «ei hand på rattet». Regjeringen og Fremskrittspartiet løftet som kjent ikke en finger for å møte det. Så til slutt til denne diskusjonen om rente. Det er altså slik at Norges Bank utøver pengepolitikken. Under behandlingen av denne saken har finanskomiteen spurt den som står ansvarlig for utøvelsen av pengepolitikken, om hva som vil være virkningen av den type pengebruk som Fremskrittspartiet legger til grunn. Svaret er som finansministeren sa, klinkende klart: Det vil bli en betydelig økt rente, det vil bli et betydelig kostnadspress, og det vil være en valutakursheving. Dette vil ha konsekvenser både for norsk næringsliv og for husholdningene. Det som bekymrer meg, er hvis Fremskrittspartiet går rundt og tror, faktisk går rundt og tror og ikke bare gir inntrykk av, at deres politikk ikke skulle ha disse virkningene. Det ville være enda mer alvorlig. Det som er åpenbart for tilnærmet alle andre observatører og alle økonomer som følger denne debatten, er at virkningen av en slik politikk ville være alvorlig. Derfor vil det være behov for at Fremskrittspartiet tar innover seg den type innsigelser, snarere enn bare å vifte dem til side og si at det er uvesentlig. Det man spiller med, er – jeg gjentar – titusenvis av hus og hjem og titusenvis av arbeidsplasser. Det burde man ha et ansvar i forhold til.