Også jeg har lyst til å begynne med barnehager. For Venstre har alltid hovedprioriteringen vært å få til flest mulig barnehageplasser, sjøl om jeg nå også må innrømme at jeg er ganske engstelig når det gjelder kvaliteten på barnehageplassene. Når vi da har en regjering som har kuttet i både forskning og høyere utdanning, og som sier at kompetansesatsingen til denne regjeringa er barnehageplasser, er jeg veldig engstelig når man ikke bryr seg om kvaliteten på disse barnehageplassene. I tidligere debatter og i tidligere innlegg har det vært framstilt som om den satsingen som ble gjort under Bondevik II-regjeringa, var en påtvunget satsing. La meg bare si at forskjellen mellom Sem-erklæringen og Soria Moria-erklæringen når det gjelder barnehager, er ganske liten. Og sjøl om det i historien nok er flest fedre som har prøvd å lyve seg fra farskap, er det her tydeligvis noen som prøver å lyve seg til. Og jeg er redd for at noen plutselig kan ende i foreningen for feildømte fedre. Ulikhetene mellom de politiske partiene er nok likevel til stede. Det ene er at man er så opptatt av pris at man har laget en reform som gir mest til de rikeste, og at man er så opptatt av at alt skal skje i offentlig regi, at man ikke bryr seg om forskjellen mellom kommunale og private, noe som kommer til å bli et problem når man skal satse på utbygging. En annen satsing som Venstre har innenfor denne rammen, er at vi ønsker å øke adopsjonsstøtten til 1G. Det er ingen menneskerett å bli foreldre, men det er en menneskerett å ha foreldre. Vi syns det er viktig at når noen faktisk tar på seg det ansvaret det er å ta til seg et barn, bør de ikke bli skadelidende økonomisk. Representanten fra Arbeiderpartiet sa at man ønsket en ny giv i likestillingspolitikken. Jeg er litt bekymret for at det blir «ny giv» i gammeldags likestillingspolitikk. At man ikke ønsker å priortiere kvinnelige gründere, og at man ikke ønsker en likestilling her, men syns at det er andre, mer gammeldagse tiltak som gjelder, bekymrer meg. Venstre ønsker at kvinnelige gründere skal ha de samme rettigheter som de som er arbeidstakere. Vi ønsker å øke fedrekvoten med én uke utover Regjeringens forslag, som også er et viktig likestillingspolitisk tiltak for å gi fedre rett til lengre tid sammen med barna sine. Vi har en rekke utfordringer når det gjelder frivillighetspolitikk, og mye av det kommer inn under andre rammer enn denne. Venstre ønsker innenfor denne rammen å styrke barne- og ungdomsorganisasjonene, men også å styrke satsingen i storbyene, der de frivillige barne- og ungdomsorganisasjonene ikke står så sterkt som de gjør andre plasser i landet. Så må jeg få knytte noen merknader til familiepolitikken. For Venstre – som er et liberalt parti – vil det alltid være klart at alle må respekteres for sine ulike valg i forhold til hvordan de ønsker å leve livene sine. Men også de ulike skjebnene i forhold til hvordan livet har blitt, må respekteres. Derfor ønsker Venstre en ny ekteskapslov, og håper at Regjeringa jobber videre med den, sjøl om vi ikke ser mye tilslutning til Venstres forslag om å ta opp dette i forbindelse med statsbudsjettet. Vi er også bekymret over at Regjeringa gang på gang har lagt til side saken om de ensliges situasjon. Vi ser nå, sjøl om regjeringspartiene i replikkvekslingen sier at de ønsker å komme med en ny sak, at statsråden her i salen unnviker å si det, og man ser at man har problemer med å støtte forslagene som er lagt fram i forbindelse med dette budsjettet. Når man virkelig skal kutte på noe på dette området, er det underlig at det er i bevilgningene til samlivstiltak det skal kuttes. Venstre har ønsket å opprettholde dem på det nivået de er nå, men jeg syns det er en tankevekker for folk at dette var et av tiltakene som statsråden ønsket å kutte i. Til slutt må jeg bare komme med en stor bekymringsmelding på vegne av barnevernet, som mange her har delt. Min store bekymring er ikke bare i forhold til at det er mange utfordringer i barnevernet i dag – noe jeg tror det er tverrpolitisk enighet om at man må ta tak i – men at et flertall i denne salen nå vil overføre omsorgsansvaret for de enslige mindreårige asylsøkerne til barnevernet, uten at dette er behandlet på en skikkelig måte, uten at man vet hvor mye det koster, og uten at man vet om barnevernet bør ha økt kompetanse på dette området. Samtidig ser vi at barnevernet er under et enormt press på andre områder. Venstre er nok enig i at enslige mindreårige asylsøkere bør komme inn under barnevernet, men nå blir de nok en gang en kasteball i et system som verken har ressurser, kunnskaper eller muligheter til å ta imot dem. Jeg syns det er utrolig underlig at et flertall i Stortinget går inn for dette uten at vi i det hele tatt har fått oss forelagt en sak, uten at vi har diskutert det, og uten at vi vet hva dette får av konsekvenser.