Mange gode prinsipper har vært snakket om i denne sak. Jeg tror kanskje at denne sal også må spørre seg: Hvordan forholder vi oss til instrumentell lovgivning? Vi snakker altså om en trygderegel, en trygderegel som selvsagt må gjelde for alle norske borgere, hva enten de er blonde og blåøyde eller brunøyde og mørke. Vi snakker om en regel som er godt begrunnet som trygderegel. Det trengs ikke noen andre motiver, verken noen skolepolitisk, innvandringspolitisk eller tvangsgiftepolitisk grunn, for å vedta denne bestemmelsen. Den står godt på egne ben. Jeg føler at det er litt viktig å nevne det, fordi mange av innleggene har handlet om helt andre ting, utmerkede og viktige ting, og jeg skal også snakke litt om dem. Men det er altså ikke slik at vi kan begynne å tenke oss at vi skrur sammen en trygdelovgivning fordi det skal tjene alle mulige andre hensyn enn det trygdepolitiske. Tingenes rekkefølge må være i orden, hvis ikke er vi på farlige veier, på meget ville veier, i tenkningen rundt lovgivning. Høyre og jeg synes også at det rettssikkerhetsmessige i dette er viktig. Det henger sammen med at barns rettssikkerhet som sådan er et viktig tema, og vi har få sammenhenger i vårt lovverk og i vår praktiske innretning av samfunnet som, hva skal jeg si, automatisk alarmerer om barns vanskeligheter. Vi har systemer på skolene, selvfølgelig, hvor det skal gis bekymringsmeldinger – det finnes noe. Men jeg tror nok det er viktig å se sammenhengene, se på om man ikke bør gå inn og styrke barns rettssikkerhet, se hvordan dette kan gjøres bedre. Jeg synes Oslo-skolenes tilnærming til dette, hvor fravær fra skole gjør at man ikke bare melder fra til trygdevesenet, men også til politiet og, jeg tror også, til barnevernet, er en god rutine. Den mistenkeliggjør ikke noen, men den gjør at de barn som trenger det, faktisk blir sett, og det er svært, svært viktig. Vi kjenner dessverre mange eksempler på at norske barn flyttes til utlandet. Det gjelder ikke bare innvandrerbarn. Vi kjenner fra forrige stortingsperiode debatter rundt norske barn i Spania, barn som levde under meget vanskelige omstendigheter, hvor det rundt hjelpeapparatet i Spania, norsk hjelpeapparats forhold til Spania og skolemyndighetenes muligheter for å håndtere de forskjellige skoletyper der nede i forhold til skolegang her, sannelig var et sammensurium av vanskeligheter, som jeg ikke er så sikker på om vi kom helt til bunns i. Det er i mine øyne like viktig som de mer innvandringspolitiske temaene som har vært brukt som begrunnelse for det vi nå snakker om. Jeg er også enig i at det å gå på skole i Norge er en viktig integreringsarena, og vi skal arbeide for å styrke det. Slik sett er det en positiv virkning av denne bestemmelsen: Det er åpenbart at når man tar trygden vekk, dukker barna opp igjen. Det tror jeg man har erfaring fra i skolen. Men det er altså ikke den egentlige begrunnelse for at denne regelen vedtas, og det står slik sett – representanten Knudsen var jo inne på det selv – litt i sammenheng med det Dokument nr. 8-forslaget som ble behandlet i Stortinget tidligere i dag, der man altså ville bruke ekteskapslovgivning som et virkemiddel i forhold til tvangsgifte som tema. Det er ikke noe lett spørsmål å forholde seg helt prinsipielt til tvers igjennom, men jeg tror altså det er viktig at man her, for å si det litt folkelig, skiller snørr og barter når man arbeider med lovgivning, slik at man til enhver tid vet hva som er hovedhensynet og grunnlaget for de bestemmelser man slutter seg til. Høyre støtter innstillingen.