La meg starte der representanten Sponheim slapp: Det vi nå får innført, er 90 pst. av de avgiftslettene som vi hadde gjennom differensiert arbeidsgiveravgift. De resterende 10 pst. skal kompenseres gjennom andre tiltak til de kommunene som nå faller bort. Så vi har sikret oss 90 pst. av avgiftslettelsene, men vi har sikret oss 100 pst. i forhold til hvor mye penger som skal gå til denne typen ordninger. Bare for å si litt om hva slags størrelsesorden det er vi snakker om her, er det slik at den differensierte arbeidsgiveravgiften, slik den var i 2003 – hvis vi regner om det til 2007-kroner – innebærer 9,9 milliarder kr i distriktsvirkemidler. Det gjelder både offentlig og privat sektor. Privat sektor får 6 milliarder kr av dette i fordel, og offentlig sektor 3,9. Vi snakker altså om et stort og omfattende distriktspolitisk virkemiddel som har vært effektivt – det er utrolig lite administrasjonskostnader – og målrettet i forhold til det det dreier seg om, nemlig sysselsetting og bosetting i områder som har lav befolkningstetthet, og som er preget av fraflytting. Det er den ordningen som vi nå kan gjennomføre 100 pst. når det gjelder pengene, 90 pst. når det gjelder avgiftsbiten av det. Så til et poeng som Fremskrittspartiet tok opp, nemlig at dette beviser at skatte- og avgiftslette er alfa og omega. Nei, det gjør ikke det. Det beviser at differensieringen, nemlig at man kan ha ulike satser ut fra nettopp det som dreier seg om befolkningstetthet og næringssvake områder, er det som har vært med på å utgjøre distriktspolitikken i dette, ikke skatte- og avgiftsletten i seg selv. Så er det dette som dreier seg om næringsnøytralitet i ordningen. Ja, det er jammen kjempeviktig, for å ha ulike ordninger for ulike næringer i forbindelse med differensiert arbeidsgiveravgift er vanskelig å håndtere. Det lager de rareste avgrensninger, så det er meget bra at man har klart å utvide ordningen til å gjelde for flere næringer. Men vi har en utfordring når det gjelder skipsbyggingsindustrien, for det er ikke avklart hva slags ordninger som kan gjelde videre framover med hensyn til den. Men vi skal passe på det helt til mål. Det beste tegnet på at vi nå har gjort en god jobb, og har kommet i mål med en veldig bra ordning for distriktspolitikken, er at temaet for dagens debatt i Stortinget ikke er å prøve å fordele skyld for en ordning som ble dårlig, men å prøve å fordele æren for en ordning som ble bra. Her er det så mange som ønsker å påberope seg farskapet for dette, og så mange mødre som står klar til å ta æren for dette produktet vi nå har klart å få fram, og det er det beste tegnet på at her har det vært gjort en god jobb. På et tidspunkt var det noen som hadde gitt opp. Det trenger vi ikke å bruke tid på i dag. Nå har vi fått på plass en ordning. Vi fordeler gjerne æren for den innsatsen som er gjort, og vi har stått på for å få på plass noe som er bra. I spørsmålet om hvordan Stortinget skulle vært orientert og inkludert i denne prosessen, kommer vi gjerne tilbake til hvordan vi skal jobbe med EØS-saker framover, og i forbindelse med at Stortinget får saker om denne. Men kommunal- og regionalministeren og jeg har vært i EØS-utvalget og orientert om hva som var situasjonen på det tidspunktet da vi stod foran sluttspurten, den 15. mai. Etter det har vi gått en runde, som ikke kan sies å være å konsultere Stortinget, med de parlamentariske lederne, med mye større detaljeringsgrad i forhold til kart, kommuner og fram og tilbake. Det gir reelt sett en mye større påvirkning i sluttspurten foran forhandlinger enn en høring i åpen sal ville gitt, for vi står jo i dragkamper om prinsipper og om enkeltområder som det er vanskelig å drive med i en slags plenumsdebatt. Vi tar gjerne diskusjonen om hvordan vi kan gjøre dette bedre framover, for vi ønsker mest mulig åpenhet rundt dette, men når man er i en forhandlingssituasjon overfor ESA, er det krevende å klare både å oppnå best mulig resultater og å inkludere mest mulig underveis. Med dette vil jeg gjerne avslutte denne debatten, og gratulere Stortinget, Regjeringen og særlig Distrikts-Norge med at vi har fått gjeninnført differensiert arbeidsgiveravgift i Norge – et meget viktig distriktspolitisk virkemiddel.