Energi og miljø blir dette århundrets store spørsmål. Vi er i en situasjon hvor to milliarder mennesker i verden ikke har tilgang på elektrisitet, og de trenger tilgang på elektrisitet hvis de skal få oppleve utvikling. Samtidig vet vi at det også medfører at energiforbruket i verden vil øke med 40–50 pst. innen 2030. Det fastslår Det internasjonale energibyrået i sin siste rapport som kom nå i sommer. Da blir det store spørsmålet: Hvordan skal vi skaffe energi til alle dem som trenger energi, samtidig som vi greier å kontrollere de miljømessige konsekvensene av dette – hvordan bruke mer energi og slippe ut mindre klimagasser? Det blir dette århundrets store spørsmål. Her har også Norge et ansvar. Vi som en stor energileverandør har satt oss selv i den situasjon, som det fremkom på Dagsrevyen nå i kveld, at vi på grunn av at vi nå importerer kullkraft fra Europa, slipper ut mer CO2 i året enn det 200 000 biler gjør, fordi vi velger kullkraftimport i stedet for gasskraft. Det er viktig at vi finner en nasjonal løsning for hvordan vi skal håndtere gassen. 99 pst. av gassen eksporterer vi, bare 1 pst. bruker vi i Norge. Vi må finne løsninger. De signalene som har kommet fra Regjeringen, har vært veldig utydelige så langt. Det er veldig vanskelig å forstå hva som ligger i dette med parallell utbygging av renseteknologi. Så langt har det medført at det de facto har blitt en stopp i utbygging av nye gasskraftverk. Vel så viktig er det at også Norge tar et ansvar når det gjelder nye og fornybare energikilder, og der hadde jeg store forventninger til olje- og energiministeren og til Regjeringen. Da Regjeringen i vinter skrapet disse grønne sertifikatene i forhandlingene med Sverige, sa Regjeringen at man skulle komme opp med et minst like godt system. Miljøvernministeren sa i replikkordskiftet etter sitt innlegg hvor jeg stilte spørsmål, at dette var en historisk dag, og folket jublet. Det er nok en historisk dag, for jeg har ikke opplevd at miljøbevegelsen og de som bygger ut energi, har vært så samstemte. De har sagt at det systemet som Regjeringen i dag har kommet med for at Norge skal få mer fornybar energi, ikke holder mål. Jeg må si at når Regjeringen gikk ut og sa at man skulle få et system som var minst like bra som de grønne sertifikatene, så trodde jeg på Regjeringen. Jeg gjorde det. Men nå har vi altså fått et nytt løftebrudd fra løftebruddregjeringen. For hva er den støtten man har kommet opp på for små vannkraftverk som er gryteklare og som kan igangsettes, og som det blir 10 TWh av, etter det en av Norges ledende forskere sier til Dagens Næringsliv i dag? 10 TWh – fjerdedel av det norske forbrukere bruker i året på strøm, er gryteklar. De får 4 øre, altså en tredjedel av hva man ville ha fått med de grønne sertifikatene. Det er ikke minst like bra. Vindkraft får 8 øre, ville fått det dobbelte hvis man hadde gått for de grønne sertifikatene. Bioenergi får 10 øre, ville fått 15 øre og 20 øre med de grønne sertifikatene. Tilsvarende prosjekter får i Sverige og i Finland borti 30 øre i støtte. Så hvorfor folket da skulle juble over dette midt i en vanskelig strømsituasjon, kan ikke jeg forstå. Jeg tror at her hever Regjeringen stemmen ved svakt argument. Jeg forstår godt at miljøvernministeren gjør det, for det er jo åpenbart at det er noen i Regjeringen som har overkjørt henne og olje- og energiministeren i denne saken. Jeg er fryktelig skuffet, fordi det betyr at mange gode fornybare prosjekter som kunne ha hindret en fremtidig strømkrise, nå er skrinlagt. Det er ikke bare noe jeg sier. Vindkraftforeningen har sagt at mange vindkraftprosjekter får kroken på døra i dag. Det er ingen historisk gledens dag, det føyer seg inn i rekken av energipolitiske beslutninger som denne regjeringen har tatt, og som bringer oss nærmere en strømkrise: først skraping av grønne sertifikater, med et dårligere system som alternativ, dernest usikkerhet rundt gasskraftverk, slik at man virkelig nærmer seg strømkrisen.