Jeg tar ordet fordi representanten Woldseth tror Kristelig Folkeparti ikke kan ha lest Fremskrittspartiets forslag. Det har vi selvsagt gjort. Det som nettopp er problemet, er at slik Fremskrittspartiet framstiller denne saken, forslaget om en kulturkanon, blir det for mange vanskelige punkter. Det var kanskje den ene setningen som jeg siterte i mitt forrige innlegg, som satte oss på sporet, nemlig hvor det står: «Debatten vil gi folk en bedre forståelse av hva som er norsk kultur og av grensen mellom norsk og fremmed kultur.» Jeg tror at i dagens samfunn, hvor vi har et så betydelig innslag av fremmedkulturell aktivitet, som er veldig verdifull, vil det gi helt feil signaler å bruke slike formuleringer som dette og tenke seg en fiksert kanon på bakgrunn av det som tradisjonelt har vært den norske kulturarven. Nå sier representanten Karin Woldseth at dette skal ikke være noe avsluttet, det skal ikke være ekskluderende, osv, og samtidig skal man framheve den folkelige forankringen. Alt dette høres veldig greit og bra ut. Det er mulig at man i løpet av denne debatten har modifisert tankene rundt dette noe, men slik det framstår som en helhet i Fremskrittspartiets forslag, ble det ganske uspiselig. Jeg har i debatten forsøkt å henstille også til statsråden gjennom spørsmål at man kanskje burde se nærmere på det danske forslaget. Det er selvfølgelig et prioriteringsspørsmål hvorvidt man skal gå til det skrittet. Nå har man vært i stand til å bevilge ganske mye penger til kultur, så det kan være at situasjonen også er bedre i Regjeringen når det gjelder satsingen på kultur enn den har vært tidligere – hvis vi skal tro statsråd Giske. Likevel vil det alltid være spørsmål om det. Og som det også har vært påpekt av flere, har vi veldig mye av dette samlet allerede. Men det jeg tror alle bør være enige om, er at det er viktig å ta vare på kulturarven, dokumentere den, videreføre den og legge til rette for formidling i hele befolkningen, særlig med tanke på barn og unge. Vi har også Den kulturelle skolesekken som skal bidra til dette. Så får man fortsette diskusjonen om man skal gjøre mer. Det jeg ønsker, er en debatt om hva kultur er, og om hvordan vi kan gjøre befolkningen mer opptatt av å benytte seg av de kulturtilbud som er. Vi ser at det kanskje ikke er alle som har like stor interesse for det. Jeg tror at nettopp det at vi satser på barn og unge, vil være med og bidra til at man i framtiden får et nytt syn på verdien av både kulturarven og ny skapende kultur, som selvfølgelig ikke står noe i motsetning til å ta vare på det som har vært. Vi lever på en måte i en tid da vi både ser bakover og framover. Vi ser bakover og lærer av historien fordi vi skal kunne møte framtiden på en god måte.