La meg først begynne med å ta opp Venstres forslag. Jeg var så engasjert i sakene da jeg holdt mitt hovedinnlegg, at jeg glemte å ta opp forslagene. Det er sjølsagt en sak som gjør at jeg tegnet meg igjen, og det gjelder enslige mindreårige asylsøkere. Vi har også lagt inn et forslag i den forbindelse, så Venstres hovedprioritering kan det ikke være noen tvil om. Det som forundrer meg, er at statsråden sa at det er visse måter man går fram på når man skal offentliggjøre saker. Ja, det er det så klart. En av de viktigste måtene er å legge dem fram i statsbudsjettet. Det at man legger fram et statsbudsjett, for så noen uker etterpå å stå i spontanspørretimen her og si at dette er ikke godt nok utredet, dette trenger vi tid på, for så tre dager etter det å legge inn forslag i Stortinget på vegne av regjeringspartiene om den samme saken, gjør meg enda mer bekymret. Det er en framgangsmåte når det gjelder de aller svakeste, som viser at her er det viktigere å markere at man gjør noe, enn å få gjort en skikkelig jobb. Vi har sett så mange ganger at man har dyttet disse foran seg, og at de har blitt brukt. Nå er det viktig at de får et skikkelig tilbud som vi er sikre på er faglig godt nok. Jeg har ikke noen mistro til noen av dem som jobber i barnevernet. Jeg tror også at de jobber mye med å øke kompetansen sin på en rekke områder, men dette – den hverdagen de møter her – er en hverdag som er mye tøffere og annerledes enn den mange møter i arbeidet med norske barn, sjøl om den hverdagen også kan oppleves tøff. Så jeg er enig i intensjonen i det som Regjeringa gjør. Jeg er opptatt av at dette skal bli gjort skikkelig, men jeg er faktisk villig til å bære byrden med å si at vi venter noen måneder for å få gjort det skikkelig, og jeg er bekymret når statsråden ikke orker å bære den byrden. SV har ikke sittet i regjering før, og det er sikkert morsomt å få igjennom sånne vedtak, men jeg syns det viktigste er at vi er sikre på at de som får oppgaven, er i stand til å utføre den, både økonomisk og faglig. Jeg vil gjerne være med på den dugnaden, men jeg er også villig til å ta kjeften her i salen for at den dugnaden skal bli gjort på en skikkelig måte, og at barna faktisk blir behandlet på en skikkelig måte. SV kan få være så sinte og slå så hardt med dørene de bare vil, men det er faktisk resultatet i bunnen som betyr noe. Det er faktisk det at dette blir gjort på en skikkelig måte, som betyr noe. Det er disse ungene som betyr noe.