Interpellanten reiser på mange måter en todelt debatt. Den ene delen går på den generelle alkoholpolitikken, og den andre går selvfølgelig på det samarbeidet som man har på nordisk ministernivå. Halvparten av debatten dreier seg om vår egen alkoholpolitikk og om hvordan den fungerer, mens man på den andre siden ser det i et litt mer internasjonalt perspektiv. Jeg skal prøve å komme inn på begge deler. Innledningsvis vil jeg si at jeg tror det er litt viktig at vi tar inn over oss at det nevnes stadig at andre land er i ferd med å nærme seg norsk alkoholpolitikk, at man ser til Norden. Jeg tror representanten Dåvøy så sent som i alkoholdebatten i går viste til at man ser til Norge og Norden. Det som er problemet med det, er at det er et hav av forskjell mellom de landene man nå sier begynner å se til Norden og begynner å vurdere innskrenkninger i sin egen alkoholpolitikk, og den verden som vi lever i her. Det er helt åpenbart at Norge i hvert fall har en av Europas desidert strengeste alkohollovgivninger, og da særlig hvis man tar med det avgiftsnivået som vi har i Norge. Vi har en betydelig form for regulering gjennom alkoholloven og gjennom det å bruke avgiftssystemet. Vi har i en årrekke sett flere kampanjer der man bruker en del virkemidler, særlig på skremselssiden, for å få folk til ikke å drikke alkohol. Disse har, med respekt å melde, vist seg ikke å fungere. Derfor er jeg veldig glad for at man i hvert fall har prøvd å tenke nytt, og at man har begynt å jobbe opp mot ungdommer. Jeg tror at skal vi komme litt videre med dette, er det først og fremst ungdomsgenerasjonen vi må gripe fatt i, både i forhold til bruken av alkohol, altså hvordan vi drikker, for å bli kvitt helgefylla, og ikke minst i forhold til det som har med voldsproblematikken og andre ting knyttet til alkoholmisbruk å gjøre. Jeg tror ikke det finnes en eneste politiker som sitter i denne sal – selv om det ikke er så mange som sitter her nå – som ikke tar inn over seg at alkoholmisbruk medfører skade – for det gjør det. Da er spørsmålet: Hvordan kan vi klare å begrense skadeomfanget, slik at vi får minst mulig skade av alkoholmisbruken? Jeg tror vi har mest å hente ved å gå via ungdommen. Jeg tror også vi har veldig mye å hente ved å se på hvilke trender vi har, hvordan ungdommen opplever sin egen situasjon, og hva man har av muligheter. Men hvis vi skal lykkes med å få ned alkoholmisbruken, må man ha aksept i befolkningen for de virkemidlene som man bruker. Da er det også viktig at vi ikke bare bruker ett eller to forskjellige institutt hver gang vi skal vite noe i forbindelse med alkohol. Det er andre aktører enn Blå Kors og SIRUS som finnes der ute, og som kan brukes også til å foreta undersøkelser. Jeg vil også oppfordre til å se på andre måter å sjekke disse tingene på, utforme kampanjer og få dette vurdert. La oss ikke minst lære litt av utlandet. La oss se på de landene som har ført kampanjer som har fungert. La oss bl.a. se på Canada, som har en kampanje som har gått over flere år, og som har gitt resultater. Videre tror jeg også at flere av oss ble ganske glade da vi så på Frokost-TV i morges. Når vi ser over kjølen til Sverige, ser vi at det har vært en nedgang i alkoholkonsumet blant ungdom den siste tiden. Det synes i hvert fall jeg er veldig positivt. Hvis vi kan ta med oss den trenden videre, er det noe av det aller viktigste vi kan gjøre. Jeg tror nettopp det er viktig at vi samarbeider over landegrensene for å lære av hverandre. Problemet er at i norsk alkoholdebatt har vi låst oss fast ved å si at det er bevist at tilgjengelighet og pris er det eneste som virker. Jeg tror at det også er andre ting som virker. Skal en få aksept i befolkningen, må en også kunne bruke andre virkemidler, som f.eks. holdningskampanjer. Men vi må slutte å bruke skremselspropaganda, vi må la noe virke over tid. Derfor er jeg veldig glad for at hele komiteen og også statsråden har bekreftet at bl.a. ungdomskampanjen «Rolig nå», som er utarbeidet av ungdom for ungdom, skal gå videre. Det setter jeg veldig stor pris på, og jeg tror at noe av det viktigste vi nå kan bygge videre på, er den måten vi kommuniserer på. Men dette er bare ett av mange tiltak. Jeg tror at vi skal lære av hverandre i de forskjellige landene, men vi skal også ta inn over oss at Norge ikke klarer å løse disse problemene alene. Jeg ser fram til det arbeidet som skal bli gjort. Jeg håper at vi kan få ned alkoholkonsumet, ikke minst det misbruket som vi ser. Alle er tjent med det. Oslo-problematikken var nevnt her. Ja, for en stund tilbake førte man en kampanje bl.a. i Kristiansund kommune, der politiet gikk ut i helgene. Vi kunne lese i Tidens Krav i forrige uke at det var ingen problemer i byen den helgen, fordi det var mye politi som var synlig i gatene.