Vi behandler i dag mange viktige saker. Dette er den viktigste. Uten at vi greier å skape en bærekraftig utvikling inn i framtiden, vil den historiske dommen bli hard. Kampen mot krig og sult, fordeling av ressurser, klimatrussel og tilgangen til jord og vann er internasjonalt sett de viktigste utfordringene vi står overfor. De løser vi sammen med andre land, eller vi løser dem ikke i det hele tatt. Vi kan gjøre mye også nasjonalt. Når vi sier at Norge i mange år har vært en miljøpådriver, er det en sannhet med forbehold. Det siste hundreåret, som er en mikroskopisk del av vår tidsregning, har vi i den vestlige verden hatt en formidabel vekst i forbruket vårt. Det kan ikke fortsette. Jeg vil likevel ta avstand fra dem som hevder at dette skyldes ensidig økonomisk vekst. Det gjør det ikke. Jeg husker godt det ble innført tvungen renovasjon i min kommune. Før kastet folk søppelet i bekker eller brente det. I dag ser vi nesten ikke søppel i naturen. Det var sterk motstand mot innføring av tvungen renovasjon, men det skapte økonomisk vekst. Det samme gjelder mange rensekrav som er pålagt bedrifter. Det viser seg at når kravene blir satt, kommer en som regel fram til ordninger som er til å leve med, ja faktisk ofte ordninger som fører til ny økonomisk vekst. Politikerne har derfor en viktig oppgave i å være pådrivere i å forme samfunnsutviklingen. Derfor er denne meldingen viktig. Her varsler vi hva vi vil satse på innenfor miljøpolitikk inn i framtiden. I den sammenheng er det særdeles viktig for oss å forholde oss til den virkeligheten vi befinner oss i. Utfordringen er å få et framtidssamfunn som er fornybart. At det fører til at vi får økonomisk vekst, må jo være kjempefint. I et kapitalistisk samfunn mener vi i Arbeiderpartiet at det er en virkelighet vi må forholde oss til. Samtidig er politikerne satt til å styre utviklingen der vi ønsker. I Arbeiderpartiet tar vi avstand fra Fremskrittspartiets holdning om at det bare er å ture fram. Hvis de hadde styrt, tror jeg ikke vi hadde hatt tvungen renovasjon i dag. Fremskrittspartiets holdning i klimapolitikken er alvorlig og etter vår mening reaksjonær. Den tilhører ikke virkeligheten. Norge er en energinasjon. Vi har mange år framfor oss med bruk og verdiskaping av ikke-fornybare ressurser. Det må vi utnytte mest mulig bærekraftig. I dag sender vi gass tilsvarende energi til over 250 gasskraftverk ut av landet – uten krav til rensing av klimautslippene. Det er faktisk bra for miljøet, for det erstatter alternativ energi som er mer forurensende. Men vi har en plikt i Norge til å utvikle en energiindustri som er bærekraftig. Spesielt Norge, som har blitt styrtrik på ikke-fornybare ressurser, har et ansvar for å arbeide med klimautfordringene. Derfor vedtok Arbeiderpartiets landsmøte at vi skal sette oss i førersetet for å utvikle CO2-håndtering av gasskraftverkene som garantert vil komme. Framtidens gasskraftverk vil være kraftverk med CO2-håndtering. Samtidig må vi være i virkeligheten og hindre situasjoner der industrien og private strømkunder går dukken fordi strømregningene blir for høye, slik vi så tilfeller av i 2002–2003. Gasskraftverk i Norge må få de samme rammevilkår som sine konkurrenter. Det innebærer at Arbeiderpartiet ikke vil stille krav til CO2-rensing for konsesjoner på gasskraftverk. Vi mener at en CO2-kjede der teknologien utvikles, CO2-en fanges, fraktes tilbake til oljereservoarene og reinjiseres, vil bli lønnsomt for oljeselskapene når vi får fram vår framtidspolitikk og den gjennomføres.