Jeg har først lyst til å slå fast følgende: Vi behandler i dag åndsverkloven, etter min mening den kanskje aller viktigste kulturlov. Det har i denne saken avtegnet seg et ganske interessant flertall, mot Regjeringens forslag, på en rekke oppsiktsvekkende områder. Det kan være grunn til å spørre seg hvorfor Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti følger en linje som på områder helt klart vil kunne føre til en svekkelse av opphavsmennenes rettigheter til å leve av sine åndsverk. Det hjelper ikke da at de samme partiene lover 1 pst. av statsbudsjettet til kultur, eller at det skal innføres en egen kulturlov om de mot formodning kommer til makten. Det blir småpenger i forhold til de verdiene som står på spill dersom opphavsretten undergraves. Dette flertallet skriver da vitterlig i sine merknader – til tross for mange forsøk på nye forklaringer i debatten i dag – på en måte som fortsatt må forstås som at offentlig sektor skal kunne forsyne seg fritt av materiale som er lagt ut på Internett, uten at det gjøres avhengig av samtykke fra eller betaling til opphavsmannen. Etter at debatten i mediene har nådd en viss temperatur, ser jeg at flertallet viser til at de i merknadene skriver at «bruk av beskyttet materiale avgjøres i forhandlinger». For opphavsmennene er dette meget uklare vendinger. Hvem skal forhandle? Hva skal det forhandles om? Hvorfor skal det i det hele tatt innføres et nytt slikt regime? Her skapes det en usikkerhet som vil vanskeliggjøre rettighetshavernes arbeid for å få inn penger, og som undergraver deres forhandlingsposisjon fremover. Vi vet altså ikke hvem som skal betale, bare hvem som ikke skal betale. Kjenner jeg flertallet rett, tenker de nok på at staten tar regningen. Det vil fortsatt bety at fylker og kommuner ikke vil ha noen økonomisk belastning ved sin bruk av åndsverk. La meg da stille et spørsmål: Hvorfor skal ikke-kommersiell offentlig virksomhet ha krav på å kunne bruke åndsverk gratis, eventuelt betalt av staten, der andre må betale? Etter Høyres oppfatning er det fullstendig uakseptabelt at det offentlige favoriserer seg selv på bekostning av enkelte yrkesutøvere. Vi mener helt klart at der det offentlige har bruk for åndsverk, skal de som faktisk bruker det, på lik linje med andre ha samtykke til slik bruk fra opphavsmannen, og på lik linje med andre betale for bruken. Og hvorfor er det slik at ikke-kommersiell, vel å merke offentlig virksomhet ikke skal betale, mens Røde Kors eller en annen privat aktør må fortsette å betale? Hva sier dette om respekten for opphavsmennenes produksjon? Strøm, husleie, papir, alle varer og tjenester skal det betales for, men altså ikke åndsverk. Hvilke holdninger skaper dette? Vil det gjøre det lettere å vinne forståelse hos publikum for at åndsverk er en tjeneste det også er viktig å betale for? Flertallet har ønsket å endre kursen for norsk åndsverklovgivning, la gå med det. Men da må de også redegjøre for hva som er tenkt! Nå reises det bare flere spørsmål enn det er gitt svar, og så langt foruroligende svar.