Det er gledelig med en innstilling som den foreliggende, rett og slett fordi den bærer preg av veldig stor enighet. Fremskrittspartiet har noen særmerknader, men i sum er det enighet i komiteen, slik det går fram av innstillingen. Jeg vil også benytte anledningen til å takke for samarbeidet i komiteen. Det er viktig at vi har kommet fram til denne enigheten. Forskning er en aktivitet som er særlig avhengig av tillit, og det skal ikke mange saker til før tilliten er svekket, med alvorlige følger også for forskere som holder seg godt innenfor spillereglene. Nå er det ikke nytt at forskningsetiske problemstillinger får stor oppmerksomhet, tvert imot; spørsmålene ble viet oppmerksomhet under behandlingen av begge de foregående forskningsmeldingene. Vi har positive erfaringer med de forskningsetiske komiteene, og det er positivt at disse komiteene nå suppleres med et eget nasjonalt utvalg for gransking av redelighet i forskning. På den måten får vi et helhetlig system for behandling av etikk og redelighet i norsk forskning. Det har vært en lang prosess. Utgangspunktet var en utredning av hvordan man best håndterer saker vedrørende vitenskapelig uredelighet, og det ble sendt ut et felles høringsnotat i 2004. Lovforslaget og behandlingen i komiteen bærer preg av at dette har vært grundig debattert. Det er stor grad av enighet, og det er også stor grad av vilje i forskningssektoren sjøl til å ta disse problemstillingene på stort alvor. Det er menneskelig å feile, og forskningsjuks må ikke forveksles med det å ta feil på vitenskapelig grunnlag. Det er lov, og det skal fortsatt være lov. Det er heller ingen grunn til å tro at den loven vi vedtar i dag, kommer til å sette en stopper for ethvert forsøk på juks i forskning for all framtid, men den kan kanskje rette oppmerksomheten mot det vi på et litt tabloid språk kaller hverdagsjukserne, de som er interessert i å ta snarveier, de som ikke sjekker kildene sine godt nok, og de som har et for dårlig grunnlag for sine konklusjoner. Uansett regler vil ansvaret for etisk redelighet i forskningen ligge hos den enkelte forsker. I tillegg har naturligvis forskningsinstitusjonene et sjølstendig ansvar for kontroll og ledelse av de forskningsaktiviteter som foregår ved institusjonene. Komiteen er i innstillingen så vidt inne på den viktige problemstillingen om forholdet mellom faglig ledelse og kontroll og hensynet til den akademiske frihet og den enkelte vitenskapelig ansattes rettigheter. Komiteen nøyer seg med å henvise til at dette spørsmålet er under utredning i det såkalte Underdal-utvalget. Vi ser fram til resultatene av dette arbeidet. Hensynet til forskernes rettssikkerhet er et gjennomgående hensyn både i proposisjonen og i innstillingen, og når komiteen støtter forslaget om lovfesting av de regionale og nasjonale forskningsetiske komiteene, skyldes det ikke minst at hensynet til forskernes rettssikkerhet blir best ivaretatt gjennom denne løsningen. Tilsvarende argumenter ble avgjørende for vurderingen av om Granskingsutvalget skulle lovfestes eller ikke. Det er argumenter for å velge en løsning der utvalget bygger på et privatrettslig grunnlag, men komiteen er enig i at hensynet til rettssikkerheten og til å sikre god og sikker saksbehandling taler for lovfesting. I samme retning trekker også hensynet til at økt internasjonalt samarbeid om såkalt forskerjuks krever et klart definert lovverk også i Norge. Komiteen støtter Regjeringas forslag til lov, men tar i tillegg opp noen problemstillinger, dels som presiseringer av lovteksten og dels som spørsmål til overveielse i det videre arbeidet. Dels omhandler det spørsmålet om utenlandske medlemmer i utvalgene for å få større grad av uavhengighet, og dels omhandler det hovedregelen om at sakens dokumenter er unntatt offentlighet så lenge saken er til behandling og det ikke foreligger endelig uttalelse i saken. Der er komiteen opptatt av at hovedregelen ikke bør være til hinder for at man i enkelte tilfeller kan gå til offentliggjøring når dette er hensiktsmessig av hensyn til de involverte i saken. Vi reiser også spørsmålet om hvorvidt Granskingsutvalget og dets sekretariat bør delta i forebyggingsarbeidet knyttet til vitenskapelig uredelighet og ikke minst om hvorvidt større studentprosjekter skal omfattes av loven. Som sagt: Det er bred oppslutning om Regjeringas forslag til lov. Det er ingen tvil om at denne loven vil være et viktig verktøy i det videre arbeidet for å sikre at etiske vurderinger hele tida får tilstrekkelig plass og vekt i all norsk forskning.