Kommunene har, som spørreren er godt kjent med, over tid lagt større vekt på å yte tjenester i innbyggernes egne hjem og kommunale boliger og mindre vekt på tradisjonell institusjonsomsorg. Dette følger som kjent av en faglig utvikling, men det er også selvfølgelig en kommunal strategi for å utnytte ressursene på en bedre måte. Jeg oppfatter at dette i hovedsak er en langsiktig utvikling med en god faglig begrunnelse, nemlig at folk kan få bo hjemme så lenge de selv ønsker det og det er muligheter for det, og at vi legger stor vekt på hva brukerne selv ønsker. Det er også fornuftig at kommunene vurderer hvordan tilbudet til befolkningen kan ytes på best mulig måte i forhold til utnyttelse av de økonomiske ressursene, men at en tar hensyn til hva brukerne selv ønsker. Det er som kjent gjennom handlingsplanen for eldreomsorgen og opptrappingsplan for psykisk helse bygd nærmere 25 000 omsorgsboliger. Omsorgsboligene er bygd slik at de kan benyttes til heldøgnstjenester, og i 2005 hadde så mye som 15 000 av omsorgsboligene personale fra omsorgstjenesten til stede hele døgnet. Det er likevel en stor utfordring å sikre at omsorgsboligene oppleves som trygge og gode tjenestetilbud til personer med omfattende omsorgsbehov. Dette handler ikke minst om kommuneøkonomien, som må gi rom for å ansette nok folk i denne viktige tjenesten. Når det så gjelder representantens spørsmål, oppfatter jeg at det her dreier seg om kommuner som uten å endre bygningsmessige forhold endrer organiseringa av tjenestetilbudet fra sjukehjem til hjemmetjenester. Dette kan selvfølgelig ha sammenheng med at staten finansierer bostøtte, hjelpemidler, legemidler på blå resept og deler av legetjenesten for brukere utenfor institusjon, mens tilsvarende utgifter er kommunenes ansvar dersom tjenestene ytes i sjukehjem. Isolert sett medfører dette riktignok at omgjøring av sjukehjem til omsorgsboliger utløser en viss statlig finansiering. I den grad kommunene som omgjør sjukehjem til boliger med hjemmetjenester, har mottatt tilskudd til bygging av sjukehjem, avkorter Husbanken tilskuddet i tråd med dette. Først vil jeg understreke at forutsetningen for omgjøring av vedtak fra sjukehjem til hjemmebaserte tjenester skal være at tilbudet er like godt som før. Dersom kommunen omgjør sine sjukehjemsplasser, må behovene til hver enkelt beboer vurderes på nytt, og det må fattes nye enkeltvedtak for alle beboere i sjukehjemmet. Den enkelte har som kjent adgang til å klage på vedtaket. Det er selvfølgelig uheldig dersom hensynet til å maksimere overføringene fra staten styrer kommunenes organisering av tjenesten og tilbudet til innbyggerne. Regjeringa har i St.meld. nr. 25 for 2005-2006, om framtidas omsorgsutfordringer, drøftet problemstillinga og ulike alternativer for mer lik behandling av tilbud som ytes i sjukehjem og omsorgsboliger. Så langt har Regjeringa funnet at ulempene ved dagens ordning ikke forsvarer å gjennomføre en omfattende ny reform. Hensynet til at brukerne ikke skal komme svekket ut etter en omlegging, tilsier at dagens ordning inntil videre bør opprettholdes. Men det bør være faglige hensyn, dvs. brukernes beste, som skal ligge til grunn for tilbudene, og ikke økonomiske hensyn. Jeg vil derfor understreke at dette er en utvikling både jeg og Regjeringa vil følge veldig nøye, og når vi nå i den meldinga – representanten Dåvøy er saksordfører – også har signalisert at vi ønsker et nytt investeringstilskudd for å bygge sjukehjemsplasser og omsorgsboliger og det som det måtte være behov for i tida framover, er det ingen tvil om at dette er noe vi er meget oppmerksomme på.