Jeg syns jo at det spriker vel mye i regjeringspartienes argumentasjon. I det ene øyeblikket hører vi fra representanten Helleland at dette er jo ikke en lov som har med bekjempelse av forskjeller eller fattigdom å gjøre. Og så kommer justisministeren opp og holder et flammende innlegg om at gruppesøksmål er nettopp noe slikt. Jeg er helt enig med justisministeren. Det sa jeg i mitt hovedinnlegg også. Dette er en god reform. Men hva med alle dem som ikke kommer inn under gruppesøksmål – alle de som har individuelle saker knyttet til hjem, barn og arbeid? Stort sett kan man ikke reise gruppesøksmål rundt det. Det er der Arbeiderpartiet vil videre. Jeg registrerer også – på slutten av en så viktig debatt – at man har spurt justisministeren tre–fire ganger konkret om det er nærmest et sosialistisk overgrep overfor strafferetten i dag at vi har et veldig rigid system for saksomkostninger – både når det gjelder time og pris. Hvorfor kan man bruke det der, når man ikke vil bruke det i de andre sakene? Det har vi ikke fått svar på, og vi har heller ikke fått svar på spørsmålet om de internasjonale erfaringene. Det tyder på at vi må gå inn i den debatten som ligger foran oss, og nettopp se på hvordan erfaringene er på andre områder.