Dagens endringer i arbeidsmiljøloven styrker ytringsfriheten for arbeidstakerne, ved at det slås utvetydig fast at arbeidstaker har rett til å varsle om kritikkverdige forhold i bedriften. Det gir varslerne et svært godt vern mot gjengjeldelser, ved at det slås utvetydig fast at gjengjeldelse mot varslerne er forbudt, og at gjengjeldelse kan medføre krav om og rett til oppreisning. Endringene vil skape kultur for varsling, ved at arbeidsgiver pålegges å legge til rette for varsling. Lovforslaget er mye bedre enn dagens lov, fordi all tvil om hvorvidt interne varslere beskyttes, blir fjernet, og vi får presisert vernet mot gjengjeldelser gjennom ny lovtekst. Vi har dermed oppfylt Soria Moria-erklæringens punkt om at varslervernet skal styrkes. I sine merknader hevder opposisjonen at formuleringene i den foreslåtte § 2-4 andre ledd om at framgangsmåten ved varsling skal være forsvarlig, bidrar til å dreie fokus fra virksomhetens forhold over til varslerens framgangsmåte. Vi ser jo også i replikkvekslingen her i dag at dette er det temaet opposisjonen kjører på. I avveiningen mellom det å stille krav til varslerens framgangsmåte og det å ikke ha noen begrensninger i det hele tatt har vi falt ned på at det skal stilles krav, og vi har falt ned på en forsiktig formulering som tar sikte på at varsleren skal ha et bevisst forhold til valg av framgangsmåte, noe saksordføreren også redegjorde godt for. Vi presiserer at det ikke stilles strenge krav til arbeidstaker i dette henseende. Men det er ikke på spørsmålet om hvorvidt vi skal ha begrensninger eller ikke, opposisjonen og regjeringspartiene skiller lag. Det er i valget av formuleringer på begrensningene vi skiller lag. Det bringer meg over på opposisjonens forslag. Der har man valgt å begrense varslervernet til offentlig varsling. Det stilles krav til hvilke beveggrunner varsleren skal ha, og man legger inn begrensninger slik at det ikke skal varsles om bedriftshemmeligheter eller forretningsforhold av vesentlig betydning. I merknadene går opposisjonen enda lenger og understreker til og med at varsling om forhold som er kritikkverdige kun ut fra varslerens etiske overbevisning, ikke beskyttes. Her er det altså slik at varsleren selv må fundere over hvorvidt man har gode ønsker for varslingen, at man ikke røper noe bedriften vil holde hemmelig – jeg vil tro at man averterer ikke akkurat med at man sviner til områdene rundt bedriften med farlig avfall, eller med avfall, for den saks skyld, dette er noe man ønsker å holde hemmelig – og hvorvidt det er mange andre som synes at det man vil varsle om, er galt. Dette er ting som varsleren da skal sitte og fundere på. De aller fleste varslingene i norsk arbeidsliv skjer internt i bedriftene. Det er varsling til tillitsvalgt, til verneombud eller til ledelse på forskjellig nivå. Og det er av enorm betydning at disse varslerne nyter godt av vernet som vi ønsker å gi. Regjeringens forslag gjør det, mens opposisjonens forslag ikke gjør det. I deres forslag til § 2-4 står det eksplisitt at retten til varsling og vern for varsleren gjelder offentlig varsling. Det synes som om opposisjonen har oversett betydningen av varslervern når det varsles internt, til tross for at vi vet at det er her omfanget av problemet i norsk arbeidsliv er størst. For det vi vet, det vi kjenner til, er at folk som varsler internt, får store problemer etterpå med opprykk og diverse interne disiplinærtiltak som ledere kan iverksette mot dem. Den underligste begrensningen i opposisjonens forslag ligger etter min mening i begrepet «skadehensikt», altså hvor man stiller krav til varslerens gode hensikt når det varsles. Og jeg må vedgå at for meg, som borger, som politiker eller som leder, er det at kritikkverdige forhold kommer opp på bordet, det vesentlige, ikke hvorfor de som varsler, gjør det. Hva som er bakgrunnen for at varsleren sier fra om det – høy moralsk standard eller ønsket om å skade arbeidsgiver – er i grunnen irrelevant. Min erfaring med arbeidsmiljøloven er som bruker. Jeg har vært tillitsvalgt og verneombud i mange år, jeg har undervist i arbeidsmiljøloven, og jeg vet at det som er vesentlig, er at lovteksten er mest mulig presis. Etter min oppfatning er Regjeringens forslag det beste forslaget i denne sammenheng, selv om man skal gå veldig langt i å være snill i å tolke opposisjonens forslag.