Det er, som det nettopp ble sagt, internasjonale diskusjoner og samtaler om disse spørsmålene som også Regjeringen deltar i. Det som er det springende punktet med denne saken, er hvorvidt vi skal foreta enda en utredning om spørsmålet. Det er det det dreier seg om. Når man hørte på representanten Djupedal, kunne man få inntrykk av at det dreide seg om en masse andre ting også, men det er dette selve saken dreier seg om. Nå er det helt riktig, som det også er blitt sagt, at dette er en debatt som på mange måter har dreid i løpet av de senere årene, rett og slett fordi det er trukket en del erfaringer hittil. Disse erfaringene virker det på meg som om ikke Djupedal helt har fått med seg. Her har det nå foregått en debatt i årtier, og det har ikke vært lett å komme frem til noe som er praktikabelt. Det virker på meg som om heller ikke Djupedal har noen særlige tanker om hvilken vei man skal gå, men bare har håp om at noen skal komme opp med ett eller annet hvis man får utredet det. Jeg er dessverre redd for at selve kjernen i spørsmålet dreier seg om politisk vilje til å avgi midler og ressurser til FN, og for så vidt også til utviklingsformål. På det området tror jeg at den sittende regjering ligger meget langt fremme. Vi har en av verdens aller høyeste BNP-andeler til bistand. Vi er en solid og trofast støttespiller til FN, slik at jeg tror vi kan si at vi er godt i rute når det gjelder disse bidragene. Det som er det springende punktet, er hvorvidt man virkelig tror at hvis et lands regjering og et lands styre ikke har vilje til å yte de nødvendige midler, slik som vi gjør, skal det plutselig ha vilje til å la seg beskatte for de samme formålene. Det er det som er selve kjernen. Jeg tror ikke man kan regne med at man skal finne en beskatningsform som alle land kommer til å akseptere uten at de er klar over hva de egentlig går inn i. Den politiske viljen til å gå inn i det, tror jeg ikke vil være tilstrekkelig bred. Når det gjelder denne EU-ideen om å beskatte flybilletter, synes jeg det for så vidt er noe som setter saken i et ganske eiendommelig dilemma, men i et meget klart lys. Hvordan har det seg at det er flypassasjerene som nå skal betale bistanden? Jeg mener at noe av det grunnleggende må være at dette er et fellesskapsformål, og at det ikke er en spesiell etterspørselsgruppe som skal ha et spesielt ansvar, men at man nettopp gjennom de offentlige budsjetter sørger for å fordele ansvaret på alle skattyterne. Det er gjerne slik at hvis man ikke er flypassasjer, er det greit å beskatte flypassasjerene, for da er det noen andre som skal betale. Da er vi tilbake igjen til det jeg tror er noe av hovedproblemet med både FN-finansiering og bistand, at det alltid er ideer om hvordan andre skal betale og en selv skal slippe unna. Jeg vil for øvrig si at når det gjelder spørsmålet om skatteparadiser, mener jeg at det er en helt separat og meget viktig problemstilling som man uavhengig av hvor pengene eventuelt måtte gå hen, bør forsøke å gjøre noe med. Det er et problem for alle land, men det er en helt separat problemstilling. Det har ikke noe med bistand å gjøre, det har ikke noe med FN å gjøre, men det har noe med skatteparadiser som sådanne å gjøre. Det er altså en separat problemstilling som under enhver omstendighet bør adresseres, hvis det er praktisk mulig å adressere den.