Det er grunn til å gi ros til interpellanten for at hun har tatt opp dette viktige temaet. Kvalitet og kapasitet i sykepleierutdanningen er avgjørende både for utviklingen av helsetjenestene og for innhold og kvalitet i tjenestene. Dette gjør at både kvaliteten på og rekrutteringen av sykepleiere til helsetjenesten ikke kan overlates til den enkelte høyskole alene. Helse- og utdanningsmyndighetene må ta et nasjonalt ansvar for å sikre en god utdanning og en god rekruttering til helsetjenesten. Kvalitetsreformen innen høyere utdanning stiller større og nye krav, også til sykepleierutdanningene. Evalueringen som NOKUT har gjennomført, viser at sykepleierutdanningen i Norge er for dårlig, rett og slett. Evalueringen må føre til at ledelsen ved høyskolene retter større oppmerksomhet mot den utdanningen enn de har gjort før. Dette gjelder ikke bare ressurser, men også tilstrekkelig kompetanse i lærerstaben. Det er ikke noen grunn til å tvile på at vi har et svært oppegående og godt korps med sykepleiere i Norge. Evalueringen har likevel vist at mangelfull forskningsmessig kompetanse hos lærerne er det kritiske punktet ved mange av skolene som utdanner dem. Det er gjennomgående i nesten alle rapportene for grunnutdanningen at lærerstaben formelt er for dårlig kvalifisert. Slik det er påvist, vil det i tiden framover være behov for å øke antallet sykepleiere med høyere universitetsgrad og doktorgrad. Det må også opprettes forskningsstillinger for sykepleiere i større grad enn i dag. For å heve kompetansen må også høyskolene selv prioritere sykepleierutdanningen internt. Det er viktig at departementet nå vurderer hvorvidt høyskolene har tilstrekkelige overføringer og ressurser til å oppfylle kravene Kvalitetsreformen medfører. En slik vurdering må også gjelde de private høyskolene. I Regjeringens forslag til budsjett for 2006 foreslo Regjeringen kutt i basisbevilgningen til tre av fem private sykepleierhøyskoler. Disse var Lovisenberg diakonale høgskole, Høyskolen Diakonova og Betanien Diakonale høgskule. Kuttet var helt uforståelig sett i lys av den satsingen Regjeringen har varslet for å få flere hender i omsorgssektoren. Regjeringen gav da heller ikke selv noen god begrunnelse for hvorfor en skulle avvike fra gjeldende finansieringsmodell, med kutt i basisbevilgningen til tilfeldig valgte høyskoler. Forslaget var urimelig, og det gir forvirrende styringssignaler til sektoren. De berørte høyskoler utdanner sykepleiere etter aktivitetskrav som Kunnskapsdepartementet selv har satt. Disse høyskolene inngår i det samlede utdanningsbehov, slik at helsetjenesten settes i stand til å møte stadig økende behov for helsetjenester. I forslaget forventet Regjeringen at kuttet ville medføre omtrent uendret aktivitetsnivå i forhold til 2005. Det er åpenbart umulig. Med nær 10 pst. kutt i relativt små basisbevilgninger vil dette klart virke inn på utdanningskapasiteten. Ett punkt i denne sammenheng er muligheten til også å drive forskning ved de private høyskolene. Statsråden nevnte i sitt første innlegg at han ville styrke forskningen ved de offentlige utdanningsinstitusjonene, men nevnte ikke de private. Det samme må det vel også være nødvendig å gjøre ved disse skolene. Så har Kristelig Folkeparti tatt til orde for et nytt bredt forlik og et felles løft for en verdig eldreomsorg: Eldrereform II. Forslaget har fått bred tilslutning. En ny eldrereform må først og fremst sikre at det blir flere ansatte, ikke minst sykepleiere, i eldreomsorgen, og disse må være kvalifiserte. Vi må øke rekrutteringen og styrke kompetansen for alle typer helse- og omsorgspersonell. Gjennom NOKUT har vi nå fått en kvalitetssikring av utdanningen som vi tidligere ikke hadde. Til tross for det svake resultatet har vi en grundig gjennomgang av utdanningen ved alle institusjonene som har avdekket hvor skoen trykker. På den måten får statlige myndigheter og det enkelte universitet og den enkelte høyskole mulighet til å foreta en målrettet prioritering for å tilfredsstille kravene.