Først av alt vil jeg berømme forslagsstillerne for et omfattende, kreativt og konkret forslag til kompetanseplan for å rekruttere flere kvalifiserte arbeidstakere til pleie- og omsorgssektoren. Ja, forslaget er langt mer omfattende og konkret enn Regjeringens plan, Kompetanseløftet 2015, som er en del av St.meld. nr. 25 for 2005-2006, Mestring, muligheter og mening. Jeg mener at de få tiltakene Regjeringen har foreslått, ikke vil være tilstrekkelig for å løse de store utfordringene vi står overfor i pleie- og omsorgssektoren framover. Alle er enig i at ett av behovene er å rekruttere flere til å ta helseutdanninger på ulike nivå. Dette er også påpekt i Regjeringens plan, Kompetanseløftet 2015. Desto mer uforståelig er det at samme regjering for andre år på rad foreslår kutt i bevilgningene til høyskoler som faktisk utdanner de gruppene det her er et skrikende behov for. Det er gledelig at mennesker i Norge lever stadig lenger. De fleste klarer seg heldigvis selv. Noen trenger kanskje bare litt hjelp til dagliglivets gjøremål, og andre trenger sosiale tiltak. Men en stor gruppe vil trenge mer omfattende helsetjenester enn tidligere, både medisinskfaglig og sykepleiefaglig. I dag har sykehjemsbeboere i gjennomsnitt fire forskjellige diagnoser, noe som selvsagt vil kreve høyt kvalifisert personale. Vi vil trenge langt flere leger med geriatriutdanning, flere sykepleiere med videreutdanning i geriatri, aldring, palliativ omsorg, som er omsorg ved livets slutt, m.m. Vi vil trenge langt flere hjelpepleiere og helsefagarbeidere med videreutdanning i geriatri. Alt dette krever at vi ser på utdanningskapasitet, på utdanningenes innhold og lengde, på rekrutteringen til utdanningene, m.m. La meg ta noen problemstillinger innen hver av disse utdanningstypene som det kan bli nødvendig å se nærmere på: Geriatriutdanningen for leger er svært omfattende. Slik jeg har forstått det, må leger først gjennom indremedisinsk spesialitet før hun eller han kan ta geriatriutdanning. Andre land har kortere utdanningsløp, med et noe annet innhold riktignok, som det kan være verdt å se på.Når det gjelder geriatriutdanningen for sykepleiere, er den for kort til at den kan inngå som en grad i en universitetsutdanning. Dette kan i seg selv gjøre akkurat denne utdanningen mindre attraktiv i forhold til andre. Dette er det også viktig å vurdere.Når det gjelder videreutdanningen på fagskolenivå, har jeg hørt at den er mer eller mindre stilt i bero i mange av fylkene. Denne må aktiveres. Muligheten for videreutdanning kan være avgjørende når mennesker velger sin førsteutdanning. Dette bør finne sin løsning. Jeg mener dette representantforslaget bør følge arbeidet med St.meld. nr. 25, som skal avgis 20. februar neste år. Vi skal ha høringer til denne meldingen i desember i år, og jeg regner med at verdifulle innspill vil komme på dette området også under høringene. Jeg mener at de aller fleste av forslagene i representantforslaget er meget gode, men noen kan jeg ikke støtte på det nåværende tidspunkt. Jeg er derfor enig med flertallet i at forslagene bør vurderes og foreslås i forbindelse med komiteens behandling av St.meld. nr. 25 for 2005-2006, Mestring, muligheter og mening – dette for å sikre en helhetlig behandling av hvordan kompetansen i helse- og omsorgstjenesten kan styrkes i årene framover.