Den saken vi har til behandling i dag, er på bakgrunn av et Dokument nr. 8-forslag som er fremmet av Høyre. Bakgrunnen for forslaget er vern av norske elver og fjorder for å ivareta villaksen og et ønske om å myke opp og evaluere dette vernet før en eventuell utvidelse. De aller fleste vernede fjordområdene har vært vernet siden 1989. Da innførte regjeringen midlertidige sikringssoner for laksefisk. Noen av de vernede elvene har vært vernet lenger gjennom andre typer vassdragsvern, mens noen ble vernet for første gang gjennom Stortingets behandling av St.prp. nr. 79 for 2001-2002. Bakgrunnen for etableringen av midlertidige sikringssoner for laks i 1989 var bl.a. en frykt for at lakseparasitten Gyrodactylus salaris skulle spre seg fra elv til elv via oppdrettsfisk i fjorden. I dag vet vi at gyro ikke spres via saltvann. I dag peker Direktoratet for naturforvaltning på at havbruk er en trussel mot enkelte laksestammer på bakgrunn av to faktorer: rømning og spredning av lakselus. Rømning har vært et stort problem de siste årene. Riktignok rømmer en stadig lavere andel av fisken som produseres, men på grunn av produksjonsøkningen har ikke de totale rømningstallene gått ned noe særlig. Det er imidlertid grunn til å peke på at det ikke er noe som tyder på at vern av fjordene fører til færre rømninger, snarere tvert imot. Et godt eksempel er stormen «Narve», som herjet langs norskekysten i januar i år. Stormen medførte at mer enn 400 000 laks og regnbueørret rømte fra sine anlegg – alle fra lokaliteter langs kysten, ingen fra inne i fjordene. Likeens er det viktig å peke på at lakselus på laks er helt naturlig. Men når konsentrasjonen på utvandrende smolt blir for stor, vil den få redusert sjanse til å overleve. Men så er det slik at smolten forlater elvene samtidig med vårløsningen og når vannføringen i elvene er på sitt største. Dette gjør at saltinnholdet i mange av de vernede og planlagt vernede fjordene på dette tidspunktet av året er så lavt at lusa rett og slett dør – og det er praktisk talt ikke lakselus i merdene. Det er videre grunn til å peke på at oppdrettsnæringen jobber seriøst med både rømmingsproblematikk og lakselus, og oppnår gode resultater på begge disse områdene. Jeg viser bl.a. til flertallets innstilling til budsjettet for 2006. Så må jeg si litt om elvene. I mange kommuner var det på 1990-tallet og fram til vedtaket i 2002 stort flertall for vern. Disse kommunene anså villaksen som en viktigere ressurs enn elektrisk kraft. Nå opplever de samme kommunene at de ikke får lov til å gjennomføre tiltak for å fremme fisket i egen elv, fordi den er vernet. De får ikke lov til å bygge småkraftverk i sidevassdragene – de ikke-lakseførende delene av elven. Er dette fornuftig og i tråd med vernegrunnlaget? Jeg tror ikke det. Det jeg vet, er at en evaluering kunne ha gitt svar på det. Norsk havbruksnæring er i vekst. Det produseres stadig mer fisk til høyere lønnsomhet. Samtidig er det en næring som i sin natur er distriktsvennlig. Det går ikke an å sentralisere en merd. Skal næringen kunne fortsette å vokse som en lønnsom distriktsnæring, må den ha plass å vokse på. Gode lokaliteter er den viktigste faktoren for å sikre videre vekst og lønnsomhet. Mange av de beste lokalitetene ligger inne i fjordene, beskyttet mot vær og vind, og med høyt ferskvannsinnhold i vannet. Men det ser ikke ut som om dagens votering kommer til å bidra til bedre vilkår for næringen. Det mest skremmende ved flertallsinnstillingen er at det påstås at norsk villaks er truet av utryddelse, noe som overhodet ikke stemmer. 252 laksestammer er av Direktoratet for naturforvaltning vurdert som livskraftige og ikke truede. Med en slik manglende felles oppfatning av virkeligheten er det vanskelig å ha en fornuftig debatt om temaet. Flertallet vil ikke ha noen evaluering av vernet før det utvides. Det er ikke gått lang nok tid, hevdes det. Jeg tror at de som har drevet med havbruk i forbindelse med og i laksefjorder i 16 år, synes at det er lang nok tid. Flertallet vil ikke oppheve de midlertidige sikringssonene i dag, til tross for at Regjeringen har sagt at det skal skje til høsten. Flertallet vil heller ikke engang vurdere å tillate oppdrett av regnbueørret i de vernede områdene, til tross for at Rieber-Mohn-utvalget la til grunn at det var oppdrett av laks som var problemet, ikke ørret. Det kan tyde på at suksesskriteriene i denne regjeringens miljøpolitikk, som hos så mange regjeringer før dessverre, er å få vernet flest mulig kvadratkilometer, uansett hvor nyttig vernet er for formålet.