Ingen som ferdes ofte i Oslo kan ha unngått å observere endringen i gatebildet. Det sosialpolitiske motivet bak avkriminalisering av den mest uskyldige tiggervirksomheten står seg like godt i dag som da vedtaket ble gjort. Problemet er at noen har visst å utnytte den perioden som har gått før forbudet mot organisert tiggervirksomhet kommer på plass og kan tre i kraft. Vi har sett en utvikling til det verre i Oslo når det gjelder tigging, og vi hører om organiserte bussreiser til Oslo med trekkspillende østeuropeere. Jeg passerer dette fenomenet daglig på veien gjennom Slottsparken og observerer at givergleden fra travle mennesker på vei til jobb er minimal og likegyldigheten stor. Sånn sett kan vi håpe at denne virksomheten vil dø ut av seg selv, men det er kanskje slik at selv små beløp i våre øyne fortoner seg som en liten formue for noen av disse personene. Ikke alle tiggerne er like tilbaketrukne som trekkspillerne. Vi har sikkert alle erfart roseselgere som tar peiling rett på og fotfølger oss oppover Karl Johan. Det oppleves ubehagelig når et nei ikke tas for et nei, og jeg er helt sikker på at spesielt eldre mennesker opplever dette enda verre enn oss yngre. Om dette skal karakteriseres som tigging eller aggressivt salg, er jeg ikke sikker på, men det er viktig at forbudet tar høyde for begge deler. Her er det vel egentlig bare et spørsmål om hva man velger å kalle aktiviteten. Tigging eller salg i denne form er etter Høyres mening to sider av samme sak. Komiteen har vært soleklar på at nok er nok, og at det haster med å få på plass et lovverk som kan bidra til opprydding i det mange vil kalle uverdige tilstander i hovedstaden og andre plasser der dette nå vokser fram. Derfor trenger politi og rettsvesen et nytt verktøy i kampen mot organisert tiggeraktivitet. Byrådsleder Erling Lae har med rette slått alarm. Det er både ubehagelig, utrivelig og unødvendig slik tigger- og prostitusjonsaktiviteten har utviklet seg. Foruten tiggingen opplever Oslo stor tilstrømning av prostituerte, mange helt fra Afrika. Det kan heller ikke her herske tvil om at det alt vesentlige av denne aktiviteten er gjennomorganisert, og at mange kvinner utnyttes på det groveste av kyniske menneskehandlere. Forbudet mot såkalte tvangstjenester og tigging må ledsages av økt politiinnsats for å ta bakmennene, de som organiserer og ofte sitter igjen med en vesentlig del av det økonomiske utbyttet, enten det dreier seg om tigging eller om prostitusjon. Bakmennene må tas, og kvinnene må gis hjelp til å returnere til hjemlandet. Høyre har stor forståelse for at den politiske ledelsen i Oslo kommune ønsker å presentere byen på en positiv måte. Da må det være lovgivers oppgave å legge til rette for at nødvendige tiltak kan settes inn. Det innebærer at Høyre sammen med Fremskrittspartiet ber Regjeringen om å komme tilbake til Stortinget med ytterligere lovendringsforslag der en åpner for at kommunene i sine lokale politivedtekter kan ta inn aktive bestemmelser, slik at folk kan ferdes i byens gater og uterom uten å bli sjenert av organisert tigging og av prostituerte. Sammen med Fremskrittspartiet fremmer derfor Høyre altså forslag om et supplement til foreliggende lovendring om utvidet adgang gjennom lokale politivedtekter for Oslo og for andre kommuner som har behov for det, til å gi politiet hjemmel til å vise bort personer som driver med aggressiv tigging, salg og prostitusjon. Jeg vil sterkt appellere til justisministeren om å komme til Stortinget med en snarlig lovendring. For øvrig vil Høyre også støtte det forslaget som er varslet fra Kristelig Folkeparti. Det betyr i så fall at tiggerlovgivningen skal følges tett opp og om nødvendig korrigeres på et tidlig tidspunkt dersom dagens lovendring ikke fungerer etter hensikten. Realiteten er at problemomfanget har fått vokse seg stort, og vi må sette inn effektive mottiltak for å snu den negative utviklingen. Derfor må Stortinget lytte nøye til dem som virkelig har skoen på. Det er lokalpolitikerne og innbyggerne i Oslo – og på andre steder med lignende problemer, om enn kanskje ikke av samme kaliber som problemene i denne byen. Regjeringspartiene har ikke villet støtte det konkrete forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet om en utvidet hjemmel for bortvisning i lokale politivedtekter. Det er beklagelig, men det er ennå ikke for sent å snu – om man vil gi lokalpolitikerne og politiet enda bedre forutsetninger for å aksjonere når situasjonen tilsier det.