Trygghet i hverdagen er en grunnforutsetning for god livskvalitet. Folk skal og må ha tillit til at politiet griper kontant inn når kriminalitet begås. Forslag til justisbudsjett for 2007 omtaler en rekke initiativ, men jeg føler meg langt fra sikker på Regjeringens gjennomføringsevne, og om den medisinen som forskrives, alltid er den rette. Økningen til kriminalomsorgen er positiv, men politiet opplever og karakteriserer budsjettet for 2007 som et hvileskjær. Høyre mener at vi har et politi i utakt med kriminalitetsutviklingen, og at det haster å starte arbeidet med en opptrappingsplan for politiet i Norge. Høyre er uenig i flere av de tiltakene Regjeringen benytter for å avvikle soningskøen, og vi er forundret over hvordan Regjeringen rir ideologiske kjepphester og hindrer en mer effektiv ressursutnyttelse i politiet. Høyre kan heller ikke forstå hvordan Regjeringen kan forvente respekt, når man i det ene øyeblikket skryter av den jobben private organisasjoner gjør, og vil samarbeide med dem, for så i neste øyeblikket å underkjenne den kompetanse og ressurs slike organisasjoner representerer, og vise dem på dør. I dag føler jeg først og fremst behov for å si at de minste blant oss trenger den største omsorgen, også i kriminalpolitikken. De to Brennpunkt-programmene fra Kautokeino har sjokkert oss og vitner om et så stort svik mot disse jentene, både fra myndighetenes og lokalsamfunnets side. Den ukulturen vi har fått innsyn i, er så skremmende at dette må være et anliggende for flere enn det lokale politiet. Kautokeino er i krise, og jeg vil spørre justisministeren om hvilke tiltak han kan tenke seg å sette inn for å få dette lokalsamfunnet tilbake på sporet igjen. Justisministeren vil utvilsomt mye. Til tross for alt det vi vet om seksuell utnyttelse og overgrep mot barn, kan vi konstatere at Storberget i saker som gjelder økt rettsikkerhet for barn, ofte går i utredningsfella. Dette bidrar til unødvendige utsettelser og sår tvil om tiltak der han burde ha gått rett på målet. Mest skuffet er vi over at det må ta så lang tid før Barnas hus kan være på plass, og at statsråden og regjeringspartiene ikke vil bidra til at regionale Barnas hus blir vurdert, og kan etableres allerede nå. Barnas hus innebærer konkret at barnet møter alle deler av hjelpeapparatet på ett sted, og slipper å bli kasteball i det offentlige systemet. Derfor har Høyre i sitt alternative budsjett foreslått å bevilge 10 mill. kr til etablering av ytterligere tre regionale Barnas hus, i tillegg til det ene pilotprosjektet sentralt som statsråden har gått inn for. Jeg tror Regjeringen bør innse at et pilotprosjekt i Oslo ikke er svaret på det behovet som for tiden er i Kautokeino. I tillegg ønsker Høyre å stimulere andre lokale samarbeidstiltak til barnets beste. Det er politiet som står i fremste rekke i kampen mot kriminalitet. Når Regjeringen legger fram et 2007-budsjett som i realiteten innebærer en realnedgang på om lag 50 mill kr, går utviklingen i gal retning. Høyre vil derfor styrke politibudsjettene med 50 mill. kr for å kunne videreføre aktiv bekjempelse av organisert kriminalitet og styrke arbeidet i Kripos. Politiet må ta utfordringen på nettet og snarest mulig komme i gang med en politistasjon og patruljering på Internett. Nettet kan ikke lenger være en lovløs sone. Politiet må være der og få mulighet til å gripe inn når voksne trår over grenser og faren for overgrep er overhengende. Høyre er utålmodig og ser med forventning fram til at Regjeringen vil framlegge forslag til en norsk «grooming»-paragraf. Det hersker liten tvil om at politiets budsjetter er meget stramme. I en slik situasjon er det god grunn til å vurdere ethvert tiltak som bidrar til at politiet kan konsentrere seg om sine kjerneoppgaver. Mangel på varetektsplasser og lange transporter for fengsling og framstilling stjeler betydelige ressurser i form av reisekostnader og polititid. Beskjeden fra etaten er klar: Politibudsjettet strekker ikke til. Spørsmålet blir jo da hva slags kriminalitet man skal prioritere ned. I kriminalpolitikken handler det mer enn noen gang om å sette tydelige og tidlige grenser for å motvirke normoppløsning, om å utvikle mer differensierte soningstilbud, om å gi gode rehabiliteringstilbud og om å gi kriminelle en ny sjanse etter soning. Soningen må være mer og bedre individuelt tilpasset, og det må også være en selvfølge at soningen skal fylle sin funksjon som straff. Justisministeren har gjort avviklingen av soningskøen til sin hovedoppgave, og har satt i gang med det jeg vil karakterisere som et kriminalpolitisk eksperiment. Fjerning av soningskøen innen 2009 har medført betydelig utvidet bruk av framskutt prøveløslatelse og overføring fra lukkede til åpne fengsler. Antallet åpne plasser øker på bekostning av lukkede plasser. Kriminalitetsutviklingen går i retning av mer alvorlig kriminalitet, og da er dette feil vei å gå. Avslutningsvis vil jeg ta opp forslaget fra Høyre i innstillingen. Jeg viser til fellesforslagene fra Høyre og Fremskrittspartiet og varsler at Høyre vil støtte forslagene fra Venstre. Jeg viser i den sammenheng også til en merknad på side 36 i innstillingen.