Jeg vil understreke at det absolutt siste vi griper til, er strandsetting eller søking av nødhavn. Det skjer når man ikke kan begrense skaden på annen måte. Da vil enhver plass være aktuell. Men for å ha en best mulig oversikt har man gjort en forhåndsklarering. Den nye runden som vi nå tar, er for å se om det er endringer i næringsvirksomhet eller annen aktivitet som gjør at plassen ikke lenger er egnet. I en situasjon der det kan være snakk om betydelig skade, vil man også måtte kunne ta i bruk plasser der skaden lokalt vil kunne være dramatisk. Men det er absolutt det siste man griper til. For øvrig vil jeg bare understreke at da Sjøfartsdirektoratet på 1980-tallet gjorde det første arbeidet med strandsettingsplasser – får jeg opplyst fra Sjøfartsdirektoratet, som ikke ligger under mitt ansvarsområde – var lokale myndigheter involvert. Da man i 1995 kom med forslag i en ny runde, var både fylkesmenn, Direktoratet for naturforvaltning, Kystdirektoratet, Fiskeridirektoratet, Statens forurensningstilsyn og Norges Naturvernforbund blant høringsinstansene.