Den nye tvisteloven skal avløse gjeldende tvistemålslov fra 1915, og for en tid tilbake vedtok vi her i huset også en ny straffelov. Den gamle hadde hatt sitt virke siden 1902. Regjeringen har altså i løpet av kort tid fremmet forslag til et helt nytt lovverk på to av de mest sentrale områdene i norsk rett, lover som har blitt flikket på og justert over tid, hvor det har vært et stort behov for å forenkle og modernisere. Den nye tvisteloven har som et sentralt mål å senke kostnadene ved å få løst sivile rettstvister. Det er viktig for at folk skal se seg tjent med å håndheve sine rettigheter ved domstolene. Samtidig har det vært viktig å skape et lovverk som er enkelt og oversiktlig, og som er tilpasset det mangfoldet av tvister som kommer for domstolene. Etter Høyres syn inneholder loven flere viktige elementer, elementer som både vil bidra til en hurtigere og mer effektiv saksbehandling og samtidig senke kostnadene, for samfunnet generelt og ikke minst for partene. Lovforslaget legger grunnlaget for en kulturendring når det gjelder behandling av sivile tvister. Det legges opp til en aktiv saksstyring fra dommerens side, med større vekt på saksforberedelse og kortere hovedforhandling enn i dag. Håndteringen av den enkelte sak skal dessuten gjennomsyres av et proporsjonalitetsprinsipp, slik at forhandlingenes omfang står i forhold til sakens betydning for partene og for samfunnet generelt. Det legges derfor opp til en enklere bevisføring, og det åpnes for økt adgang til fjernavhør. Det er et viktig mål å begrense kostnadene ved domstolsbehandling av reelle rettstvister. Regler som fremmer raskere saksbehandling og konsentrasjon om tvistens kjerne, vil kunne gjøre tvisteløsningen billigere. Det foreslås ulike bestemmelser med sikte på å begrense nivået på saksomkostningene i sivile saker. En samlet komite mener at domstolene bør ha en langt mer sentral rolle med hensyn til å styre nivået på sakskostnadene enn de har i dag, og ser at domstolens tilbakeholdenhet med å sette ned kostnadskrav som fremmes, kan bidra til et høyere kostnadsnivå. En samlet komite viser også til oppfølgingen av NOU 2002:18, Rett til rett, og ber om at ytterligere tiltak for å redusere kostnadsnivået vurderes særskilt. I denne debatten har det vært fokusert mye på kostnadsnivået ved tvister i rettssalen i dag. Jeg synes det er viktig å understreke at det er et sentralt mål at lovgivningen motiverer partene til å løse tvister utenom de alminnelige domstolene. En samlet komite er opptatt av at lovfesting av plikter før saken reises, plikt til å varsle motparten, klarlegge krav og opplyse om viktige bevis, vil bidra til å motivere og synliggjøre mulighetene for utenomrettslig løsning. Lovfestet plikt til å forsøke å løse tvisten før saksbehandling, vil gi en bedre utnyttelse av domsstolressursene og gi lavere kostnader for partene. Gjennom forliksrådsmekling, forslag om utenomrettslig mekling og mulighet for å bringe saken inn for en utenomrettslig nemnd, vil partene ha gode muligheter til å løse tvisten. Vi fatter i dag et svært viktig vedtak. Sivilprosessen forenkles og moderniseres. Det er sakens kjerne. Tvisteloven er ikke et ledd i Regjeringens fattigdomspakke. Der er det for øvrig lagt inn over 3 milliarder kr i denne perioden, men det er ikke dagens tema. Det som er dagens tema, er et lovverk for alle tvister, tvister som gjelder fattig og rik. Jeg ønsker ikke å gå inn i den sosialistiske retorikken som opposisjonen nå har lagt seg på, og snakke om storkapitalen og fattigdomsbekjempelse. Dette er en tvistelov, og vi er alle enige om at vi skal forsøke å gjøre dette så rimelig, så effektivt og så bra som mulig for partene. Men at Arbeiderpartiet velger å gjøre et av våre viktigste lovvedtak om til en debatt om fattigdomsbekjempelse, overrasker ikke på denne tiden av året – så kort tid før valget. Fakta står fast – det blir enklere, rimeligere og raskere å få avgjort sivile saker med den nye tvisteloven. Jeg vil gratulere Tvistemålsutvalget ved dets leder, Tore Schei, justisminister Dørum og oss selv, justiskomiteen, med vel utført jobb. Dette er et vedtak som vil stå som en påle i norsk rettspleie.