Riksrevisjonens Dokument nr. 1, statsregnskapet, er faktisk et av de viktigste dokumentene Stortinget har til behandling. Gjennom dette informeres altså Stortinget om forvaltningens bruk av fellesskapets midler og hvorvidt vedtatte regelverk er etterlevd. Nytt av året er dessuten at kontrollen med forvaltningen av statens interesser i selskaper m.m. er innlemmet i Dokument nr. 1. Under behandlingen av statsregnskapet for 2004 har Arbeiderpartiet hatt hovedansvaret for Arbeids- og sosialdepartementet, Barne- og familiedepartementet, Fornyingsdepartementet, Kommunal- og regionaldepartementet og Utdannings- og forskningsdepartementet. Jeg skal i dette innlegget kun konsentrere meg om de tre første. Av kapitlet om Arbeids- og sosialdepartementet framgår det at flere av de forhold Riksrevisjonen pekte på under behandlingen av forrige års statsregnskap, fortsatt ikke er brakt i orden. Dette gjelder kvaliteten på saksbehandlingen ved utbetaling av alders- og uførepensjon, forsinkelsesrenter på grunn av for sene utbetalinger og brudd på anskaffelsesreglement i Aetat. Selv om det synes å være spor av bedring, er det skuffende at klare signaler både fra Riksrevisjonen og Stortinget ikke har ført til at påpekte mangler er utbedret. Når det gjelder feil og mangler i Aetats forvaltning av dagpenger ved konkurs, er jeg glad for at departementet synes å ta dette alvorlig, og komiteen forventer at både saksbehandling og regnskapsføring er tilfredsstillende ved neste korsvei. Fornyingsdepartementet, eller Moderniseringsdepartementet som det het i den aktuelle regnskapsperioden, har få merknader i regnskapet for 2004. Det er avdekket mangler i enhetsfylket Møre og Romsdal når det gjelder interne styringsdokumenter som økonomiinstruks, planer og rutinebeskrivelser. Dette er mangler av så elementær karakter at de ikke burde forekomme. At man heller ikke har noen oversikt over hvilke avtaler som gjelder for den statlige delen av enhetsfylket, indikerer svakheter ved forsøket som bør få konsekvenser. Tilskuddsforvaltningen ved fylkesmannsembetet i Telemark gir også grunn til bekymring. Jeg forutsetter at departementet tar tak i forholdene og følger virksomheten i de to fylkene nøye. Riksrevisjonens framstilling av forhold i Barne- og familiedepartementet viser alvorlig svikt. Det er alvorlig når Riksrevisjonen stiller spørsmål ved departementets styring og rutiner for realistisk budsjettering. Feil i økonomiforvaltningen, som brudd på bevilgningsreglementet, overskridelser og manglende forklaringer underbygger inntrykket av et departement med betydelig forbedringspotensial. En samlet komite ber om at Riksrevisjonen holder Stortinget orientert om det videre arbeidet for å etablere gode rutiner. Et av departementets problembarn synes å være Barne-, ungdoms- og familieetaten. Nå er det viktig å understreke at denne etaten først startet sin virksomhet i 2004, og derfor nødvendigvis ikke har hatt alle rutiner på plass. Men det er alvorlig når Riksrevisjonen ikke kan bekrefte at regnskapet ikke inneholder vesentlige feil eller mangler. At flere av disposisjonene heller ikke er i samsvar med Stortingets vedtak og forutsetninger, at det foreligger vesentlige brudd på gjeldende regelverk, herunder anskaffelsesreglementet, og at enkelte av disposisjonene ikke er akseptable ut fra normer og standarder for statlig økonomiforvaltning, viser svikt i et omfang som krever umiddelbar reaksjon. Det er også skuffende at Bufetat har inngått en leieavtale hvoretter staten plikter å overta eiendommen etter ti år til en pris tilsvarende byggekostnadene. Dette er klart i strid med statens regelverk. Stortinget har tidligere slått ned på en tilsvarende avtale under samme departement i forbindelse med flyttingen av SIFO, og gikk i den forbindelse til det uvanlige skritt å forsterke Riksrevisjonens forslag til desisjon. En samlet komite forutsetter at forholdene bringes i orden. Heller ikke er styringsdialogen med fylkesmennene og håndteringen av drifts- og stimuleringstilskuddet – forhold som også ble kommentert i regnskapet for 2003 – fulgt opp i tilstrekkelig grad. Lyspunktet i Riksrevisjonens kapittel om Barne- og familiedepartementet er imidlertid Forbrukerombudet. Ombudet kan etter flere år med kritiske merknader vise til positive resultater.