Først vil jeg takke interpellanten, som reiser en veldig viktig debatt. Takk også til alle deltakerne i debatten og til statsråden, som har kommet med gode innspill. Dette er en viktig sak. Jeg tror det er på tide at det tas noen alvorlige grep i å løfte fram dette spørsmålet, ikke bare i denne salen, men også ute i kommunene. Vi hadde et søppelberg i 2002 på 8,8 mill. tonn avfall. Fra 1950 og fram til i dag har søppelmengden fra det private husholdet blitt femten ganger større. Det er en økning fra 25 kg til 380 kg avfall i året, som hver og én av oss kaster. Det er altså det private forbruket som øker aller mest. Vi kjøper brødbakemaskiner, vi kjøper kaffetraktere, og vi kjøper motorgressklippere. Og fordi vi gjør så lite fysisk arbeid, både på jobben og hjemme, kjøper vi trimsykler og vektløfterutstyr for å holde kroppen i gang. Vi kjøper en haug med ting, og bytter dem ut etter kort tid fordi det kommer nye modeller – for vi har jo kjøpekraft. Vi har veldig god kjøpekraft, og vi er med på kjøpefesten alle i hop. Utfordringen for politikerne er: Hvordan endre atferd – hos næringslivet og i det private husholdet – i en enda mer miljøriktig retning? Vi har jo kunnskapen. Vi vet jo så mye. Og som alle deltakerne i debatten så langt har vist: Vi har utrolig god innsikt i denne problematikken. Så: Hvor vender vi oss hen? Jeg skal tillate meg å nevne et par gode eksempler fra Sør-Trøndelag fylke, der jeg bor. To bedrifter der har tatt miljøutfordringene virkelig på alvor. En bedrift i Bjugn kommune, i Lysøysund, tar avfall fra fiskeindustrien og omdanner lakseoljen til drivstoff for dieselbiler. Rett nok dekker det ikke mer enn en halv prosent av behovet i Norge, men det er fordi vi kjører utrolig mye bil og trailer i Norge. Jeg tror også det er mulig å ta avfall fra slakteindustrien, altså kjøttindustrien, og omdanne det til drivstoff. Bioenergi fra skogen har vi snakket om. Det bør det jobbes videre med. Vi har naboer i øst som har gått foran med et veldig godt eksempel. En annen bedrift i Sør-Trøndelag som jobber godt med miljøet, er HÅG. De lager stoler og bruker f.eks. bruskorker til stolbein. De har miljøet øverst på bestillingslisten når designerne skal lage nye produkter, og de begrenser antall komponenter slik at det skal være enkelt å ta en gammel stol fra hverandre og bruke materialet på nytt. Det finnes altså mange gode eksempler, og vi vet hva vi gjør. Men hva får oss til å handle riktig når vi står der i butikken og skal gjøre våre valg? Jeg vil tillate meg å komme med en liten personlig sak. Det var en dame her som nevnte et dikt fra fjæra – det var vel interpellanten. Jeg er såpass voksen at jeg vokste opp i fjæra, med en appelsinkasse av tre med to rom, fylt med Zalo-flasker og forskjellige greier fra sjøen. Jeg lekte der og hadde ikke noe dataspill i nærheten. Jeg lekte med disse sakene mens mor og far bedrev matauk med kasteslukstanga. Det kan være en slags romantisering, men jeg tror kanskje vi skal ønske oss foreldre som tar med seg barna ut i naturen og ser alternative underholdnings- og lekearenaer til dem de har i dag. Det er litt av dette det handler om, det å få de rette holdningene hos folk. Der har vi f.eks. god hjelp i en organisasjon som Grønn Hverdag, som jeg mener kan gjøre en fabelaktig jobb for oss i framtiden. Statsråden har sagt mye bra. Jeg håper vi kommer i mål med alt det som står i Soria Moria-erklæringen, for der har vi muligheter. Vi må bli enige om at vi løfter den høyt fram.