La meg i likhet med samtlige som har hatt ordet i denne debatten, takke for en god debatt og takke interpellanten for å ha tatt opp et krevende, men viktig tema. Jeg vet ikke om det går an å si fra denne talerstolen at man er enig i alle innlegg som er holdt, men det er i hvert fall noe i nærheten av det jeg føler, at det er en slags konsensus om at Stortinget er opptatt av å se nøye på de forskjellige virkemidler vi har, med utgangspunkt i hvordan barna skal få et mest mulig tilrettelagt undervisningsopplegg. Loven åpner som kjent for ulike måter å organisere tilbudet på, både i den ordinære hjemmeskolen og utenfor. I en vurdering av elevens situasjon er utgangspunktet at man kan tilby en annen undervisningssituasjon enn den hjemmeskolen gir. Dette er utgangspunktet, men la meg understreke – bare for at dette ikke skal få en slags slagside i retning av at den ordinære hjemmeskolen i utgangspunktet ikke vil være det beste tilbudet for de fleste – at vi har tusenvis av barn i norsk skole som på ulike vis er integrert og inkludert, og der foreldre, barn og skole gjør en enestående innsats for at disse skal få et godt tilrettelagt undervisningsopplegg. La meg videre bare understreke at de tilfeller vi har sett, kanskje i mediedebatten spesielt, selvfølgelig er barn som helt åpenbart har behov for et annet tilbud – eller iallfall et bedre og bredere tilbud – enn det de kanskje har fått over tid. Men de aller fleste barn hører vi ikke om, fordi de faktisk har det ganske godt i den ordinære hjemmeskolen og har et tilbud som foreldrene og de selv synes er bra. Alle vi som har barn i skolen, vet dette også av egen erfaring. Vi ser barna i våre barns klasser, i klasserommet og i andre sammenhenger. Vi ser at de stort sett finner seg til rette, og at skolen er flink til å legge til rette for at barna inkluderes på en naturlig og selvfølgelig måte. La meg også bare understreke at det ofte er behov for et tverrfaglig samarbeid om mange av de barna som er mest utsatt i skolen. Deres – skal vi kalle det – problemer eller lidelser vil være sammensatte. Da vil det ikke bare være én etat som må kunne finne en løsning på dette, det vil selvfølgelig kreve at kommunen må legge til rette for et tverrfaglig og tverretatlig samarbeid. I mange henseender vil særlig helse- og sosialetaten være en naturlig samarbeidspartner. Det er viktig at kommunen tar det ansvaret som hviler på den, og som også loven understreker veldig tydelig. Denne debatten har ikke egentlig gitt meg spesielle utfordringer eller spørsmål, annet enn at ja, vi vil komme tilbake til dette. Evaluering av Kunnskapsløftet er en del av det vi nå gjør. Dette vil være ett tema. Dette vil Stortinget få anledning til å komme tilbake til. Vi er opptatt av at hvis kursen må justeres, så er vår regjering villig til å justere den. Men utgangspunktet vårt er – som jeg oppfattet at et samlet storting vil være enig om – at den kursen vi er på, er riktig. Så må vi se om det er behov for noen justeringer for helt spesielle tilfeller.