I likhet med Arbeiderpartiets taler i denne sak har også jeg tenkt å snakke om Høyres politikk – i en sak som er svært viktig for Kyst-Norge, for norsk fiskerinæring og for folk som er opptatt av hvordan vi skal overleve med hensyn til bosetting og utvikling langs kysten: Hvordan skal vi få til vekst og utvikling – og særlig ved å ta i bruk de muligheter som norsk oppdrettsnæring, som faktisk er suverent best i verden, har de beste forutsetninger for å kunne utvikle – i en sunn, positiv fremtid? Det er vi opptatt av. Høyre vedstår seg selvfølgelig det som vi har vært med på å utvikle fra år 2003, men jeg tror vi gjør stor skade ved å gjøre som man nå gjør i Arbeiderpartiet: velger å lukke øynene og ørene for at det har vært en utvikling fra 2003. Det daværende statsråd Børge Brende la opp til, var nemlig å prøve å skaffe dokumentasjon, skaffe kunnskap, som kunne anvendes i disse spørsmålene, når man eventuelt skulle ta fatt på en runde to. Det som er klart nå, og som alle i Høyre er unisont enige om, er at vi ikke har den tilstrekkelige kunnskap, den dokumentasjon, som skulle ha gitt oss et grunnlag for nå å sette i gang et omfattende vern av nye norske fjordarmer og vassdrag, elver, som faktisk i verdensmålestokk er de absolutt mest velegnede for å drive oppdrett av laks i. Derfor er det veldig skuffende å se at man fra regjeringshold, og ikke minst nå fra Arbeiderpartiet, velger å snakke om noe helt annet enn det saken gjelder. Jeg tror vi gjør en stor feil hvis vi lukker øynene for at det ikke er utfordringer når det gjelder å sikre villaksens fremtidige eksistens. Men også her er vi nødt til å skaffe oss dokumentasjon, ta oss bryderiet med å evaluere den runden vi har vært igjennom, og som faktisk er ganske omfattende, før vi setter i verk en ny, omfattende runde. For øvrig tillater jeg meg å ta opp forslagene fra Fremskrittspartiet og Høyre som er gjengitt i innstillingen. Ellers må jeg bare få lov til å si at jeg slutter meg fullt og helt til saksordførerens utmerkede fremlegg. Norsk oppdrettsnæring har jo vokst frem nesten på tross av forskere. Den er stampet frem – småoppdrettere langs kysten har slåss denne næringen frem. Og man har møtt utfordringer, man har møtt motstand – ikke bare nasjonalt, men enda mer i markedet. Om man ser bare 35 år tilbake i tiden, produserte man 100 tonn oppdrettslaks i Norge, til en verdi av 7 mill. kr. I 2005 produserte vi 600 000 tonn, med en eksportverdi på 14 milliarder kr. Og vi har et potensial hvor det nesten bare er fantasien som kan sette grenser. Vi må ikke ødelegge mulighetene for denne næringen. Vi kan ikke la jegere og fiskere, Bellona eller andre få lov til å sette dagsordenen for hvordan denne næringen skal få utvikle seg. Vi må i hvert fall ta oss det bryderiet, før man setter stengsler for hvordan denne næringen skal utvikle seg i Kyst-Norge, at vi skaffer dokumentasjon og belegg. Heldigvis har vi folk, i dette tilfellet fra Ås-miljøet, som helt klart slår fast at oppdrettslaksen ikke er noen trussel mot villaksstammen. Hadde den vært den trusselen som enkelte udokumenterbare påstander sier, hadde faktisk oppdrettslaksen overtatt alle gener i norske elver. Det har den altså ikke gjort. Men jeg tror at vi samtidig vil stå oss på å være ærlige i disse spørsmålene: Vi har utfordringer en masse når det gjelder rømming, og når det gjelder lusproblematikken, som saksordføreren var inne på. Men da må det være vilje til ikke å drive en skyttergravspolitikk, som jeg har inntrykk av at man gjør i disse spørsmålene. Da får aktørene som er opptatt både av laksenæringen i Norge og – like mye – av villaksstammen, sette seg ned og snakke sammen før vi foretar ytterligere og mer brutale vern, før man i det hele tatt har vært i stand til å legge frem en form for dokumentasjon som skulle tilsi at det i dag er nødvendig å gå til ytterligere og radikale inngrep i næringens muligheter for utvikling. Derfor er mitt budskap: Anvend en av fjellvettreglene når det er behov for å anvende den; den pleier ofte ellers i all slags vær å være fornuftig å dra frem når det er behov for det.