Jeg er glad for at statsråd Sylvia Brustad i svaret til interpellanten veldig klart slår fast at den enkeltes rett til habilitering og rehabilitering sikres gjennom dagens helselover, og at dette gjelder både i kommunehelsetjenesten og ikke minst i spesialisthelsetjenesten. Gjennom nasjonal strategi for habilitering og rehabilitering som legges fram på nyåret, varsler statsråden og Regjeringen en offensiv satsing på å få til en bedre kvalitet og kapasitet framover innenfor dette viktige området. Å ha god kapasitet på helsetjenestene er viktig og nødvendig for å gi lik behandling uansett hvor du bor i dette landet, slik at pasienter raskest mulig får nødvendig oppfølging og behandling ved sykdom og skade. Gjennom tidlig og god rehabilitering vil enkeltmennesket klare hverdagen på en langt bedre måte, og mange vil også kunne komme tidligere tilbake til arbeidslivet. Derfor er avtalen mellom arbeidsgiversiden og arbeidstakersiden om å sette av 631 mill. kr et viktig grep for å styrke rehabiliteringen. Vi ser i dag at habiliterings- og rehabiliteringsinstitusjonene er ulikt fordelt mellom de fem helseregionene. Hvor disse helseinstitusjonene er blitt lagt, har en historisk bakgrunn. En endring av den strukturen kan ikke skje over natta, det må skje over tid. En må ikke bygge ned i ett område og bygge opp i et annet, men en må se på hvordan en utjamning kan skje på en god måte framover som ivaretar det brede og gode tilbudet som allerede finnes rundt omkring. Kapasitet, kvalitet og nærhet til gode rehabiliteringstilbud er viktig. Derfor må denne utjamningen skje over tid. Skal en nå disse målene, må det være et godt samspill mellom stat, fylkeskommuner – eventuelt nye regioner – og ikke minst kommunesektoren. Kommunene og spesialisthelsetjenesten gir viktige tilbud på dette området, både i offentlige institusjoner og i private institusjoner drevet også av ideelle organisasjoner. Det er viktig å bygge videre på det tilbudet som finnes i dag, og at en setter krav til videreutdannelse for dem som jobber her. Videreutdannelse vil bidra til styrket kvalitet og styrket faglig oppfølging av pasientgrupper som har behov for slik behandling. I Sør-Trøndelag har vi en god blanding av offentlige og private institusjoner og ideelle organisasjoner. Å utnytte den kapasiteten som f.eks. LHL på Røros har, som Selli Rehabiliteringssenter AS i Klæbu har, som Betania i Malvik har, og som Munkvold i Trondheim har, er viktig. De har god kapasitet, de har bakgrunn, og de har personell. Det er viktig å bygge videre på dette før en bygger ut nye konkurrerende institusjoner rundt omkring i alle fylker. Som statsråden svarer, er lærings- og mestringssentre i helseforetakene viktige aktører – med bakgrunn i den bemanningen som finnes ved landets sykehus, gjennom leger, fysioterapeuter osv. Denne fagkompetansen er det også viktig å dra nytte av videre. Hvordan kan fagkompetansen bygges ut i alle områder av landet? Jeg tror at mestringssentrene kan være noe av det som kan legges til lokalsykehusene hvor en har dyktig helsepersonell. Det kan gi nærhet, trygghet og en god faglig kvalitet der hvor innbyggerne bor. Å ha nærhet til hjem, til pårørende og til familie er viktig når en skal gjennom en lang rehabiliteringstid etter sykdom og skade. Det er alltid mulig å bedre helsetilbudet, som det er mulig å bedre alle andre områder i samfunnet. Det er bl.a. derfor statsråden legger fram en nasjonal strategiplan for rehabilitering på nyåret. Uten de sterke økningene som denne regjeringen og denne statsråden har lagt inn – i motsetning til de budsjettene som den forrige regjeringen la opp til – bl.a. 600 mill. kr til økt aktivitet i 2006 pluss 390 mill. kr nå, hadde vi ikke hatt muligheten til å satse så mye på habilitering og rehabilitering rundt om i helseforetakene.