Man skvetter litt som ny statsråd når man hører at Riksrevisjonen har merknader eller oppfatninger om driften i den sektoren man er satt til å styre. Vi tenker alltid på bilag. Men jeg må si, som flere talere har vært inne på, at denne type revisjon hilser jeg hjertelig velkommen. Det er nettopp denne type revisjon vi trenger mer av. Jeg skulle ønske at flere kunne delta i en så viktig debatt som lanseres her i dag, både om rus og ikke minst om kriminalomsorgen. Dette er jo hovedutfordringene vi står overfor når det gjelder å bekjempe norsk kriminalitet. Den viktigste målestokken på om vi lykkes, er det som departementet og Regjeringa nå jobber hardt for å få til å kartlegge og bringe på det rene, nemlig svaret på spørsmålet: Lykkes vi virkelig med de tiltakene som settes i verk overfor dem som domfelles for kriminelle handlinger, eller er det slik at nærmere 60–70 pst. av dem som møter samfunnets reaksjon, faktisk kommer igjen i løpet av ganske kort tid, som gjengangere, og at man faktisk også ser – jeg skal være ærlig og si det – at de tiltakene som samfunnet setter i verk, egentlig bidrar til å gjøre situasjonen verre, ikke bare for de domfelte, men også for de fornærmede og for det samfunnet som forventer at reaksjonene skulle forårsake mindre kriminalitet? Det er et kjempetankekors for oss som jobber med kriminalitetsbekjempelse, at mye av det vi gjør, på mange måter ikke evner å løfte de som begår kriminelle handlinger, ut av den sausen de har sauset seg inn i. Derfor er dette et av Regjeringas viktigste satsingsområder. Dette handler faktisk om å gjøre bruk av offentlige ressurser mer effektivt og få resultater som gagner også de fornærmede, de som er ofre for kriminalitet. Det som er fint med en slik debatt, er også at vi får oppmerksomheten bort fra den tenkinga i kriminalomsorgen som handler om at vi nærmest skal summere antall år, måneder eller dager, at det er det saliggjørende, og at de som roper om strengest straffer, er de som når lengst i kriminalpolitikken. For slik er det jo ikke! Det er slik som både komiteen og Riksrevisjonen har påpekt, at her er vi nødt til i mye større grad å tenke på innholdet og hva som faktisk skal møte den som er domfelt. Regjeringa legger til grunn at noe av det viktigste vi kan gjøre nå når det gjelder å bekjempe kriminelle handlinger og få ned kriminaliteten, er å løfte gjengangergruppa slik at man faktisk får dem ut av kriminell adferd. Det handler ikke om lange fengselsstraffer, men det handler om innholdet i fengselsstraffene. Derfor gir vi det økt oppmerksomhet. Det som nå kommer fra Riksrevisjonen, er et nyttig innspill og en nyttig revisjon som vi skal ha med oss i det politiske arbeidet. Jeg understreker: Dette er noe vi tar på alvor og noe vi syns er særdeles viktig, også for å bevege dette politiske området over fra bare å være styrt ut fra dagsaktuelle hendelser, for det er gjerne da kriminalpolitiske debatter dukker opp. Vi trenger å endre kriminalomsorgsdebatten fra å være hendelsesstyrt til å være kunnskapsstyrt. Det er grunn til å rose Riksrevisjonen. Det er også grunn til å rose komiteen, Stortinget og for så vidt alle dem som har hatt ordet, for at man faktisk velger å legge seg på en kunnskapsstyrt linje. Jeg er bekymret for det fokuset vi – alle partier – har hatt når det gjelder kriminalomsorgen i løpet av de siste årene, hvor vi måler vellykkethet ikke bare i strenge straffer, men også ved kvantitativt å telle antallet soningsdøgn og telle hvor lang soningskøen er. Det er avgjørende viktig for Regjeringa å få ned soningskøen, men vi vil lure oss selv hvis vi tror at det er det eneste saliggjørende når det gjelder å gjøre noe med kriminelle handlinger. Derfor har Regjeringa valgt en strategi som nettopp skal bidra til å få ned soningskøen, fordi vi tror at det faktisk også vil bidra til at vi får økt politisk og ressursmessig oppmerksomhet på innholdet i soninga. Det står 2 483 domfelte i kø for å komme inn i norske fengsler. Det er en helt uakseptabel situasjon, først og fremst for dem det gjelder, for ikke å glemme dem som er fornærmet for kriminalitet, men også fordi vi politisk sett ikke evner å få oppmerksomhet på det bl.a. Riksrevisjonen peker på om programsatsing, innholdet i soning, forvaltningssamarbeid og spørsmålet om å gjøre hele sektoren mer kunnskapsstyrt. Det er dessuten slik at vår erfaring er at en rask reaksjon etter kriminelle handlinger er langt viktigere enn nødvendigvis en streng reaksjon. Kommer reaksjonen først to–tre år etter, sier det seg selv at 17-åringer som begår forbrytelser, får svært lite ut av reaksjonen om de skulle møte denne reaksjonen når de er tyve år og godt inne i f.eks. et studium eller et nytt arbeid. Derfor har Regjeringa valgt allerede i tilleggsproposisjonen nå i fjor høst å satse sterkt på å utarbeide nye soningsplasser som skal bidra til å få soningskøen ned i år. Det er vår ambisjon at soningskøen skal mot null, den skal nullstilles, i løpet av denne fireårsperioden vi nå er inne i. Jeg vil også peke på at Regjeringa ønsker seg og vil sette i verk tiltak for å få flere reaksjoner over i alternative tiltak. Der merker jeg meg Fremskrittspartiets innspill i debatten om særlig konfliktråd og samfunnsstraff. Det er viktige innspill. Det er viktige innspill av den grunn at vi står samlet i Stortinget om at vi skal satse på alternative straffereaksjoner. Derfor skaper vi legitimitet og aksept ute i opinionen for å kunne gjøre det. Det er straffereaksjoner som kan gi bedre resultater og færre gjengangere enn tradisjonell straff, altså fengselsstraff. Derfor er representanten Ellingsens påpekning om at vi må sikre at også befolkninga følger med, og at vi har legitimitet ute, viktig. Vi er nødt til å sikre oss når vi nå tar i bruk samfunnsstraff og konfliktråd ganske så omfattende, at det faktisk går på skinner, at man får det resultatet man skal ha, og at man har gode kontrollmekanismer rundt det. I løpet av det året vi har bak oss, og det vi nå er inne i, er vi i ferd med å få et massivt økt volum når det gjelder samfunnsstraffreaksjoner og også konfliktråd. Jeg vil også vise til at Regjeringa har valgt å igangsette bygging av Halden fengsel, som vil gi 251 nye fengselsplasser i løpet av 2009, hvis alt går som planlagt. Det vil også kunne avhjelpe situasjonen i forhold til den gruppa som vi ikke har noe annet alternativ overfor enn fengsel. Derfor vil jeg bare kvittere fra Regjeringas side at dette er en type revisjon som vi syns er nyttig, og som vi merker oss, og som også samsvarer i stor grad med hva som er den nye regjeringas planer på feltet.