Venstre sitter ikke i forsvarskomiteen, så jeg vil gjerne benytte sjansen innledningsvis til å komme med noen prinsipielle betraktninger. Den første prinsipielle betraktningen er at jeg på vegne av Venstre står sammen med det flertallet i komiteen som snakker om en FN-ledet verdensorden. La oss likevel være klar over, med en slik måte å uttrykke seg på, at det for det første i mange sammenhenger handler om hva FN mangler av operative kapasiteter for i det hele tatt å operere noe som helst, utover å skape politisk grunnlag. Det er viktig, men FN mangler mye. La oss også dernest være klar over at FN kan gi oppdrag f.eks. til NATO. Det skjer, og det har skjedd. I en slik internasjonal orden har NATO en betydelig utfordring. Det er ingen grunn til å legge skjul på at NATO og Norge som NATO-medlem har en slik utfordring i Afghanistan i dag. Det er en utfordring som er todelt. Det handler, som ikke bare mange politikere, men en rekke framtredende offiserer har understreket, om at det må være et sivilt oppdrag som ender opp med at befolkningen synes det er noe poeng med oppdraget, at det er noen som vinner noe på vegne av dem. Men det hjelper jo heller ikke med et sivilt oppdrag hvis de som skal bidra til det, ikke har beskyttelse. Derfor har Venstres standpunkt vært – jeg skal ikke bruke mye tid på det – at det er bra at vi gjør en innsats i Kabul-området, slik som Regjeringen vil. Det er bra vi gjør noe i Nord-Afghanistan. Jeg vet at en innsats i Nord-Afghanistan kan føre til at vi, som forsterkningsstyrke, kan komme til Sør-Afghanistan. Jeg vil understreke at det er viktig at vi setter inn enheter i Sør-Afghanistan – når vi en gang blir bedt om det – som ved tidligere opptredener i Afghanistan har vist at de takler forholdene. Det er ingen tvil om at Hærens spesialstyrker er i en slik situasjon. Jeg vil bare gjenta det signalet. Jeg har den oppfatning at Regjeringen nok vil få dette på plass når det blir viktig. Men det bør være til ettertanke for Norge, som er et land som er usedvanlig avhengig av å ha mange venner og bli oppfattet som en god partner i allianse med andre, at vi kan stille opp også når det kan bli mer tøft enn det vi kanskje er vant til, og det vi liker. Det er Venstres standpunkt. Så til det rent forsvarspolitiske. Det er helt klart at når det gjelder det rent forsvarspolitiske, synes jeg Regjeringen er inne på spennende grep i forbindelse med konseptet om strategisk lufttransport. Det kan tenkes at vi sammen med nære NATO-allierte kan inngå i noe som er felles. Jeg tror at det bør være med som et element i framtidige forsvarsplanlegginger, i tillegg til det man har sagt om å forvitre, kutte på basestruktur eller skaffe mer penger. Vi legger forvitringen til side, for det er et håpløst konsept i det hele tatt å operere med. Vi skal altså bruke 30 milliarder kr i året for at det skal ende i et hull. Det er helt meningsløst. Det tror jeg vi bare kan legge til side. Et alternativ til det å diskutere balansen mellom penger og struktur og til eventuelt å skaffe mer penger er å se på hva vi kan gjøre i samarbeid med andre. I den sammenheng synes jeg eksemplet med strategisk lufttransport er en spennende måte å nærme seg denne problemstillingen på. Jeg vil ikke se bort fra at det kan være aktuelt også på andre områder. Når det så gjelder Forsvarets prinsipielle oppdrag, har jeg behov for nok en gang i denne debatten å si til det vi i stigende grad hører, at fordi den kalde krigen er over og verden er global, må vi gjøre vår oppgave ute i verden: Det er Venstre helt enig i. Men da vil jeg bare tørt bemerke at Norges geopolitiske plassering gjør oss i høyeste grad til en del av en global forståelse av verden. Det går ikke an å fjerne Norge, som er nabo til en av de tre store reservene av olje og gass på denne kloden, som er i Midtøsten, i Sentral-Asia og nordøst for Norge. Det er en geopolitisk plassering som geopolitisk gjør oss utrolig sentrale, enten vi måtte like det eller ikke. Dernest er det slik at hele farleden langs norskekysten gjør oss geopolitisk sentrale. Det rene faktum at vi for øyeblikket – etter den russiske føderasjon og Saudi-Arabia – er verdens største eksportør av olje og gass, gjør oss geopolitisk interessante i enhver meningsfylt forståelse av geopolitikk. Det er mulig at det perspektivet kan virke forstyrrende på den alminnelige hverdagsdebatten ute i den norske opinion, men det er en tung realitet i debatten. For min del og på vegne av Venstre oppfatter jeg at Regjeringen tenker slik, at den har et slikt perspektiv, og at den ønsker å si at i en geopolitisk tilnærming har vi de oppgavene vi har i vårt eget land for å sikre territoriet og spesielt nordområdene, og vi har det vi skal gjøre ute i verden. Jeg vil gjerne signalisere tilslutning til det. Jeg vil også med et slikt prinsipielt utgangspunkt signalisere at når det gjelder det arbeidet som ligger i både forsvarssjefens studie og det politiske utvalget statsråden har nedsatt, er Venstre beredt til å gå inn i det samarbeidet som historisk har eksistert mellom Arbeiderpartiet, Høyre og sentrumspartiene i denne sal. Jeg sier ikke dette fordi det er noen brodd mot Fremskrittspartiet, for det ønsker jeg ikke å ha. Fremskrittspartiet er sterkt forsvarsvennlige, men de opererer i praksis med en økonomisk disposisjon som det i hvert fall ikke er mulig for Venstre å operere med. Men jeg ønsker å si at det ikke er noen brodd når det gjelder oppfatningen av forsvarsvennlighet. Ingen skal ta fra hr. Width og hans kollegaer at de er intense på det området. Så vil jeg gjerne også markere et annet prinsipielt forhold, og det er at skal Forsvaret ha en forankring i årene som kommer, må vi også ha en intelligent praktisering av verneplikten. Jeg synes at vi nå har hatt tilløp til en spennende debatt om det. Jeg var sammen med andre invitert til en konferanse som Folk og Forsvar hadde for en knapp uke siden – forsvarsministeren var der også og holdt et viktig innlegg – og jeg vil si at det som der ble sagt fra flere, ikke minst fra de unge selv som sitter ute i vernepliktsapparatet, lover bra for framtiden. Det handler om en verneplikt som ikke bare skal brukes til å gå igjennom noe som er så kort fordi du skal plukkes ut til noe annet. Det skal ha en verdi i seg selv, og så kan noen spesialisere seg videre enn dette. Og i dem man skal rekruttere, verve til å gjøre tøffe og viktige oppdrag, vil man ha et sunt og godt utgangspunkt. Jeg synes også at opplegget med frivillig sesjon er et lovende virkemiddel, for det er mange unge jenter som melder seg. Jeg synes forsvarsministerens presentasjon tidligere i denne sal når det gjelder hvordan man kan rekruttere kvinner, er en spennende måte å tenke på. Jeg har tidligere markert, og jeg gjentar det gjerne: Det å skulle kvotere kvinner inn i forsvaret oppfatter jeg omtrent som like sært som å kvotere kvinner inn i politiet. Politiet klarer å få tak i de 33 pst. kvinner på Politihøgskolen, og de klarer det ved hverdagslivets klare tale. Det er ikke annerledes i Forsvaret. Vi trenger ikke å bruke 1970-tallets nødvendige feministiske kampgrep når vi er kommet til 2006, når det gjelder politi og forsvar. Jeg oppfatter at forsvarsministeren har den tro på sine kjønnsfeller at de er både intelligente, pågående og tøffe nok til å stå løpet. Så rekrutteringslinjen må være den linjen vi skal holde på, og jeg synes det er tenkt mange spennende tanker om det både i den regjeringen som vi har nå, og i departementet. Så til et punkt som ingen snakker om, men som jeg synes det er viktig å snakke om, og det er kap. 451. Og hva er det? Jo, det er den delen som havner i forsvarskomiteen og som handler om sivil beredskap. Jeg legger til grunn at den sittende regjering ikke vil gjøre noe annet enn å opprettholde det sivilforsvaret vi har, operativt, men jeg vil snakke om kap. 451 av en annen grunn, og det er behovet for å øve. Vi har nettopp hatt Øvelse Oslo, en stor beredskapsøvelse for å se hvordan våre viktigste etater, nødetater, Forsvaret og andre, kan samvirke. Vi har fått noen gripende meldinger i den lokale pressen om hvor lang tid det tok fra noen bestemte seg for å be om Forsvarets assistanse til den nådde fram. Jeg regner med at dette blir gjennomgått på en slik måte at man virkelig lærer noe av det. Jeg tar også til gledelig etterretning at Regjeringen har skåret igjennom og har valgt seg en anbyder når det gjelder digitalt nødnett, altså det sambandet som skal til for at hele beredskapsapparatet vårt, med nødetatene våre, kan fungere opp mot Forsvaret også i krisesituasjoner. Jeg synes det er riktig grep. Det koster ca. 80 pst. av en fregatt uten våpensystemer, så jeg synes det er en rimelig investering for å sikre det som er det viktigste av alt, nemlig samband. Jeg velger å ta opp den sivile beredskapen fordi det må være en del av det som skjer. Jeg er klar over at vi i Norge har en god praksis for et godt samarbeid mellom den sivile sektor og forsvaret. Jeg synes at det er helt vesentlig. I det budsjettet som jeg har sett her, har det skjedd en forsterkning av Etterretningstjenesten. Det er vel den knappeste budsjettkommentaren som finnes. Jeg har ikke noe å legge til, annet enn å si at det er bra. Jeg skulle gjerne sett at også Nasjonal sikkerhetsmyndighet ble behandlet på en annen måte, men jeg kan ikke gjøre det på noen annen måte enn å uttrykke det slik at det er et viktig organ. En gang brukte noen det bilde at vi hadde befestningen rundt Oslo. Nå kan man nesten si at vi har Politiets sikkerhetstjeneste ett sted, vi har Nasjonal sikkerhetstjeneste et annet sted, og vi har Etterretningstjenesten et tredje sted. Det er den moderne tids fortifikasjoner. Det består ikke av fort og kanoner, men det består av kloke og gode mennesker med kompetanse til å fange opp etterretningsinformasjon. De er livsviktige i enhver form for moderne samfunn. Det er viktig at Regjeringen også signaliserer, som den har gjort, at dette skal forsterkes. På slutten av dette innlegget vil jeg markere, som jeg har sagt tidligere, at det er viktig at vi gjennom verneplikten og på andre måter får et større volum på det som skal stå til rådighet for landforsvaret vårt, det være seg Hæren, både hjemme og ute, eller Heimevernet. Det er en ganske viktig debatt. Akkurat nå for tiden kan vi trekke på folk som er utdannet så langt. Vi må sørge for at vi om seks–sju–åtte år fortsatt har mange mennesker. Så får debatten om formasjonenes navn og karakter være en annen debatt. Men at vi skal ha menneskene, og at vi trenger dem, det er svært viktig. Med disse mer prinsipielle bemerkningene vil Venstre stemme for den budsjettinnstillingen som er lagt fram av flertallet her i dag.