Til det første spørsmålet: Jeg tror ikke det er noen som har problemer med å finne ut av hva vårt alternative budsjettforslag går ut på. Hvis man leser tabellen, og hvis man hørte på den presentasjonen jeg gav av hovedtallene, tror jeg ikke det er noe problem å finne ut av. Når det gjelder det andre spørsmålet, er mitt svar at vår tilnærming til dette er pragmatisk, nemlig: Hva gavner brukerne best? Det er ikke et spørsmål om tilbyderen har den ene eller den annen status, offentlig eller privat. Det anser vi som helt uinteressant. Det grunnleggende premiss er at det er det offentlige som er forpliktet til å dekke nødvendig helsehjelp for alle i dette land, uavhengig av deres økonomi. Om det offentlige dekker den ved å kjøpe tjenesten fra en privat institusjon eller fra en offentlig institusjon, er helt underordnet. Men vi har dokumentert gjennom ganske omfattende tallmateriale at dersom man kjøper opptrening/rehabilitering hos private tilbydere, koster det ca. fjerdeparten av hva det koster dersom offentlige institusjoner skal levere den samme tjenesten, Og hvis fire pasienter får et tilbud istedenfor én pasient, går jeg ut ifra at vi kan være enige om at det er fornuftig.