Saksordføreren har på en utmerket måte redegjort for denne enstemmige innstillingen til Stortinget. Det har tydeligvis vært gjort et godt og grundig arbeid det siste året, for – de som husker fjorårets debatt, husker kanskje at det virkelig gnistret under taket i denne sal – det har på flere områder skjedd, om ikke undere, så store fremskritt. Regjeringens melding om det nordiske samarbeidet viser at det i nær sagt alle sektorer foregår et nordisk samarbeid. Vi vet også at de frivillige organisasjonene samarbeider tett over landegrenser og ofte går foran i det utviklingsarbeidet som de forskjellige parlamentene er så opptatt av. Foretak i de nordiske landene er nå banebrytende, sammen med de frivillige organisasjonene, når det gjelder å fremme samarbeid på tvers av grensene, og de nordiske landene oppfattes på mange måter som en enhet. Da er det, som det ble en liten replikkordveksling om her tidligere, viktig å redusere grensehindringene i Norden. Dette er et arbeid som må pågå kontinuerlig. Når en ny lov vedtas i et nordisk land, kan denne danne kimen til nye hindringer mellom landene. Derfor er det viktig at Ministerrådet prøver å unngå at slike skjevheter oppstår. Det samme Ministerrådet har jo i noen år hatt tidligere statsminister Poul Schlüter som en særskilt utreder for å presse regjeringene i de nordiske landene til å bygge ned hindrene. Et sentralt område for det norske formannskapet har vært å forbedre privatpersoners og næringslivets muligheter for grenseoverskridende virksomhet i Norden. I et av våre naboland, som ikke er medlem av Nordisk Råd – nemlig Russland – opplever vi imidlertid det diametralt motsatte, nemlig at vi har en grense som er stengt store deler av døgnet. Det er på grunn av visumordninger – kostbare ordninger – vanskelig å passere landegrensene, noe som kanskje er et av de største hindrene for å utvikle det gjensidige forholdet og bygge opp utvikling og aktivitet hos vår nabo i øst. Her ligger utfordringen, også gjennom et felles forum for de nordiske landene, i å styrke samarbeidet og utviklingen og kanskje gjøre alt man kan for å bygge ned grensehinderet som vi har hos vår nabo i nordøst. Det er nok for tidlig å trekke en endelig konklusjon av formannskapsprogrammet som har prioritert nordområdene, den nordiske velferdsmodellen, kunnskapsutvikling og innovasjon. Delegasjonen har imidlertid hatt et godt samarbeid med samarbeidsministeren, og det borger for et godt samarbeid og videre arbeid for felles sak. Delegasjonen forsøker også å øke interessen for nordområdene og Barentsregionen i Nordisk Råd. Finland kommer til å følge det norske eksempelet fra 2005 med å invitere til en barentsparlamentarikerkonferanse, som vil finne sted neste år. Dette vil være et godt forum for å drøfte videre samarbeid med våre russiske kollegaer, og ikke minst det å gjennomføre Nordisk Ministerråds program for Russland, hvor det legges vekt på utvikling av samarbeidet med frivillige organisasjoner og demokratioppbygging – ikke minst det siste. Når det gjelder demokratisk utvikling, slik vi nå ser i Russland, er det ingen tvil om at dette kunne vært bedre – for ikke å si langt bedre. Mordet på journalisten Anna Politkovskaja viser jo nettopp dette. Det er imidlertid et godt samarbeid mellom nordiske og russiske parlamentarikere gjennom Nordisk Råd, Arktisk parlamentarisk samarbeid og Østersjøsamarbeid. De baltiske landene er nå blitt sikre og troverdige medlemmer av NATO og EU. Nordisk Råd bidrog sterkt til denne utviklingen. I år er det 15 år siden Nordisk Råd stod fadder for det baltiske parlamentariske samarbeidet. Dette samarbeidet med de baltiske land er det en sterk, felles ambisjon om å videreutvikle, enten det gjelder bekjempelse av kriminalitet, økt handel, samarbeid, nedeskalering av terrortrussel, trafficking eller annet. Som også representanten Hill-Marta Solberg var inne på, deltar Nordisk Råd aktivt i det arktiske parlamentariske samarbeidet. På grunnlag av det den arktiske parlamentarikerkonferansen i Kiruna vedtok i august i år, er den norske utenriksministeren bedt om aktivt å følge opp flere av de beslutningene og dermed informere den norske delegasjonen. Vi har også sett av opinionsundersøkelser i de nordiske land at det nordiske samarbeidet er godt fundamentert i det nordiske folk. Det er nødvendig å ha dette i bakhodet, i en tid hvor det faktisk er noen i Norge, både i det politiske miljøet og kanskje også i mediemiljøet, som har en lettere harselerende tone – ikke for at det er noe hovedpunkt, men man ynder ofte å skjemte om det nordiske samarbeidet. Jeg tror det er nødvendig i en slik situasjon å stille oss spørsmålet: Hvilke andre arenaer er det vi har for å utvikle samarbeidet? Vi vet alle svaret på det spørsmålet. Vi har ikke så mange andre døråpnere til nettopp nordisk samarbeid for å føre videre den dialogen som på mange måter når mye lenger enn hva de fem nordiske land hvert især står for. Det nordiske samarbeidet er døråpneren for vårt barentssamarbeid. Det er nå døråpneren for vårt samarbeid med de baltiske nasjonene. Det er også døråpneren for å ha en parlamentarisk dialog med EU. Det er også gjennom det nordiske samarbeidet at vi har en mulighet til å møte parlamentariske kolleger fra USA og Canada. Jeg tror det er viktig, når vi ser på alle de hindre og den motstand vi ofte møter når det gjelder å utvikle handel og samarbeid for øvrig, at myndighetskontakten må utøves nettopp på de områdene hvor vi ønsker å styrke den mest. Det som til syvende og sist er mest avgjørende for nasjonen Norge når vi drar inn begreper som «miljøsamarbeid», «klimaspørsmål», «ressurshåndtering», «urfolk» osv., er at vi må lære å ta vare på det forum som vi tross alt har, og som best er i stand til å åpne dørene. Avslutningsvis: Aktivt samarbeid og nordisk deltakelse er først og fremst i vår interesse.