Saksordfører Ballo har på en god måte redegjort for behovet for å etablere et mer enhetlig regelverk, som i motsetning til i dag ikke rangerer og skiller mellom verdige og uverdige likestillingsgrunner. For det er stort sett fritt frem for visse typer diskriminering i Norge. Norsk lov forbyr en rekke former for diskriminering, men loven beskytter bare mot diskriminering på visse grunnlag, og på de fleste grunnlag bare på begrensede områder i samfunnet. Inkonsekvens, motsigelser og tilfeldigheter er, ifølge Menneskerettsalliansen, førende. Diskrimineringsvernet kan sies å være bygd på prinsippet om at noen former for diskriminering er mer alvorlige enn andre. Det er ikke den diskriminerende handlingen man blir utsatt for, som avgjør hvilket vern man har etter loven, det avgjørende er hvem du er og hva det er ved din person som gjør at noen diskriminerer deg. Det kan til og med gjelde den store minoriteten «folk flest», som Fremskrittspartiet innimellom representerer, og som skiller seg ut fra andre politisk korrekte, f.eks. i foregående debatt da det gjaldt elsk i forhold til USA. Selv den situasjonen kan omfattes hvis man drar det langt nok. Ellers registrerer jeg at Fremskrittspartiet ramser opp en hel haug med grupper og unnlater andre. Det viser behovet for å få klargjort dette, for man tok faktisk i sitt innlegg og rangerte visse grupper over og under hverandre. Det viser behovet for at vi vedtar den type lovgivning som ikke diskriminerer og lager et skille mellom verdige og uverdige aktører. Høyre er glad for at regjeringspartiene støtter intensjonen i vårt forslag, og at vi har ryddet eventuell intern uenighet av veien med hensyn til bremsing og igangsetting av dette arbeidet. Jeg oppfatter saksordføreren dit hen at Menneskerettsalliansens tre forutsetninger for utvalgets mandat skal legges til grunn, nemlig for det første at det skal utformes en ikke-uttømmende oppregning av diskrimineringsgrunnlag, for det andre at utvalget skal sørge for at det ikke rangeres i forhold til diskrimineringsgrunnlag, og for det tredje at utvalgets mandat ikke må begrenses bare til én felles diskrimineringslov, men må gjelde alle lover som har bestemmelser om likestilling og diskriminering, slik at disse harmoniseres i forhold til den nye diskrimineringsloven. For å sikre den nødvendige fremdriften tar jeg opp forslaget vårt, der vi «ber Regjeringen fremme forslag om generell og overordnet lovgivning som angår diskriminering uavhengig av grunnlag, senest innen utgangen av 2008». Så er det et spørsmål om det er nok tid. Det kan godt tenkes at det ikke er det, men da får i hvert fall Regjeringen et press på seg hvis Stortinget, mot formodning, skulle vedta dette forslaget, slik at Regjeringen eventuelt kommer tilbake til Stortinget hvis den ikke oppfyller den tempoplanen. Ellers er jeg som sagt veldig glad for at saksordføreren har vært såpass åpen og lyttende, ikke bare til oss som har fremmet forslaget, men også til de organisasjonene som har vært her til høring og som har tatt kontakt med alle partiene i komiteen, og at vi faktisk står bredt sammen om å få gjort noe, slik at dette mindretallet, som på ulike måter er en minoritet, kan få en verdig lovgivning som er tilpasset deres situasjon – at de ikke er i en gruppe som tilfeldigvis ingen tenkte på tidligere.