Det er mange utfordringer i Norge. Når man hører om Fremskrittspartiets tall, virker det nærmest som at norsk næringsliv har gitt seg ende over når det gjelder tap av konkurranse i forhold til andre land. Det er altså slik at vi har et av verdens høyeste velferdsnivåer. Vi har en av verdens mest konkurransedyktige økonomier. Vi har en høy produktivitet. Problemstillingen er at dersom vi skulle følge den økonomiske politikken som Fremskrittspartiet tilrår, ville vi ikke bare ramme husholdninger slik at tusenvis av unge mennesker ville tape hus og hjem, men vi ville også få et kostnadspress som ville innebære at norsk konkurranseutsatt virksomhet ville tape i konkurransen med andre land, og vi ville tape arbeidsplasser. For å sitere sentralbanksjefen: «Det høyere rentenivået vil vare til det konkurranseutsatte næringslivet er bygd så mye ned at det er blitt rom for den økte etterspørselen som en slik merbruk ville innebære.» Jeg registrerer at representanten Tybring-Gjedde snakker om handlingsregelen som det som er økonomisk forsvarlig å bruke. Ja, det er en langsiktig, fornuftig innfasing av oljepengene i norsk økonomi. Men også mer bruk av oljepenger innenfor rammen av handlingsregelen har negative virkninger for konkurranseutsatt næringsliv. Dersom vi bruker mer penger, betyr det at presset i norsk økonomi øker, selv om vi er innenfor rammen av handlingsregelen. Det bidrar til at vi taper en del arbeidsplasser som vi ellers ikke ville ha tapt. Men vi skal samtidig ta oljepengene inn i økonomien, og da må vi ha en fornuftig måte å gjøre det på. Det er bred enighet om at det er fornuftig å ha en slik handlingsregel, som vil sørge for at vi gjør det på en rimelig balansert, langsiktig og forsvarlig måte. Så sier representanten Tybring-Gjedde at man ser bort fra de økonomiske konjunkturene. Man kan jo lure på om Tybring-Gjedde har vært i nærheten av å se hva de økonomiske retningslinjene går ut på. De økonomiske retningslinjene har to elementer: Det ene elementet er den såkalte handlingsregelen, som innebærer bruk av realavkastningen av Pensjonsfondet. Det andre er nettopp at man til enhver tid må ta hensyn til den økonomiske situasjonen, og hvor mye det er mulig å gjøre bruk av uten skadelige virkninger for økonomien. Begge disse forholdene skal finansministeren avveie. Begge disse forholdene skal Stortinget avveie. Det som er problemet for Fremskrittspartiet, er at de verken har en langsiktig strategi eller tar hensyn til den til enhver tid gjeldende økonomiske situasjon, men kun ser på hva som måtte være det enkleste å gjøre til enhver tid, selv om man på den måten kaster titusenvis av unge familier ut av deres hus og hjem, og selv om man kaster titusenvis av mennesker ut i arbeidsledighet som følge av at arbeidsplassene går tapt.