Jeg må først si jeg synes det er interessant at statsråden og Regjeringen ser ut til å møte dette med åpenhet. Dette er en debatt vi er nødt til å ta alvorlig. Jeg tror vi skal ta utgangspunkt i at vi i det alt vesentlige har et veldig profesjonelt embetsverk i Norge – det tror jeg vi alle er enige om – mange flinke folk som gjør jobben sin og aldri skaper trøbbel i det hele tatt. Men det som blir problemet, er: Når skandalene er et faktum, både de som på en måte blir offentlig kjent, og de som aldri blir det, må det få konsekvenser. Litt av problemet i dagens system er at det får det ikke. Straffeloven kommer aldri til anvendelse. Og da blir det litt hult. Jeg la merke til at statsråden sa at tusenvis av folk i embetsverket bryter aldri loven. Nei, de aller fleste nordmenn gjør ikke det. Men vi har lover å forholde oss til som regulerer vår atferd, og noen ender alltid opp med å bryte loven. Vi har lover for å regulere hva slags samfunn vi skal ha, men det tilsvarende må også gjelde innenfor offentlig administrasjon – byråkrati og embetsverk. Det må være sanksjoner som kommer til anvendelse, man må føle at det får konsekvenser. Det er i det øyeblikket konsekvensene er totalt fraværende, at faren for oppblomstring av en ukultur definitivt er til stede. Det er de problemstillingene vi må gripe fatt i, nettopp for å hindre en negativ utvikling. Det er vel og bra å si om et embetsverk at det skal være politisk og faglig uavhengig. Jeg tror at det på veldig mange områder klarer å være det, men vi må ikke miste av syne at dette er mennesker av kjøtt og blod, med følelser, meninger, tanker og politisk oppfatning – som alle andre. Det betyr selvsagt at man heller ikke i en jobbsituasjon kan være fri for private tanker, og det kan også påvirke ens dømmekraft i en profesjonell situasjon. En annen dimensjon i denne debatten – i tillegg til at man ønsker åpenhet og innsyn i forvaltningen – er i hvilken grad man ønsker en offentlig debatt hvor flere får lov til å delta. Stortinget skal etter hvert behandle spørsmålet om såkalte «whistle-blowers». Det er én dimensjon av det. En annen dimensjon av det er hvorfor man i en del sammenhenger er så redd for at folk som representerer underliggende etater, ytre etater osv., tar del i en offentlig debatt om saker som til syvende og sist skal avgjøres politisk. Jeg tror vi står oss på å være inkluderende og åpne og tillate at også de som ikke skal fatte de politiske vedtakene, kan ta del i debatten. Det vil jeg gjerne at statsråden også sier litt om.