Det legges årlig ned 2 000–3 000 gårdsbruk. 2 000–3 000 arbeidsplasser forsvinner. Siden år 2000 er det fulldyrkede jordbruksarealet redusert med 170 000 dekar. Matvaresikkerheten svekkes. Landbrukets betydning som bærer av grunnleggende kulturelle verdier reduseres i takt med avviklinga. På samme måte svekkes landbruksbedriftenes betydning som senter for innovasjon og knoppskyting i distriktene. Landbruket er i mange områder i ferd med å nærme seg en kritisk nedre grense. Fra fiskeriforvaltningen vet vi at når en populasjon kommer under en minste mengde, vil den nesten uavhengig av hvilke tiltak som settes inn, uttynnes og forsvinne. Årets jordbruksavtale vil ikke snu denne utviklinga. Avtalen vil forhindre en ytterligere akselerasjon som ville ha vært resultatet av opposisjonens politikk, men en vil neppe oppnå noen markert oppbremsing i 2007. All verdens reparasjonstiltak og økonomiske stimulanser til innovasjon, kunstige ordninger for å holde landskapet åpent, og museumsbasert kulturbevaring vil ikke kunne kompensere for skadevirkningene av at landbruket i seg sjøl svekkes. Det er derfor ikke noen god avtale for de formål det snakkes varmt om at jordbruket skal fylle. Avstanden mellom jordbruksinntekt og inntektene ellers i nærings- og arbeidslivet vil øke de kommende åra. De tilleggene som gis, er langt fra tilstrekkelige for å sikre samme kronemessige inntektsutvikling som andre grupper. Avtalen gir ikke inntektsløft til de grupper i landbruket som er mest truet. Avtalen gir heller ikke noe signal om at disse gruppene kan forvente noe løft framover. Skattepolitikken er et sentralt spørsmål. Det er riktig og nødvendig å legge vekt på det. Men det er problematisk med avtalens innretning på dette området, og det må drøftes nærmere. I stortingsproposisjonen forutsettes det skatteendringer med en provenyramme på 283 mill. kr, som skal tilsvare en inntektsverdi på 425 mill. kr. Det må foreligge en dokumentasjon ved behandlingen av statsbudsjettet for 2007 som viser hvordan en kommer fram til dette. Den inngåtte avtalen bør godkjennes av Stortinget. Noe annet ville innebære en alvorlig mistillit til Regjeringa og forhandlingssystemet. Stortinget har imidlertid et soleklart ansvar for å legge premisser for framtidige oppgjør. Erfaringene tilsier at det kreves klare og entydige signaler fra stortingsflertallet. Jeg velger å tro at Regjeringas ambisjoner for landbruket står ved lag, og at årets oppgjør er en svært forsiktig start på dette. Dette forutsetter imidlertid at en i kommende statsbudsjett og ved kommende jordbruksoppgjør tar betydelig mer effektive grep og vil signalisere noe annet framover enn det en har lagt til grunn videre. Inntektsutviklinga må gjøre det interessant for ungdommen å gå inn i næringa. Det må føres en offentlig strukturpolitikk som sikrer vanlige, mindre og mellomstore familiebruk. Privatisering av produksjonsrettigheter innenfor melkeproduksjonen må reverseres. Miljøpolitikken må forsterkes. Slike grep er avgjørende for måloppnåelsen på et område som er av avgjørende betydning for Regjeringas omdømme i by og bygd.