Det er sterkt kritikkverdig at Forsvaret i 2004 hadde et uhjemlet merforbruk på i overkant av 1,1 milliarder kr, og at dette ble oppdaget i januar, etter at nysalderingen var ferdig i Stortinget. Senest i desember i fjor behandlet vi i denne salen omdisponeringsproposisjonen for Forsvarsdepartementet for nettopp 2004. Store summer ble flyttet på, så mange at jeg som komiteleder var på talerstolen og bemerket det. Men vi godkjente endringene og lukket budsjettarbeidet for 2004 – trodde vi. Det viste seg altså ikke å stemme. Én milliard kroner i overforbruk, etter at Riksrevisjonen ikke godkjente regnskapet for 2003 og hadde kritiske antegninger for flere år før det, er Regjeringens og forsvarsministerens ansvar. Når Stortinget bevilger penger til statlige virksomheter, står Regjeringen og fagstatsråden til ansvar for å forvalte de midlene som tildeles. Det er også statsrådens ansvar å sørge for at hennes militære toppsjef og de ulike avdelingssjefer har den tilstrekkelige økonomistyring og ikke har et aktivitetsnivå som overskrider de budsjetterte rammene. Forsvarsministeren har et ansvar for å informere Stortinget om hvorvidt de tildelte midler er synkronisert med struktur og aktivitet. La meg legge til at da Stortinget behandlet langtidsplanen for Forsvaret for perioden 2005–2008 den 10. juni i fjor, forholdt vi oss til den informasjonen vi fikk fra Forsvarsdepartementet og Regjeringen om at den strukturen vi vedtok var tilpasset en økonomisk ramme på 118 milliarder kr over en fireårsperiode. I praksis er dette et økonomisk nivå for Forsvaret som et svært stort flertall i Stortinget forholder seg til – i praksis også Fremskrittspartiet, har jeg registrert, selv om de verbalt sier noe annet. SV ligger et stykke under. Men dette er altså det nivået som forsvarsbudsjettet ligger på i årene framover. Dersom strukturen fremdeles er for stor i forhold til vedtatte økonomiske rammer, må Regjeringen fremme sak for Stortinget og foreta justeringer og til enhver tid sørge for at aktivitetsnivået ikke er større enn driftsmidlene gir rom for. Komiteflertallet, alle unntatt regjeringspartiene, mener at informasjonen i St.meld. nr. 29 er fragmentert og lite overordnet. Vi savner rett og slett en helhetlig gjennomgang av styringsstruktur og kontroll i forsvarssektoren. Vi savner en grundigere vurdering av hele saken, og mener at meldingen ikke gir et godt nok helhetsbilde av den reelle situasjonen. Når Arbeiderpartiet likevel ikke vil gå for et forslag fra et mindretall om at et utvalg skal se på økonomien fra utsiden, skyldes det at Stortinget har sine egne gransknings- og kontrollorganer, dvs. Riksrevisjonen og kontroll- og konstitusjonskomiteen. Derfor ventet komiteen med å behandle St. meld. nr. 29 til vi hadde fått på bordet både revidert nasjonalbudsjett og – ikke minst – Dokument nr. 3:8 fra Riksrevisjonen om regnskapet for Forsvaret for 2004. Som saksordfører har jeg forholdt meg til de forklaringer og antegnelser som kommer fram i dokumentet fra Riksrevisjonen. Til grunn for innstillingen ligger også 44 svar fra Forsvarsdepartementet på spørsmål fra komiteen, og disse er vedlagt innstillingen. Forslaget om et utvalg for å se på Forsvarets økonomi fra utsiden ble for øvrig stemt ned da vi behandlet budsjettet for Forsvarsdepartementet i desember i fjor, altså for et halvt år siden. Jeg vil likevel få legge til at St.meld. nr. 29 alene gir et forenklet bilde av sakskomplekset, og at statsrådens forståelse av opplysningsplikten overfor Stortinget synes mangelfull. Dette er alvorlig, bl.a. fordi vi ikke kan utelukke at problemene knyttet til kontroll og styring i Forsvaret fortsetter i 2005. Nettopp derfor er Dokument nr. 3:8 fra Riksrevisjonen og redegjørelsene i St.prp. nr. 65, revidert nasjonalbudsjett, viktige. Jeg vil også vise til innstillingen fra kontrollkomiteen til Dokument nr. 3:8, som skal behandles senere i dag. I meldingen sier departementet at Hærens driftsbudsjett i tidligere år delvis har vært finansiert av tæring på overskuddslagre. I 2004 bortfalt denne muligheten ved at Forsvarets logistikkorganisasjon, FLO, i sin helhet ble skilt ut fra forsvarsgrenene og Forsvarets lagre ble overført til FLO. Om FLOs merforbruk kommer det fram at det bl.a. skyldes at våpengrenene ikke hadde betalt sine regninger til FLO. Det vil si at det merforbruket sannsynligvis også ligger andre steder, altså i våpengrenene. Videre har FLO ikke hatt systemstøtte og tilstrekkelige rutiner for planlegging, gjennomføring og oppfølging av såkalt horisontal samhandel, herunder oppfølging av kundefordringer. Legg merke til begrepene! Videre sier departementet: «Horisontal samhandel på tvers av kapitler ble innført før det var etablert en elektronisk systemunderstøttelse for fakturering.» Dette bringer meg over på det som trolig er en av hovedårsakene til mangelen på økonomistyring og oversikt i Forsvaret: horisontal samhandel eller internfakturering – et håpløst system, som heldigvis er på vikende front mange andre steder i samfunnet, men altså ikke i Forsvaret. Jeg er grunnleggende uenig i den strukturtenkningen som ligger bak horisontal samhandel. Og jeg er svært usikker på om «New Public Management»-teorien er en modell som passer for en kommandoorganisasjon som Forsvaret nødvendigvis må være. Forsvaret er stykket opp i et utall markedsområder der militære avdelingssjefer tidvis er kunder, leverandører, anbydere, leietakere og eiere. Innenfor rammen av Forsvaret som streng monopolvirksomhet er det skapt fiktive markeder der de enkelte avdelinger skal handle med hverandre for å oppnå de gunstigste prisene. Et marked forutsetter som kjent konkurranse, men siden det ikke finnes noen konkurranse, må det da bety at prisene bestemmes fritt. Store ressurser og arbeidskraft brukes til å sende interne fakturaer og betale disse. Komiteflertallet viser til at horisontal samhandel betyr uklare kommandolinjer. Men Forsvaret er en institusjon som må ha klare kommandolinjer, dette som en forutsetning i tilfelle en krisesituasjon. Det vil være vanskelig å skille ut hvilke tiltak som hører inn under operativ virksomhet, under styrkeproduksjon og under logistikk. Når Kystvakt Nord på Sortland har seks forskjellige eiere som hver og en har sitt isolerte oppdrag å utføre, uten at den helhetlige forsvarsproduksjonen ivaretas, er det en fragmentering som kan føre til mangel på oversikt, inkludert økonomisk oversikt. Særlig skillet mellom operativ virksomhet og logistikk kan skape uklarheter, noe som vil kunne gjenspeile seg gjennom budsjettering og regnskaper. Operative oppdrag blir vanskeliggjort på grunn av ulike prioriteringer, f.eks., mellom to tilsynelatende likestilte ledere. Det er viktig å undersøke om denne fragmenteringen er i ferd med å bli selve hovedproblemet når det gjelder økonomistyring i Forsvaret. Derfor ber flertallet departementet om å evaluere horisontal samhandel. I går behandlet Stortinget innstillingen fra forsvarskomiteen om flodbølgekatastrofen og forslag til strukturelle tiltak for å bedre den totale beredskapen, militær og sivil. Apparatet for samfunnssikkerhet i Norge skal være forberedt på både tilsiktede og utilsiktede hendelser. Forsvaret vil ofte – slik det var i romjula – være en viktig operativ ressurs også ved utilsiktede katastrofer som kommer uforberedt. Krisesituasjoner er av natur tidskritiske med tanke på å redde menneskeliv og unngå materiell skade. Vi sa derfor i Stortinget i går at de overordnede organisatoriske løsningene ikke må være til hinder for rask og effektiv ledelseshåndtering når en krise oppstår. Men den fragmenteringen som nå skjer i Forsvaret ved såkalt horisontal samhandel, kan nettopp gjøre kommandolinjene uklare i tidskritiske situasjoner. Det samme kan sies om Forsvarets bruk av konsulenter og den stadig mer omfattende utsettingen av arbeidsplasser til private. Beredskaps- og sikkerhetsmessig er denne utviklingen svært betenkelig. Jeg er glad for de signaler som er kommet fra den nye forsvarssjefen om en kraftig reduksjon i bruken av konsulenter. Her har det vært altfor mange som har brukt forsvarsbudsjettet som sin private melkeku. Komiteflertallet foreslår en total evaluering av systemet med horisontal samhandel, og ber om en kraftig reduksjon av bruken av konsulenter. Senere i dag skal Stortinget behandle kontrollkomiteens innstilling om Forsvarsbyggs salg av Lista flystasjon. Jeg skal her nøye meg med å si at ved en arbeidsfordeling mellom komiteene er det i forsvarskomiteens innstilling lagt inn forslag fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet om å be Regjeringen sørge for at staten kjøper tilbake Lista flystasjon for å muliggjøre at Farsund kommune eller fylkeskommunen kan bruke sin forkjøpsrett til en rimelig pris. Jeg utfordrer fra denne talerstolen Fremskrittspartiet til å støtte forslaget subsidiært, slik at vi kan få løst Lista-saken én gang for alle. Men det gir meg en anledning til å si noe mer om Forsvarsbygg. Komiteen har slitt med denne institusjonen i hele fireårsperioden. Forsvarsbygg er organisert som et forvaltningsorgan med eget styre, og de opprettet midtveis i denne perioden, hvis jeg nå husker riktig, prosjektet Skifte Eiendom, som visstnok var et prosjekt og ikke noe annet, men som tilsynelatende nå opererer som et eget selskap og selger eiendom på vegne av Forsvaret. Så opprettet Skifte Eiendom underbruket Nasjonale festningsverk. Dette er noe som har gått det politiske systemet totalt forbi. Dette fikk vi vite under en interpellasjonsdebatt tidligere i år. De opererer ute som en egen driftsorganisasjon som forhandler med andre. Men er Nasjonale festningsverk da bare et underbruk av et prosjekt i Forvarsbygg, eller hvilken status har de? Hvem finansierer Nasjonale festningsverk, og hvem betaler lønningene? Når målet fra 2001 om salg av 2 mill. km2 bygg og arealmasse er oppfylt, vil jeg be statsråden sørge for at Skifte Eiendom blir nedlagt. Da kan de umulig ha noen funksjon lenger, og Forsvarsbygg bør vurderes innlagt i forvaltningen eller slått sammen med Statsbygg. Jeg er ikke helt sikker på om forvaltning av eiendom er en del av Forsvarets kjerneområder eller operative virksomhet. I den foreliggende innstillingen står SV, Fremskrittspartiet og Senterpartiet for to omkamper. I juni 2002 vedtok Stortinget å opprette en integrert strategisk ledelse mellom Forsvarsdepartementet og Forsvarsstaben. Forslaget ble opprinnelig fremmet av Stoltenberg-regjeringen. Derfor kan Arbeiderpartiet naturligvis ikke være med på forslag nr. 4, som vi oppfatter som et forsøk på å fjerne den politiske styringen med Forsvaret som integrert strategisk ledelse innebærer. Forslag nr. 2, om Golf, bryter også med Stortingets vedtak om faseinndeling av datasystemet. Vi tar til etterretning at Riksrevisjonen sier: «Først når Golf LP 2 er gjennomført med blant annet løsning for internregnskap, kan det forventes at FMO har tilgjengelig et hensiktsmessig verktøy for å oppfylle de kravene til økonomistyring og kontroll som følger av bevilgningsreglementet og økonomiregelverket.» Men jeg vil be statsråden bekrefte at Fase 2, LP 2 blir lagt fram for Stortinget for godkjenning. Til slutt: Det er viktig at omstillingen fortsetter, slik at vi har et tidsriktig forsvar med robuste, mobile enheter som raskt kan bevege seg fra ett sted til et annet, og kan reagere raskt med relevante kapasiteter for å håndtere uforutsigbare hendelser innenfor et bredt spekter, nasjonalt og internasjonalt. Arbeiderpartiets landsmøte vedtok at langtidsplanen skal følges opp i perioden. Det betinger etter min oppfatning to ting: for det første nødvendige politiske grep for økonomistyring, og for det andre kontakt med de ansattes organisasjon i tråd med lov- og avtaleverk.