Regjeringen har som mål å utvikle en skole som bygger på kunnskap, ferdigheter, mestring og fellesskap. Alle barn og unge skal bli sett, stimulert og motivert for å lære og utvikle seg videre – faglig og sosialt. Likeverdig, inkluderende og tilpasset opplæring er et overordnet prinsipp i norsk skole. Opplæringsloven slår fast at alle elever skal få tilpasset opplæring. Elever som ikke får forsvarlig utbytte av opplæringen, har rett til spesialundervisning etter enkeltvedtak. Først og fremst vil jeg understreke at elever med særskilte behov er en svært uensartet gruppe, som også interpellanten var inne på. Det dreier seg om elever med ulike vansker og diagnoser, som bl.a. ADHD, autister og psykisk utviklingshemmede, f.eks. herunder barn med Downs syndrom. Også elever med en og samme diagnose er ulike. Det som passer for en elev, passer nødvendigvis ikke for en annen. Dette er også kommet fram gjennom flere konkrete eksempler i mediene og ikke minst gjennom mange henvendelser som jeg har mottatt i departementet. Det er derfor ikke et enkelt grep eller standardiserte løsninger som er svaret. Flere tiltak må virke sammen og bidra til god oppfølging av den enkelte elev. Det er kommuner og fylkeskommuner som har ansvaret for at alle barn og unge får opplæring i samsvar med regelverket. Opplæringsloven gir alle elever i grunnskolen rett til å gå på den skolen de sokner til. Elever som får spesialundervisning etter enkeltvedtak, vil kunne kreve slik opplæring i nærskolen. Ut fra den enkeltes situasjon kan kommunen tilby opplæring ved en annen skole når dette vurderes som den beste løsningen. Eleven og de foresatte kan likevel avslå et slikt tilbud. Når opplæringsloven åpner for ulike valg og løsninger, vil også tilbudet rundt i de forskjellige kommunene variere. Uansett følger det av loven at tilbud om spesialundervisning så langt som mulig skal utformes i samarbeid med eleven og foreldrene, og at det skal legges stor vekt på deres syn. Alle elever med rett til spesialundervisning etter enkeltvedtak skal ha en individuell opplæringsplan, en såkalt IOP. Planen skal utarbeides i samråd med de foresatte og eleven selv. PPT skal veilede og bistå i dette arbeidet. Planen skal evalueres hvert halvår, og gjennom konkret samarbeid omkring den enkelte elev er denne ordningen forutsatt å avdekke om tilbudet for eleven «åpenbart er en uheldig løsning», slik representanten stiller spørsmål om. Dersom det avdekkes at tilbudet ikke er godt nok, må ansvarlige skolemyndigheter og lærere sammen med foresatte drøfte hva som kan gjøres for å endre og forbedre tilbudet. Nødvendig spesialpedagogisk kompetanse må da trekkes inn. PPT har her en nøkkelrolle, men det kan også være nødvendig med et samarbeid når det gjelder andre aktuelle tjenestetilbud. Statlig spesialpedagogisk støttesystem kan veilede og bistå i en slik prosess. Skulle foreldrene likevel mene at opplæringstilbudet ikke er godt nok, og ikke er i samsvar med loven, har de klagerett til fylkesmannen. Rett til tilpasset og likeverdig opplæring i en inkluderende skole for alle har ligget fast gjennom mange skolereformer. Nyere forskning viser imidlertid at vi ennå ikke har nådd dette målet. For å gi et tilpasset og godt tilrettelagt tilbud må skoleledere og lærere ha god og relevant kompetanse. Tilpasset opplæring og spesialundervisning med god kvalitet er et prioritert område i Kunnskapsløftet og i Strategi for kompetanseutvikling. Spesialpedagogisk kompetanse er et vesentlig element i denne sammenhengen. Universiteter og høyskoler samarbeider med spesialpedagogiske kompetansesentra om å utvikle relevante tilbud. Rapporter fra kommunene til nå viser at tilpasset opplæring er ett av de områdene som skoleeier har prioritert høyest i sine planer. Jeg er glad for at representanten Eriksen i sitt spørsmål peker på at norsk skole bruker – og skal bruke – store ressurser på opplæring av elever med særskilte behov. Vi er begge opptatt av at ressursene brukes riktig, og at elevene får god oppfølging. Representanten Eriksen stiller meg spørsmålet om hvordan jeg vil sikre at hensynet til den enkelte elev med særskilte behov blir tilstrekkelig ivaretatt, også i de tilfeller der integrering i «ordinær skole» åpenbart er en uheldig løsning. Jeg er opptatt av at det blir satt søkelys på spesialundervisningen, men samtidig vil jeg advare mot hastige grep som kan undergrave målet om at flest mulig skal få et godt tilbud innenfor rammen av den ordinære hjemmeskolen. Jeg ønsker meg ikke tilbake til et samfunn hvor vi gjemte bort barna våre på institusjoner, og jeg er glad for at interpellanten også understreket dette poenget. For å sikre den enkelte et godt, tilpasset tilbud er det tre former for oppfølging og vurdering som er relevant å trekke fram. Det ene er den vurderingen som følger av loven, knyttet til individuell opplæringsplan, og som som nevnt skal skje hvert halvår. Det andre er den vurdering som det nasjonale kvalitetsvurderingssystemet skal legge til rette for. Systematisk bruk av diagnostiske prøver samt annet kartleggings- og observasjonsmateriell er viktige verktøy i den sammenheng. Det tredje er knyttet til evalueringen av Kunnskapsløftet. En samlet gjennomgang av tilpasset opplæring og spesialundervisningens plass i skolen vil bli en viktig del av evalueringen. Dette innebærer bl.a. en kartlegging av organisering og innhold, ressursbruk og resultater, oppgavene til det statlige støttesystemet og PP-tjenesten og Statped. Utdanningsdirektoratet har fått dette som oppdrag. I løpet av evalueringsperioden vil det bli utarbeidet delrapporter, og for å sitere St.prp. nr. 1 for 2005-2006: «Det blir lagt opp til evaluering undervegs, erfaringsutveksling og informasjonsspreiing, slik at positive resultat kan medverke til implementering av kursendringar. Brukargruppene vil vere sentrale i dette arbeidet.» Jeg vil her legge til at jeg allerede har gitt Utdanningsdirektoratet beskjed om å spørre foreldrene til barn med spesielle lærevansker om hvordan de og barna opplever sin situasjon. Dette er en viktig del av evalueringsarbeidet. Det er med andre ord slik at det er skolen som skal tilpasses barnet, og ikke motsatt. Dersom den samlede evalueringen av Kunnskapsløftet senere skulle vise at det er behov for justeringer av regelverket, vil vi måtte se nærmere på dette. Jeg vil for øvrig påpeke at Fylkesmannen har myndighet til å ta stilling til om alle sider ved opplæringstilbudet er i samsvar med loven. Fylkesmannen kan også pålegge en kommune å endre opplæringstilbudet når det ikke er egnet til å ivareta barnets behov. Kommunene kan ikke vise til økonomiske hensyn dersom dette fører til at eleven ikke får et opplæringstilbud med god kvalitet og i samsvar med lovens krav. Regjeringen er opptatt av at alle mennesker er unike og skal møtes av en skole som forstår og tar vare på deres individuelle forutsetninger. Jeg vil igjen understreke at det ikke er et enkelt grep eller standardiserte løsninger som sikrer et godt tilbud til den enkelte. Hvorvidt det er elever som ikke kan få tilfredsstillende tilbud ved den ordinære hjemmeskolen, må vurderes helt konkret. Dette ligger det også under Fylkesmannens myndighetsområde å ta stilling til, bl.a. i klagesammenheng. Videre er det lagt opp til et løp som vil følge utviklingen av dette området nøye framover, slik at hensynet til den enkelte elev med særskilte behov vil bli tilstrekkelig ivaretatt. Det er en viktig debatt som interpellanten reiser. Jeg er også glad for den nyanserte tonen til interpellanten, nemlig at her finnes det ikke noen standardiserte eller lette svar. Et samfunn som vårt må til enhver tid reise debatten om hvordan vi behandler de svakeste, også i skolen. Det betyr at jeg ser fram til denne debatten, og jeg ser fram til det et samlet storting eventuelt vil gjøre hvis det er slik at kursen må justeres. For i likhet med interpellanten har også jeg mottatt mange henvendelser, og jeg har med stor interesse fulgt den debatten som har foregått offentlig, ikke minst etter den filmen som også interpellanten refererte til, som selvfølgelig gjør sterkt inntrykk på alle oss som ser den. Jeg synes denne debatten er god, og jeg takker for at interpellanten legger seg på et nyansert nivå og ikke sier at det finnes lettvinte svar på så krevende utfordringer som vi her står overfor.