Jeg takker statsråden for svarinnlegget. Jeg er tilfreds med den forståelse som statsråden legger for dagen, når det gjelder den rolle de private høyskolene har. Etter lovverket er det fastslått ganske tydelig. Jeg er også glad for at statsråden viser til den avhengighet som samfunnet har av de private institusjonene og deres kapasitet. Det er også positivt at statsråden understreker at mange av disse private høyskolene har svært gode fagmiljøer. Jeg synes det er viktig å ha med seg i bunnen. Jeg synes også det er positivt at statsråden kan meddele at tildelingen til de private høyskolene har økt mer enn tildelingen til de statlige høyskolene de senere årene. Det er i så fall et skritt i riktig retning. Jeg tviler på om det siste året teller med i denne sammenhengen, men tall er ikke alltid så lett å ha rede på. Med de kuttene som er kommet i siste statsbudsjett, setter jeg et lite spørsmålstegn ved det resonnementet. Det jeg imidlertid savner i statsrådens innlegg, er at han ikke tar opp supplementsbegrepet som er brukt i Soria Moria-erklæringen – den understrekningen som tradisjonelt har vært av det. Jeg tror at det er et begrep som vi er nødt til å ta et oppgjør med. Det gir ikke et fullstendig uttrykk for den rolle de private høyskolene og institusjonene har i dagens samfunn. Så nevnte statsråden at det ikke var eierformen som avgjorde om man fikk tildelt stipendiatstillinger eller ikke. Jeg tillater meg også å sette spørsmålstegn ved det. Jeg vil nevne Dronning Mauds Minne, som både statsråden og jeg kjenner til, som et eksempel på at dette ikke kan stemme. Statsråden kjenner like godt som meg til denne skolen. Den er, sammen med Høgskolen i Oslo, den skolen som tar opp flest førskolelærerstudenter i landet. På midten av 1990-tallet ble høgskolen Dronning Mauds Minne tildelt knutepunktstatus på det førskolepedagogiske området. Nå er den ordningen riktignok borte, men det understreker hvilken faglig styrke denne skolen har. Den har et sterkt kompetent fagmiljø på førskolefeltet, bl.a. med tre professorer. Til tross for at de i flere år har søkt om bevilgninger i den strategiske delen av forskningskomponenten, har de altså ikke fått tildelt en slik bevilgning. Det er ingen faglig eller saklig politisk grunn for dette. Jeg tror jeg også kunne ha nevnt andre lignende eksempler. Når statsråden viser til samfunnets behov og Regjeringens samlede politikk for å forsøke å forklare de reduksjonene som kom i siste statsbudsjett til en rekke navngitte institusjoner, er det for meg litt vanskelig å skjønne det i denne sammenhengen. Jeg ber statsråden om å utdype nærmere hva han mener med akkurat denne henvisningen.