Etter representanten Ketil Solvik-Olsens innlegg er det faktisk ikke så mye mer å tilføye enn å sette et utropstegn. Jeg kan slutte meg til både de vurderingene og dessverre de karakteristikkene som representanten kom med. Forrige dagen fikk jeg et spørsmål på et politisk møte om hva den rød-grønne regjeringen har foretatt seg på det energipolitiske området. Jeg måtte tenke meg ganske grundig om for å komme på om det var noe. Det var to ting, måtte jeg svare. Det ene var at de «skrapet» de grønne sertifikatene, som de var meget utålmodige i forhold til da de selv var i opposisjon. Og så var det at man har gått inn for særnorske rensekrav når det gjelder gasskraft, som da vil forsinke gasskraften, og som Regjeringen ikke er villig til å avklare om de vil betale hele tilleggsregningen for, slik at vi risikerer at vi forsterker den ubalansen som nå er i kraftmarkedet. Det synes jeg er en ganske tøff bedømmelse, men det er dessverre en riktig bedømmelse av det som har skjedd på energiområdet det halve året de rød-grønne har sittet i regjering. Når det gjelder de grønne sertifikatene, er det som er mest beklagelig med den situasjonen som nå er oppstått, at det venter utrolig mange prosjekter ute som er gryteklare til å settes i gang, med minikraftverk, mikrokraftverk, småkraftverk, sol, vind og ikke minst bioenergi – f.eks. ved å ta i bruk den enorme ressursen vi har med trær i Norge. Det er faktisk slik at skogen legger på seg dobbelt så mye som vi tar ut av den i året. I Sverige har man greid å utnytte denne ressursen på en helt annen måte. Alt dette ligger nå i påvente av at Regjeringen greier å komme opp med et system og et opplegg som er minst like godt som de grønne sertifikatene. Ta bare Midt-Norge: Der står man overfor en beslutningskrise når det gjelder energi. Det er ingen strømkrise foreløpig. Men det kan bli en strømkrise hvis ikke Regjeringen i løpet av våren greier å komme med et godt opplegg når det gjelder fornybar energi, og snarest varsler at Statoil kan sette i gang på Tjeldbergodden uten å stille de særnorske kravene – en rensefri periode, som olje- og energiministeren har vært inne på. Da kan det stå klart i 2009. I 2009 kan man få tilført 6 TWh fra dette anlegget. Men i Midt-Norge er det slik at bare Nord-Trøndelag E-verk har over 3 TWh med fornybar energi som de venter med å sette i gang. Jeg hadde en samtale med direktøren der for ikke lenge siden. Han sa at nå er vi klare til å sette spaden i jorda og komme i gang med fornybare prosjekter, men Regjeringen lar vente på seg. Olje- og energiministeren har uttalt at når man «skrapet» de grønne sertifikatene – etter at statsministeren også etter min mening gav en fordreid fremstilling i Stortinget av prisen for kundene – så skulle en komme med et nytt system meget raskt, før påske. Så var det like etter påske. Riktignok var påsken sen i år, men nå er det i slutten av mai, og Regjeringen har ikke kommet frem med noe. Hva skjer da? Jo, mange fornybarprosjekter venter. De venter og venter, og ubalansen i det norske markedet blir bare verre og verre. Energinasjonen Norge importerer nå 9 TWh på årlig basis. Bare det med fornybare prosjekter rundt omkring kunne ha dekt dette, hvis Regjeringen hadde kommet på banen her. Etter å ha sittet fire år i Stortinget, både som miljøvernminister og som næringsminister, og hørt på de sterke utfallene som kom fra politikere fra regjeringspartiene når det gjaldt dette med grønne sertifikater – vi la tross alt frem et lovforslag, vi var i forhandlinger – må jeg si jeg synes det er ganske utrolig at man nå ikke har fått til noe her. Jeg synes også det viser at det er en regjering som ikke greier å koordinere seg, og som preges av interne diskusjoner om dette, som da forsinker det som er gode fornybare prosjekter. Men det blir spennende å se hva olje- og energiministeren har å komme med i dag, og få en avklaring på når dette skal fremmes, og hva det inneholder.