Situasjonen i Midt-Norge er og blir svært alvorlig. Kraftkrisen landsdelen står overfor, kan gi private forbrukere og bedrifter i landsdelen uakseptabelt høye strømpriser. Det vil ikke bare ramme den enkeltes privatøkonomi, det vil også kunne medføre at industrien må innstille sin produksjon. En utkobling vil industrien kanskje kunne leve med i noen dager, kanskje vil noen av bedriftene klare noen uker, men ingen av industribedriftene i Midt-Norge vil kunne klare utkobling i måneder og år. Resultatet kan bli at verdiskaping og arbeidsplasser i Midt-Norge går tapt fordi arbeidsplassene flyttes ut av landet, til f.eks. Dubai og Kina. Det kan se ut som om denne virkelighetsbeskrivelsen deles av samtlige medlemmer av Stortingets energi- og miljøkomite. Spesielt gledelig må det være for befolkningen i Midt-Norge å se at en samlet komite slår fast at det å innføre et eget prisområde i regionen ikke er aktuelt. Dette er helt i tråd med en uttalelse Fremskrittspartiets landsmøte kom med i mai i år. Et eget prisområde med betydelig høyere priser enn i resten av landet vil være helt uakseptabelt. Like uakseptabelt vil jeg mene at det er med en langvarig utkobling av kraft til industrien. Kortvarig utkobling må utelukkende aksepteres i korte intervaller og utelukkende dersom det inngås frivillige avtaler med industrien om dette. Debatten om kraftkrisen kan noen ganger gi inntrykk av at det er statsråd Enoksens skyld at vi har kraftkrise i Midt-Norge. Det er det altså ikke. Krisen er et resultat av forbruksvekst drevet fram av en nærmest eventyrlig vekst i industrien i Midt-Norge, særlig på Nordmøre. Fremskrittspartiet var en av de to partiene som allerede i forrige periode advarte mot å etablere Ormen Lange som det eneste onshore oljeprosjektet som ikke er selvforsynt med elektrisk kraft. SV var det andre partiet. De pekte på at man helst ikke burde bygge ut Ormen Lange fordi det ville kunne tvinge fram konvensjonell gasskraft i regionen. Samtidig som man i hele forrige periode så en stor vekst i forbruket og nye industriprosjekter man visste ville ha behov for mer kraft, gjorde man lite, ja nesten ingenting, for å skaffe til veie ny kraft i volumer som ville monne. Fremskrittspartiet fremmet mange forslag, men ingen av dem samlet flertallets støtte i denne sal. Regjeringen Bondevik bygget riktignok ut litt ny kraft, men ikke på langt nær så mye som forbruksveksten tilsa. Dagens regjeringspartier viste heller ikke særlig vilje i siste periode til å bidra til å øke kraftproduksjonen. Men et forslag og én kampsak hadde særlig Arbeiderpartiet, men også Senterpartiet og SV, i siste periode. Det var de fellesnordiske grønne kraftsertifikatene som skulle sørge for massiv innmating av fornybar kraft i det norske kraftmarkedet. Da er det jo desto mer skuffende å se at regjeringen Stoltenberg har klart å legge bort dette tiltaket også. Men uansett hvem som har skylden, må det handles nå. Da er jeg veldig glad for å se at selv om Inge Ryan fra Nord-Trøndelag uttalte til NRK i april at SV ikke vil være med på at mobile gasskraftverk skal være en del av løsningen for å motvirke strømkrisen i Midt-Norge, har SV nå akseptert at dette tiltaket, som både er meget dyrt og meget miljøfiendtlig, skal benyttes som tiltak for å redusere konsekvensene av en kraftkrise i regionen. Staten og Regjeringen har to myndighetsorgan med ansvar for kraftforsyningen i Midt-Norge. Det er NVE og Statnett. Begge er krystallklare i sin tale og viser til at det kun er konvensjonelle gasskraft som kan redde landsdelen ut av krisen på kort og mellomlang sikt. De tiltakene som hele komiteen har stilt seg bak, er alle kjempeflotte tiltak som om fra seks til tjue år kan bidra til å sikre kraftforsyningen ikke bare i Midt-Norge, men i hele landet. Men ingen av tiltakene som flertallet står bak, kan avhjelpe krisen som kommer om halvannet år – og som gradvis vil stige tre–fire år framover. I dette tidsintervallet mener Regjeringen det er bedre med sterkt forurensende mobile gasskraftverk som produserer den dyreste kraften man kan tenke seg – en kraft som er mer enn dobbelt så dyr som f.eks. vindkraft. Fremskrittspartiet, i likhet med NVE og Statnett, er av den sterke oppfatning at det er gasskraftverk som må være den primære løsningen på krisen. Representanter fra dagens regjeringspartier reiste land og strand rundt i valgkampen og lovet ny kurs og handlekraft. Statsminister Stoltenberg sa i 1. mai-talen sin i Nord-Trøndelag at det bare var å stikke spaden i jorda. Ingenting har skjedd. Investeringsbeslutninger er ikke tatt. De grønne sertifikatene er lagt på is og har ikke bidratt til en eneste ny investeringsbeslutning for ny kraftproduksjon i regionen, og heller ingen andre plasser i landet. Vi har ikke fått noen ny handlekraftig regjering og noen ny kurs. Vi har fått et stort og handlingslammet seminar som så langt ikke har bidratt til å løse kraftkrisen i Midt-Norge overhodet, men som i dag legger fram det jeg vil karakterisere – og jeg vil gå så langt – som noen lykkeønskninger til befolkningen og industrien i Midt-Norge. Man er ikke villig til å ta i bruk det eneste virkemidlet som kan redde landsdelen fra krisen, nemlig gasskraftverk. Dette viser bare at Soria Moria-erklæringen er et veikart mot kraftkrise.