Dette er den første internasjonale avtalen som krever at stater må rydde opp etter seg når de bruker klasebomber og andre våpen som resulterer i eksplosive krigsetterlatenskaper. Avtalen er et gjennombrudd i arbeidet med å redusere sivilbefolkningens lidelser. Protokollen forbyr eller setter strenge restriksjoner for bruk av den type våpen som dreper, lemlester og skader sivilbefolkningen lenge etter at en krig er over. Det skal settes inn en rekke tiltak når det gjelder opprydding og hjelp etter at stridshandlingen er over. Det er helt sentralt at protokollen gjelder både interne og internasjonale konflikter. Jeg er også glad for at protokollen er rettslig forpliktende for partene. Jeg vil gi honnør til Regjeringen for å ha vært en aktiv pådriver i forhandlingene for å få så forpliktende internasjonale reguleringer som mulig, selv om avtalen ikke er så omfattende som verken vi eller Regjeringen skulle ønske. Protokollen er et svært viktig tiltak på det humanitære området, men det er bare et første steg på veien. Den forbyr ikke bruken av klaseammunisjon og andre miniammunisjoner mot militære mål i konsentrasjoner av sivile. Det ble ikke enighet om at protokollen skulle gjelde krigsetterlatenskaper fra tidligere konflikter. Jeg er derfor glad for at Regjeringen arbeider videre med å oppnå enighet om nødvendigheten av forebyggende tiltak innen rammen av konvensjonen om inhumane våpen. Det er også positivt at Norge har tatt initiativet til et internasjonalt seminar i Oslo i slutten av denne måneden for å oppnå enighet om arbeidet for å utvikle nye internasjonale forpliktelser på dette området. Norge er antakelig det land i verden som har gått lengst i å innføre nasjonale forbud og restriksjoner på dette området. Det er det blitt lagt merke til internasjonalt. Stortinget har vedtatt at Norge skal arbeide internasjonalt for et forbud mot klasebomber. Regjeringen har tatt initiativ til å få til et slikt forbud, men dessverre er det ingen stater på det nåværende tidspunkt som ønsker dette. Alternative våpen eller ammunisjonstyper blir sagt å ha vel så store negative humanitære konsekvenser. Regjeringen har derfor valgt å arbeide for å regulere og begrense bruken av blindgjengere. Klasebomber er en samlebetegnelse på våpensystemer der en metallbeholder slipper ut mindre bomber fra fly. Disse mindre bombene skal normalt eksplodere når de treffer målet, men mellom 15 og 30 pst. gjør ikke det. De blir liggende igjen som såkalte blindgjengere og kan lett utløses ved flytting, lek eller annen ytre påvirkning. Erfaringer fra Golf-krigen, Kosovo og Afghanistan viser at bruk av klasebomber fører til enorme menneskelige lidelser både under krigshandlinger og lenge etter at krigshandlingene er over. Klasebomber er teknisk sett noe annet enn miner, men de representerer samme humanitære konsekvenser. Det finnes i dag grundig dokumentasjon på at uskyldige sivile drepes og lemlestes av klasebomber. Klasebomber er derfor et særlig problem med hensyn til siviles rett til beskyttelse. Dette har delvis å gjøre med at de brukes i områder der det er vanskelig å skille mellom sivile og militære mål. Ueksploderte klasebomber har samme effekt som landminer ved at de hindrer utvikling og sperrer bruken av store landområder. Det hindrer sivil samfunnsutvikling og økonomisk vekst. At klasebomber sprer seg over store områder, gir et større potensial for å skade og ta livet av sivile. Kamphandlinger kan være avsluttet på noen uker, men klasebomber forblir en trussel i mange år, fordi oppryddingsarbeidet er svært krevende og tar lang tid. Sivilbefolkningen kan ikke ta i bruk jorda om områdene ikke er ryddet. Flyktninger kan ikke vende tilbake, og det er vanskelig å få ut humanitær hjelp. Klasebomber er unøyaktige, i den forstand at de er vanskelige å målrette. Det har også å gjøre med at blindgjengerandelen er svært høy. NATO har anslått at om lag 10 pst., nærmere 30 000, av klasebombene de slapp over Kosovo, ikke gikk av. Norsk Folkehjelp melder om at det i dag blir drept og skadd flere sivile i Nord-Irak enn under krigen. Det meldes også fra sør i Irak om daglige ulykker med miner og ueksplodert ammunisjon. Det er svært tragisk at blindgjengerandelen fra klasebomber ofte ser spennende ut og tiltrekker seg oppmerksomhet særlig fra barn. Vi vet at barn og ungdom er overrepresentert i all tapsstatistikk. Norsk Folkehjelp ser dette igjen i ulykkesrapporter fra Irak. Om man ikke kommer til enighet om et internasjonalt forbud mot klasebomber, bør man arbeide for en pause i bruken, slik Røde Kors forslo i 2000. Cluster Munition Coalition krever stans i all produksjon av, handel med og bruk av klasebomber inntil de humanitære problemene disse medfører, er løst.