Vi kan i dag slutte oss til gode løsninger i arbeidet med å redusere sykefraværet. Det er bred enighet om de tiltakene som Regjeringen sammen med partene i arbeidslivet har kommet fram til. Historien bak prosessen som er gjennomført, er det kanskje ikke like stor grunn til å juble over, men det er nok også grunn til å tro at resultatene som vi dag har, kanskje ville ha vært dårligere uten den konfliktfasen vi har vært igjennom siden september. I Senterpartiet er vi glad for at vi nå får positive tiltak som vil bidra til å dempe sykefraværet. Løsningen med å pålegge arbeidsgiver et større ansvar for å betale lønn under sykdom for langtidssykmeldte ville pålagt mange bedrifter, kommuner, organisasjoner mv. tunge kostnader. På den annen side vil vi fra Senterpartiets side få understreke at målsettingen om redusert sykefravær i IA-avtalen står ved lag. Partene i arbeidslivet kan ikke forutsette at staten skal dekke alle kostnader ved at avtalene ikke oppfylles fra deres side. Jeg håper og tror at de tiltakene som ligger i avtalen som nå er inngått, vil gi ønsket virkning. Om dette ikke blir tilfellet, forutsetter vi at en fra statens side kommer tilbake med forslag til tiltak. Statsbudsjettet skal ikke framstå som eneste inndekningskilde for de økonomiske konsekvenser ved at vi ikke oppnår forutsatte resultater av IA-avtalen. I Sykefraværsutvalgets rapport inngår en serie aktive tiltak for å redusere sykefraværet. En mer løpende og bedre oppfølging av den sykmeldte er et positivt uttrykk for å gi arbeidstakere som sliter med lengre sykefravær, en oppmerksomhet og en oppfølging som langt de fleste vil oppleve som støtte mer enn som kontroll. Jeg er også glad for at det legges opp til et bedre samarbeid mellom de tre involverte partene: arbeidstaker, arbeidsgiver og helsetjeneste. Det er i et samarbeid disse tre imellom vi kan utvikle de gode løsningene som fører flere tilbake til arbeidslivet istedenfor ut av det, slik situasjonen altfor ofte er for langtidssykmeldte i dag. De over 600 mill. kr som nå settes av til kjøp av helse- og rehabiliteringstjenester, er en svært viktig og, tror jeg, virkningsfull del av avtalen mellom IA-avtalens parter. Finansieringen av denne innsatsen hentes fra den seniorrabatten som har vært gitt i arbeidsgiveravgiften for arbeidstakere over 62 år. Mange vil nok beklage at denne stimulansen til å legge til rette for at eldre arbeidstakere blir stående i arbeidslivet, nå faller bort. Jeg vil likevel berømme partene i IA-avtalen for den løsningen de har valgt, for det er faktisk slik at seniorrabatten i arbeidsgiveravgiften ikke synes å gi høyere arbeidsdeltakelse – så langt en kan melde, og så langt en kan sjekke det. Den har rett og slett ikke virket etter hensikten. Da er den ikke verneverdig, de gode intensjonene til tross.