Jeg også takker interpellanten, som tar opp et viktig tema, som jeg har vært opptatt av lenge. Jeg har fulgt arbeidet med Vern for eldre-prosjektet i Oslo siden det startet opp på begynnelsen av 1990-tallet, og har besøkt det. Det er et viktig tiltak. Utover det vil jeg gjerne problematisere det litt. Jeg vil si at det store flertallet av eldre i Oslo i dag ikke kjenner til prosjektet Vern for eldre. Det er ikke slik at det alene er nøkkelen til hele dette problemet, det har ikke et så stort omfang eller er et så stort inngrep i eldres hverdag at det er noe mange blir beroliget gjennom. Jeg tror det er viktig å se på tiltakene her på bredere basis, på hvordan vi kan bruke ulike instrumenter for å nå fram på en best mulig måte. Jeg vil nevne noe av det jeg synes er slike instrumenter. For det første bør vi ha en omfattende opplæring av dem som jobber i hjemmetjenestene, dem som treffer eldre i hverdagen, slik at de tør å spørre om dette, er obs på det og er i stand til å snakke om det når de opplever at det kan være fare for at det foregår vold og overgrep. Det andre punktet jeg vil nevne, er at jeg tror at eldresentrene kan ha en veldig viktig funksjon. Det er mange av de eldre som går der. Hvis det der var møter, informasjon, diskusjon, og det ble eksempler på at det ikke var farlig å ta opp ting og si fra, ville det være et ganske avgjørende tiltak, fordi eldresentrene – det er noen og femti av dem i Oslo – er så populære, og de oppsøkes av så mange. Det tredje jeg vil nevne, er trygghetsalarm. I noen kommuner, som i Oslo, er det bygd ut omfattende systemer med trygghetsalarm, som også er et viktig tiltak ved akutte situasjoner, og noe som skaper trygghet og sikkerhet for at man kan få hjelp. Så kommer jeg til alvorligere ting – det som angår nærpoliti. Når eldre i en trygdebolig i Oslo har opplevd et innbrudd eller to, og opplever at politiet ikke kan komme fordi det er et enklere innbrudd, snakkes det om i blokka noen dager, og det er utrygghet der i tre–fire år etterpå. Dette angår også den type problemstillinger. Har det overfor eldre mennesker vært et ran som ikke blir oppklart, sitter det i – det spres nesten landet rundt. Et aktivt nærpoliti, et bedre nærpoliti i forhold til innbrudd og ran – også i forhold til situasjoner som oppstår blant eldre – er en stor utfordring. Jeg vil også nevne alkoholproblemer og forebyggende alkoholarbeid. Det er dessverre mange i den generasjonen som har alkoholproblemer. Det er, sier politiet i Oslo i hvert fall, årsaken til tre fjerdedeler av voldstilfellene i gjennomsnitt i hele befolkningen, og da selvsagt også blant de eldre. Vi har også problemet med overmedisinering. Det jeg vil fram til, er at vi må angripe dette problemet bredere enn kun gjennom tiltaket Vern for eldre, fordi det ikke vil nå fram bredt nok i forhold til noe av det jeg nevner nå. Vi må få folk til å bry seg, være i stand til å si fra når de er obs på at det skjer noe i nabolaget eller i oppgangen, være i stand til å ta det opp og si fra til hjemmetjeneste eller til andre som bør få slike meldinger. Derfor tror jeg på at vi løfter temaet som det snakkes om her i dag, og som jeg håper omsorgsmeldingen vil gjøre, slik at vi får flere anledninger til å heise det og bruke ulike innfallsporter til å angripe det. Jeg tror ikke på lovfesting av helt spesifikke tiltak som Vern for eldre, at sånn og sånn skal være obligatorisk i alle kommuner. Men jeg tror på en omfattende kampanje langs de dimensjonene jeg har snakket om, og som interpellanten og også ministeren var inne på.