NAV-reformen og den lovgivning vi behandler i dag, er det første skrittet i riktig retning når det gjelder en ny velferdsforvaltning for å få færre på stønad og flere ut i arbeid. Jeg viser til det som Fremskrittspartiet har tatt opp i innstillingen, som går på at man fra flertallets side ikke ønsker å innlemme sosialkontorene fullt og helt. Det hadde etter mitt skjønn vært en fordel om man hadde gjort det, for situasjonen i dag er at det er veldig mange mennesker som har det tøft, og vi ser rundt omkring i Kommune-Norge at man opererer med forskjellige satser for sosialhjelp. Vi vet også at det rapporteres om at enkelte har det så tøft at de bruker hele sin tid og alle sine ressurser på å finne ut hvordan de skal klare å brødfø seg dagen etterpå. De menneskene vil mest sannsynlig ikke ha det overskuddet som skal til for å bruke sine ressurser på å søke arbeid. Derfor tror jeg at det hadde vært langt bedre og mer helhetlig og hensiktsmessig om man hadde fått også den biten inn i en statlig ordning som kunne ha ivaretatt mulighetene for å få også denne gruppen ut i arbeidslivet. Jeg er overbevist om at mange av dem har en restarbeidsevne som kunne ha vært benyttet. Så til dette som jeg var inne på i replikken til statsråden som går på kvalitetsheving av arbeidskraft. Jeg er klar over at det er loven vi behandler i dag, men det er dermed enda viktigere at man, når loven blir vedtatt, ikke lager forskrifter som er av en slik art at det blir vanskeligere å få de instrumentene som skal til, på plass for å få folk ut i arbeid. Vi har fått en del rapporteringer fra enkelte som møter et rigid system i dag. Poenget og hovedmålet med den nye lovgivningen må bli slik at systemet blir mindre rigid, og at man klarer å nå målgrupper mer spesifikt. Jeg har også store forhåpninger og forventninger – og ser også utfordringer – når det gjelder kompetanseheving i selve NAV-reformen. Men det vil være utrolig viktig at man lykkes med den kompetansehevingen, at man lykkes 100 pst., slik at man unngår at folk blir gående på feil stønadsordninger på feil premisser og kanskje også i perioder, som vi vet har vært tilfellet i dag, blir gående på uføretrygd på grunn av lang saksbehandlingstid. Det må også være en overordnet målsetting at man ved denne reformen klarer å få ned saksbehandlingstiden for å hjelpe flest mulig folk tilbake til arbeidslivet.