«Kirken den er et gammelt hus, står om enn tårnene faller,» heter det i en gammel salme. Det er nå heldigvis ikke slik at Kirkens eksistens står og faller med kirkebyggenes forfatning. Kirkens eksistens hviler på en annen og mer usynlig forankring. Likevel kommer vi ikke forbi at det også for Kirken til alle tider har vært viktig å ha gode og tjenlige lokaler. Det er derfor all grunn til å hilse en slik interpellasjon velkommen. Kirkeforfallet opprører svært mange, uansett hva slags forhold de til daglig har til Kirken. Folk er glad i kirken sin. Det er et hus som mange har sterke følelser knyttet til, både i glede og sorg. Det er her de er døpt, har døpt sine barn, har gått i kor, gudstjenester og barneforeninger, har giftet seg og fulgt sine kjære til graven. Kirkene våre har derfor en helt spesiell posisjon hos folk i det enkelte lokalsamfunn. I tillegg har våre kirker også en verdi som går langt utover det å være et gudshus. De fleste av dem representerer viktige kulturverdier for lokalsamfunnet og har kjære tradisjoner å vise til. Flertallet av de godt og vel 1 600 kirkene våre er med andre ord viktige kulturminner. Noen av dem er faktisk blant de aller viktigste. Det samme kan sies om kirkekunsten og interiøret i kirkene, som representerer store kunst- og kulturskatter. Kirkene og kirkekunsten er derfor en sentral kilde til forståelse av norsk kulturhistorie, norske håndverkstradisjoner, byggeskikk og stilhistorie. Det er sagt at istandsettings- og oppgraderingsbehovet er beregnet til minimum 8 milliarder kr – ta med det. Problemene i forhold til kirkebygningene har bygd seg opp over lang tid. Hovedårsaken er rett og slett at det ikke har vært et område som lokalt har vært prioritert godt nok. Vi kommer derfor ikke forbi igjen å understreke at vedlikehold av kirker først og fremst er kommunens eget ansvar. Slik er det. Kirkeøkonomien henger nøye sammen med kommuneøkonomien. En stram kirkeøkonomi med manglende midler til vedlikehold av kirkene har gjerne sammenheng med en stram kommuneøkonomi. Kommunenes økonomiske rammebetingelser er derfor en viktig side ved kirkebyggenes forvaltning og vedlikehold, slik tilfellet også er for andre kommunale bygg og eiendommer hvor vedlikeholdet er mangelfullt. Det har vært nevnt at det fra statens side har vært iverksatt flere sentrale tiltak som skal – som supplement til det kommunale ansvar – bidra til en mer effektiv bygningsforvaltning gjennom økt kunnskap og bedre dokumentasjon. Med dette vil en på sikt også kunne oppnå betydelige innsparinger i driftsutgiftene til kirkebygg og fokusere sterkt på vedlikehold. Eksempler på dette er kirkebyggdatabasen, en felles forsikringsordning for kirkene og et sentralt energiøkonomiseringsprosjekt. Det er viktig at tiltakene overfor kirkebyggene videreføres og videreutvikles. Selv om, som jeg har sagt, primæransvaret for kirkebyggene påhviler kommunene, er det behov for et krafttak fra statens side for å rette opp i situasjonen utover dette. Det tror jeg alle erkjenner i dag. Rentekompensasjonsordningen for kirkebygg har allerede vært nevnt som en viktig stimulans for økt vedlikehold av kirkebyggene. Kristelig Folkeparti mener at denne også bør utvides. Representanten Reikvam gjorde et nummer av at det ikke står noe særlig i stortingsmeldingen om kirkeøkonomien, om satsing på kirkebyggene. Nå er ikke det helt korrekt – det står faktisk en del om det. Jeg er den første til å innrømme at det kanskje kunne ha vært gjort enda mer, men meldingen er skrevet for ett år siden, og det er viktig at vi nå ser hvor vi står, og forsøker å rette opp dette. Det var regjeringen Bondevik II som la fram kulturminnemeldingen, hvor det ble tatt til orde for et økt statlig medansvar når det gjelder vedlikehold og oppussing av kirkebygg i Norge, i tillegg til at man ønsker å styrke rentekompensasjonsordningen. Jeg mener også det er viktig å understreke at Regjeringen nå bør se nærmere på Statens kulturminnefond, som jo nettopp skal benyttes til å holde ved like kulturminner i dette landet. Jeg tror Kulturminnefondet har fått for liten oppmerksomhet. Det er for det første viktig at vi nå også ser på mulighetene for å styrke dette fondet og dernest også sikre at regelverket hjemler en mulighet for også å gi penger til kirkebygg. Jeg har lyst til å understreke det. Jeg ser at tiden går. – Jeg tror det er viktig at vi nå øker trykket på denne saken – det er vi i hvert fall interessert i fra Kristelig Folkepartis side – uten at det skal føre til at vi raserer Opplysningsvesenets fond i en situasjon hvor vi har en diskusjon om stat og kirke. Jeg tror det vil være veldig uheldig for den videre prosessen rundt stat–kirke-spørsmålet dersom vi nå skal ta fatt på dette på en feilaktig måte, ved å starte fra en helt feil vinkel i den debatten. La oss ikke gjøre det. La oss prøve å finne tjenlige midler til å ruste opp kirkene på annen måte.