St.meld. nr. 29 for 2004-2005, som vi nå debatterer, handler om to forhold: årsakene til merforbruket i forsvarssektoren i 2004tiltak for å hindre at dette skal gjenta seg i framtiden Riksrevisjonen uttaler i Dokument nr. 3:8 for 2004-2005 at de anser merforbruket på ca. 1,15 milliarder kr som kritikkverdig. Kristelig Folkeparti er enig i dette. Det kan ikke aksepteres. I meldingen gis en grundig beskrivelse av årsakene til overskridelsene. Dette er en beskrivelse som samsvarer med de årsaker forsvarssjefen angir i sin årsrapport. Årsaksforklaringene i meldingen baserer seg faktisk på årsaksforklaringene i forsvarssjefens årsrapport. Forsvarssjefen har gjort et grundig arbeid med å finne de faktiske og reelle årsakene til merforbruket. Alle deler av Forsvarets militære organisasjon har gitt innspill til rapporten. Departementet har altså konkludert med at forsvarssjefens årsaksforklaringer er riktige, og har basert seg på dette i stortingsmeldingen. At det er enighet mellom departement og etat om årsakene, bidrar til å underbygge konklusjonene og gir et godt utgangspunkt for det pågående arbeidet med å gjennomføre tiltak. Det påpekes i meldingen at det alt vesentlige av merforbruket har skjedd innenfor Forsvarets logistikkorganisasjon og Hæren. Utilstrekkelig økonomistyring og kontroll er hovedårsak til merforbruket. Riksrevisjonen bemerker at den enkelte enhet i Forsvaret har et selvstendig ansvar for å holde oversikt over enhetens samlede forpliktelser. Kristelig Folkeparti er enig i at det må være slik. Det kan ikke ha vært god nok oppfølging av dette i Hæren og i FLO. Kristelig Folkeparti har også merket seg Riksrevisjonens uttalelse om at det er lagt til rette for en god styringsdialog mellom departementet og Forsvarets militære organisasjon. Når det gjelder spørsmålet om ikke statsråden burde ha grepet inn og forhindret merforbruket, er Kristelig Folkeparti ikke i tvil om sin støtte til statsråden. Forsvaret rapporterte til departementet så sent som 19. desember 2004 at de samlet sett ville gå i balanse. Vi kan derfor ikke se at departementet eller statsråden hadde mulighet til å gripe inn og stoppe merforbruket. Det er imidlertid viktig å merke seg at øvrige deler av Forsvaret hadde bedre oversikt over egne forpliktelser, og at de justerte egen virksomhet, slik at de unngikk merforbruk. Det er også viktig at vi fra Stortinget uttrykker anerkjennelse og merker oss den enorme innsatsen som blir gjort i Forsvaret for å rette opp etter merforbruket, og for å hindre at dette gjentar seg. Jeg er derfor glad for at komiteen i innstillingen gir anerkjennelse til de ansatte i Forsvarsdepartementet, Forsvarsstaben og Forsvarets øvrige administrasjon for den innsats de har gjort det siste halve året for å få til en helt nødvendig kontroll med økonomien og en endret kultur i hele organisasjonen. Den 14. januar 2005 inngikk Hæren en avtale med et kommunikasjonsbyrå om å bistå med granskning av økonomistyringen. Hva utvalget egentlig har bidratt med, er jeg imidlertid usikker på. Det blir bl.a. pekt på mangel på bevissthet rundt økonomi og budsjetter. Nedsettelsen av utvalget er imidlertid ikke helt uproblematisk. Ifølge Dokument nr. 3:8 har Riksrevisjonen avdekket at regelverket for offentlige anskaffelser ikke ble fulgt da kontraktene ble inngått. Anskaffelsene er heller ikke tilstrekkelig dokumentert. Ifølge Riksrevisjonen er kontraktene heller ikke returnert i signert stand. I avtalene framgår heller ikke den økonomiske forpliktelsen for Forsvaret. Ifølge Forsvarsstaben vil den totale forpliktelsen for Forsvaret beløpe seg til om lag 3,5 mill. kr. For å sikre at Forsvaret holder seg innenfor sine budsjettrammer i framtiden må det gjennomføres en rekke tiltak for bedre økonomistyring. Tiltakene må sikre at Forsvaret har de nødvendige redskap for budsjettkontroll, regnskapsførsel og økonomistyring. Det er allerede igangsatt noen strakstiltak, andre strakstiltak er umiddelbart forestående, og noen tiltak er mer langsiktige. Enkelte tiltak gir rask effekt, mens andre må virke over tid før ønskede resultater oppnås. De aller viktigste tiltakene som igangsettes, er tiltak som fokuserer på kostnadskontroll og kompetanseheving. Betydningen av tilstrekkelig kompetanse innen økonomi og administrasjon kan ikke understrekes nok, og det er viktig at dette blir lagt vekt på, også i utdanningsopplegget for alle krigsskolene. Det er iverksatt en tiltakspakke for kompetanseheving innen Forsvarets militære organisasjon. Målet er økt forståelse for de systemer som skal gi bedre oversikt over forpliktelser og prognosebildet. Tiltakspakken består av spesialtilpassede kurs og samlinger for virksomhetskontrollene og sjefen for driftsenhetene i Forsvaret. Det skal her fokuseres spesielt på sjefsansvar, virksomhetskontroll og forståelse for systemet. Ved Forsvarets stabsskole II skal det i løpet av skoleåret gis et fire ukers kurs i forvaltnings- og økonomistyring, og ved etablering av et nytt mastergradsstudium vil det bli tilbudt en fordypningsmodell i virksomhetsstyring. I tillegg til alle disse gode tiltakene mener vi at det bør vurderes å ansette sivilt personell med utdanning og erfaring innen forvaltning, ledelse og økonomi. Når det gjelder salget av Lista, ønsker jeg egentlig ikke å si så mye om det. Som vi alle vet, har kontroll- og konstitusjonskomiteen en egen sak om dette som skal debatteres i denne sal på et senere tidspunkt. Lista hører på ingen måte hjemme i den saken vi nå debatterer. Likevel har altså Arbeiderpartiet brakt Lista-salget inn i forsvarskomiteens behandling av St.meld. nr. 29 om merforbruket på forsvarsbudsjettet i 2004. Kristelig Folkeparti stiller seg naturligvis undrende til dette. Undringen gjelder også de ulike forslag som foreligger rundt omgjøring av salget. Riksrevisjonen setter spørsmålstegn ved salget og kritiserer deler av saksbehandlingen rundt salget. Det gir imidlertid ingen som helst grunn til å rokke ved så grunnleggende forhold og rettigheter som den private eiendomsretten er i ethvert rettssamfunn. Det er mange problematiske elementer ved den prosessen som Arbeiderpartiet her har satt i gang, og som Fremskrittspartiet har fulgt opp. La meg nevne noen: Et eventuelt vedtak om å be Regjeringen sørge for at Lista flystasjon tilbakeføres til staten, kan medføre betydelige kostnader, uten at det er avsatt budsjettmidler til dette. En slik anmodning fra Stortinget, uten kostnadsbegrensninger, vil selvsagt kunne påvirke nåværende eiers eventuelle pristilbud. Lista Lufthavn AS har fortsatt forkjøpsrett til viktige deler av lufthavnen etter at de inngikk avtale om leie og fikk opsjon på eiendommen. Dette skjedde i 1996 og ble godkjent av Forsvarsdepartementet under ledelse av daværende forsvarsminister, Jørgen Kosmo. Denne forkjøpsretten medfører at eiendommen uansett kan ende i privat eie. Dessuten er det slik at dersom staten fortsatt hadde eid Lista flystasjon, er det ikke sikkert at Farsund kommune ville valgt å benytte forkjøpsretten til eiendommen etter de regler som nå er innført. Denne forkjøpsretten gjelder kun kjøp til takst. Etter Kristelig Folkepartis oppfatning er det derfor betydelig risiko, dersom det skulle vise seg mulig å få tilbakeført eiendommen til staten, for at staten kan bli sittende med eiendommen og tilhørende kostnader, fordi det viser seg at kommunen ikke vil overta eiendommen på de betingelser Forsvarsdepartementet har fullmakt til å akseptere. Det burde være helt unødvendig og overflødig å si dette, men slik er det dessverre ikke. Det finnes ikke grunnlag for å foreslå å be «Regjeringen sørge for at Lista flystasjon blir tilbakeført til staten slik at det offentlige får muligheter til å kunne bruke sin forkjøpsrett». Det finnes ikke rasjonelle grunner for det. Dessuten er det svært sannsynlig at et slikt vedtak ikke nødvendigvis lar seg gjennomføre i praksis, da salget er gjennomført og eiendommen nå eies av Lista Flypark AS. Én ting er den private eiendomsretten, en annen ting er de økonomiske konsekvensene som et allerede hardt presset forsvar skal pålegges. Dessuten er det jo slik at kommuners forkjøpsrett til eiendommer ble innført etter at dette salget ble gjennomført, og at Riksrevisjonen ikke uttaler seg sterkere enn at det derfor kan stilles «spørsmål ved om samarbeidet med Farsund kommune er ivaretatt slik Stortinget har forutsatt». Min konklusjon er at jeg stiller meg svært undrende til at oppegående politikere faktisk kan vurdere å gjøre slike vedtak som her er foreslått. Til slutt: Jeg er glad for at de tilbakemeldinger jeg får fra Forsvaret, tilsier at det stadig går framover, og at det stadig går bedre med økonomistyringen. Dette vil Forsvaret om kort tid greie.