Olje- og gassutvinning, og indstriutviklingen knyttet til dette, er landets største næring og avgjørende for vår velstand. Klondike-stemningen som var knyttet til oljeindustrien, er over. Nå er dette etablert virksomhet med profesjonelle aktører vi har lov til å stille høye krav til også når det gjelder helse, miljø og sikkerhet. Ingen andre næringer har de samme økonomiske forutsetninger for å holde et høyt nivå på sitt HMS-arbeid. Men få næringer har større utfordringer fordi olje- og gassrelatert virksomhet er risikoutsatt. Små feil kan gi dramatiske utslag både for miljøet og for arbeidstakernes helse. Også denne meldingen handler om en risikoutsatt næring med store utfordringer i å sikre et tilfredsstillende nivå i sitt HMS-arbeid. Meldingen og innspillene vi har fått til den i høringen som arbeids- og sosialkomiteen har gjennomført, viser at petroleumssektoren har vært gjennom en lærende prosess som er brukt til å etablere et generelt sett høyt nivå i HMS-arbeidet. Det er all grunn til å tro at Stortingets engasjement i HMS-arbeidet i sektoren har virket positivt og bidratt til at dagens konfliktnivå er vesentlig lavere enn det som var situasjonen før Stortingets behandling av den første meldingen. Det har også skjedd styringsmessige endringer som virker vellykket. Etableringen av Petroleumstilsynet som egen virksomhet er en av disse, og må kunne betegnes som et vellykket grep for å styrke HMS-arbeidet i petroleumssektoren. Stortingets kontinuerlige oppmerksomhet på forholdene i sektoren gjennom vedtaket om at HMS-tilstanden i petroleumssektoren skal forelegges Stortinget hvert fjerde år, har i seg selv en positiv effekt. Men det er liten grunn til hvile. Den samlede ulykkesrisikoen har ikke vært synkende de siste årene. Det er behov for økt innsats for å redusere både lekkasjer, som i verste fall kan føre til storulykker, og arbeidsrelaterte skader. Komiteen har, som flere av de foregående talere har gitt uttrykk for, spesielt sett på behovet for økt kunnskap om konsekvenser ved kjemikalieeksponering. Det er grunn til å være kritisk til at kunnskap om skaderisiko ved uheldig kjemikalieeksponering, som var kjent allerede på 1980-tallet, ikke synes tatt hensyn til i tilstrekkelig grad. Komiteen peker i ulike særmerknader på dette forholdet og uttrykker behov for tiltak både for å forebygge gjennom bruk av eksisterende kunnskap, og for å iverksette tiltak for å bistå dem som er utsatt for yrkesskade. Jeg merket meg at saksordføreren syntes det var trist at flertallet ikke støttet hennes syn. Jeg merket meg også representanten Erikssons utsagn om at man knapt kunne stole på at flertallet mente noe alvorlig med sine særmerknader. Jeg tror vi sender feil signaler fra hva en enstemmig komite, faktisk, har vært opptatt av når man sier slikt. Vi bruker formuleringene særskilte løsninger, billighetserstatning, erstatningsordning, men alle i komiteen har vært sterkt opptatt av at dette er et tungt og vanskelig saksområde, hvor storsamfunnet har et ansvar for å gjøre opp for seg om det viser seg nødvendig. Derfor tror jeg det er et uheldig signal å gi uttrykk for at disse forskjellige begrepene betyr vesensforskjellige løsninger når det kommer til stykket. Forholdene for pionerdykkerne i Nordsjøen har lært oss alle noe om betydningen av HMS-arbeidet innenfor områder hvor en er usikker på hvilke konsekvenser en virksomhet har. Komiteen har merket seg at dagens arbeidssituasjon for dykkere i petroleumssektoren synes forsvarlig, men understreker betydningen av fortsatt fokus på langtidsoppfølging av dykkere rundt Nordsjøen. I denne meldingen er utdanningstilbudet til dykkere fokusert. Komiteens flertall legger til grunn at arbeidet med å få på plass et utdanningstilbud ved Høgskolen i Bergen fortsetter. Utdanningen må også legge til rette for at dykkere får mulighet til å gå over i retrettstillinger når den aktive dykkerperioden er over. Det er utsatte arbeidsgrupper i Nordsjøen. Komiteen har vist et bredt engasjement i å peke på tiltak for disse gruppene. Vi har valgt litt ulike ord i måten vi uttrykker det på. Jeg synes det er viktig at man ikke gjør det til en større distanse enn det er. Ansatte i oljeindustrien har i mediene framstått med historier om underrapportering av personskader og uheldige hendelser i næringen. Selv om det i meldingen heter at det er «grunn til å anta at registrering av personskader på sokkelen gir et relativt godt bilde av det reelle omfanget av skader», vil det være behov for å understreke at rapportering av skader og hendelser som kunne ha ført til ulykker, er en meget viktig del av det skadeforebyggende arbeidet. Man må vite for å forbedre! Jeg er derfor glad for at beskyttelse av varslere nå kommer opp som egen sak, som allerede er lagt fram for Stortinget, og vi må henvise til denne når vi understreker at beskyttelse av varslere også er viktig i forhold til rapporteringer fra det som skjer i Nordsjøen. Et av de utviklingstrekk som behandles spesielt i denne meldingen, er den økende grad av integrering av virksomheten på sokkelen og på land. Dette stiller krav til utvikling av et HMS-regelverk som er tilpasset faktisk virksomhet og endringer i arbeidsforhold som følge av nye driftsformer. Et annet sentralt element i framtidig sikkerhetsarbeid er det faktum at vi er kommet inn i en fase hvor nedrigging av anlegg blir en like viktig del av virksomheten offshore som etablering av nyanlegg. Kravene om sikkerhet og arbeidsmiljø må selvsagt håndheves like tydelig i denne virksomheten som ved oppbygging av ny. Det er òg grunn til å være nervøs for at de entreprenører som kommer og går på sokkelen og jobber med nedrigging av anlegg, vil være fanget opp av det samme langvarige arbeid med å sikre arbeidsmiljøet i Nordsjøen. I den forbindelse kan man kanskje se for seg at det vil være store saker å ta opp også i den HMS-melding som skal komme om fire år.