Arbeiderpartiet og flertallet har sluttet seg til Innst. S nr. 46 for 2006-2007, som vil gi oss et felles europeisk luftrom. Vi står overfor betydelige utfordringer når anslag om flytrafikken i 2020 viser at vi går mot en økning på 50 pst. av dagens flytrafikk. Dette er foruroligende på mange måter, ikke minst for miljøet med tanke på de store CO2-utslippene som flytrafikken representerer. Men det er andre utfordringer denne innlemmelsen vil være med på å løse. Jeg mener allikevel at vi også bør benytte anledningen til å ta dette som et signal til oss alle om at vi må ta miljøutfordringene på alvor og begynne å tenke annerledes rundt de reisene som i dag utføres innenfor passasjerflytrafikken. Dagens sak dreier seg imidlertid aller mest om å få på plass et system som vil sikre samordning mellom de europeiske landene, selv om effektiviseringen av overflyginger gjennom mer direkte ruter vil kunne dempe veksten i utslippene noe. Hovedgrepene i forordningen er at det innføres et skille mellom øvre og nedre luftrom, og at det gjør at medlemslandene forpliktes til å omstrukturere luftrommet. Forordningen forutsetter opprettelse av funksjonelle luftromsblokker, altså større områder som ligger under en felles kontroll, og som i øvre flynivå vil kunne ha en bedre gjennomflyging. Oppdelingen skal være uavhengig av landegrensene for å sikre mest mulig effektiv avvikling av flytrafikken, og dermed være med på å avhjelpe de store kapasitetsproblemene som er med på å skape forsinkelser for vanlige passasjerer rundt om i Europa hver dag. Det kan virke som om Fremskrittspartiet i sine merknader ikke har fått med seg Regjeringens nye og aktive EØS-politikk, der man gjør nettopp det som beskrives i merknaden fra Fremskrittspartiet, nemlig at man er tidlig inne i prosessene for å påvirke og sikre norske interesser. Jeg er usikker på hva som egentlig menes med å «utrede nærmere konsekvensene» i Fremskrittspartiets forslag. Slik jeg ser det, har vi fått oss forelagt en meget grundig gjennomgang av alle sider ved disse forordningene som kan påvirke Norge og norske interesser. Det sentrale i denne sammenheng er at etableringen av disse grenseoverskridende luftromsblokkene ikke direkte følger av rettsaktene om det felleseuropeiske luftrommet. Det går f.eks. fram at EU ikke kan framtvinge etableringen av grenseoverskridende luftromsblokker, og at det ikke fastsettes noen tidsramme for oppdeling av luftrommet i funksjonelle blokker. Imidlertid har kommisjonen sagt at de vil se nærmere på det dersom det ikke har skjedd en utvikling i løpet av fem år, på uformell basis. Jeg tror det er viktig at vi nå ser framover og gjør det som er Regjeringens politikk, nemlig å gå tidlig inn i sakene. Jeg tror dette er spesielt viktig når det gjelder å inngå bilaterale avtaler om luftromsblokker der norsk luftrom inngår. Jeg merker meg med glede Fremskrittspartiets nyfunne engasjement for å jobbe med EØS-avtalen. I saken om enerett for Posten Norge på brevpost på under 50 gram, ville Fremskrittspartiet f.eks. kaste Norge ut i fri konkurranse allerede før vedtakene var fattet i EU. Dette ville de til tross for at det under dette spørsmålet var reist sterke innsigelser fra flere parter om konsekvensene av forslaget. Rettsaktene berører imidlertid ikke nasjonal kontroll over luftrommet, og den faktiske kontrollen kan sikres gjennom utformingen av eventuelle blokkavtaler. Reell kompetanse hos norske myndigheter til å styre og avvikle flytrafikken over norsk territorium sikres gjennom krav i norsk gjennomføringsregelverk. Til slutt kan jeg nevne et eksempel på at vi fortsatt har kontroll: Det er fortsatt slik at forordningen vil gi Regjeringen anledning til å utvikle Meteorologisk institutt som eneleverandør av flyværtjenester i framtiden, og dermed også være med på å kunne sikre videreføringen av en viktig norsk kompetanse.