Som medlem av næringskomiteen har jeg møtt et utall av bedriftsledere og ansatte som har som et av sine høyst prioriterte krav til oss politikere at vi må ordne opp med infrastrukturen, dvs. få til en skikkelig standardheving av veinettet, få til bedre standard på jernbanenettet og få bygd ut breibånd i alle deler av landet. Det er ingen grunn til å være overrasket over dette budskapet eller – skal vi si – kravet. I og med at jeg for ganske kort tid siden var ordfører i en distriktskommune, kjenner jeg meg alvorlig godt igjen her og har selv vært med og fremmet et slikt krav. Når Regjeringen nå fremmer et budsjettforslag som fyller rammene i Nasjonal transportplan, synes jeg det er svært positivt. Det er et samferdselspolitisk løft som ikke har skjedd tidligere. Og når det ikke er mer jubel over det, tror jeg det kanskje skyldes alvoret i situasjonen, og at man ikke fullt ut tror på at Stortinget virkelig vil ta dette krafttaket, før det materialiserer seg mer konkret. Utfordringene videre blir nå å begynne å ta igjen etterslepet fra og med neste år. Gode prosjekt ligger i kø. I løpet av de siste årene har det f.eks. i mitt heimfylke skjedd en gledelig samordning av prosjekter, og en har fått opp en felles prioritering. For denne regionen er det svært positivt, og jeg merket meg at det nå foregår et aktivt arbeid for å klargjøre planer for utbedring av rv. 714 fra Orkanger og ut til Hitra og Frøya. Næringslivet, innbyggerne, kommunene og fylkeskommunen er meget utålmodige. Her transporteres ca. halvparten av eksportverdiene fra Sør-Trøndelag på en helt ufattelig dårlig vei. Det er hele tiden utforkjøringer og ulykker som stopper trafikken. Bomveiselskap er etablert, og fylkeskommunen går tungt inn sammen med kommunene. Også de kommunene i regionen som ikke er direkte berørt, arbeider aktivt for å få realisert dette prosjektet snarest mulig. Et tilsvarende prosjekt er etablert på Fosen. Når selskapene er etablert og de kommer til Stortinget, må de få positiv behandling.