Forsvaret var gjenstand for betydelig oppmerksomhet i kontroll- og konstitusjonskomiteen i forrige stortingsperiode. Den saken vi nå behandler, er en ny bekreftelse på at det har vært nødvendig. Denne rapporten avdekker mangler i styringsrutiner og ledelse gjennom mange år. Riksrevisjonens rapport Dokument nr. 3:16 for 2004–2005 gjelder avvik i materiellinvesteringsprosjekter med hensyn til leveringstid, kostnader og kvalitet. Av de 19 prosjektene som er undersøkt, er leveringen i hele 15 av prosjektene forsinket med minst ett år. I sju av disse 15 er forsinkelsen på fire år eller mer. Ett av prosjektene, «Pansrede brukte spesialkjøretøy», skulle vært sluttført i 1998. Ved årsskiftet 2004/2005 var bare 200 av 500 kjøretøy levert. Etter de justerte planene skal resten bli levert i 2007. Det innebærer en forsinkelse på åtte år. Hele ni av de 19 prosjektene er fortsatt ikke fullført, og det er bare to av disse som hadde leveringsår 2004 – alle de andre skulle vært levert for fem til seks år siden. Like alvorlig som forsinkelsene er kostnadsoverskridelsene. I åtte av de 19 prosjektene har kostnadene økt i forhold til den opprinnelige planen, og i fire av disse er kostnadsoverskridelsene på 50 pst. eller mer. Hadde avvikene enda stanset med dette. Men i tillegg viser undersøkelsen at materiellet oppfyller de kvalitetskrav som er satt, i bare seks av de ti prosjektene hvor det er har vært mulig å vurdere kvaliteten. Det groveste tilfellet i så måte må sies å være anskaffelsen av luftvarslingsradar til kystvaktfartøyene. Radaren skulle øke sikkerheten ved helikopteroperasjoner i mørke og i dårlig vær. Det gjorde radaren ikke. Etter at den var innkjøpt, viste det seg at den slett ikke fungerte tilfredsstillende under slike forhold. Så erkjenner også Sjøforsvarets forsyningskommando, som anbefalte den valgte radartypen, at organisasjonen manglet oversikt over de flyoperative og sikkerhetsmessige behovene som helikopteroperasjoner til sjøs krever. Riksrevisjonens undersøkelse gir dessverre ikke svar på det mysterium det må sies å være at Sjøforsvarets forsyningskommando ikke skaffet seg den nødvendige oversikt over kravene før den valgte radartype. I innstillingen understreker komiteen forsvarsledelsens ansvar for at prosjektorganisasjonen har den kunnskap og kompetanse som er nødvendig for å foreta de innkjøp den er satt til å foreta. Det som er skjedd i dette tilfellet, og i flere av de andre prosjektene som er undersøkt, er i realiteten en ledersvikt av ganske alvorlig karakter – og det i en organisasjon som til de grader er ledelsesorientert og hierarkisk, som Forsvaret er og må være. Forsvarsdepartementet sier i sin kommentar til undersøkelsen at de til dels omfattende avvikene kan forklares med svakheter i styringsprosessen, både på overordnet nivå og i prosjektorganisasjonen. Det påpekes også fra departementets side at noen av avvikene, både i kostnader og leveringstid, skyldes at det er foretatt endringer i prosjektene underveis. Det er sikkert riktig, og i noen tilfeller er det sikkert også nødvendig, bl.a. ut fra teknologisk utvikling o.l., men da er det også viktig at slike endringer dokumenteres og begrunnes gjennom prosjektets gang, slik også departementet sier seg enig i. Da må vi forvente at dette innføres som rutine heretter. Når vi har forsinkelser på opptil åtte år, må det også sies at hvis årsaken til så store forsinkelser skulle være endringer i bestillingene underveis, reiser det spørsmål om kvaliteten på investeringsbeslutningen i første runde, om den har vært god nok. Når det er behov for så omfattende endringer underveis at innkjøpene forsinkes med flere år og fordyres med inntil 50 pst., må i hvert fall endringene og grunnlaget for endringsbeslutningene dokumenteres grundig. Komiteen har merket seg at Forsvarets felles prosjektstyringssystem, PRINSIX, skal gi en enhetlig og effektiv styring av investeringene, bl.a. gjennom klargjøring av ansvarsforholdene. Systemet ble introdusert på midten av 1990-tallet, og burde altså ha bidratt til at man unngikk de store avvikene som denne undersøkelsen har avdekket. Det er derfor grunn til å være bekymret for om de forbedringer dette systemet skal gi, er tilstrekkelige. Nå skal det legges til at det nye systemet, PRINSIX, først ble operativt fullt ut fra oktober 2005. Det gjenstår altså å se om det oppfyller forventningene, slik også komiteen peker på i innstillingen. Formuleringen «det gjenstår å se» uttrykker altså en viss skepsis. Det har åpenbart tatt lang tid å utvikle dette systemet, og i mellomtiden er det gjort mange og grove feil i forbindelse med omfattende og viktige materiellinvesteringer, som har betydd både forsinkelser og kostnadsoverskridelser. La meg understreke det komiteen sier til slutt i sin innstilling. Vi forutsetter at forbedring av prosedyrer for investering i forsvarsmateriell vil være et viktig tema i den saken Stortinget har bedt Regjeringen legge fram, og som skal synliggjøre hvordan styringen med Forsvarets økonomi skal gjenvinnes. Jeg er sikker på at både forsvarsministeren og forsvarssjefen merker seg alvoret i dette, også med bakgrunn i den revisjonsrapporten vi nå behandler.