Maktutredningen reiser mange utfordringer i forhold til det vi ønsker: et demokrati med bredt politisk engasjement og aktiv deltakelse. Men som debatten også viser: Det er lettere å peke på de urovekkende trekkene enn å finne de gode mottrekkene. Så er da dette også en sak hvor vi både kan og bør bevilge oss muligheten til mer refleksjon enn agitasjon. Det kunne kanskje også være ett av botemidlene for å styrke tilliten til politikere og politikk å flytte den politiske debatten mer i retning av refleksjon. En samlet komite sier i innstillingen at det er av avgjørende betydning at folkets representanter beholder styringen over utviklingen. Jeg tror det er viktig at vi i samfunnsdebatten legger større vekt på at det er mange krefter som styrer utviklingen i samfunnet. For å ta et eksempel: Forskere som utvikler nye medisiner eller behandlingsmetoder, påvirker helsebudsjettene og helsetilbudene sterkere enn noen i denne sal. Jeg tror dette er viktig, fordi vi bør bestrebe oss på en samfunnsdebatt som gir folk et mer realistisk bilde av hva det er vi kan styre gjennom politiske vedtak, og hvordan, og hva som unnslipper våre styringsmuligheter, og hvorfor. Jeg tror ingen ønsker seg et samfunn der alt bestemmes av politikere. Men da må vi også passe oss så vi ikke gir inntrykk av at vi kan bestemme alt. Den politiske debatten gir av og til et slikt inntrykk, og da blir selvsagt skuffelsen merkbar når leveransene uteblir. Da er det tilliten til politikk og politikere som margspises. I innstillingen sier regjeringspartiene at det vil selvfølgelig være både fordeler og ulemper ved både mindretalls- og flertallsregjeringer. Representanten Martin Engeset illustrerte dette ved å betakke seg for det han kalte for ettpartistaten, og påpekte at landet ikke er vanstyrt selv om det jo stort sett har vært mindretallsregjeringer siden 1971. Det er godt at landet lar seg styre av mindretallsregjeringer. Nå sa statsministeren at det var mange fordeler ved flertallsregjeringer. Det kunne vært interessant å høre hvilke fordeler mindretallsregjeringer har framfor flertallsregjeringer. Det har man ikke hørt noe om i debatten eller sett i innstillingen. Man kan forstå denne regjeringens behov for å forsvare mindretallsregjeringens fortreffelighet, fordi den altså ikke vil vedkjenne seg hele sitt parlamentariske grunnlag fullt ut, men å opphøye mindretallsregjeringer og koalisjoner til en mer demokratisk konstruksjon er å gå litt langt. Representanten Ågot Valle pekte på at man ønsket mer bruk av folkeavstemninger. Jeg har bare lyst til å peke på at noen spørsmål kan egne seg for folkeavstemninger, i andre spørsmål er det vanskeligere, fordi det bør være sammenheng mellom makt og ansvar, og i mange spørsmål vil det være slik at det ikke er det flertallet som sa nei til f. eks. lokalbeskatning, som må bære kostnadene ved at det blir mindre penger til f. eks. eldreomsorg.