Det er et godt spørsmål, som det ikke er enkelt å gi et enkelt svar på. Spørsmålet om kommuners adgang til å disponere avgifter eller vederlag fra brukere av fritidsbåthavner kan nemlig ikke besvares med et generelt svar som er gyldig for alle havner. Svaret vil avhenge av eierskap og organisering av havnen. Jeg kan her trekke opp noen generelle retningslinjer, men understreker at hver enkelt sak må vurderes konkret og på bakgrunn av fakta i den aktuelle saken. Havne- og farvannsloven har regler om organisering, styring og finansiering av kommunale havner. Dersom en fritidsbåthavn er privat, regulerer ikke havne- og farvannsloven bruken av vederlaget som kreves fra brukerne. Når det gjelder kommunale havner, må det trekkes et skille mellom fritidsbåthavner som inngår i den kommunale havneforvaltningen, og som er en del av havnekassen, og fritidsbåthavner som ikke er etablert ved bruk av havnekassemidler. Dersom kommunen har valgt å etablere en fritidsbåthavn ved bruk av havnekassens midler, må den følge bestemmelsene i havne- og farvannsloven. Dette betyr at avgifter som kommunen krever av brukerne, bare skal benyttes til havneformål. Det er altså ikke tillatt å bruke disse avgiftsmidlene til andre kommunale formål. Dersom kommunen ikke benytter havnekassens midler til å etablere eller drive fritidsbåthavnen, setter ikke havne- og farvannsloven krav til kommunens bruk av avgiftene fra brukerne. I dette tilfellet er det kommuneloven som regulerer kommunens bruk av midlene. Fiskeri- og kystdepartementet har tidligere vært forelagt ulike spørsmål knyttet til havneorganisering og bruk av havnekassens midler, herunder også spørsmål knyttet til fritidsbåthavner. I dag er myndigheten til å vurdere slike saker etter havne- og farvannsloven § 23 delegert til Kystdirektoratet. Direktoratet må, som nevnt innledningsvis, vurdere hver enkelt sak konkret på bakgrunn av de faktiske forhold og på bakgrunn av tidligere forvaltningspraksis. Men styringen når det gjelder kommunale havner, er avhengig av hvorvidt man har finansiert dette over havnekassen eller ikke, og da får man en ulik praksis og en ulik bruk av lovverket.