Fra Høyres side vil vi at kommunene skal ha mulighet til å finne frem til fleksible, lokalt tilpassede løsninger og mulighet til å gi dispensasjon fra byggeforbudet i strandsonen. Statlige myndigheter må ha mulighet til å overprøve dispensasjon fra byggeforbudet i strandsonen der det kan dokumenteres at slik dispensasjon i betydelig grad innebærer en svekkelse av allemannsretten i området. På denne bakgrunn støtter vi de forslag i innstillingen der vi er sammen med Fremskrittspartiet, men går imot de to øvrige forslagene fra Fremskrittspartiet. Vi vil fra Høyres side endre plan- og bygningsloven, slik at det blir enklere for kommunene å utøve lokalpolitisk skjønn innenfor arealplanlegging. Men når man hører på debatten, og med erfaring fra saksbehandlingen her, virker det som om det nå er prentet inn i flertallspartienes bevissthet at det meste av den såkalte sunne fornuft er kraftig konsentrert her på Løvebakken. Det tror ikke Høyre noe særlig på. Det er mye sunn fornuft samlet her, bevares, men jeg tror at der folk bor, der folk lever, og der de ønsker å utvikle seg fremover, er det sannelig også mye sunn fornuft. Når jeg hører innleggene her fra saksordføreren og fra Arbeiderpartiet, får jeg inntrykk av at man har glemt at det ikke er utbyggingspress som preger det meste av vårt kjære fedreland. Vi har en kyststripe i dette landet som i lengde tilsvarer to runder rundt jordkloden, og i mange av disse områdene er vår natur skapt sånn at om en beveger seg hundre meter fra strandlinjen, risikerer en å falle utfor på den andre siden. Det er ikke press som først og fremst er problemet her. Men jeg føler at vi er utsatt for betydelig grad av symbolpolitikk, hvor man i altfor stor grad velger å sette den sunne fornuft til side. Man kan gjerne vise til KOSTRA-rapporteringen og til at de fleste dispensasjonssøknadene innvilges. Ja, det skulle da sannelig bare mangle! Hvis man ser hva som kommer frem i rapporteringen, vil man finne ut at de fleste søknadene går på rent bagatellmessige forhold som ikke vil ødelegge allmennhetens muligheter for å anvende kystområdet i noen slags grad. Når det også fra saksordfører og fra Arbeiderpartiet sies at man er svært bekymret over at de fleste dispensasjonssøknadene innvilges, betyr jo det at man har mistet tilliten til sitt eget system, altså til dem som er satt til å utøve skjønn, og som skal behandle dispensasjonssøknadene. Da betyr det at man har glemt de tider da det faktisk var sånn at man i større grad politisk skulle se samfunnet nedenfra og opp, noe som har vært et uttrykt mål i diverse samråd som jeg registrerer enkelte partier gjennomfører rundt om i landet. Jeg tror at vi fremover vil stå oss på å redusere innsigelsesretten. Vi har i dette landet eksempler på at selv der hvor Fylkesmannen og fylkeskommunen har sagt ja til tilpasning til endringer, blir også det overprøvd. Da skjønner vi at vi på dette politiske området så til de grader er toppstyrt og sentralstyrt. Vi har også fra Høyres side registrert – og registrert med bekymring – de signalene som har kommet fra bl.a. miljøvernministeren om å frata kommunene muligheten til å gi dispensasjon. Noe sånt vil rett og slett være et alvorlig anslag mot det lokale selvstyret. Vi har stor tro på den lokale forvaltning slik det ganske vakkert er gjengitt i komiteinnstillingen, der Senterpartiets representant Ola Borten Moe er sitert. Men vi skjønner at tidene har skiftet. Og jeg syns de to første sakene vi har på dagsordenen her i Stortinget i dag, tyder på at både lokaldemokratiet og ikke minst kystens utviklingsmuligheter går nokså trange tider i møte.