Økende internasjonal konkurranse og nedbygging av grenser fører til stadig hurtigere endringer i arbeidslivet. For å hevde seg i konkurransen må også norske bedrifter tenke nytt og arbeide på nye måter. Derfor er det behov for et regelverk som i enda større grad legger til rette for å finne løsninger på den enkelte arbeidsplass, løsninger som kan underbygge behovet for fleksibilitet for bedriftene og for de ansatte. La meg fokusere på forslagene om midlertidige ansettelser. Det er et hovedpoeng at midlertidige ansettelser gjør at bedriftene raskere tør å ansette folk. Særlig når økonomien er på vei oppover, blir det lettere for personer uten arbeidserfaring å slippe til. Med Regjeringens forslag vil flere få prøve seg i arbeidslivet. Dagens regelverk fører til at arbeidsgivere unnlater å ta inn midlertidig ansatte i situasjoner hvor nettopp dette kunne være ønskelig. Strenge krav gjør at arbeidsgivere blir forsiktige og ikke foretar ansettelser de er i tvil om. I stedet vil fast ansatte kunne få en belastning i form av økt overtid og arbeidspress. Regjeringens forslag vil gi et klarere og mer oversiktlig regelverk enn dagens, samtidig som bedrifter lettere kan påta seg spesielle tidsbegrensede oppdrag. Dette er av spesielt stor betydning for mindre bedrifter, og det er dem vi har flest av. Fast ansettelse er alltid å foretrekke i stedet for midlertidig. Dette vil også i framtiden være hovedregel i norsk arbeidsliv. Det vil likevel være bedre med midlertidige ansettelser enn arbeidsledighet. Større mulighet for midlertidige ansettelser vil gjøre det lettere for arbeidstakere som står uten jobb, og uten jobberfaring, å komme inn på arbeidsmarkedet. I dag er terskelen for å komme inn for høy. Midlertidige ansettelser vil senke terskelen, ikke minst vil det gi ungdom, funksjonshemmede og innvandrere en god mulighet til å få innpass i arbeidslivet. For de fleste vil et midlertidig arbeidsforhold være langt å foretrekke framfor arbeidsledighet. Det forundrer meg stort at venstresiden ikke ser dette. Erfaringer fra både Norge og andre land viser at midlertidige ansettelser letter inngangen til arbeidsmarkedet for nykommere og grupper med svak tilknytning til arbeidsmarkedet. En undersøkelse gjort av Fafo i 2002 viser at om lag to tredjedeler av de midlertidig ansatte var i jobb etter to år. Fafos tall for Norge underbygges av OECD-studier i øvrige europeiske land. En svært restriktiv holdning til midlertidige ansettelser vil kunne føre til høyere arbeidsledighet blant utsatte grupper og et større skille mellom dem som har jobb, og dem som ikke har det. Alle forslag til endringer skaper støy. Når Regjeringen med denne proposisjonen legger fram forslag om bl.a. å utvide adgangen til midlertidige ansettelser, er høyt støynivå ingen overraskelse, heller ikke varsler om omkamp. Det er likevel mer enn et tankekors når venstresiden i norsk politikk sammen med arbeidstakerorganisasjonene går så hardt ut mot midlertidige ansettelser som de gjør. Land det er naturlig å sammenligne oss med, som Sverige, Finland og Danmark, har alle en romsligere adgang til midlertidige ansettelser. Det er fristende å spørre om Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV mener at våre nordiske naboer har et så brutalt arbeidsliv. Det er paradoksalt at venstresiden er opptatt av å begrense bruken av overtid, samtidig som partiene er dogmatiske motstandere av midlertidige ansettelser. En undersøkelse gjort av NHO viser at 43 pst. av det arbeidet som bedriftene ønsker utført av midlertidig ansatte, i dag blir utført nettopp ved bruk av overtid. NHOs undersøkelse viser videre at nær 75 pst. av de spurte bedriftslederne mener at en åpning for midlertidige ansettelser vil medføre flere ansatte. Det er med andre ord stor forskjell i virkelighetsoppfatning. Til venstresiden her vil jeg si: Bedriftene skal ikke erstatte fast ansatte med midlertidig arbeidskraft. Faste jobber vil ikke bli erstattet med midlertidige, men flere skal få plass i arbeidslivet. Flere skal få muligheten til å vise sin kompetanse og opparbeide erfaring. Flere skal få anledning til å bedre sine muligheter på arbeidsmarkedet. Tersklene inn i arbeidslivet skal senkes. Sosialistene svartmaler og klager over et brutalt arbeidsliv. Men «det brutale arbeidslivet» er en myte som skal begraves, for «det brutale arbeidslivet» eksisterer ikke. Det er venstresidens forsøk på å gjenskape tidligere tiders klassemotsetninger. I en globalisert verden – i 2005 – kommer vi ikke langt med slike gammeldagse holdninger.