Arbeid og deltakelse i samfunnet er sjølve grunnlaget for velferd. Det å ha et arbeid å gå til gir den enkelte mulighet til å bruke sine evner og mulighet til utvikling, sjølstendighet og sosialt fellesskap. Den nye arbeids- og velferdsreformen er historisk, og for Høyre og Regjeringen er målet med reformen å få slutt på den velkjente kasteballproblematikken i offentlig forvaltning. Dagens organisering av arbeidsmarkedsetaten, trygdeetaten og sosialtjenesten bidrar til at altfor mange faller utenfor arbeidslivet. Samordningen skal bidra til å gi et mer brukervennlig tjenestetilbud til dem som i dag lever av trygd. Det skal gis et bredt tilbud om kvalifiserings- og attføringstiltak, som tilpasses den enkeltes behov. 700 000 personer i yrkesaktiv alder står i dag helt eller delvis utenfor arbeidslivet og har offentlige stønader som sin viktigste inntekt. For Høyre og Regjeringen er det viktig at satsingen i arbeids- og velferdspolitikken knyttes til et inkluderende arbeidsliv, fattigdomsbekjempelse, integrasjon av innvandrere og reaktivisering av uføretrygdede. Det er derfor med overraskelse jeg registrerer at komiteens flertall, alle partiene utenom regjeringspartiene, trekker fram følgende brukergrupper som eksempel på ikke arbeidssøkende personer: «personer med rusproblemer, mennesker med sosiale og psykiske problemer, innvandrere/flyktninger og mennesker med psykisk utviklingshemming». For regjeringspartiene vil det tvert imot være et kvalitetstegn for reformen om personer som tilhører disse gruppene, får mulighet til å bruke sine arbeidsevner i samfunnet. Vi mener at det er viktig at den enkelte som vil og kan, skal gis mulighet til arbeid. Mennesker som ikke kan tilbakeføres til arbeidslivet, skal derimot sikres økonomisk trygghet og om mulig inkluderes i annen aktivitet. Regjeringens mål om å få flere i arbeid krever en framtidsrettet næringspolitikk, et veltilpasset arbeidsmarked, velferdsordninger som fremmer aktivitet, og oppfølging som tilpasses den enkelte. For at det skal bli enklere for trygdemottakere å søke seg over i arbeid, utdannelse eller kompetansehevende tiltak, må trygdeordningene og skattesystemet vårt i størst mulig grad stimulere til arbeid. Vi i Høyre mener at både offentlige og private arbeidsgivere har et stort ansvar for å motarbeide utstøting fra arbeidslivet og legge til rette for at mennesker med nedsatt funksjonsevne lettere skal kunne få og beholde arbeid. For å kunne bistå arbeidssøkere og personer som holder på å falle ut av arbeidslivet, er det viktig at arbeidsetaten har god kontakt med arbeidsgiverne. Samtidig er det viktig å tilrettelegge for ordninger som stimulerer bedriftene til å ta inn arbeidstakere med funksjonssvikt. Et slikt samarbeid er en forutsetning for å skape et godt fungerende arbeidsmarked og et mer inkluderende arbeidsliv for flest mulig. Arbeidet med å forebygge sykefravær og uførepensjonering er krevende og viktig. Det har vært en sterk vekst i de sykdomsrelaterte stønader de seneste år, men økningen i sykefraværet stoppet opp i 2004, og har nå falt kraftig. Det er viktig at den nye arbeids- og velferdsforvaltningen videreutvikler den nære kontakten med arbeidsgiver, både for å fange opp hva som er arbeidslivets kompetansebehov, og for å utnytte bedriftene som en effektiv arena for læring og utvikling. Det etableres nå en førstelinjetjeneste for hele tjenestespekteret i arbeids- og velferdsforvaltningen. Førstelinjetjenesten skal baseres på et forpliktende samarbeid mellom stat og kommune nedfelt i lokale samarbeidsavtaler. Samordningen skal legge til rette for at flere skal kunne komme tilbake til arbeidslivet og ikke lenger føle seg sosialt utstøtt. Et arbeids- og velferdskontor i hver kommune skal ivareta og se hele mennesket. Det skal gis rask og individuelt tilpasset bistand. En samordning av etatene er et viktig grep for å få slutt på kasteballproblematikken. Færre på sosial stønad og flere i aktivt arbeid betyr også færre fattige.