Venstre er opptatt av at den tradisjonelle fiskerinæringen skal reguleres gjennom kvotebestemmelser, slik at langtidsbeskatningen ikke er større enn det økologisk bærekraftige. Det er viktig at Norge gjennom internasjonale forhandlinger er en pådriver for et bærekraftig fiske – dette gjennom vår fokusering på effektiv kontroll, vårt arbeid mot uregulert fiske og for en mer bærekraftig beskatning også i internasjonale farvann. Internasjonale avtaler og effektiv kontroll må sikre den økologiske balansen. Dette gjelder selvfølgelig overalt, men det er viktig i nåværende situasjon å rette et særskilt fokus mot Nordsjøen og Barentshavet. Bestanden av nordsjøtorsk er i en vanskelig situasjon, selv om totalkvoten har ligget på et svært lavt nivå de siste årene. Den internasjonale havforskningsorganisasjonen ICES har lenge anbefalt full stans i fisket. Torsk vil alltid inngå som bifangst i andre fiskerier, så en total stans er i praksis umulig. Men det må arbeides kontinuerlig for å komme fram til ordninger som har som konsekvens at det tas minst mulig torsk i andre fiskerier. Tiden tillater ikke å gå mer i detaljer når det gjelder problematikken for bestanden i Nordsjøen, men en får glede seg over at seibestanden er i god forfatning, mens det er noe mer bekymringsfullt for rekrutteringen av nordsjøsild. Venstres konklusjon er at selv om det ofte er et betydelig press både fra nasjoner og fiskeriorganisasjoner om større uttak enn faglige anbefalinger, er det viktig å stå imot, tenke langsiktig og være føre var. Det er en smertelig erfaring det som skjedde med norsk vårgytende sild på 1960-tallet, da bestanden nesten ble utradert. Først nå det siste tiåret, og særlig 2002-årsklassen har bidratt til det, er bestanden kommet opp på det nivået som den var i de gode årene etter krigen. Det går fort å rive ned, men sent å bygge opp igjen. Det er en enstemmig komite som har lagt fram sin innstilling, bortsett fra på ett punkt der det er nyanser i innstillingen. Det gjelder uttak av kongekrabben. Kongekrabbe er en introdusert art i våre områder. Som vi vet, kom den fra Stillehavet, overført av russiske forskere. Kongekrabben har vært et betydelig problem for fiskere som driver spesielt med garn og linefiske. De siste fire–fem årene er det registrert bifangst av kongekrabbe også i trål og snurrevad. Selv om jeg her fokuserer på problemene med kongekrabben, er jeg fullstendig klar over dens potensial som grunnlag for næringsutøvelse på en ny og spennende art som gir nye muligheter både for fiskere og foredlingsvirksomhet. Men etter Venstres mening er det viktig å ha best mulig kontroll på utbredelsen av denne arten inntil en vet mer om de økologiske effektene. Derfor er Venstre skeptisk til en politikk som legger opp til at bestanden skal øke. Her er det viktig med en betydelig forskningsinnsats på kongekrabbens biologiske og økologiske effekter. Og jeg synes det haster. Selv om det er økt samhandling og fokusering på bedre rutiner mellom Norge og Russland når det gjelder kontroll og tiltak mot overfiske, er dette likevel et stort problem, som flere talere har vært inne på. Som komiteen påpeker, vil dette kunne føre til reduserte nasjonale kvoter, som igjen fører til et dårligere driftsgrunnlag for flåten. Det er overfiske i Barentshavet for milliarder av kroner når det gjelder torsk og hyse. Det som bekymrer, er at selv om tiltak er satt i verk, ser det ikke ut til at overfisket har minket de siste årene – kanskje snarere tvert imot. Derfor er det viktig at det settes inn ressurser på dette området, og at det vises handlekraft overfor lovbryterne.