La meg besvare noen av de utfordringene som har kommet i debatten, men la meg først svare på det som gjelder forskning. Hvis man går til NIFU STEPs gjennomgang av hvordan forskningsaktiviteten har vært i fedrelandet gjennom de siste år, vil en se at i 2007, i det budsjettet vi nå har lagt fram, er det 2,5 pst. økning. I vårt forrige budsjett var det 6,7 pst. Året før, altså Høyres siste budsjett før de måtte gå av, var det minus 2,3 pst. Året før var det 6,8 pst., men det innbefattet hele avkastningen av tippemidlene som opposisjonen da la i Forskningsfondet, og som regjeringspartiene da var imot. Året før der var økningen på 0,6 pst. Dette er tallenes faktiske tale. Denne debatten kan jo gi et inntrykk av at de fire forrige år var nirvana for norsk forskning, hvilket de jo ikke var. Tallenes tale er uomtvistelig i forhold til hvordan dette har vært. Det betyr at debatten, retorikken og høyden av dette, jeg tillater meg å si det, ikke står i forhold til realitetene. I det budsjettet som ligger til behandling i Stortinget nå, hvis det går igjennom, bruker vi over 16,3 milliarder kr over offentlige budsjetter på forskning. Vi bruker 21 milliarder kr til høgskoler og universiteter i neste års budsjett. Det er en betydelig økonomisk handlekraft på denne sektoren. Denne sektoren er viktig, og vår regjering satser på den også. Når det gjelder nordområdesatsingen, som flere har vært inne på, må jeg si at der også er vanskelig å se realitetene i forhold til ordbruk. Den forrige regjeringen la fram en nordområdesatsing som fikk gjennomgående slakt av alle fagmiljøene, ikke minst i Nord-Norge. Denne planen får gjennomgående godt skussmål fra alle, bortsett fra Høyre og Fremskrittspartiet. Grunnen til det er at det er en bred satsing ikke minst på kunnskap, som er selve navet, slik vi beskriver det, i nordområdesatsingen. Vi vil komme tilbake til Stortinget, selvfølgelig, med en systematisk satsing i nord. Det har vi gjort gjennom det året vi har sittet, og det vil vi fortsette med. Det er akkurat som representanten Teigen sier, som viste til Rolf Jacobsen: «Det er langt dette landet. Det meste er nord.» Jeg må si at jeg hadde gleden av å være til stede i Polarinstituttet da vi la fram dette for en fullsatt sal. Det var stor grad av tilfredshet blant alle dem som var til stede. Også ved oppsummeringen i pressen etterpå var det stor grad av tilfredshet. At Høyre er misfornøyd med dette, skjønner jeg jo, for de hadde sjansen i forrige periode til å lage en nordområdesatsing som hadde substans, men det fikk de ikke til. Derfor skjønner jeg at de nå velger å angripe Regjeringen i stedet. Når det gjelder skolen i Mali, har ikke vi lovhjemmel til å godkjenne den. Saken har gått til direktoratet via oss. Vi har ikke noe imot denne skolen. Jeg oppfordrer skolen, når vi nå får på plass en ny privatskolelov – den er på høring og vil legges fram for Stortinget i løpet av våren – til å søke på nytt. På den måten vil de kunne få, tror jeg, en permanent plass. Vi har ikke lovhjemmel. Det er ikke opp til en statsråd etter eget forgodtbefinnende å gi en bevilgning. Men som Stortinget er oppmerksom på, var det to skoler som ble spesielt nevnt, jeg tror det var i revidert nasjonalbudsjett. Det gjaldt en skole i Etiopia og en i Kenya, der det heller ikke fantes lovhjemmel. Da valgte vi, som Stortinget er kjent med, å komme med en særskilt bevilgning, ved å gå rundt friskoleloven, for at disse skulle sikres finansiering. Det gjorde vi selvfølgelig i forståelse med Stortinget, men denne skolen i Mali har vi ikke lovhjemmel for å gi støtte til.