Når en har hørt på innlegg av representanter fra opposisjonspartiene både i denne debatten og i andre debatter, skulle en tro at ubalansen i det norske kraftmarkedet oppstod etter regjeringsskiftet i oktober for ett år siden, og at denne dato var tidspunktet da beslutningsvegring oppstod. Jeg synes at det er spesielt dristig av de daværende regjeringspartiene å basere sin analyse og kritikk på dette. Bondevik II-regjeringen begikk tidenes unnlatelsessynd da den kun snakket om «sterkt forurensende gasskraft» og ikke foretok seg noe som helst – ja ikke noe som helst – som bedret kraftsituasjonen i Midt-Norge, slik representanten Børge Brende egentlig bekreftet i replikkordskiftet vi hadde tidligere i dag. De beslutninger de skulle ha tatt, kunne ha hindret den usikkerhet vi nå står midt oppe i. Den rød-grønne regjeringen kom til fullstendig tomme skrivebord. Det fantes ikke ideer, og det fantes ikke planer for å forbedre situasjonen. Det er fakta. Jeg forstår meget godt den uro og kanskje engstelse som befolkningen i Midt-Norge, og særlig Møre og Romsdal, gir utrykk for. Det er bare ny kraftproduksjon i regionen som på lengre sikt kan redde situasjonen, og det tar tid, ja, i mange tilfeller flere år, fra beslutning om kraftproduksjon tas til produksjonen er på plass. Derfor måtte vår regjering fra dag én i regjeringskontorene ta fatt på to hovedoppgaver: for det første få på plass kortsiktige tiltak som kan hindre kraftmangel i 2007 og 2008, og for det andre starte planlegging og få i gang tiltak for permanent kraftproduksjon i regionen. Om Høyre i sitt politiske spill og i sin politiske retorikk skulle være mest opptatt av å etterlyse handlingsplaner etter gammelt russisk mønster, er jeg og Regjeringen opptatt av handling. Etter bare ett år er nå de kortsiktige tiltakene klare. For det første har Statnett delvis på egen kjøl, men også etter krystallklare pålegg fra Regjeringen gått i gang med kraftig å forbedre overføringsmulighetene av kraft inn i regionen. Dette skjer ved investeringer i spenningsstøtte i nettet, slik at overføringskapasiteten bedres betydelig. Ny overføringsforbindelse fra Sverige og inn i Midt-Norge skal være ferdig høsten 2009. Det foregår et intenst planleggingsarbeid med ny overføringslinje fra Sogn og Fjordane og inn i Møre og Romsdal. Så har vi sagt at mobile gasskraftverk skal være på plass til vinteren 2008 for å hindre en eventuell kraftmangel. Om det skulle være mulig å drive disse kraftverkene med bio, er det utmerket, men vi har sørget for at reservekraften er på plass når vi trenger den. Så jobber Regjeringen intenst med ny permanent kraftproduksjon, og her tar vi mål av oss til å kombinere god miljøpolitikk og produksjon av nok kraft. Gjennom å doble bevilgningene til ny fornybar energi skal vi innen 2016 få på plass både energieffektivisering og produksjon av miljøvennlig kraft fra bio, vind og småkraft tilsvarende 20–25 pst. av vårt forbruk. Om virkemidlene skulle vise seg ikke å være sterke nok, må vi vurdere å forsterke disse der det trengs. Prognosene for kraftforbruket i 2010 viser at det forventede kraftunderskuddet bare i Møre og Romsdal vil være på ca. 5,5 TWh. Dette gapet og gapet i hele Midt-Norge kan bare fylles ved produksjon av gasskraft. Etter det jeg kjenner til, er Regjeringen i tett kontakt med konsesjonshaverne både på Skogn og Tjeldbergodden med sikte på å få til så rask bygging av disse kraftverkene som mulig. Vi må ha respekt for at Statoil og Shell må fullføre sin studie om injeksjon av CO2 på Draugen-feltet og Heidrun-feltet før de tar sin investeringsbeslutning, etter planen i 2008. Om dette går bra, har også Skogn-kraftverket en god CO2-løsning ved å kople seg til Tjeldbergodden-opplegget. Så har Industrikraft Møre fremmet et meget spennende gasskraftprosjekt i Fræna. Dette ser ut til å være et meget godt prosjekt som kan realiseres raskt, og med binding av store mengder CO2 i den lokale produksjonen ved Hustadmarmor. Denne konsesjonssøknaden bør behandles så raskt som det er mulig. Alle disse tiltakene viser at den rød-grønne regjeringen vil ta grep som den tidligere regjeringen Bondevik unnlot å ta.