Arbeidet med forvaltningsplanen ble startet av Bondevik II-regjeringen. Målet var å legge grunnlaget for en god forvaltning av miljø- og naturressursene. Planen skulle også være med og legge grunnlaget for en positiv utvikling i den nordlige landsdelen. Den planen som foreligger i dag, kan bidra til at en kan nå disse målene. Planens metodikk kan være modell for andre land som har tilsvarende utfordringer, og det bør utarbeides tilsvarende planer for andre havområder. Men Venstre hadde også andre forventninger til denne planen. Vi ønsket en balansert plan, og vi ønsket en plan preget av langsiktighet. Disse forventningene er dessverre ikke innfridd. Arbeiderpartiets parlamentariske leder, Hill-Marta Solberg, har sagt at planen åpner for en gigantisk petroleumsvirksomhet i Barentshavet. Hun har rett. Det er godt gjort av Arbeiderpartiet å få SV – det eneste partiet som er programforpliktet til å arbeide mot all petroleumsvirksomhet i nord – med på det opplegget som ligger i forvaltningsplanen. En kunne forstått det hvis det var en balansert plan, hvor det også inngikk petroleumsfrie områder der konflikten med miljø- og fiskeriinteressene var mest åpenbar. Men en slik balanse finner jeg ikke i planen. Det betyr at det er i gang omkamp selv for områdene utenfor Lofoten og Vesterålen, og utbyggingsinteressene sier de har gode prognoser og muligheter for å nå fram når planen skal rulleres i 2010. Flere sentrale arbeiderpartifolk har sagt at det ligger i kortene at disse områdene skal åpnes i neste omgang, og jeg ble ikke beroliget da jeg hørte svaret fra Senterpartiets representant her da han ble spurt om på hvilken side Senterpartiet vil delta i det arbeidet. Han avklarte ikke om Senterpartiet også utover 2010 vil gå imot aktivitet i Lofoten og Vesterålen. Slik som regjeringspartiene opptrer, kan det dessverre være en realistisk prognose – slik oljeindustrien håper – at disse områdene blir åpnet ved neste korsvei. Venstre skal gjøre sitt for at utfallet blir et annet, nemlig en petroleumsfri sone utenfor Lofoten og Vesterålen. Det er beklagelig at Venstre og Kristelig Folkepartis forslag om akkurat dette i dag bare støttes av de to nevnte partiene. Venstre går, i motsetning til SV, inn for petroleumsaktivitet i nord, men vi har forutsatt et balansert opplegg. Et balansert opplegg betyr at når noen områder får grønt lys og noen områder får gult lys – en skal innhente mer kunnskap før en avklarer om det blir ja eller nei – så må dette balanseres med at de mest sårbare områdene får rødt lys. Det som foreligger i dag, er en ren utbyggingsplan. Miljøvernministeren har kalt planen genial. Det synes jeg er oppsiktsvekkende, gitt den avstanden planens realiteter har i forhold til SVs program. I tillegg til den manglende balansen synes Venstre det er kritikkverdig at planen har et altfor kortsiktig tidsperspektiv. Den burde gitt avklaringer som kunne hatt gyldighet i alle fall fram til 2020. Regjeringspartiene har flertall i Stortinget. Det betyr at de kan gjøre som de vil i denne og andre saker. Det har tidligere vært antydet at en ville søke samarbeid i Stortinget – forankre denne viktige beslutningen bredere. Det har en ikke vist vilje til – ikke på noen substansielt viktige områder har Regjeringen vist vilje til å inkludere f.eks. Venstre og Kristelig Folkeparti for å få et sterkere miljøfokus på planen. Denne manglende viljen til samarbeid innebærer at gode forslag om oljevernberedskap, slepebåtkapasitet, midler til å dekke kunnskapshull og krav om nullutslipp for landanlegg blir stemt ned her i dag. Det er oppsiktsvekkende at alle opposisjonspartiene står samlet bak flere av forslagene. Også Fremskrittspartiet er med på gode miljøforslag som SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet kommer til å stemme imot. Det er behov for å styrke oljevernberedskapen når det blir økt petroleumsaktivitet i nordområdene. Regjeringen lover en slik styrking, men løftene er lite forpliktende, og det en gjør i praksis, er heller ikke oppløftende. For eksempel er det ikke vist vilje til å gi den nødvendige støtten til Villmarksfondets prosjekt «Ren kyst» – et prosjekt som baserer seg på å mobilisere frivillig innsats i strandsoneberedskapen. Det er viktig å ha slik frivillig innsats i tillegg til det offentliges og selskapenes egen beredskap. «Ren kyst»-aksjonen har mobilisert betydelig med folk – til lav pris – og jeg er forundret over at Regjeringen ikke ser betydningen av dette. Det lover på ingen måte godt når det gjelder viljen til å prioritere oljevernberedskap videre. Venstre legger vekt på at forvaltningen må være kunnskapsbasert. Det er avdekket betydelige kunnskapshull, og det er naturlig at dette følges opp med en klar styrking av forskning og kartlegging. Regjeringen må sette av tilstrekkelige midler til å styrke kunnskapsgrunnlaget innenfor miljø- og klimavitenskap, rettsvitenskap innenfor sjøfarten og marinøkologi. Regjeringen må også sørge for at det settes av nok midler til å sikre en videre kartlegging, koordinering og oppfølging av forvaltningsplanen. Forskningsmiljøene er avhengige av langsiktig og forutsigbar finansiering i sitt arbeid. Derfor foreslår vi at Regjeringen må bevilge tilstrekkelig med midler til å dekke kunnskapsbehovet knyttet til den helhetlige forvaltningen av det marine miljø i Barentshavet og i havområdene utenfor Lofoten allerede i forbindelse med statsbudsjettet for neste år. Jeg håper de tilstedeværende statsrådene i dag kan bekrefte at en slik satsing kommer allerede i neste statsbudsjett. Det har vært praksis i konsesjonsrundene på norsk sokkel at det hentes inn miljø- og fiskerifaglige råd fra underliggende etater av Miljøverndepartementet og Fiskeridepartementet. Venstre forutsetter at denne praksisen videreføres, og legger stor vekt på at de miljø- og fiskerifaglige rådene er tilgjengelige for offentligheten. Venstre mener det er viktig at rådene skal inneholde forslag til hvilke blokker man bør unngå å lyse ut på grunn av konflikter knyttet til miljø og fiskeri, samt anbefalinger om eventuelle avbøtende tiltak, f.eks. boretidsbegrensninger. Venstre er bekymret for den samlede effekten av langtransporterte forurensninger, framtidig næringsaktivitet og høsting av naturressurser i kombinasjon med belastningen av klimaendringene. Venstre mener den bebudede utredningen av konsekvensene av økte CO2-nivåer i havet og atmosfæren er svært viktig. Det må forutsettes at oljeaktiviteten som Regjeringen legger opp til, foregår innenfor rammene av Kyotoprotokollen. Venstre mener det er nødvendig med økt fokus på kontroll og overvåking av de fornybare fiskeressursene som er i Barentshavet, og støtter Regjeringens tiltak for å sikre en god forvaltning av fiskebestandene. Det er positivt at forvaltningsplanen tar opp ulovlig fiske som eget tema, og det er viktig at en intensiverer arbeidet for å redusere det ulovlige fisket. Vi må styrke kontrollen med norsk og utenlandsk fiskeriaktivitet, både til sjøs og ved landing av fangst. Venstre er urolig for signalene om at større trålere ødelegger havbunnen, viktige korallrev og fiskeplasser. I forvaltningsplanen erkjennes det at tråling med tung bunnredskap skader bunnen slik at bunnsamfunnene endrer karakter og dermed ødelegges. Meldingen viser bl.a. til at 30-50 pst. av Norges koraller allerede er ødelagt av slik tråling, og at det gjøres «nye» funn av svampsamfunn og koraller ved hvert letetokt. Særlig er Tromsøflaket utpekt som et viktig område, hvor det i dag foregår lite tråling. På ett område er det blitt en forandring etter at planen ble lagt fram, og vi har hatt debatt om den i offentlighet. Det har vært en positiv endring. Det ble i forvaltningsplanen varslet at Regjeringen ville legge nye påbudte seilingsleder for sjøtransport om lag 30 nautiske mil fra kysten fra Vardø til Røst. På denne bakgrunn var det skuffende og oppsiktsvekkende at Regjeringen søkte IMO om å få legge ledene mye nærmere kysten enn 30 nautiske mil. Det vakte sterke reaksjoner i miljøbevegelsen, og Fiskarlaget var fortørnet. Da undertegnede på vegne av Venstre i Stortinget konfronterte miljøvernministeren med dette løftebruddet, var svaret at opplegget med seilingsleden var godt og ikke mulig å justere. Senere justerte man det likevel, og det er bra. Men det er fortsatt sånn at deler av leden legges inntil 18 nautiske mil fra kysten av Øst-Finnmark. Dette undergraver det faglige grunnlaget og de anbefalingene forvaltningsplanen kommer med. De positive virkningene forvaltningsplanen kan ha for Nord-Norge, har preget debatten i dag. Det er naturlig. Også Venstre ønsker å bidra til en positiv utvikling i Nord-Norge, og vi ser at petroleumsvirksomhet kan medvirke til det. Enkelte overdriver forventningene om hva resultatet vil bli og undervurderer viktigheten av andre næringer som reiseliv og fiskeri. En positiv utvikling i Nord-Norge vil være helt avhengig av at det er et godt samspill mellom næringsutvikling og bærekraftig ressursforvaltning. Forvaltningsplanen som vi behandler i dag, bygger dessverre ikke på et slikt balansert prinsipp.