Jeg er helt enig med representanten fra Fremskrittspartiet, som sier at dette er en gledens dag. Vi har kommet litt lenger når det gjelder rettssikkerheten til barn, og litt nærmere Barnekonvensjonen. Vi behandler lov om endringer i barneloven, felles foreldreansvar for samboende foreldre. Behandlinga har tatt lang tid fordi det har vært uenighet i komiteen, som saksordføreren var inne på, og fordi det har vært store problemer med å utforme en lovtekst i tråd med det komiteens flertall mente var det rette ut fra intensjonen i forslaget. Jeg er meget glad for at vi nå har kommet i mål med en endring av loven som ivaretar det SV fremmet forslag om i familiemeldinga. Dette har vært en viktig sak for SV, fordi felles foreldreansvar for samboere vil føre til en større rettssikkerhet for barnet. Det er viktig at det legges til rette for felles foreldreansvar for samboende, fordi det vil føre til større likhet mellom barn av samboere og barn av gifte. Internasjonale menneskerettighetskonvensjoner til beskyttelse av barn tilsier størst mulig rettslikhet. Det er viktig å sikre den formelle tilknytningen mellom far og barn. Foreldrenes sivilstatus bør ikke være bestemmende for den formelle tilknytninga mellom far og barn i de tilfeller hvor begge foreldrene bor sammen med barnet. Denne lovendringa er i tråd med intensjonene om at barnet må sikres mest mulig stabil foreldrekontakt, uavhengig av om foreldrene bor sammen eller er gift. SV mener at når farskapet er gyldig kjent ved at far har erkjent farskapet, kan samboende foreldre erklære sin sivilstatus som samboende og derved få felles foreldreansvar for felles barn. Vi ønsker ikke at moren skriftlig må godkjenne farens erkjennelse. Det er helt unødvendig at mor må skrive under på at far er far. Dette forslaget er ikke i tråd med forslaget om å gi samboere rett til foreldreansvar på lik linje med foreldre som lever i ekteskap. Kvinner kan også nekte å undertegne på erklæringen om samboerskap, og da får ikke far foreldreansvar selv om foreldrene bor sammen. Det finnes utallige eksempler på at far har bodd sammen med barnet i mange år, men når mor nekter å skrive under på det som regjeringspartiene nå legger opp til, har barnet ingen rettigheter i forhold til far, og far har ingen rettigheter i forhold til barnet. Lovforslaget som nå fremmes av flertallet, om å likestille foreldreansvar i ekteskap og samboerskap, er et godt forslag, og jeg er meget fornøyd med det. Vi har brukt lang tid, men jeg mener at vi nå har kommet fram til noe som er helt i tråd med det som var intensjonen i utgangspunktet. Det styrker rettssikkerheten til både barn og foreldre som lever i samboerskap. En liten forklaring til saksordføreren, som etterlyste en begrunnelse for hvorfor vi ønsker denne endringen i loven: Det er selvfølgelig fordi at hvis mor nekter å skrive under, har dette barnet ingen rettigheter i forhold til faren, og faren har ingen rettigheter i forhold til barnet. Det var nettopp det vi var ute etter da vi fremmet dette forslaget. Den neste utfordringen fra saksordføreren gjaldt hvorfor vi fremmer forslag om at vi «ber Regjeringen utrede og komme tilbake på egnet måte med en vurdering av fastsettelse av farskap og foreldreansvar ved assistert befruktning.I disse tilfeller skal samboerfar kunne bli godkjent som far og få foreldreansvar på lik linje med ektepar selv om han ikke er biologisk far til barnet». Vi fremmer dette forslaget fordi det er i tråd med det vi sier, at samboere og ektepar skal likestilles når det gjelder foreldreansvar. Altså, et barn som er født med donorfar inn i et samboerskap, skal ha de samme rettigheter som et barn som er født med donorfar inn i et ekteskap. Så enkelt er det. Da håper jeg at saksordføreren har fått den forklaringen hun trengte. Jeg anbefaler komiteens innstilling.