Lovendringsforslaget vi nå behandler, Ot.prp. nr. 99 for 2005-2006, innebærer at fiskeriforbudslovens krav om norsk statsborgerskap for fartøyførere og minst halvparten av mannskapet på norske fiskefartøy ikke opprettholdes. Kravet til bosted i riket blir imidlertid opprettholdt og presisert til et kvalifisert bostedskrav i form av krav om bosted i kystkommune eller nabokommune til kystkommune i Norge. Det gis adgang til dispensasjon for fartøyfører. Bakgrunnen for lovendringsforslaget er at ESA i en grunngitt uttalelse av 2. april 2004 som tidligere nevnt konkluderte med at det norske nasjonalitets- og bostedskravet strider mot EØS-avtalen, og ESA bad norske myndigheter innrette seg etter uttalelsen innen fastsatt frist. ESA tok en prinsippbeslutning om å trekke Norge inn for EFTA-domstolen for traktatbrudd, med mindre Norge avskaffet nasjonalitetskravet og bostedskravet. Dette er derfor, som flere har vært inne på, bakgrunnen for endringsforslaget, som omtalt også av saksordføreren. I vår korrespondanse med ESA har Norge prinsipalt hevdet at fiskeripolitikk og ressursforvaltning faller utenfor EØS-avtalens saklige virkeområde. Ansettelsesforhold om bord på fartøy vil imidlertid kreve en annen vurdering. Mens EØS-avtalens regler om etablering og kapitalbevegelser inneholder spesifikke unntak for utlendingers adgang til å eie og drive norske fiskefartøyer, gjelder det ikke noe tilsvarende spesifikt unntak for ansettelser. For å bidra til å fjerne usikkerheten i forhold til om Norge oppfyller sine forpliktelser som følger av EØS-avtalen om fri bevegelighet for arbeidstakere og tjenester, ble det besluttet å utarbeide et lovendringsforslag som foreslår å fjerne det generelle kravet til norsk statsborgerskap i fiskeriforbudsloven, mens bostedskrav ble presisert å gjelde bosted i kystkommune eller nabokommune til kystkommune. Lovendringsforslaget har vært på bred høring våren 2006, og det har vært viktig for Regjeringen å finne en løsning innenfor gjeldende fiskeripolitiske målsettinger som kan imøtekomme ESAs krav. Jeg synes det er positivt at komiteen viser til bred enighet om at de nasjonale marine ressursene skal komme kystbefolkningen i Norge til gode, og at komiteen mener at krav om bosted i kystkommune eller nabokommune til kystkommune vil ivareta den målsettingen. Det opprinnelige forslaget som ble lagt fram i proposisjonen, innebærer at fartøyførere som ikke er eiere av fiskefartøy, må være bosatt i kystkommune eller i nabokommune til en kystkommune. Det oppstilles adgang til å gi dispensasjon for fartøyførere som er bosatt i innlandskommune. På oppfordring fra næringskomiteen, som bl.a. representanten Korsberg har vært inne på, har fiskeri- og kystministeren i brevs form lagt fram ulike opsjoner for muligheten til å utvide dispensasjonsadgangen for komiteens selvstendige vurdering. Begrunnelsen for ønsket om å utvide dispensasjonsadgangen er dels å ivareta hensynet til norske fartøyførere bosatt i utlandet, og dels at det i visse tilfeller er vanskelig å rekruttere kvalifiserte fartøyførere i Norge. Komiteens valgte tilråding er et av de framlagte alternativene. En samlet komite tilråder å utvide dispensasjonsadgangen til også å gjelde EØS-området og den delen av Norden som ikke er omfattet av EØS-avtalen. Med den begrunnelsen komiteen gir, synes Regjeringen at komiteens tilråding er formålstjenlig. Vi noterer dette som et nytt eksempel på at selv om det er flertallsregjering, går det an gjennom konstruktive prosesser å finne fram til nye og forbedrede løsninger i et samarbeid med Stortinget. Det gleder Regjeringen, og tydeligvis også Stortinget.