Det er ikke vanskelig å slutte seg til den enstemmigheten som er i komiteen om reformprosessen, og som er omtalt i de felles merknadene, hvor en peker på at den er nødvendig for bedre å mestre de store utfordringene som en ser for seg i tiden fremover. Det er også viktig å merke seg at det er en enstemmig komite som bemerker at det gjelder ikke å tape dette av syne, selv om generalforsamlingen 9. mai gjorde et vedtak som kan tolkes som et foreløpig tilbakesteg i det arbeidet. Jeg har lyst til å dvele litt mer ved vedtaket 9. mai. Det har i flere år vært tydelig for dem som har fulgt FNs arbeid fra sidelinjen, at generalsekretæren, Kofi Annan, har nedlagt et betydelig arbeid for å skape en bedre koordinering i de ulike delene av FNs organisasjon, ulike avdelinger og «agency»-er. Det gjelder også organisatorisk, logistisk og økonomisk – det hele for å få en mer effektiv drift, mer målrettethet og bedre ressursutnyttelse. Derfor var vedtaket 9. mai ganske overraskende, da en splittet generalforsamling vedtok en resolusjon som forsinker effektivisering av pengebruk og beslutningsprosedyrer, hvor alle giverland, unntatt Norge, stemte imot. Dette har jeg tidligere reist som et skriftlig spørsmål til utenriksministeren, den 24. mai, og jeg har fått et fyldig svar på to A4-sider, hvor en redegjør for begrunnelsen for stemmegivningen. Men jeg merker meg at en i svaret også anfører at andre områder, slik som styrket myndighet for generalsekretæren, ikke er fullt så godt ivaretatt. Og nettopp det er jo poenget. En har savnet denne koordinerende – skal vi si – autoriteten i toppen av organisasjonen som kunne føre til en bedre koordinering på de områdene som vi nevnte. Videre i svaret fra utenriksministeren sier en at til tross for det dårlige forhandlingsklimaet som avstemningen i mai bidro til, fortsetter reformprosessen videre, og en peker på at avstemningen kanskje burde vært unngått, fordi den kan bidra til ytterligere polarisering mellom utviklingslandene og de vestlige landene. Da må det jo være lov å peke på at det kanskje er en reell uenighet om FNs fremtidige utseende, hvor det å definere hva som er effektiv drift og god ressursutnyttelse, kanskje ser annerledes ut hvis man sitter på donorsiden, enn hvis man sitter på mottakersiden. Derfor vil jeg avslutte med å konkludere med at etter min mening og Høyres mening var Norges votering 9. mai begrunnet for svakt i forhold til den skadevirkningen den kunne gi.