Da Stortinget behandlet utbyggingen av Øvre Otta i 1999, var dette ett av eksemplene på at Stortingets flertall satte til side behovet for ny kraft og i stor grad la symbolske miljøhensyn til grunn for vurderingene. Siden den tid har vi hatt flere eksempler. Jeg nevner Saltfjellet/Svartisen-utbyggingen, som ble stoppet i sin helhet, og Sauda-utbyggingen, som i likhet med utbyggingen av Øvre Otta ble halvert. Denne mangeårige handlingslammelsen ble ytterligere stimulert av tidligere statsminister Jens Stoltenbergs nyttårstale, og dette er den direkte årsaken til at kraft både til industrien og til alminnelig forsyning er blitt en mangelvare i Norge. Vi så resultatet av dette for tre år siden, da to tørre høstmåneder førte til at strømprisen gikk helt av skaftet, og det var stor fare for utkobling og rasjonering. Til tross for dette, som man kanskje burde lært noe av, er situasjonen i dag faktisk enda verre, og avstanden mellom tilbud og etterspørsel i kraftmarkedet øker for hvert år på grunn av at flertallet i denne sal griper inn på tilbudssiden i markedet og aktivt hindrer ny og nødvendig kraftproduksjon. Nå ser vi at mangel på kraft også driver prisene oppover i et langsiktig perspektiv og setter både verdiskapingen og tusenvis av arbeidsplasser i kraftforedlende industri i fare. Jeg synes det er utrolig at vi i energistormakten Norge har klart å stelle oss slik at vi ikke lenger er selvforsynt med kraft. Jeg viser til at vi i fjor hadde en netto import av kraft på mer enn 11 TWh. Da Stortinget behandlet Øvre Otta-utbyggingen, var Fremskrittspartiet helt alene om å støtte en full utbygging. Den justeringen, eller overføringen, vi legger til rette for i dag, vil gi en netto produksjonsøkning på om lag 125 GWh. Jeg er svært tilfreds med at et stort flertall i Stortinget i dag støtter dette fornuftige prosjektet, som også har stor støtte lokalt.