La meg begynne med å gi ros til Regjeringen for å ta et oppgjør med en snikliberalisering av grensene for pornografi på film og video. 7. desember i 2005 fattet Høyesterett en avgjørelse om at stillbilder i trykket skrift kunne publiseres uten sladd. Høyesterett begrunnet dette med at det var stor forskjell på stillbilder og film, og at den praksis som Medietilsynet la til grunn med filmgodkjennelser, gjorde at de aktuelle stillbildene måtte godtas. Etter å ha gjennomgått dommen uttalte Medietilsynet at denne dommen ikke hadde noen betydning for hva slags filmer som kunne godkjennes. Derfor er det oppsiktsvekkende at Klagenemnda for film og videogram 12. mars 2006 omgjorde Medietilsynets avgjørelse i tre enkeltsaker, med begrunnelse i at Høyesteretts avgjørelse åpnet for en generell liberalisering av pornolovgivningen. Kristelig Folkeparti støtter derfor proposisjonen, som sier tydelig i ny § 13a: «Det er ikkje tillate å syne fram i næring film eller videogram som krenkjer sømd, inkludert filmar eller videogram som inneheld nærgåande og omfattande skildringar av seksuell aktivitet.» Kristelig Folkeparti mener videre at håndhevelsen av loven må skje med utgangspunkt i den praksis som fant sted før Klagenemndas avgjørelser 12. mars 2006. Selv om Kristelig Folkeparti støtter innskjerpingen i lovteksten, er det etter vårt syn betydelige utfordringer når det gjelder håndhevingen. Dette tar ikke Regjeringen på alvor. Slik forslaget er utformet i proposisjonen, mener Kristelig Folkeparti at rettshåndhevingen skyves fra Medietilsynet over til rettsapparatet. Dette gir lange og krevende prosesser som klart favoriserer den pengesterke pornoindustrien, i motsetning til dem som vil ivareta publikums interesser. Kristelig Folkeparti mener at Medietilsynet på eget initiativ må kunne gripe inn og forby visning av filmer som strider mot film- og videogramloven § 13a eller straffeloven § 204 og § 382. Tilsynet må ikke være avhengig av å se en film på kino eller få den klaget inn av andre for å kunne gripe inn. Dette vil ikke være forhåndssensur, men en inngripen på egen hånd av Medietilsynet for å forhindre et lovbrudd. Kristelig Folkeparti fremmer derfor forslag der vi ber Regjeringen sørge for at Medietilsynet får hjemmel i forskrift til å kunne gripe inn og forby visning av filmer som strider mot film- og videogramloven § 13a eller straffeloven § 204 og § 382. Kristelig Folkeparti støtter proposisjonens forslag om å opprettholde plikten til å registrere alle filmer. Kringkastingsloven beskytter barn mot reklame i norske tv- og radiostasjoner som har sendinger fra Norge. Kristelig Folkeparti mener det bør eksistere reklamefrie soner, spesielt for de yngste barna. Kino er dessuten et sterkere medium enn fjernsyn, og det faktum at barn og unge daglig utsettes for et stadig økende kommersielt press, tilsier at det bør finnes noen reklamefrie soner. Representanten for Fremskrittspartiet sa at vi ville innføre et reklameforbud for barneforestillinger uten begrunnelse. Begrunnelsen er klar: Det handler om hvilke verdier vi ønsker å formidle til våre barn. Vi ønsker ikke å utsette dem for det kommersielle presset. Et reklameforbud for barneforestillinger på kino ville ha redusert det totale kommersielle presset som barn og familier utsettes for. Kristelig Folkeparti er glad for at Regjeringen vil følge utviklingen når det gjelder reklame på barnefilm og erkjenner at et forbud mot reklame på barnefilmer vil kunne bidra til å redusere det kommersielle presset mot barn. Kristelig Folkeparti har vært og er opptatt av å redusere reklamepresset mot barn og unge, både på film, på kino, i skole og i læremidler. Kristelig Folkeparti ønsker å ta grep for å minske det kommersielle presset på barn og unge og fremmer derfor forslag om å innføre et forbud mot visning av reklame i forbindelse med filmer for barn fra syv år og nedover. Dette er i tråd med høringsuttalelsene fra Barneombudet, Forbrukerombudet og Familie & Medier. Et stort flertall i komiteen, alle med unntak av medlemmene fra Høyre og Fremskrittspartiet, går imot Regjeringens forslag om å frata kommunene retten til å stille vilkår om innholdet i kinoenes programtilbud. Det er viktig at kommunene har mulighet til å sikre et bredt kinotilbud, hvor innbyggerne får mulighet til å se andre filmer enn amerikanske actionfilmer og romantiske komedier. Det vil være vanskelig uten § 2, og vi går derfor mot den foreslåtte endringen på dette punktet. Til slutt vil jeg ta opp Kristelig Folkepartis forslag.