Det er særlig to forhold som blir veldig tydelige for Stortinget i forbindelse med behandlingen av denne saken. Det ene er at nå bruker Regjeringen og regjeringspartiene sitt flertall til å gjennomføre en total maktdemonstrasjon. Det har de selvsagt rett til, men så mye var altså samarbeidsinvitasjonen overfor opposisjonen – romsligheten man skulle ha overfor opposisjonen – verdt, og så lenge varte den. Arbeiderpartiets mangeårige maktarroganse er ikke noe nytt for Stortinget. Men at den så raskt smittet over på Senterpartiet og SV, er ganske oppsiktsvekkende. Det er normal demokratisk holdning i dette landet at et mindretall alltid skal ha rett til å prøve sine synspunkter ved votering. Ja, det er faktisk ikke bare en normal holdning, det er nedfelt i Grunnloven. Forslagsretten er nedfelt i Grunnloven! Der sondrer man ikke mellom stortingsrepresentanter og regjering hva gjelder forslagsrett. Det er det ene som er blitt veldig tydelig, nemlig maktarrogansen og en maktdemonstrasjon. Det andre som er blitt veldig tydelig gjennom dagen, er at man gjennomfører en maktdemonstrasjon for å hindre en synliggjøring av hva en votering faktisk ville ført til. Det er det som faktisk er det oppsiktsvekkende. Man tør rett og slett ikke å la stortingsrepresentantene fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet votere i denne saken, fordi man ikke aner hva utfallet blir. Som jeg sa tidligere i dag, er det antakeligvis slik at Regjeringen ikke har flertall i sitt eget parlamentariske grunnlag for denne saken, men er helt avhengig av opposisjonen for å få flertall for Regjeringens syn når det gjelder boikott eller ikke-boikott av Israel. Jeg merker meg at regjeringspartiene nå aktivt sørger for at Regjeringen ikke får vite Stortingets syn i denne saken. Jeg må si jeg synes det er spesielt når stortingspresidenten sier at det å behandle et slikt forslag vil skape problemer og uklarheter for Regjeringen. I den grad det ville skapt problemer og uklarheter for Regjeringen, ville det vært fordi man fikk avslørt stemmegivningen internt i regjeringspartiene, internt i det parlamentariske grunnlaget for Regjeringen. Vi kan ikke gjøre annet enn å merke oss det. Men det dette avslører, er hvor alvorlig denne saken faktisk er for regjeringspartiene. Den er langt mer alvorlig enn forsøkene fra statsministeren i spontanspørretimen i dag på å avdramatisere dette fullstendig. Det merker jeg meg. Jeg vil bare avslutningsvis anbefale Fremskrittspartiets gruppe å støtte mindretallsforslaget fra Presidentskapet.