Jeg vil takke justisministeren for svaret. Jeg syns justisministeren viser et stort og flott engasjement i disse sakene, og det er forferdelig viktig. Jeg håper og tror at både justisministeren og barneministeren vil sørge for at alle departementene går gjennom sine lovverk og sine systemer for å se om det er godt nok til å ivareta barneperspektivet, noe vi også er forpliktet til etter FNs barnekonvensjon. Barnekonvensjonen hadde jo bursdag i går, og det kan vi jo også minne oss sjøl om. Jeg er helt enig med justisministeren i at noe av årsaken til både unnfallenhet og usikkerhet knyttet til dette er at volden foregår innenfor hjemmets fire vegger. Sånn sett handler det om den private sfære som mange er engstelige for å gå inn i, og det er også noe av årsaken til at kvinnebevegelsen i sin tid lagde slagordet «Det private er politisk». Det var et veldig viktig slagord. Så er spørsmålet hva barnevernet kan gjøre hvis de oppdager vold og overgrep under samvær. Da er det et spørsmål om virkemidler, og jeg oppfatter det sånn at Regjeringa ønsker å se på de virkemidlene som barnevernet har. Det syns jeg er veldig positive signaler. For én ting er jo at når man oppdager at et barn er utsatt for vold og overgrep direkte, så er det veldig klart hva man skal gjøre, men hvis barnet lider fordi mor utsettes for trusler og mishandling fra far, blir det desto vanskeligere. Så mener jeg det er fryktelig viktig å få til god kompetanseheving. Jeg vet også, som Storberget refererte til, at det er igangsatt et arbeid på dette feltet. Det står også i Soria Moria-erklæringa at vi skal gå gjennom relevante utdanninger for å se om man har god nok kunnskap når det gjelder volds- og overgrepsproblematikk. Jeg vil også vise til det viktige arbeidet som bl.a. er gjort i Vestfold av familievoldsteamet der, hvor man jevnlig inviterer alle relevante yrkesgrupper til å komme sammen og diskutere hva man kan gjøre for å hjelpe barn som er utsatt for vold. Et av temaene der var: Fortell om en gang som du utgjorde en forskjell for et barn. – Det setter i gang noen viktige prosesser som kanskje mange av oss kunne gått gjennom. Så mener jeg at vi må gå inn og se på om vi har gode nok hjemler for å stille krav til lokalt samarbeid. Det skjer veldig mye bra rundt omkring, og jeg vil igjen framheve Sagene bydel, hvor man faktisk møtes jevnlig i et ungdomsteam og et barneteam. Disse kalles for innsatsteam. Der har man da alt fra politi, helsestasjon, kulturetat, helsesøster og barne- og ungdomspsykiatrien, som ofte er fraværende i slike sammenhenger. Det gjelder også flere andre. Dette samarbeidet er forferdelig viktig for at man skal kunne sette sammen brokker av en virkelighet til en helhet. Dette med rutiner for å melde fra til barnevernet må vi også få sikret. Så takk foreløpig for svaret.