SV mener at det er behov for å styrke kommuneøkonomiens frie inntekter med mellom 4,5 og 5,5 milliarder kr utover Regjeringens opplegg. Det gjør vi fordi vi mener at vi skal ha en moderne og god skole i Norge, at pleie, omsorg og barnevern skal være der når man trenger hjelp, og at kvaliteten på det vi gjør i offentlig sektor, skal være fullt på høyde med standarden i samfunnet rundt. Det er store forskjeller mellom høyresida og venstresida i norsk politikk når det gjelder hvordan vi vil prioritere velferd, skole og omsorg. Høyresida tror at man vil få det bedre og tryggere ved at de som allerede har mye, får enda mer, og at Norge vil bli rikere hvis vi bruker mindre penger på skole og omsorg. Det er SV dypt uenig i. Norge er blitt rikere, og hvis vi ser på tallene fra de siste årene, har privat forbruk økt med 4,3 pst. i 2004, i 2005 med 4,1 pst. og i 2006 anslås det til å skulle bli 3 pst., mens det offentlige forbruket bare skal øke med 2 pst. i 2004, 1,7 pst. i 2005 og bare 1 pst. i 2006. Da øker forskjellene, og standarden på det fellesskapet som er så uendelig viktig for oss, blir redusert og hengende etter. Dette er en strategi fra høyresida, som ønsker seg privatisering og konkurranseutsetting. Man ønsker at offentlig sektor skal framstå som noe annenrangs. Har det blitt bedre i kommunesektoren? Regjeringen påstår det. Ja, kommunesektoren fikk et løft med en engangsbevilgning i budsjettet i fjor. Det hjalp selvfølgelig på den akutte situasjonen, og mange kommuner kunne da legge noen av akuttplanene sine i skuffen. Men den pengesummen er ikke videreført i år og heller ikke til neste år. I tillegg til det er det mange kommuner som har kuttet i tjenestene, og kuttet mye mer enn det som godt er. Derfor er det en framstilling av situasjonen som SV ikke er enig i, når Regjeringen sier at situasjonen i kommunesektoren er blitt bedre. Det er færre eldre over 80 år som nå får hjemmehjelp eller får plass på sjukehjem, enn før, og Regjeringen påstår at det kommer av at de eldre er blitt friskere. Ja, mon det! I de kommunene jeg kjenner til, står – eller, for å si det slik, ligger – folk i kø for å få plass på sjukehjemmet og for å få hjemmehjelp. Da er det faktisk et enkelt verdivalg for SV når vi sier at vi prioriterer å bruke veksten framover til å styrke velferden for de eldre og for barna. Det er viktige utfordringer vi har foran oss. SV vil holde det vi har lovet når det gjelder barnehageavtalen. Derfor legger vi inn den økningen som skal til, som et øremerket tilskudd, for å gjennomføre makspris 2 i vårt opplegg. Vi er glad for at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet nå er enige om at tilskudd til barnehager ikke skal innlemmes før man har fått på plass makspris 2, og man har fått barnehageplass til alle. Da er vi enige om at en slik endring kan skje. SV vil peke på de store ekstrautgiftene kommunesektoren vil få til innføring av nye lærebøker, som følge av nye læreplaner. Med utgangspunkt i det som skjedde ved innføringen av L97, anslår Regjeringen at dette vil koste i hvert fall 2 milliarder kr, og da er det litt merkelig at man får til at dette skal skje innenfor en så liten økning i de frie inntektene som det som ligger inne i dag. SV ønsker at Stortinget og Regjeringen skal forplikte seg til at disse pengene skal fullfinansieres fra statens side. Man ønsker å legge det inn i et eget tilskudd, men pengene skal fordeles som om de var en del av de frie inntekter. En av de store velferdsutfordringene vi har i dagens samfunn, og som også er en stor utfordring for hele samfunnet, er knyttet til det som kalles inkluderende arbeidsliv. Kommunesektoren er den største arbeidsgiveren vi har. Hvordan greier vi å jobbe med dette viktige området, som bl.a. går ut på å sikre at folk som har nedsatt helse, får en jobb å gå til? Vi har spurt Regjeringen under behandlingen av kommuneproposisjonen: Har man tatt hensyn til dette? Vet man noe om hvordan det er i kommunesektoren? Og vi har fått et meget nedslående svar fra Regjeringen: Nei, man har ikke sjekket om man i kommunesektoren greier å rekruttere folk som står utenfor arbeidslivet. Nei, man har ikke sjekket om man greier å beholde seniorene. Tvert imot skriver Regjeringen at det er foreløpig lite som tyder på at Regjeringens oppfølging av IA-avtalen har bidratt til at flere med nedsatt funksjonsevne har kommet inn i arbeidslivet, og at det går den gale veien. Dessuten viser de til at når de er så opptatt av å måle effektivitet, så er det slik at de prosjektene de har satt i gang for å måle effektivitet, ikke vurderer effektivitet i lys av IA-avtalens hovedmål 2 og 3, som går ut på at flere som står utenfor arbeidslivet, skal komme i jobb, og at seniorene skal greie å stå i jobb. Det betyr at Regjeringen har et opplegg for kommuneøkonomien som ikke tar inn over seg de største økonomiske og velferdspolitiske utfordringene vi har i dagens samfunn, nemlig knyttet til at de som trenger og ønsker seg en jobb, skal kunne få muligheter til å få det, og at vi skal ha et arbeidsliv som ikke støter folk ut. Dette må det sjølsagt gis rom for i kommuneøkonomien, for et sted må folk jobbe. Nå blir kommunestyrene rundt omkring i landet bedt om å finne noen å si opp, eller et eller annet å effektivisere og legge ned. Det betyr jo at kommunene ikke står først i linje nå til å tilby jobb til folk som har dårlig helse, men som trenger en jobb å gå til. SV er opptatt av at brukerne av kommunale tjenester skal få innflytelse på hvordan de blir behandlet, og at de skal få mulighet til å ha noe å si over sin egen situasjon når de blir hjelpetrengende. Høyre går til valg på det de kaller «valgfrihet og brukermedvirkning», men SV synes at før de bruser altfor mye med fjærene, kunne de kanskje sikre at folk faktisk får en sjukehjemsplass når de trenger det, og nok timer til hjelp når de trenger det. Det vil SV, men det vil ikke Høyre! Så god kommuneøkonomi har de ikke råd til. Nå står – eller rettere sagt ligger – folk i kø, og mange får altfor lite hjelp. Da er det ganske dumt å snakke om valgfrihet. Valgfrihet er bra. SV vil gjøre valgfriheten reell, ta mer hensyn til hvor mye hjelp den enkelte trenger, hvordan timene skal brukes, og at man har mulighet til å klage hvis tilbudet er dårlig. Slikt er det for lite av i dag, og slik er det heller ikke med Høyres «valgfrihet». I Oslo kan man riktignok nå få lov til å velge private til å vaske golvet, hvis man har fått innvilget slik hjelp. Private kan få lov til å tilby tilleggstjenester. Det er selvfølgelig fint for dem som har mye penger. Det oppleves som positivt, men den kommunale tjenesten får ikke lov til det i høyrestyrte Oslo. Hvis det er slik at man kan organisere dette med få hjelpere rundt den enkelte, slik at man vet at det ikke kommer 35 forskjellige personer med en inn i dusjen, ja, hvorfor kan ikke da høyrestyrte Oslo organisere hjemmetjenesten sin på samme måte? Det er åpenbart riktig å gjøre det slik. Det er åpenbart riktig at mange eldre trenger å ha mer innflytelse på om de trenger å få vasket golvet sitt, gå i butikken eller har lyst til å gjøre noe annet. Hva er da grunnen til at man ikke gjør dette i de kommunene man styrer, hvis man mener at det er riktig? Dessverre er realiteten at det er for få timer til dette, og at man styrer strengt med de kommunale tjenestene, slik at de skal framstå som stivbeinte og gammeldagse, mens man gir økt spillerom for private tjenester, slik at de skal framstå som attraktive, spesielt for folk som har råd til å betale for tilleggstjenestene. Valgfrihet med hensyn til sjukehjemsplass høres også fint ut, men jeg syns at Høyre og Regjeringen nå skal slutte å narre folk med at de vil sikre folk det. Det ville jo bety at vi måtte ha stående mange ledige plasser på sjukehjem rundt omkring i landet, for ellers kunne jo ikke folk velge. Det er åpenbart at eldre bør få lov til å velge sjukehjemsplass i nærheten av der de bor, hvis det er mulig. Men å ha en masse sjukehjemsplasser stående tomme, slik at folk skal kunne velge dette som om det var et vanlig hotellrom, er lite effektiv bruk av penger og av helsepersonell, som det er for lite av i dag. Det er lysår fra den virkeligheten som er i kommunesektoren i dag. I praksis er det slik at Regjeringen setter effektivitet og pengesparing langt over valgfrihet for gamle og pleietrengende. Det er nå kommuner som løser eldres behov for personlig hygiene ved at de får dusje bare hver tredje uke, istedenfor, slik som de fleste av oss andre, gjerne hver dag eller annenhver dag. Problemet er at disse kommunene får ros fra Høyre og Regjeringen for å være effektive. Det er sikkert effektivt i økonomisk forstand, men etter SVs syn er dette vanskjøtsel og det motsatte av frihet. Regjeringen viser til at noen kommuner er mer effektive enn andre. Når de skal påvise dette, viser de f.eks. til rapporten fra NTNU. Der måler man effektivitet i skolen ved å måle karaterer i norsk, matte og engelsk mot antall undervisningstimer. Det er et summarisk mål på effektivitet som er mangelfullt og helt uforenelig med en moderne kvalitetsskole. For eksempel anses skolestruktur i denne rapporten som noe helt frivillig, og det er litt pussig når man ser på det landet vi har, og også på kapitalutgifter knyttet til skoler som f.eks. blir stående tomme eller dårlig utnyttet, hvis man skulle tenke seg at man skulle samle alle elevene i én skole i alle kommuner. Når kommunesektoren får skjenn og smekk på fingrene fordi de ønsker å beholde en desentralisert skolestruktur, slik som mange kommuner ønsker fordi det er et gode, får de beskjed: Ja vel, dere får det, men det er lite effektivt, og dere får betale regningen sjøl. Parallelt med det har altså Regjeringen innført et finansieringssystem for de private skolene som opprettholder og belønner den ineffektive skolestrukturen som Regjeringen ikke tolererer at kommunesektoren får lov til å beholde. Hvis det opprettes en privat skole der kommunen har vært nødt til å legge ned, får jo den pengene sine automatisk fra Regjeringen, uavhengig av om dette er effektivt eller ikke. Dette sier noe om at dette er et verdivalg og ikke dreier seg om verken kvalitet eller lokalt sjølstyre. Vi har fått mange alvorlige signaler fra kommuner om forholdene for psykiatriske pasienter. Derfor har SV fremmet et forslag om at vi må gå igjennom situasjonen i psykiatrien, samhandlingen mellom første- og andrelinjetjenesten og behovet for tiltak i psykiatrien. Det har vært bygd ned kraftig når det gjelder psykiatriske sykehjemssenger, uten at det er blitt bygd opp tilsvarende på de institusjonene som drives av sykehusene, og uten at kommunesektoren har maktet å følge opp med nok poliklinisk behandling eller annet tilbud. Dette er man nødt til å få rettet på. Jeg vil også vise til forslag om en tilskuddsordning slik at unge skal slippe å bo på sjukehjem. Dette har vi holdt på med i jeg vet ikke hvor mange år. Stortinget har vedtatt at dette skulle det være en ende på i 2005, men det skjer ikke. Og hvorfor skjer ikke det? Jo, fordi kommunesektoren har lite penger, og tjener på å samle unge enten i en type omsorgsgetto der det bor mange gamle mennesker og folk med problemer – slik at det kan bli effektivt, som Regjeringen liker – eller på gamlehjem. Men det er altså uverdig, og det har ingenting med valgfrihet for den enkelte å gjøre. Jeg viser også til forslaget om å utrede en styrking av ordningen med brukerstyrt personlig assistent, fordi dette er svært viktig for at de funksjonshemmede i det hele tatt skal kunne være likestilt med andre i samfunnet. Til slutt skal jeg si litt om skolen. Skolen er utrolig viktig for framtida. Den som vil sikre framtida, er nødt til å sikre at skolen er så god at ikke ett barn går ut av skolen med krympet sjøltillit og har fått spolert troen på sin egen framtid. Da trenger vi ulik undervisning, ikke fjerning av delingstimer, vi trenger mer tilpasset opplæring, og barna trenger mange positive erfaringer og gode opplevelser i skolens regi, for da blir de glad i skolen og får lyst til å lære mer. Da kan en ikke kutte, slik som mange kommuner må gjøre nå. Derfor er det utrolig viktig at kommunesektoren nå får en styrking av økonomien sin, slik at de kan ta det ansvaret de faktisk har for å tilby barna våre en skole som er fullt på høyde med samfunnet rundt, der de f.eks. både har skolebygg, oppdaterte og kvalifiserte lærere og teknisk utstyr som er på linje med samfunnet rundt. Dette er viktig for alle barn, og det er aller mest avgjørende for de barna som kommer fra familier med dårlig råd, der skolen skulle vært det instrumentet som kunne oppheve en dårlig sosial arv. Dessverre er det ikke slik i dag. Jeg vil ta opp de forslagene i innstillingen som SV enten står alene om eller har sammen med andre.