Statfjord har i løpet av 25 år med produksjon bidratt med over 450 milliarder kr i skatter og avgifter til det norske samfunnet. Nå har rettighetshaverne besluttet å gjennomføre Statfjord senfase-prosjektet. Realiseringen av dette prosjektet gjør at levetiden for Statfjord forlenges til minst 2018. Realiseringen av prosjektet gjør at utvinningsgraden for feltet øker til 68 pst. for olje og 74 pst. for gass. Realiseringen av dette prosjektet gjør at sysselsettingen i sektoren opprettholdes på et høyt nivå i årene framover. Det innbærer et betydelig bidrag til verdiskapingen fra norsk sokkel, og sist, men ikke minst medfører det også at de årlige utslippene av CO2, NOx, VOC og metan fra feltet reduseres kraftig på grunn av redusert energibehov. Jeg er veldig glad for at en samlet energi- og miljøkomite uttrykker at de er meget fornøyd med prosjektet. Dette er et eksempel på et sluttfaseprosjekt som Regjeringen ønsker å se flere av i årene som kommer. Regjeringen er svært opptatt av å legge til rette for økt utvinning fra modne områder for å maksimere verdiskapingen fra norsk sokkel. Behandlingen av denne proposisjonen har også involvert rørledningen Tampen Link. I merknads form stiller opposisjonen seg kritisk til at gassen skal sendes til Storbritannia. Jeg har forståelse for ønsket om å utnytte Statfjord senfase-gassen i Norge, men det er ikke et reelt alternativ. Først og fremst er det ikke investeringsvilje til Kårstø-alternativet. På grunn av mangel på kapasitet i Kårstø-anleggene ville Kårstø-alternativet medført tilleggsinvesteringer på minst 1, 2 milliarder kr, og en videreføring av dagens produksjon på Statfjord ville dermed vært mer lønnsom enn et senfaseprosjekt. Med andre ord: Det ville ikke blitt noe Statfjord senfaseprosjekt. Eksport av gass til Kårstø er således ikke et reelt alternativ. Kårstø-anleggene kjøres i dag for full kapasitet. Det har skjedd en løpende utvidelse av anleggene, og det siste oppgraderingsprosjektet er ennå ikke ferdigstilt. At Skarv ser ut til å bli eksportert via Kårstø, vil bidra til langsiktig utnyttelse av Kårstø-anleggene. En dyr tilleggsinvestering i kapasitet for en kort tidsperiode vil ikke være fornuftig. Dersom noen tror at vi kan pålegge selskapene å investere i løsninger som ikke er lønnsomme for dem, og så tror at de vil gjennomføre disse prosjektene, tar feil. Jeg minner om at alle rettighetshaverne i Statfjord-lisensen er kommersielle aktører som skal omsette sin gass på markedsmessige vilkår, basert på kommersielle forhandlinger. Siden Gassforhandlingsutvalget, GFU, ble avviklet i 2001, som en følge av EØS-avtalen, avsetter nå hvert enkelt selskap sin egen gass. Dette er en av grunnpilarene i dagens system for petroleumsutvinning og -avsetning på norsk sokkel. Jeg minner om at det har vært en bred politisk enighet om dette i lang tid. Det er med andre ord ikke mulig å skru den tiden tilbake. Å pålegge selskap nasjonale løsninger bryter også med prinsippet om fri flyt av varer og tjenester i EØS. Praktiseringen av petroleumsloven og myndighetenes beslutninger må være innenfor EØS-avtalen. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet viser til petroleumsloven for å fremme såkalte nasjonale løsninger. Det er ikke mulig å bruke petroleumsloven for å tvinge selskapene til å sende gassen til Norge. At SV og Senterpartiet ikke tar innover seg EØS-avtalens regelverk og forpliktelser, er ikke overraskende. Men at Arbeiderpartiet velger å ignorere EØS-avtalen, er faktisk mer enn oppsiktsvekkende. Utviklingen av norsk sokkel må være basert på lønnsomme prosjekter som er drevet fram av selskapene. Det har det vært en bred politisk enighet om i denne salen i mange, mange år. Den har faktisk også vært forvaltet av tidligere arbeiderpartiregjeringer. Derfor undrer jeg meg på om det er nye signaler som nå kommer fra Arbeiderpartiet, at man egentlig ønsker å gå tilbake til et annet system enn det man faktisk selv har vært med på å innføre.