Da Einar Gerhardsen ble spurt om hva han syntes var viktigst av alt det han hadde oppnådd, svarte han at det måtte være at arbeidsfolk ikke lenger trengte å stå med lua i handa. De hadde fått sjølrespekt. Arbeiderbevegelsens historie handler om nettopp dette: Alle nordmenn skal ha lik rett til sjøl å kunne strekke seg etter sine mål, realisere sitt potensial og virkeliggjøre sine drømmer for framtiden. Sjølrespekten kommer til hver enkelt når de føler omsorg, trygghet, og når de føler det er bruk for dem. Når vi i Norge har sørget for lovfestet rett til grunnskole og videregående utdanning, er det også fordi det er et viktig ledd i den såkalte allmenndannelsen. Vi kan egentlig si at det tar omtrent 13 år å få integrert ungdom i samfunnet. Det samme skal våre nye landsmenn klare på mye kortere tid, og det med et ønske om både å ta del i samfunnet og samtidig holde på sin identitet. Integrering er etter hvert blitt et velbrukt ord. Men når vi snakker om integrering, må vi huske at det handler om en politikk for nordmenn, ikke bare for de andre. Sosiologen Hirschi har utviklet en generell teori om årsaker til kriminalitet og marginalitet. I hans perspektiv er lovbrudd et resultat av manglende integrasjon eller band til samfunnet. Han peker ut fire underområder: tilknytning til foreldre og andre lovlydige voksne personerom den enkelte har tydelige ambisjoner og framtidsplanerdeltaking og engasjementholdninger og moral, altså oppslutning om samfunnets sentrale verdier Nå er det nettopp kommet en fersk NOVA-rapport, basert bl.a. på disse momentene. Konklusjonen i rapporten er langt på vei at tilbøyelighet til kriminalitet ikke nødvendigvis kan forklares ut fra hvor ungdom kommer fra, men snarere i hvor stor grad de er en del av samfunnet. I sitt Nobel-foredrag lørdag siterte prisvinner Mohamed ElBaradei fra Shakespeare, og her snakker han nok om hver enkelt av menneskeslekten: «Hvis dere stikker oss, blør vi da ikke? Hvis dere kiler oss, ler vi da ikke? Hvis dere forgifter oss, dør vi da ikke? Og hvis dere krenker oss, skal vi da ikke ta hevn?» Vi er vel alle i bunn og grunn ganske like når det gjelder reaksjonsmønster. Hvis man har behov for å snakke om innvandrerungdom som en gruppe i denne sammenhengen, er det mer riktig å si at de både er mer lovlydige, og de er mer kriminelle. De er en sammensatt gruppe på samme måte som etnisk norske ungdommer. Kriminalitet har ingen farge. Vi ønsker derfor ikke å ha én måte å behandle kriminell innvandrerungdom på og en annen måte for etnisk norske. Vi skal slå hardt ned på all kriminalitet. Men skal vi lykkes, er det viktig å se på årsakene til kriminalitet og ikke bare gjerningene. Det er ingen kunst å finne mangler ved det norske samfunn. Det tror jeg alle er i stand til. Forskjellen utgjøres imidlertid av de som ikke bare ser symptomene, men som også gjør noe med sjølve årsaken til symptomene. Etter min mening er mange av Fremskrittspartiets forslag og merknader et resultat av at de ser symptomene, men at de ikke bryr seg med å gå lenger og grundigere til verks enn bare å dempe dem. En måte å illustrere forskjellen mellom Fremskrittspartiets og vår politikk på kan være å bruke bildet med de to personene som går langs en elv: Plutselig ser de at det flyter mange barn i elven, og den ene kaster seg ned ved bredden og begynner å redde dem han får tak i. Den andre går videre oppover. Hva er det du gjør? spør den ene. Kom og hjelp meg og plukk dem opp! Men etter at den andre har kommet et stykke oppover, finner han grunnen til at barna har blitt kastet ut i vannet, og får stoppet det. Jeg mener at dette kan være et bilde på at vi bør føre en mer intelligent og effektiv politikk for å inkludere alle innbyggere i vårt samfunn. Den norske arbeidsmann kunne gradvis rette ryggen. Arbeiderpartiet skal igjen gå i bresjen for de svake. Vi skal ta oss på tak for at det ikke skal dukke opp nye grupper som blir stående med lua i handa.