I behandlingen av denne saken har det vært stor grad av enighet i komiteen. Likevel finner jeg det riktig å knytte noen kommentarer til noen av punktene, bl.a. til dette med overfiske. Overfiske er vel et av de største problemene norsk fiskerinæring står overfor, et problem som har vart i mange år, og som sannsynligvis dessverre kommer til å vare videre. Som det framgår av innstillingen, er overfisket på norsk-arktisk torsk i Barentshavet på anslagsvis 100 000–120 000 tonn årlig. Det er 20 pst. av totalkvoten for torsk, og det har en førstehåndsverdi på ca. 1,5 milliard kr. Det er betydelig. Da synes jeg det er riktig at man fokuserer på det fra komiteens side, som vi også har skrevet i innstillingen. Vi er også klar over at det medfører reduserte kvoter. Det rammer fiskeflåten, og det rammer også de fiskemottakene som er avhengige av råstoffet. Mange tiltak har vært prøvd gjennom årene, men overfisket har dessverre ikke avtatt. Så det er en stor utfordring man står overfor her. Så skal jeg bare knytte noen korte kommentarer til et punkt hvor komiteen har litt delt syn. Det gjelder kvoteforhandlingene mellom Norge og Russland når det gjelder forvaltning av kongekrabben. Vi registrerer at for 2006 har man en avtale om at Russland skal få fange 3 millioner individer. Kvoten for Norge er på 300 000. Mindretallet – Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre – registrerer at Norges andel er noe lavere enn det som det burde ha vært grunnlag for. Det antar jeg at fiskeriministeren kommer nærmere inn på i sitt innlegg. Så er det viktig også å få med at kongekrabben er en introdusert art. Da bør man spesielt fokusere på forvaltningen av den. Etter det vi har registrert, er det mulig at det kommer en sak til Stortinget om forvaltningen av kongekrabben, og jeg tror det er på høy tid at man får en langsiktig strategi i så måte. Avslutningsvis: Jeg tror det viktigste man kan gjøre videre framover for å forvalte fiskeressursene både i Barentshavet og i Nordsjøen, er å styrke dialogen med de land vi samarbeider med, ikke minst med Russland i nordområdene, rett og slett for å få en bedre forvaltning og en sterkere kontroll av de felles havområdene.