Vi behandler i dag lov om endring i barnevernsloven, om opplysningsplikt for krisesentre til barnevernstjenesten. Jeg kommer til å gå litt videre, fordi vi ikke har debattert krisesentre og krisetiltak noe særlig i budsjettdebatten. Vi har hatt en utvikling av vold i hjemmet som bekymrer. Da krisesentrene ble startet opp, trodde vi at bare vi fokuserte på voldsproblematikken, ville den bli borte. Dette er dessverre ikke situasjonen. Krisesentrene er mer nødvendige enn noen gang. Det gjøres et godt og viktig arbeid på krisesentrene rundt i landet, og det viser seg at når kvinner iverksetter frivillige tiltak, så er det nødvendig. Kvinner i dette landet har satt i gang ulike tiltak som har blitt overtatt av det offentlige, som f.eks. helsestasjonene. De som bor på krisesentre i dag, er ofte i en sammensatt og komplisert situasjon. Det kreves mer kompetanse og tilrettelagte sentre som i større grad er tilpasset barn. Jeg er glad for at vi nå har fått på plass en lik øremerket finansiering av krise, incest- og voldtektssentre. Det statlige tilskuddet er på 80 pst. av driftsbudsjettet, og det betinger en kommunal andel på 20 pst. Omleggingen av finansieringsordningen for krisesentre ble iverksatt i budsjettet for 2005, og omleggingen av finansieringsordningen for incestsentre iverksettes nå, fra 1. januar 2006. Private gaver og bidrag holdes utenfor tilskuddsordningen. Omleggingen av finansieringsordningene har vært helt nødvendig for at disse viktige tiltakene skal få en forutsigbar ramme for sin drift. Målet for de statlige tilskuddsordningene til drift av krisetiltak er å hjelpe ofrene, samt å bidra til å redusere omfanget av vold, mishandling og overgrep. Jeg vil understreke viktigheten av kompetanseheving og styrking av samarbeidet mellom sentrene og de lokale hjelpeinstansene, som familievernkontorene og barnevernet. Krisesentrene har nå fått en mer forutsigbar finansiering, og det er viktig at tilbudet til barn på krisesentrene settes i fokus og tilpasses barns behov. Intensjonene med denne lovendringen er at krisesentrene skal melde fra til barnevernet hvis en kvinne flytter med barna sine fra krisesenteret tilbake til voldsutøveren. Et solid flertall av høringsinstansene støtter dette forslaget. Kvinner flytter ofte fra krisesenteret og hjem til overgriper. Dette kan bety at barna kommer til en alvorlig livssituasjon, der de selv kan bli utsatt for vold og overgrep eller være vitne til slike handlinger. Barn som er utsatt for direkte eller indirekte vold, kan få alvorlige skader. Slike situasjoner representerer en alvorlig omsorgssvikt, og barnevernet må få melding slik at de kan gå inn og sikre hjelp og eventuelt sette i gang tiltak for å sikre barnets rettigheter. Jeg er langt på vei enig med Fremskrittspartiet i at det er et dilemma å ta vare på tillitsforholdet mellom bruker og krisesenter, men jeg mener at det å ha en åpenhet rundt meldeplikten, som man har i hele hjelpeapparatet for øvrig, er nødvendig for å ivareta barnets beste. Som jordmor har jeg vært involvert i mange barnevernssaker, og jeg har faktisk aldri opplevd at åpenhet rundt dette har vært et stort problem. Så vil jeg til slutt henvise til den politiske plattformen, framforhandlet på Soria Moria, og til budsjettinnstillingen, hvor det sies at Regjeringen skal lovfeste krisesentertilbudet og styrke tilbudet til incestofrene. Dette er helt nødvendig for at vi skal få et tilbud over hele landet. Vi har i løpet av den fireårsperioden som nå har gått, sett at sentre har blitt lagt ned flere steder i landet på grunn av dårlig kommuneøkonomi. Slik kan vi ikke ha det. Vi er helt nødt til å ha krisesentre på plass rundt omkring i dette landet – også med den begrunnelsen som Fremskrittspartiet var inne på – slik at disse kvinnene og barna blir sett.