Denne budsjettdebatten har så langt vært veldig interessant, for den har vist at vi f.eks. innenfor landbruket, som er et viktig næringspolitisk område, har et flertall som ikke ser behovet for reformer og omstilling, mens vi har et stort mindretall som etterlyser reformer og omstillinger. Det betyr at flertallet ønsker å fortsette en feilslått politikk, en politikk som fortsatt vil medføre økt misnøye og avgang fra landbruksnæringen. Det er ingen hemmelighet, og det tror jeg også at flertallet vil være enig med mindretallet om, at det er behov for å tenke nytt innenfor landbruket. Det er behov for å tenke på marked, det er behov for å tenke på innovasjon og nyskaping, og det er behov for å se til andre næringer hvor Norge har hatt suksess. Nå ser jeg ikke landbruksministeren i salen. Han har sikkert tatt kvelden og gått i kantinen. Men illustrerende nok har landbruksministeren og nærings- og handelsministeren sittet på hver sin side av stortingssalen under denne debatten. Det er litt illustrerende for hvordan det private næringslivet og landbruket fungerer. Ideelt sett skulle disse to postene vært samlet hos én minister. Ikke minst hadde landbruket hatt stort behov for det, det er nemlig to forskjellige tankeganger. Næringsministeren styrer et område som er fokusert på marked, omstilling og nyskaping, mens landbruksministeren, som skulle ha sittet på denne siden av salen, styrer et område med stor vekt på sterk statlig styring og en klientifisering av næringsdrivende. Jeg skal gi landbruksministeren skryt. Jeg har registrert at han nå har inngått et samarbeid med hotelleieren og investoren Petter A. Stordalen. Det synes jeg er veldig positivt. Men jeg synes det er trist at Stordalen, ifølge dagens Dagbladet, opplever sitt møte med Landbrukssamvirket som: «Et møte med den aller siste sovjetstat.» Det er en interessant uttalelse. Jeg tror det er viktig – det tror jeg antakeligvis landbruksministeren har lagt vekt på når han har inngått samarbeid med Stordalen – for landbruket å ha kontakt med næringsdrivende som kan vise til stor suksess fra andre næringer, og spesielt fra konkurranseutsatte næringer. Spørsmålet må være: Hva kan landbruksnæringen lære av andre næringer? Her er fokuseringen på nyskaping, markedstilpasning og internasjonalisering. Det kunne vært interessant å ha sett hva en Kjell Inge Røkke kunne ha fått til innenfor landbruksnæringen. Beklageligvis er det altfor mange begrensninger, det er altfor mange hindre, så jeg tror verken en Kjell Inge Røkke eller en Stein Erik Hagen ville ha funnet seg til rette, eller følt seg velkommen, innenfor landbruksnæringen. Jeg ser også at landbruksministeren nå har nedsatt et råd med næringspolitiske rådgivere. Det overrasker meg at han der stort sett har valgt gamle gode navn fra bondelag, småbrukerlag og landbrukssamvirke. Her burde han ha benyttet muligheten til nettopp å plukke av kompetansepersoner fra konkurranseutsatte næringer, fra næringer som har erfaring fra nyskaping, markedstilpasning og internasjonalisering. Det er rett og slett behov for nyere tanker enn det jeg tror han vil få servert av sine nye næringspolitiske rådgivere. Det er positivt at Regjeringen og en enstemmig komite ser behovet for å redusere gebyrene til Mattilsynet. Dette er et arbeid som må intensiveres, og vi forventer at Regjeringen kommer sterkt tilbake med større kutt i gebyrene neste år. Jeg registrerer også at representanten Gunvor Eldegard hevder at Fremskrittspartiets kutt i landbruket vil halvere antallet bønder, og at dette vil rasere landbruket. De siste 25 årene har Arbeiderpartiet fjernet over 100 000 bønder. Hva kaller representanten Eldegard dette? Er det Fremskrittspartiet som har skylden? Er det en forsiktig tilpasning, en justering? Eller er det rett og slett en rasering?