Jeg vil gi honnør til saksordføreren for et grundig arbeid og for en god redegjørelse av sakens innhold. Forbudet mot diskriminering på grunnlag av kjønn er en av grunnpilarene i den internasjonale menneskerettighetsbeskyttelsen. Prinsippet er nedfelt i alle de sentrale menneskerettighetskonvensjoner. Spesielt sentralt på kjønnsdiskrimineringsområdet står FNs kvinnekonvensjon. Likestilling mellom kjønnene handler rett og slett om rettferdighet. Uavhengig av kjønn skal vi ha de samme rettigheter, de samme plikter og de samme muligheter i samfunnet. Bakgrunnen for endringene i likestillingsloven er å sikre at FNs kvinnekonvensjon får en sterkere rettslig status i Norgeat vi oppfyller våre forpliktelser etter EØS-avtalen og gjennomføringen av prinsippet om lik behandling av menn og kvinner når det gjelder adgang til arbeid, adgang til yrkesutdanning og forfremmelse og arbeidsvilkåren harmonisering mellom likestillingsloven og arbeidsmiljølovens likebehandlingskapittel og diskrimineringsloven Disse lovene skal håndheves av det nye Likestillings- og diskrimineringsombudet og Likestillings- og diskrimineringsnemnda fra 2006. Jeg viser til den saken vi behandlet nå bare for kort tid siden. Ved inkorporeringen av kvinnekonvensjonen i likestillingsloven mener jeg vi klart og tydelig viser at kvinnekonvensjonen er et helt sentralt redskap for å bekjempe diskriminering og oppnå likestilling. Norge har helt fra 1981, da Norge ratifiserte kvinnekonvensjonen, vært folkerettslig forpliktet til å overholde FNs kvinnekonvensjon. Den er like bindende for den norske stat som enhver annen konvensjon. Det er også viktig å ha med seg at de mer overgripende menneskerettighetskonvensjoner som er inkorporert i menneskerettighetsloven, som Den europeiske menneskerettighetskonvensjon og FNs konvensjon om sivile og politiske rettigheter, også verner om diskriminering på grunn av kjønn, på lik linje med rase, religion, politisk oppfatning osv. Norge foretar nå, som et av de første land i verden, en inkorporering av kvinnekonvensjonen i nasjonal lovgivning. Høyre mener det er nødvendig å ta i bruk likestillingspolitiske virkemidler for å oppnå et mer likestilt samfunn. Fremskrittspartiet ser ut til å mene at slike virkemidler ikke har betydning for arbeidet med å oppnå reell likestilling. Noen hevder sågar at det eksisterer reell likestilling i Norge – en myte som på mange måter blir det største hinderet for å oppnå reell likestilling. Alle samfunn og demokratier bør arbeide målrettet for et likestilt samfunn og benytte de nødvendige midler for å forhindre diskriminering. Høyre har sett det som hensiktsmessig å inkorporere kvinnekonvensjonen i den loven som konvensjonen har sterk saklig tilknytning til, nemlig likestillingsloven. Kvinnekonvensjonens sterke fokusering på kvinners rettigheter gjør at konvensjonen har en naturlig tilknytning til denne loven. Å inkorporere kvinnekonvensjonen med tilleggsprotokoll gjennom likestillingsloven kan derfor bidra til å sikre mest mulig oversikt i lovverket. Inkorporeringen i likestillingsloven vil også bidra til at likestillingslovens håndhevingsorganer kan pålegges et særskilt ansvar for å føre tilsyn med at konvensjonen følges i norsk forvaltning og rettspraksis. Det har, som også saksordføreren var inne på, i den senere tid vært fokusert på problemstillinger som er knyttet til rettsliggjøring av politikken, overføring av makt fra folkevalgte myndigheter til domstolene og internasjonalisering av rettsvesenet. Særlig har disse spørsmålene blitt debattert i forbindelse med Makt- og demokratiutredningen, og nå i St. meld. nr. 17, Makt og demokrati, som er til behandling i Stortinget. Jeg har forstått det slik at hensikten med å være restriktiv med å inkorporere konvensjoner med forrang er å unngå en mulig utvikling i retning av maktoverføring fra lovgivende til dømmende myndighet. En restriktiv holdning til inkorporering i menneskerettighetsloven gjelder derfor ikke bare kvinnekonvensjonen, men generelt. Som jeg sa, behandlingen av stortingsmeldingen om makt og demokrati vil bidra til å se disse spørsmålene i et helhetsperspektiv. Jeg ser fram til en ytterligere debatt knyttet til hvilken rettslig rang inkorporerte menneskerettighetskonvensjoner bør gis i nasjonal lovgivning. Jeg ser fram til en grundig prinsippdebatt om disse spørsmålene, som rekker mye lenger og videre enn til kvinnekonvensjonen. Som saksordføreren også var inne på, har Høyre og Kristelig Folkeparti fremmet et forslag hvor vi ber Regjeringen komme tilbake til spørsmålet om en vurdering av en eventuell inkorporering av kvinnekonvensjonen i menneskerettighetsloven etter behandlingen av St.meld. nr. 17 om makt og demokrati. Den blir vel behandlet i løpet av våren, så jeg regner med at vi kommer tilbake til dette. Jeg tror det er viktig å ha den prinsippdebatten, og at det ikke bare blir knyttet til én konvensjon, men litt mer overordnet til flere konvensjoner.