I denne saken er det enighet om målet: et arbeidsmarked med plass til alle. Det er alvorlig at arbeidsledigheten blant personer med innvandrerbakgrunn i Norge fortsatt er mer enn tre ganger så høy som i befolkningen for øvrig. Det er alvorlig at dette har vært stabilt over lang tid. Ser vi på enkelte ikke-vestlige innvandrergrupper, er forskjellen enda større. Det viser at tiltak er nødvendig for å skape lik mulighet til arbeid. En MMI-undersøkelse viser at åtte av ti bedriftsledere ikke har et mål om mangfold gjennom å ansette folk med annen etnisk bakgrunn. Det betyr at Regjeringen må ha en aktiv politikk for å fremme ikke bare arbeid, men også inkludering i arbeidslivet. Kristelig Folkeparti er positiv til Regjeringens Handlingsplan for integrering og inkludering av innvandrerbefolkningen, som bl.a. har til hensikt å gi mennesker med innvandringsbakgrunn mulighet til deltakelse i arbeidslivet. Kristelig Folkeparti støtter de tiltak som er skissert i handlingsplanen, og mange av dem er en oppfølging eller en videreføring av tiltak som ble satt i gang under Bondevik II-regjeringen. På enkelte områder vil Kristelig Folkeparti gå enda lenger enn Regjeringen. Vi må starte med å stille spørsmålet: Hvorfor er arbeidsledigheten mye høyere blant innvandrere? Det er mange svar. For det første handler det om språkopplæring og kompetanse. Det som blir utfordrende og spennende i tiden framover, er om vi får til en overgang fra introduksjonsordningen til det ordinære utdanningssystemet i Norge for dem som har behov for det. Videre handler det om motivasjon hos den enkelte innvandrer. Og sist, men kanskje mest, handler dette om at innvandrere diskrimineres. De får ikke tilgang på arbeid på lik linje med nordmenn med samme kvalifikasjoner. Når det gjelder dette, mener Kristelig Folkeparti at vi bør ha en langt mer offensiv politikk overfor arbeidsgivere både i offentlig og i privat sektor. Vi vil utvide ordningen med lønnstilskudd. Gjennom lønnstilskudd får personer med minoritetsbakgrunn og andre som strever med å komme inn på arbeidsmarkedet, mulighet for arbeidstrening og referanser fra ledere og kolleger. Et annet offensivt grep er å lovfeste en såkalt aktivitetsplikt i diskrimineringsloven. Likestillingsloven oppstiller krav om at bedriftene skal arbeide for likestilling. Virksomheter som i lov er pålagt å utarbeide årsberetning, skal i årsberetningen redegjøre for den faktiske tilstanden når det gjelder likestilling i virksomheten. Det skal dessuten redegjøres for tiltak som planlegges iverksatt for å fremme likestilling, og for å forhindre forskjellsbehandling i strid med likestillingsloven. Kristelig Folkeparti mener at en tilsvarende aktivitetsplikt bør inntas i diskrimineringsloven. Det vil etter vår mening bidra til at bedriftene blir nødt til å forholde seg aktivt til i hvor stor grad personer med minoritetsbakgrunn er ansatt i deres bedrift, de må utvikle planer og målsettinger for ansettelsespolitikken for å forhindre diskriminering og fremme likestilling. Kristelig Folkeparti har tidligere foreslått at en inkludering av innvandrere i arbeidslivet skulle ha vært et nytt delmål i IA-avtalen. Slik ble det dessverre ikke. Vi vet at veien til deltakelse og inkludering går gjennom arbeid og språkkunnskaper. Nettopp derfor er det viktig også å mobilisere arbeidslivets parter. Jeg håper derfor at den sterke fokuseringen på redusert sykefravær ikke fortrenger fokuseringen på inkludering i arbeidslivet. Jeg hørte for noen dager siden om et prosjekt i et av våre naboland. Det gikk ut på at de som søkte stillinger, leverte søknad og CV uten navn, alder og kjønn – dette for at flere kvinner, flere eldre og flere innvandrere skulle ha en sjanse til å bli tilsatt. Kanskje skulle det også her i Norge vært gjennomført et slikt prosjekt? Til slutt: Jeg tror det er rett at skepsisen mot det fremmede bare kan overvinnes gjennom praktiske, positive erfaringer. Det er der vi er nå. La personer med minoritetsbakgrunn få denne erfaringen og vise hvilken stor ressurs de er for landet vårt.