La meg få lov til å starte med å oppklare den åpenbare misforståelsen som parlamentarisk leder for Senterpartiet gav uttrykk for: Jeg og Venstre for øvrig har ikke på noe tidspunkt gitt uttrykk for usikkerhet om organiseringen av Mattilsynet, og vi har heller ikke stilt spørsmål ved landbruksministerens habilitet. Men vi har registrert at habilitetsspørsmålet har vært reist i debatten. Så dette var ikke sant. Vi har nå hatt en matskandale som har vart i nær to måneder. Dette har vel mer og mer fått karakter av å være en informasjonsskandale, slik representanten Lønning pekte på i sitt innlegg. Mange barn er smittet, og så langt har det krevd et barns liv. Frykt, usikkerhet og økende undring i en hel befolkning har kommet i kjølvannet. Da må alle ha lov til å undre seg. For oss i denne sal er det jo slik at vår undring over og vår kontroll med myndighetene retter seg mot Regjeringen og ansvarlige statsråder. Det er vår plikt. Det må være lov å undre seg, slik mange har gjort, når Folkehelseinstituttets representanter fra dag én framstår som skråsikre. «Kjøttdeig fra Gilde» ble på en måte et slagord som bortimot gikk igjen. Man visste ikke, men man var tilsynelatende skråsikker. Fra mitt ståsted opplevde jeg at Mattilsynet forsøkte å være noe mer reservert, men framstod likevel tilsynelatende godt samkjørt. Det må være lov å undre seg over – det var også påfallende – et folkehelseinstitutt som var skråsikker på at kilden var kjøttdeig, helt fram til det var gått noen timer. Da var de skråsikre på at kilden var en annen, men de visste ikke. Det må være lov å undre seg. For det er slik med mat at vi bare må ha det, flere ganger om dagen, og foreldre tenker på sine barn hele dagen. Da er det ingen løsning å si: Slutt å spise – vi skal evaluere dette, og så kan man begynne å spise igjen når vi har gjort det! Det er ikke slik. Man må spise, og man må forholde seg til at myndighetene gir klare råd om hvordan man skal oppføre seg. Etter hvert som ukene har gått med denne skandalen, har etter mitt skjønn mangelen på overordnet politisk ledelse og informasjon vært påfallende. Det er en misforståelse at dette ikke kan kombineres med tilsynets uavhengighet. Med all respekt for fagfolkene og bakteriologenes jakt: Når folk er utrygge, er det en regjerings overordnede plikt å utøve ledelse, gi informasjon og råd som folk kan forholde seg til. Det er mange som har reist kritikk mot dette. Jeg kan f.eks. nevne den kjente kommunikasjonseksperten Nils Petter Nordskar, som for noen dager siden skrev i Dagens Næringsliv: «Myndighetene har opptrådt deprimerende og skandaløst unnvikende i E. coli-saken.» Dagsavisen skrev i en oppsummering: «Myndighetenes håndtering av E. coli-saken har vært rotete, kaotisk og uklar, mener en rekke mataktører. Nå krever de opprydding.» Folk forstår og aksepterer informasjon om at årsaken, kilden, ikke er funnet. Folk forstår når man gir uttrykk for usikkerhet, og at man er på jakt. Folk trenger trygghet for at alt blir gjort for å finne årsaken. Men folk trenger også råd om hvordan man skal håndtere mat mens man venter på råd, råd som bør ha en holdbarhet som varer lenger enn noen timer. Dette er ikke ukjent for folk. Alle rundt omkring i norske lokalsamfunn som vet hvordan primærhelsetjenesten håndterer vann som er smittet av mange bakterier, vet at dette går an. Man får av og til råd om at det er så mye bakterier at vannet, kanskje vårt viktigste næringsmiddel, er en fare, og at man skal koke vannet inntil videre, til det kommer nye råd. Det forstår folk, og de oppfører seg deretter. Jeg tror det er den type råd som står seg, og som det er nødvendig å gi i en usikker situasjon, i det informasjonskaos som vi til tider har opplevd her. Kanskje er vi nå midt oppe i en skandale som gjør at noe av uskylden i norsk matforsyning er blitt borte. Kanskje folk nå må leve med en større risikobevissthet. Det er heller ikke grunn til å undergrave de avklarte ansvarsforholdene. Hovedansvaret ligger hos aktørene i matkjeden. Myndighetene har et tilleggsansvar for å se dem i kortene, slik at lover og regler blir etterfulgt. Men man har også et personlig ansvar som handler om kunnskap og oppmerksomhet hjemme. Selv om alt er rett fram til kjøkkenet, kan mye gå galt hjemme. Her trenger vi kunnskap og informasjon. Se hvordan det er blitt viktig i utlandet! La meg avslutte med å gi uttrykk for at jeg er tilfreds med den selvkritikk på viktige områder som matministeren kom med i sitt innlegg i dag, og også den selvkritikken som statsråd Brustad gav uttrykk for på vegne av Mattilsynet. Jeg savner vel noe mer selvkritikk fra statsråd Brustad på vegne av seg selv og Folkehelseinstituttet.