Grunntanken i Fremskrittspartiets forslag har jeg stor forståelse for, men jeg tror samtidig det er viktig at når vi snakker om næringslivets rammebetingelser, konkurranseutsatt sektors rammebetingelser, må vi se disse i en total helhet, de totale rammebetingelsene, som selvfølgelig er avgjørende for hvordan vi skal klare oss, hvordan vi skal skape verdier for fordeling til alle de goder vi har som mål å skape i stor nok grad til den norske befolkning. Dette er vi nødt til å ha i bakhodet, og det er jeg sikker på at også forslagsstillerne har. Vi har sett tendenser til at norsk industri på noen områder ikke har vært konkurransedyktig. Vi så spesielt på begynnelsen av dette årtusen at en del foretak valgte å flytte ut av landet og etablere seg i bl.a. Baltikum. Ikke alltid har det skyldtes særnorske miljøkrav, men heller andre økonomiske forutsetninger som gjorde at vi på begynnelsen av årtusenet ble lite konkurransedyktige. I dag er situasjonen annerledes, og på mange områder er vi særdeles konkurransedyktige. Selvfølgelig vil vi aldri kunne konkurrere med produksjon fra Østen, fra Kina og India, når vi sammenlikner deres betingelser med norske lønnsbetingelser, arbeidsbetingelser, osv. Jeg tror at på mange måter er det bare positivt at vi har fått en globalisering som kan gi muligheter for alle, ikke like muligheter enda, dessverre, men likevel muligheter som gjør at noen land som har vært og er underutviklet, nå har fått mulighet til å selge det de kan, og forutsetning for å produsere til den moderne delen av verden. På den annen side er det Høyres klare oppfatning at Norge må være et foregangsland i miljøpolitisk sammenheng. Det er ikke noe land i verden som har mer å tjene på å ha en høy miljøprofil. Skal vi med kraft gyve løs på andre land som ikke har tilnærmelsesvis vår standard, er vi nødt til å ha vår egen sti rein på område etter område. Vi er totalt prisgitt at vi har et økosystem for all vår eksistens, all vår bosetting og på mange måter også for vår verdiskaping. Det er også viktig at vi har strenge krav og setter en standard som gjør at vi kan få med oss andre land, enten som da vi var med på å utvikle en Kyoto-protokoll, eller at vi velger å se fremover, hvordan vi skal håndtere klimapolitikken, eller ulike miljøtrusler som vi har rundt oss. Vi må være et foregangsland, en foregangsnasjon, når det gjelder både klimapolitikk, forvaltningspolitikk, fiskeripolitikk osv. Skal vi fortsatt kunne leve i en trygg verden i trygge omgivelser, skal vi kunne markedsføre oss på den måten internasjonalt som vi ynder å markedsføre oss på, må vi ha en høy standard, og derfor må vi sette en høy standard. Klimapolitikken og miljøtrusler må vi først og fremst prøve å løse i en internasjonal sammenheng. I parentes sagt: Når vi likevel adopterer det meste av internasjonale og nasjonale miljøregler fra EU, er det veldig synd at Norge ikke kan være innenfor Europas beslutningsorganer og påvirke de standardene som settes der. Vi må også se det positive i det å sette strenge standarder. Norsk industri har på mange måter lyktes i å utvikle seg til å være miljøvennlig. Vi ser det spesielt innenfor det som er lokomotivet i norsk økonomi, olje- og gassnæringen, hvor norsk standard, norsk miljøteknologi, norsk teknologi i særdeleshet, er blitt en merkevare som eksporteres for flere titalls milliarder til utlandet. Vi ser at dette også er et fortrinn når vi ser på utviklingen innenfor offshore i andre land. Det er imidlertid de totale rammebetingelsene som må være avgjørende i en økonomisk sammenheng. Når det gjelder miljø, er det viktig og nødvendig at Norge er et foregangsland.