Det er en viktig sak interpellanten her tar opp. Det har vært veldig mye uklarhet og usikkerhet på dette området etter at vi fikk Rusreform 1 og 2. Jeg må berømme helse- og omsorgsministeren for et godt forberedt og detaljert stykke redegjørelse til Stortinget. Men jeg er enig med representanten Ballo i at det er ikke nok å henvise bare til datoer, vedtak og papirer, det er spørsmål om vi altså har realitetene bak dette. Retten til dette dokumentet må jo da bety retten til reell behandling, som igjen betyr helhetlig handling og oppfølging overfor hver enkelt. Medisinsk behandling og rehabilitering, både på somatisk og psykiatrisk område, skal være dekkende, også opplæring, herunder sosial opplæring, bolig og arbeid, slik at en til slutt kan stå på egne ben. Individuell plan er bra, og den fungerer antakeligvis rimelig bra i forhold til de fleste tilfeller av legemiddelassistert rehabilitering. Jeg vil nevne en annen gruppe som jeg har fått mange bekymringsmeldinger om, nemlig de slitne, kroniske misbrukerne som trenger omsorg og vern kanskje mer enn aktiv medisinsk behandling, de som i stor grad har oppholdt seg på langtidsinstitusjoner, og som på grunn av usikkerhet og et svarteperspill når det gjelder økonomi og virkemidler, er blitt utskrevet fra disse institusjonene – jeg har tatt opp dette før i denne salen – og, som det viser seg, ikke klarer seg selv i en egen tilvist bolig. De må ha både omsorg og vern. Disse synes jeg har falt utenfor i altfor stor grad i denne sammenhengen. Spørsmålet er da: Er ressursene gode nok, både i kommunene og i spesialisthelsetjenesten? Og er de tildelt på en riktig måte, slik at en tar hensyn til f.eks. den kategorien jeg nevnte? Interpellanten tok opp frivillige organisasjoner og deres plass i dette systemet. Jeg har også lyst til å komme litt inn på det, bl.a. på de institusjonstilbudene som vi har fått melding om ikke kommer i gang nå, på grunn av at en ikke klarer å finne plass til dem innenfor kommunehelsetjenesten/spesialisthelsetjenesten. Vi hadde et slikt tilfelle i bl.a. Trondheim. Blant de aktivitetstilbudene som er blitt satt på sidelinjen, vil jeg nevne en organisasjon her. Det er Kom og Dans, som har vært veldig bra, både med hensyn til forebygging og i forbindelse med oppfølging av dem som har hatt behov for rehabilitering. Organisasjonene har en viktig plass hvis en mener at det frivillige skal være med.