Berre først kort til føregåande talar, Eriksen. Den største utfordringa no i handelspolitikken er å få datofesta når vi skal få slutt på den enorme eksportsubsidieringa av overproduksjon av landbruksvarer i den rike delen av verda. Den utgjer 300 milliardar dollar årleg og er med på å dumpe våre overskottsvarer i fattige land. Det er første utfordringa. Dersom Eriksen hadde følgt med i amerikansk budsjettdebatt, ville ho ha sett at Bush faktisk har løyvd enorme midlar til overproduksjon i amerikansk landbruk. Det får ein stemmer av i amerikansk landbruksmiljø, men ein tek ikkje då eit oppgjer med det som er det store problemet i internasjonal handel på landbruksvarer, nemleg eksportsubsidieringa. Så skal eg litt tilbake til noko eg var inne på i ein replikk til statsråden i stad. Det går på korleis ein organiserer utviklingspolitikken her heime. Vi er borte på Victoria terasse, og eg var så vidt innom det i stad, det å få ei årleg utviklingspolitisk utgreiing. Statsråden har rett i at det er det vi her i Stortinget som bestemmer. Så til den omorganiseringa av utviklingspolitikken som vi har sett. Det har vore ei omorganisering som det har vore lite debatt om. Eg vil be statsråden om å kommentere, dersom ho har tenkt å ha ordet igjen, om ho er fornøgd med den omorganiseringa og dei evalueringsrutinane og rapporteringsrutinane som no ligg til grunn, om det set Noreg i stand til å gjennomføre det positive som Stortinget faktisk i dag vedtek. Er det ei organisasjonsform som er vald som set oss i stand til å gjennomføre den politikken vi har sagt at vi skal gjennomføre?