Norsk utenrikspolitikk må etter vår mening ta utgangspunkt i samspillet mellom Norges strategiske og økonomiske interesser, respekt for menneskerettigheter og ivaretakelse av norske borgeres interesser, sikkerhet og trygghet, både innenlands og utenlands. En av de viktigste pilarene i utenrikspolitikken er forpliktende internasjonalt samarbeid, som tar sikte på avspenning, varig fred, en friest mulig verdenshandel og respekt for grunnleggende menneskerettigheter. Et ufravikelig fundament i Fremskrittspartiets utenrikspolitikk er viktigheten av gode transatlantiske forbindelser. USA har gjennom mange år vært – og er fortsatt – Norges viktigste allierte. Det er derfor avgjørende at vi innretter vår utenrikspolitikk slik at man ikke svekker dette gode forholdet, men snarere utdyper og styrker det i tiden framover. Fremskrittspartiet ser på det transatlantiske samarbeidet som så viktig at vi også styrker budsjettet til fremme av dette. Det er ikke så store summer, men sett fra vår side et det viktig nå å gi et politisk signal nettopp i den retning. Vi må være helt klare og tydelige på at NATO er et nødvendig og positivt grunnelement i Norges forsvars- og sikkerhetspolitiske plattform. Det er derfor viktig at vi stiller opp i dette viktige samarbeidet når vi blir bedt om det. Det har vært bred politisk enighet om dette gjennom mange år, men Regjeringens handlemåte med hensyn til Sør-Afghanistan slår dessverre sprekker i dette. Uttalelser fra statsministeren sist helg var positive. De gav håp om at Regjeringen hadde tatt til fornuft og ville gjenopprette vår troverdighet som alliansepartner i NATO. Dagens presseoppslag om at man nok en gang har vendt tommelen ned for NATO, er urovekkende. Utenriksministeren hevder i dag at det ikke har kommet noen ny henvendelse, men at man har fått gjentatt den samme henvendelsen. Jeg synes dette virker noe upresist. Jeg hadde faktisk forventet at Regjeringen hadde tatt lærdom av den forrige runden vi hadde, og orientert Stortinget før Stortingets representanter leste om dette i avisen. Om Regjeringen ikke retter fokus mot USA, kan man iallfall trygt hevde at fokuseringen i stadig økende grad rettes mot Sør- og Mellom-Amerika. Regjeringens budsjettforslag innebærer en betydelig økning av bistanden til Latin-Amerika – nesten 62 pst. økning av bistanden til Latin-Amerika, eller tre ganger så stor prosentvis økning som til de andre regionene. Regjeringens omfavnelse av venstreradikale regimer i Latin-Amerika, som viser liten eller ingen respekt for demokratiske spilleregler, ei heller menneskerettigheter, er for meg bortimot ubegripelig. Jeg vil minne om utviklingsministerens redegjørelse i vårsesjonen, som egentlig var en svært god redegjørelse helt til han kom til Regjeringens store satsingsområde, nemlig Latin-Amerika. Dette gjorde dessverre at en god og gjennomarbeidet redegjørelse mistet all troverdighet. Jeg trodde at respekten for menneskerettigheter, demokratiske spilleregler som ytringsfrihet og pressefrihet, måtte ligge til grunn, uansett om det er partipolitiske venner av utviklingsministeren som sitter med makten. Jeg håper derfor at Regjeringen nå tar dette inn over seg og stiller klare krav overfor disse regimer som man nå vil utvikle et samarbeid med. Så et langt sprang fra Latin-Amerika til Svalbard. Vår suverenitet over øygruppen må følges opp av tilstedeværelse og aktivitet i området. Gruvedriften har så langt vært det viktigste næringsgrunnlaget, og myndighetene har tidligere skjønt at man måtte ha særskilte skatter og avgiftsregler for området for nettopp å opprettholde aktiviteten. Stortingsflertallet vedtok for inneværende år å fjerne noen av disse fordelene og øke inntektsskatten fra 8 pst. til 12 pst. Regjeringen har nå åpenbart fått kalde føtter og prøver å bøte på noen av de negative konsekvenser dette medfører, ved å innføre et eget svalbardfradrag. Fra Fremskrittspartiets side kan vi ikke være med på å innføre en slik byråkratisk ordning og vil også i år ta til orde for at skattesatsen tilbakeføres til 8 pst. Jeg er tilfreds med at alle de ikke-sosialistiske partier denne gangen følger vårt eksempel.