Det er tydelig at mitt innlegg traff statsråden på en øm rojal tå, men jeg blir faktisk ikke så imponert over statsrådens evne til å bevilge penger. Det jeg blir imponert av, er politikere som ønsker å la folk få beholde mer av sine egne penger, politikere som sier at de ikke ønsker å styre, politikere som stoler på folk, politikere som lar folk fatte sine egne beslutninger, politikere som ikke stiller seg til dommer over andre folks valg. Det er også litt paradoksalt: Hvis en går tilbake og ser på hvilke av de norske kunstnerne som er verdenskjente og berømte, er det de som opp gjennom tidene har fått mest statlig støtte, mest offentlig støtte – ja, enkelte av dem har fått det – som har blitt mest anerkjent? Når vi går tilbake og ser på musikere, poeter, forfattere og malere, er det de som fikk mest støtte, som er blitt mest anerkjent? Veldig, veldig tvilsomt. Vårt poeng – med vårt budsjett – er at vi ønsker å gi skattelette, slik at folk kan prioritere selv. Får en familie med to barn 18 000 kr i skattelette, kan de prioritere enten å gå på Rolling Stones-konsert eller gå i operaen eller gå og høre på Filharmonikerne. Men det må de prioritere selv. Det å si at opera i dag er for folk flest, er direkte meningsløst. Hvis man foretar en undersøkelse av hvem som går i operaen – ja, enkelte har fått rabatter – vil man finne at gjennomsnittet av dem som går i operaen, faktisk ikke er folk flest. Og det er ganske interessant å se. Vi kan se det her i Oslo. Hvor mange fra Groruddalen, f.eks., er det som går i operaen? Det er ikke særlig mange. De kommer stort sett fra Oslo vest. Og billettene er altså subsidiert av folk som bor i Groruddalen, f.eks. Fremskrittspartiet mener at det er bedre politikk, bedre kulturpolitikk, å la folk få beholde sine egne penger, slik at de selv kan foreta sine egne prioriteringer og gå på sine egne kulturarrangementer, som de selv ønsker å prioritere. Det er nå slik at folk prioriterer forskjellig. Noen ønsker en kveld på puben. Det kan være god kultur for noen. En dag i svømmehallen kan være god kultur for en annen. En tur på biblioteket kan være god kultur for en tredje. Men det er opp til hver enkelt å prioritere bruk av sine egne penger når han får beholde sine egne penger. Det er ikke god politikk – det er faktisk ikke politikk i det hele tatt, mener jeg – å skryte av at man har distribuert andre folks penger til alle mulige formål. Det er veldig, veldig enkel politikk å hevde at det er god kulturpolitikk å distribuere penger til alle gode formål. Det som er politikk, er faktisk å finne nye metoder og la folk selv få velge å distribuere sine penger. Det er god politikk. Det er en modig politikk.