En omfattende del, ca. 90 pst., av norsk fiske skjer på bestander som vi deler med andre land. Det betyr at de berørte nasjoner i fellesskap både bør og plikter å samarbeide om fornuftig regulering og vern av bestandene. For å kunne påvirke forvaltningen av marine ressurser og påvirke utviklingen av internasjonal havrett er det viktig at norske myndigheter er aktive og fortsatt har en sterk posisjon i dette arbeidet. Det er grunn til å være urolig i forhold til torskebestanden når kvoteavtalen med EU for 2006 nå viser at partene har sett seg nødt til å vedta ytterligere kutt i torskekvoten. Det betyr at torskekvoten aldri har vært lavere, og det skjer samtidig som totalkvotene for hyse, sei og rødspette reduseres. Overfiske i Barentshavet medfører store økonomiske tap for Norge, som en har vært inne på tidligere. Til tross for en rekke tiltak fra norsk side har ikke overfisket i Barentshavet avtatt i særlig grad de senere år. Høyre er tilfreds med at Regjeringen følger opp det viktige arbeidet som ble igangsatt av Bondevik II-regjeringen, med større fokusering på og styrket kontroll med omlastning av fisk i Barentshavet. Tiltak som iverksettes for å stoppe overfiske, må baseres på internasjonale avtaler og gjennomføres av land som inngår avtaler for å få kontroll med overfiske og kontroll med landing av fisk. Kampen mot det omfattende overfisket i Barentshavet er en av de viktigste utfordringene vi har framover. Jeg er glad for at Regjeringen tar saken på alvor, men denne saken løses ikke på kort tid eller med små bevilgninger i budsjettet. Det må jobbes målrettet, og det må iverksettes tiltak, slik at fiskeressursene forvaltes på en bærekraftig måte, og at det omfattende overfisket opphører. Da holder det ikke at kun finansministeren er engasjert i saken. Statsministeren og utenriksministeren må bruke de kanaler som finnes, for å få bukt med de ulovlighetene som foregår i våre nærområder. Til tross for at kongekrabben er en økonomisk ressurs, mener Høyre at den medfører store problemer for den tradisjonelle fiskeflåten. Høyre stiller seg derfor undrende til det lave norske totaluttaket med begrunnelse i den totale økningen for 2006. Høyre er også skeptisk til at forvaltningen av kongekrabbe er basert på at den totale bestanden skal vokse – dette til tross for at det er en introdusert art. Viktige tiltak for å redusere arten må være å vurdere et pålegg om å beholde fangede hunnkrabber om bord ved fangst. Samtidig som norske myndigheter har et stort ansvar i arbeidet med å fremme en forsvarlig ressursforvaltning, må det kontinuerlig tas hensyn til utfordringer knyttet til fiskerinæringens økonomiske behov, betydningen det har for nasjonaløkonomien, og ikke minst må det tas hensyn til bosettingen langs kysten vår. Høyre er glad for at fiskerinæringen de seneste årene har opplevd lønnsomhet, og at fiskerinæringen har kunnet gjøre nødvendige nyinvesteringer som følge av at det har vært ført en politikk som har stimulert til økt lønnsomhet. Det som er urovekkende, er at norsk fiskerinæring siden valget i fjor høst har blitt påført en rekke tiltak og reguleringer som alene, og ikke minst i sum, er med på å svekke denne lønnsomheten. Det er særlig fem forhold som har bidratt til å svekke lønnsomheten, og som Regjeringen bør se nærmere på. Det er de distriktsfiendtlige distriktskvotene, utvidelsen av nettolønnsordningen, den kraftige innskjerpelsen av leveringsplikten, strukturstoppen og NOx-avgiften, som rammer særlig fiskeflåten.