Det kunne ha blitt spektakulært. Det kunne ha blitt en stor kulturbegivenhet. Det kunne ha skapt en næringsutvikling uten sidestykke. Det kunne ha skapt en optimisme om det at flere enn Arbeiderpartiet og Senterpartiet i norsk politikk ville satse på Norge i nord. Men slik ble det ikke denne gangen. Et OL i Tromsø ble for mye for regjeringen Bondevik. Den 11. november 2004 meddelte kulturminister Valgerd Svarstad Haugland at Regjeringen ikke ville stille den nødvendige garanti for Tromsø 2014 AS’ søknad om å få arrangere De olympiske vinterleker og Paralympics i Tromsø i 2014. Skuffelsen var stor mange steder i hele landet, og flere stilte seg undrende til alle de argumentene mot et OL i Tromsø som kom fram i St.meld. nr. 7 for 2004-2005. Var kanskje svaret gitt på forhånd? I meldingen har Regjeringen brukt mange sider på å omtale ting de mener er negative ved de planlagte anleggene. Det eneste positive man kan lese, er uttalelsen om at anleggene for langrenn og skiskyting anses som gode. En slik ensidig negativ fokusering skaper et bilde av at et slikt arrangement ikke kan gjennomføres så langt nord. Arbeiderpartiet ser på dette som et felles nasjonalt løft, og derfor mener vi det blir feil når Regjeringen fokuserer så mye på investeringskostnader som kan bli høyere enn antatt, slik at det må brukes mer tippemidler, og at det vil gå ut over tiltak andre steder i landet, jf. Trond Giskes replikk. Tenkte man slik da man planla Lillehammer-OL? Det som er viktig i den sammenhengen, er at etterbruken av anleggene er vel gjennomtenkt, at noe beholdes, og at noe kan bygges om. Vi trenger bl.a. ishaller også nord for Trondheim. Vi vet at Tromsø er sett på som en meget interessant søker internasjonalt, da idrettsfesten, kulturfesten og folkefesten vil foregå på et relativt lite område, der man anlegger en, eventuelt to deltakerlandsbyer, noe vi vet ville bli vurdert positivt. Men like viktig som de to ukene med OL-fest i en fantastisk del av landet er årene som ligger foran. Man kunne skape en næringsutvikling som Norut Samfunnsforskning mener kan gi 15 000 årsverk over en periode på seks–åtte år, i tillegg til samarbeid og dugnadsånd fra andre deler av landet. Dette vil skape inntekter til det private næringsliv og til det offentlige, noe som igjen vil komme befolkningen til gode. Jeg vil være så beskjeden å si at dette vil gi vekst for nordområdene, kysten og hele landet. Men det aller viktigste vil være de store ringvirkningene for idretten. Det faktum at Nord-Norge mangler idrettsanlegg av internasjonal klasse, er uheldig for norsk og nordnorsk idrett. Landsdelens utøvere har faktisk dårligere treningsvilkår enn aktive sørpå, noe som rammer idretten både i topp og i bredde. OL i Tromsø ville bøte på dette, og i tillegg kunne man ta på seg vertskapsforpliktelser overfor Arctic Winter Games, de nordligste urfolkenes vinterleker. Jeg må også nevne den store kultursatsingen som er tenkt i forbindelse med lekene, bl.a. det fireårige olympiske kulturprogrammet som teller ned til OL og 200-årsdagen for Norges grunnlov i 2014. Her skal bl.a. kulturprogrammet reflektere de arktiske urfolkenes samarbeid på tvers av geografiske, kulturelle, etniske og nasjonale grenser. Norge har med dette en unik sjanse til å profilere Nord-Norge og Kyst-Norge, det mest fantastiske og spektakulære vårt land har å by på, der landets verdiskaping vil finne sted i årene framover, og der reiselivsnæringen vil satse stort i framtiden. Vi burde la over 2 milliarder TV-seere i hele verden få oppleve Nord-Norge vinterstid med alle sine fasiliteter. La Tromsø være Norges neste OL-by, aller helst i 2014! Vi burde gripe sjansen nå.