Den saken som Stortinget har til behandling i dag, er ikke basert på verdens mest omfattende stortingsmelding. Det må man vel kunne si. SV var også kritiske da den ble lagt fram, i forhold til det ambisjonsnivået vi syntes Regjeringen hadde lagt seg på, og skulle ønsket at det var mye høyere. Men jeg må kunne si når det gjelder denne debatten, at jeg tror Stortinget har tatt et ansvar for å heve perspektivet fra det at mange av oss har diskutert nordområdespørsmål som om det var en del av distriktspolitikken. Nå har Stortinget klart stadfestet at nordområdepolitikken er en del av den nasjonale politikken og en del av våre viktigste nasjonale interesser. Som sådan trenger den mye større politisk interesse fra hele Stortinget. SV har også et ansvar for å få til dette. Vi snakker altså om at Norge forvalter 30 pst. av det samlede land- og sjøterritoriet i Europa, og at vi nå, ved enden av en fireåresperiode, må oppsummere med at utenrikskomiteen har brukt langt mer tid på Irak, Afghanistan og mange andre land i verden, og SV har bidratt til hvert minutt av det. Ingenting av det har vært uinteressant, men jeg tror vi har et ansvar for at vi nå i større grad fokuserer også på nordområdepolitikken. De tre viktigste områdene for norsk utenrikspolitikk er etter SVs oppfatning det som dreier seg om fredsbygging, mulighet til å delta i fredsmekling i ulike konflikter og samle kunnskap om det, nordområdepolitikken og selvfølgelig kampen mot fattigdom. På siden av dette kommer den innsatsen vi i mye større grad trenger å ha overfor Norges interesser i forhold til EU. Men la meg si litt om hvordan SV ser for seg at vi må følge opp dette i praksis, for nå har vi kommet et stykke på vei. En del av diskusjonen har dreid seg om hva slags organisering et slikt økt perspektiv på nordområdene skal ha. Regjeringen har meldt at det er en statssekretær som skal ha hovedansvaret for dette. Egentlig er det veldig uvanlig at Stortinget overhodet blander seg inn i det, eller at Regjeringen melder til Stortinget hvordan man har tenkt å organisere det. Andre har foreslått at man skal ha en egen minister for dette området. Jeg tror at det kan diskuteres flere måter å gjøre dette på, men uansett hvordan man organiserer det, er det når statsministeren og utenriksministeren er de fremste målbærere av dette perspektivet, at vi kan komme noen vei. For på den andre siden, enten det er Russland, USA eller EU, vil det være utenriksministrene og de nasjonale lederne de møter. Derfor er det viktig at dette står på toppen av agendaen både for utenriksministeren og for statsministeren. Jeg forlanger ikke at de ser mot nord både morgen og kveld, men i hvert fall enten morgen eller kveld, i det perspektivet at vi ikke bare skal se utover mot verden, men også nordover mot våre egne viktigste interesser. Det som en satsing selvfølgelig krever, er penger og prioritering. Det som har skjedd i løpet av de senere år, er jo at vår innsats er trappet ned. Jeg regner nå med at alle er enige om at vi skal gå motsatt vei og trappe opp. Stortinget har ikke forpliktet seg til en barentsmilliard, men det ligger nært rundt hjørnet. Neste punkt er det som dreier seg om hva slags virksomhet man skal vektlegge. Det er ikke uten grunn at mange har vært opptatt av at denne meldingen i stor grad har vært en olje- og gassmelding for nord. Det er heller ikke vanskelig å forstå at det framstår som det gigantiske, kapitalkrevende prosjektet i nord. Samtidig mener vi i SV at det er vår jobb å holde opp noen andre perspektiver for utviklingen i nordområdene. For det første vil det være slik at milliardinvesteringer uansett ikke vil dekke det behovet som er for nye arbeidsplasser og ny næringsvirksomhet i nord, uansett om man er for eller imot, må man ha en politikk i tillegg. For det andre skal man ikke valse over det som kan være grønne interesser, ikke bare som vern, men som de mulighetene som finnes i forhold til å utvikle dette videre. Vi har en skatt å forvalte. Det er kunnskaper om Barentshavet som vi ennå ikke har oppdaget, om det samspillet som er mellom fisk og andre deler av naturen. Her vet vi at morgendagens mange næringer også ligger. Vi kan ikke forvalte det på en slik måte at det går tapt. Det dreier seg om kunnskap, om teknologi og om næringsutvikling. Det neste punktet er det som dreier seg om infrastruktur. Det er vesentlig for utviklingen av dette området. Hvis vi hadde fått en jernbane fra Kirkenes til Nikel, hadde det vært en veldig spennende mulighet for videre utvikling. Neste punkt dreier seg om reiseliv. Her har vi en kjempemulighet. Bare helt til slutt: Vi har mye å lære av urbefolkningen i dette området. Her er det tradisjoner for samarbeid på tvers, der majoriteten i Norge har enormt mye å lære. At det er enkelte i salen som ikke føler behov for å lære av noen andre, får de ta på sin kappe.