Én av grunnene til at trontaledebatten ble flyttet til før budsjettframlegget, var at man kunne bruke litt tid på å diskutere de større, lange linjene og ikke alle enkeltsakene. Og det er det all grunn til, fordi vi for første gang på 20 år har en flertallsregjering i Norge. Vi har forandret det politiske bildet ved at partiene har tatt ansvar og styrer landet i fellesskap og utgjør et flertall i stortingssalen. Det har mange fordeler. Det gir større langsiktighet og forutsigbarhet, mer stabil styring, mindre spill og mer handlekraft. Men samtidig er det noen utfordringer med en flertallsregjering, ikke bare det at regjeringspartiene i utgangspunktet av og til har forskjellige standpunkter og må diskutere seg fram til enighet. Kravet om både å ha stor politisk debatt, samtidig som regjeringspartiene til enhver tid skal være enige om alt, er en spagat som man må – tror jeg – være i partiet Venstre for å foreta. Det er selvsagt uforenlig. Vi ønsker faktisk åpen debatt. Men det som er en utfordring, er hvordan man samtidig som man har en flertallsregjering og et etablert stortingsflertall, også kan få til en god dialog med opposisjonspartiene og brede løsninger der det er mulig. Regjeringen må lytte mer til opposisjonen, sies det av og til. Det er vi opptatt av. Vi tar mer enn gjerne imot gode innspill. Problemene er at innspillene fra Stortinget svært ofte spriker i alle retninger. Jeg merker det veldig godt på mitt område. Regjeringen er nå i ferd med å gjennomføre et stort kulturløft. Alle opposisjonspartiene stemte imot målet om 1 pst. av statsbudsjettet til kultur i 2014, men nå spriker det i alle retninger. Venstre ønsker å gjennomføre det allerede i 2009. Fremskrittspartiet – vet vi – foreslår år for år store kutt i kulturbudsjettet. Hvilket råd mener opposisjonspartiene at vi skal lytte til? Vi ønsker f.eks. å satse på biblioteksektoren. Der tror jeg vi har støtte fra en del av opposisjonspartiene. Fremskrittspartiet har i mange år kjempet for at folk skal betale for å låne bøker på bibliotekene. Vi ønsker å ha en eierskapslov på mediesektoren som sikrer mangfoldet. Derfor har vi foreslått at grensen for nasjonalt eierskap skal være en tredjedel av det samlede opplaget. Der fikk vi støtte fra Kristelig Folkeparti, som mente noe annet da de satt i regjering, mens Fremskrittspartiet og Høyre langt på vei mener at hele eierskapsloven er overflødig. Hvem skal vi lytte til? Vi ønsker et sterkt NRK. Igjen spriker opposisjonspartiene. Vi ønsker en stor digital TV-revolusjon med etablering av et selskap som skal bygge det ut. Igjen spriker rådene fra opposisjonen. Slik er det på område etter område. Vi lytter gjerne til råd og innspill, men det er jo ikke ett råd som kommer fra disse opposisjonspartiene. Det kommer svært ofte veldig forskjellige råd fra de ulike partiene, og ikke bare på kulturområdet. Nøyaktig det samme gjelder flyktningpolitikk, bistandspolitikk, gasskraft, landbrukspolitikk, europapolitikk, privatisering, skolepolitikk, genpolitikk, kommuneøkonomi, pensjonsreform, arbeidsmiljølov. På alle disse sektorene går opposisjonspartiene i forskjellig retning. Likevel: Vi skal ha en åpen linje, vi skal ha en åpen diskusjon. Men la meg si, uten å røpe noen stor hemmelighet: Det er nok kanskje forskjell på disse partiene. I veldig mange saker er det nok Kristelig Folkeparti som i stor grad ligger nærmest regjeringspartiene. Derfor finner vi også oftest løsninger sammen med dem. Likevel: På noen områder er det spesielt viktig at partiene går sammen på tvers av skillelinjene, områder hvor vi trenger brede, varige løsninger, saker som betyr mye for det norske folk, og saker hvor vi bør heve oss over den partipolitiske striden. Spørsmålet om statskirkens framtid er et slikt spørsmål. Vi skal i løpet av denne stortingsperioden ta en diskusjon om vi skal endre fundamentalt den ordningen som har vært i Norge i 470 år. Da bør vi ha varige løsninger. Da gjennomfører man ikke nye endringer hver stortingsperiode. Vi skal muligens gjennomføre grunnlovsendringer, og dette er noe som betyr enormt mye for det norske folk. Vi har nå sendt ut på høring Gjønnes-utvalgets innstilling til 2 500 høringsinstanser. Menighetsråd, kommuner, organisasjoner, enkeltpersoner over hele landet engasjerer seg i en debatt. Vi inviterer også stortingspartiene til å ta del. Vi vet at flere skal diskutere dette på sine landsmøter i løpet av våren 2007. Og så må vi, hvis vi skal gjøre grunnlovsendringer i denne perioden, senest gjøre det innen stortingssesjonen 2007–2008 går ut i september 2008. Vi ønsker brede, gode og varige løsninger på dette området. Det kommer til å kreve mye av oss at vi unngår at dette spørsmålet blir en partipolitisk spillsak, men at vi i stedet tar det ansvaret som betyr så mye for folk i de viktigste situasjonene i livet – at man har en bred og åpen folkekirke, at vi tar innover oss at Norge har blitt et mangfoldig, flerkulturelt og flerreligiøst samfunn, og at vi sørger for gode løsninger som fungerer for folk flest. Det inviterer vi opposisjonspartiene til å delta i.