Bruk av nødhavn og strandsetting av skip kan i enkelte tilfeller være den beste løsningen for å hindre at forurensningen blir mer omfattende enn alternative løsninger. Kystverkets planverk for nødhavn er derfor et viktig element i den statlige beredskapen mot akutt forurensning. I en krisesituasjon med risiko for stor forurensning må aksjonsledelsen kunne handle raskt. I prinsippet kan enhver lokalitet brukes, men for å være best mulig forberedt har myndighetene forhåndskartlagt mulige lokaliteter for både nødhavner og strandsettingsplasser. Kystverket har av den grunn også etablert klare prosedyrer for håndtering av en eventuell situasjon, hvor også lokale myndigheter vil bli involvert i avgjørelsen, før man strandsetter eller søker nødhavn. Kartlegging av mulige lokaliteter for nødhavn eller strandsetting har involvert både miljømyndigheter og lokale myndigheter. Sjøfartsdirektoratet, som hadde dette ansvarsområdet tidligere, avsluttet i 1995 en kartlegging av mulige nødhavner og strandsettingsplasser. Kystdirektoratet har bygd videre på den oversikten fra 1995, og det er foretatt en kvalitetssikring av informasjon om nødhavner og strandsettingsplasser ved å avdekke om det er skjedd endringer siden 1995 som gjør at lokaliteten ikke egner seg like godt som tidligere. Den totale oversikten viser at det er ca. 60 nødhavner og 60 strandsettingsplasser langs hele kysten. Listen er offentlig, og den ligger på Kystverkets internettsider. For å være i forkant av den forventede utviklingen i oljetransporten langs norskekysten har Kystverket allerede igangsatt en oppdatering av oversikten over steder som kan være egnet som nødhavner eller strandsettingsplasser. Arbeidet er startet opp i Troms og Finnmark og vil bli videreført langs kysten i 2005. Dette arbeidet vil skje i nært samarbeid med berørte kommuner. Aktuelle nødhavner og strandsettingsplasser vil også bli innarbeidet i interkommunale beredskapsplaner, slik at det er overensstemmelse mellom lokale og nasjonale beredskapsplaner. Så når representanten spør om jeg vil instruere Kystdirektoratet om å orientere kommunene og ta disse med på råd før eventuelle nye strandsettingsplasser pekes ut, er svaret at tidligere kartlegging av mulige lokaliteter, både av nødhavner og av strandsettingsplasser, har involvert lokale myndigheter. Men jeg og Kystverket er enige om at i den oppdateringen som nå skjer, skal det være tett kontakt med lokale myndigheter, og at de skal involveres på en måte som ivaretar den bekymring og de hensyn som spørsmålsstilleren reflekterer. Jeg har stor forståelse for at lokale myndigheter har et ønske om å være oppdatert på dette, og fra Kystverkets side og fra min side er det absolutt et ønske. Så instruks er ikke nødvendig, men Kystverket og jeg er enige om at kommunene skal involveres i den runden som starter nå, i 2005.