Jeg deler ikke representanten Sanners oppfatning, at vi har sendt den type signaler. Norge sender signaler om å være en aktiv deltaker i de foraene der vi er deltaker, og en støttespiller der vi har våre venner. Det bildet at vi har brukt tid på å vektlegge hva vi ikke skal delta i, mener jeg er en gal oppfatning av hva som er skjedd. Norges styrking av deltakelsen i ISAF, f.eks., blir alle de steder jeg har reist til – enten det er til NATO i Brussel, til London eller til Washington – mottatt som et kraftfullt bidrag fra en partner som leverer det han lover. Hvis man mener at det norske synet på kjemikaliedirektivet og på tjenestedirektivet vil svekke Norge som en troverdig partner, tror jeg man skal forflytte seg til Brussel og se på hva EU-landene selv mener om disse direktivene når de stiller opp i disse foraene. Det kan gjelde Sverige – og det kan gjelde Frankrike, hvor dette antakeligvis var en medvirkende årsak til at det franske folk sa nei til grunnlovstraktaten. Jeg mener her at på samme måten som i en nasjonal sammenheng – som jeg svarte på tidligere – og i en europeisk sammenheng, tilhører det demokratier å ha diskusjon. Det er slik også disse organene er innrettet, enten det er NATO, EU eller EØS – og der spiller Norge en lojal og aktiv rolle.