Jeg skal overhodet ikke ta fra representanten Skei Grande gleden ved at hennes parti er ute av den koalisjonsregjeringen som det var i. Men det må være lov i en debatt hvor det blir fremmet et forslag om – og jeg siterer fra forslaget – «En betydelig økning i statlige bevilgninger til finansiering av nasjonale, regionale og lokale kulturbygg», å påpeke at i det statsbudsjettet som representanten Skei Grandes eget parti la fram for ett år siden, var det en dramatisk reduksjon i de statlige bevilgninger til finansiering av nasjonale, regionale og lokale kulturbygg. Jeg skjønner at det kan oppleves som usedvanlig ubehagelig, men det må være tillatt å påpeke det når det kommer et helt motsatt forslag ett år etterpå. Så fremmes det altså et forslag som lyder: «Stortinget ber Regjeringen utrede forslag til ny finansieringsmodell for lokale og regionale kulturbygg, med sikte på å fremme en sak om dette.» Den saken er fremmet. Den heter forvaltningsreformen, eller regionsreformen. Man kan diskutere hvor store disse regionene skal bli, men uansett størrelse sier Regjeringen at lokale og regionale kulturbygg skal regionene ta seg av. Det skal ikke være en statsråd som sitter i Oslo og bestemmer om det kulturbygget eller det kulturbygget eller det kulturbygget skal få penger. Det skal man bestemme selv i regionene. Det trodde jeg måtte være en fantastisk invitasjon til samarbeid med partiet Venstre, for jeg trodde de var for større lokalt selvstyre og den type reformer som flytter makt ned til der folk er. Jeg savner egentlig fortsatt svar på det som Regjeringen allerede har gitt i innspill til Stortinget på nøyaktig dette punktet, nemlig at vi ønsker at disse midlene skal fordeles lokalt. Det kan da med respekt å melde heller ikke føles som veldig ubehagelig at man etterlyser et svar på det spørsmålet.