Selvfølgelig. Ifølge Helse- og omsorgsdepartementets egen rapport, Rusmiddelsituasjonen i Norge i 2006, har rusavhengige dårlig helsetilstand og en betydelig større risiko for tidlig død enn befolkningen for øvrig. Mange tungt belastede rusavhengige lever under meget dårlige kår, bl.a. på grunn av bostedsløshet og fattigdom. I tillegg er det klart at rusavhengighet påfører familie og andre pårørende betydelige belastninger. Disse skadevirkningene knytter seg både til alkoholmisbruk og til narkotikaavhengighet. Helsetilsynets undersøkelser dokumenterer betydelige mangler både i kapasiteten og i kvaliteten i tilbudet til rusavhengige. Eksempelvis er det avdekket at rusavhengige regelrett diskrimineres i tildelingen av kommunale hjelpetilbud. Det er med andre ord klart at rusavhengige er blant de dårligst stilte i dagens norske samfunn. Samarbeidsregjeringen sørget for å rydde opp i et byråkratisk hjelpeapparat for rusavhengige. Overføringen av ansvaret for spesialisert behandling for rusavhengige fra fylkeskommunene til helseforetakene fra nyttår i 2004 var et ideologisk tidsskille innen rusfeltet. Med denne reformen fikk rusavhengige pasientrettigheter på lik linje med andre pasienter. Nå må vi sørge for ressurser til feltet, slik at pasientrettighetene får en reelt innhold. Samarbeidsregjeringen trappet opp bevilgningene til rusbehandling med nesten 600 mill. kr i forrige stortingsperiode. Kapasiteten i legemiddelbasert rehabilitering ble fordoblet, antall kommunale lavterskeltiltak ble utvidet fra åtte til 38, og det ble etablert en tilskuddsordning for oppfølgingstiltak i kommunene. Ansgar Gabrielsen sørget for at rusavhengige for første gang i 2005 faktisk ble prioritert i spesialisthelsetjenesten gjennom helt tydelige styringssignaler til helseforetakene. Disse er, og det er meget positivt, gjentatt av statsråd Brustad for inneværende år. Til tross for sterk satsing på rustiltak i forrige periode erkjenner Høyre fullt ut at det fremdeles er store utfordringer i tilbudet til rusavhengige. Vi hadde derfor store forventninger til den varslede opptrappingsplanen for rusfeltet fra Regjeringen. Den er foreløpig uteblitt. Regjeringens forslag til statsbudsjett innebærer, ifølge Fagrådet innen Rusfeltet, den svakeste satsingen på rusfeltet på åtte år. Med forslaget om å øke kapasiteten i LAR med 100 plasser neste år vil det ta 50–70 år å avvikle køen til slik behandling. Da er man i den situasjon det keiserlige østerrikske byråkratiet ble sagt å være i i sin tid, nemlig at alle problemer løser seg selv hvis man venter lenge nok. SVs helsepolitiske talskvinne, Inga Marte Thorkildsen, arrangerte prisverdig en brukerhøring om narkotikapolitikk i Stortinget i mai i år. Etter høringen uttalte hun til Dagbladet: «Jeg er kjempefornøyd med alle de gode innspillene vi har fått i dag, men det gjenstår å se hva som kommer ut av dem i praksis. Hvis ingenting skjer etter et slikt møte, gjør vi bare vondt verre.» Det er synd å registrere at det faktisk ikke har skjedd noe i praksis etter høringen. Verken SV eller de andre regjeringspartiene støtter Høyres forslag om å fordoble de øremerkede bevilgningene til rusfeltet sammenlignet med Regjeringens budsjettforslag. De støtter heller ikke forslaget om å trappe opp rehabiliteringsbevilgningen med 500 mill. kr, som bl.a. skal brukes til bedre rusbehandling. De rød-grønne partiene snakket om varmt fellesskap og varme hender i valgkampen. Etter valget fortoner det seg vel snarest for brukerne på dette området som en kald skulder, ikke som varme hender. På Helse- og omsorgsdepartementets hjemmeside kan vi lese at statssekretær Harsvik skal lede en ekspertgruppe om rusbehandling i Europarådet. Det er fint. Men i mellomtiden dør rusavhengige i Norge i mangel på tilfredsstillende tilbud. Det er grunn til å spørre statsråden om hun har forstått alvoret i sin egen rapport. Hvor lenge skal rusavhengige og deres pårørende vente før Regjeringen finner rom til å prioritere dem?