Flodbølgekatastrofen som rammet så brutalt i romjulen, vil for alltid stå fram som et grufullt eksempel på naturens krefter, et eksempel på at det utenkelige ble realitet. Midt oppe i dette befant det seg svært mange ferierende nordmenn, som uten forvarsel ble kastet inn i katastrofen. Når Regjeringen nå, på bakgrunn av Reinås-utvalget, har gjort opp status og trukket opp linjene for det norske beredskapsarbeidet i tiden framover, er det viktig å konstatere at Stortinget i det store og det hele slutter seg til de strategier Regjeringen har valgt. Når dette har gått så raskt, er det viktig å understreke og konstatere at mye av grunnlaget ble lagt gjennom den omfattende behandlingen av meldingene om samfunnssikkerhet, som Stortinget har vært gjennom i to runder. De norske beredskapsetatene fungerer svært godt. Faktisk er våre redningsetater modell for andre land, og samhandlingen mellom disse fungerer svært bra. Men når hendelsene skjer i utlandet, står vi plutselig i en annen situasjon, en situasjon som krever samhandling med andre lands myndigheter. Reinås-utvalget sier at flodbølgekatastrofen viste at Norge verken hadde strukturer eller et apparat til å håndtere kriser. Det er derfor viktig at den fokuseringen på samfunnssikkerhet som ble lagt til grunn i Innst. S. nr 9 for 2002-2003, blir fulgt opp. Der uttalte justiskomiteen og forsvarskomiteen: «Komiteene viser til at det moderne samfunnet også er et sårbart samfunn, der trusler mot folks trygghet både består av utilsiktede og tilsiktede hendelser.» Det er viktig at befolkningen har tillit til myndighetenes evne til å håndtere en krise som oppstår, og til at nødvendig beredskap er til stede. Det er derfor svært positivt at Regjeringen i omtale av den framtidige krisehåndteringen baserer seg på tre hovedelementer: forsterket krisekoordinering gjennom opprettelsen av Regjeringens kriserådpresisering og klargjøring av ansvaret for krisestyring i lederdepartementet og etablering av en ny krisestøtteenhet som skal bistå med støttefunksjoner til lederdepartementet og Regjeringens kriseråd i deres krisehåndteringen ny organisering av arbeidet med ny informasjonsberedskap Samhandlingen med myndigheter i land hvor katastrofer oppstår, er avgjørende viktig for å kunne bistå norske borgere på en best mulig måte. Jeg tror lærdommen av flodbølgekatastrofen vil føre til at man raskere kobler inn de norske ressursene som har forutsetninger for å kunne bistå: helsemyndigheter, politi, frivillige organisasjoner og i enkelte situasjoner Forsvaret, som alle har nødvendig trening og beredskap til raskt å kunne reagere. Jeg var i Thailand, i Phuket, ved påsketider i år, og opplevde et varsel om mulig ny tsunami. Et nytt undersjøisk jordskjelv ble registrert utenfor Sumatra. I løpet av kort tid var myndighetene i Thailand varslet, og jeg, som satt som turist på uterestaurant, ble sammen med andre turister og lokalbefolkning raskt varslet. Vi fikk beskjed om å gå til hotellet. Der var det møte i resepsjonen og rask evakuering opp i fjellsiden til et planlagt sted. Der ble vi til faren var over. Det var gledelig å se at beredskapen var på topp, og at informasjonen var god. Det var godt å føle at ting fungerte. Her hjemme trådte kriserådet svært raskt sammen, noe statsråd Dørum har pekt på tidligere i debatten. – Dette var som et positivt apropos til dagens debatt.