Når man har sittet og lyttet til regjeringspartienes innlegg i debatten gjennom hele denne dagen og kvelden, må jeg jo si at vi i løpet av ett år i dette landet har beveget oss fra et sant helvete – unnskyld uttrykket, president – som vi åpenbart hadde for ett år siden, til nær himmelriket, som vi nå har fått på ett år med en ny regjering. Jeg synes kanskje at de nye regjeringspartiene skal være litt forsiktige med å ta i bruk så sterke ord og uttrykk som man har gjort i løpet av denne debatten. Her har man snakket om rasering og «katastrofe» – jeg vet altså ikke hva – samtidig som man hyller Regjeringen opp til et nivå som de sikkert fortjener i regjeringspartienes øyne. Men jeg tror kanskje man bør vente til man ser budsjettet i morgen, om vi får noen innfrielse av løfter. Det er ikke slik, som mange av regjeringspartienes representanter har sagt i denne debatten, at velgerne soleklart gav et ja til at den rød-grønne regjeringen skulle dannes – snarere tvert imot. Det var ikke flertall blant velgerne for en rød-grønn regjering, men valgloven sørget for at Norge fikk en rød-grønn regjering. Og med det bakteppet synes jeg man skal være enda mer varsom med hensyn til å skape et inntrykk av at velgerne nå nærmest ligger og trekker pusten i glede over alt det fantastiske denne regjeringen har gjort, for etter meningsmålingene kan man i hvert fall ikke se at velgerne har oppfattet denne regjeringens fortreffelighet ennå. Men kanskje oppdages dette i morgen. Men det mest graverende med hele debatten, synes jeg, er Regjeringens totale mangel på respekt for Stortinget. Det er altså slik at vi har valg hvert fjerde år for at velgerne skal få sagt sitt. Da synes jeg, flertallsregjering eller ikke, at man skal ha respekt for de konstitusjonelle spilleregler som gjelder. Man skal ha respekt for velgerne, og man skal ha respekt for at det er nasjonalforsamlingen som skal informeres. Det er oppsiktsvekkende mange lekkasjer fra dette budsjettet, i tillegg til at vi opplever at en statsråd holder pressekonferanse midt under trontaledebatten om en budsjettsak. Det synes jeg er spesielt! Jeg synes at statsministeren bør ta selvkritikk på dette. Det er ikke bra for oss over tid at det utvikler seg en kultur som fremstår som om nasjonalforsamlingen ikke lenger har noen betydning. Det er vi ikke tjent med! Det er denne sal, og denne sal alene, som vedtar lover i dette landet. Den respekten må komme til syne selv om man har en flertallsregjering. Helt til slutt vil jeg bare si at Fremskrittspartiet kommer til å stemme for forslaget fra Venstre som er omdelt i salen.