Norsk innvandringspolitikk er ikke bærekraftig. Dette har en økonomisk side. Innvandrerne er dessverre overrepresentert når det gjelder mottak av en del trygdeordninger. Dessverre er deltakelsen i arbeidslivet lav, og dessverre er det også slik at innenfor en del kriminalitetsområder er innvandrerne overrepresentert. Men den helt klart viktigste årsaken til at vi er nødt til å begrense innvandringen til dette landet, er at integreringen er feilslått. Disse tingene henger veldig nøye i hop, og skal vi få til en god integreringspolitikk hvor vi har aksept for våre grunnleggende verdier i samfunnet, som også har vært diskutert tidligere her i dag, f.eks. ytringsfrihet, ja, så er vi nødt til å ta grep på innvandringssiden. Men ved hver anledning hvor Fremskrittspartiet har tatt opp denne problemstillingen, pekt på nødvendigheten av å stramme inn innenfor innvandringspolitikken, ja, så har man i den offentlige debatten, ikke minst fra statsråd Bjarne Håkon Hanssens side, møtt en argumentasjon som stort sett er veldig vanskelig å forholde seg til, fordi man prøver å framstille det som om det å skjerpe inn innvandringspolitikken vil gå ut over personer som er forfulgt. Det er helt åpenbart at skal vi komme videre i denne debatten, må vi ha klarhet i begrepene når det gjelder hvem som kommer til Norge, og årsakene til det. Derfor spør jeg statsråden: Kan han en gang for alle rydde opp i denne forvirringen, og ikke minst bringe klarhet i hvor mange personer som faktisk kom og fikk innvilget beskyttelse i 2005 i henhold til asylinstituttet? Kan han gjøre rede for størrelsesforholdet mellom disse gruppene og andre innvandrergrupper, og da spesielt familieinnvandring?