Det er en slags ringen er sluttet-situasjon. Representanten Alvheim, representanten Gløtvold og jeg – og, så vidt jeg husker, også representanten Signe Øye, som har beæret oss med sitt nærvær nå mot slutten av debatten – var med da vi innledet arbeidet i sosialkomiteen i perioden 1993–1997 med denne eldreplanen. Representanten Høie nevnte at det hadde vært bred enighet. Det er riktig, det var bred enighet om målsetting og en del ambisjoner. Men det er også riktig, det representanten Alvheim sier, det var uenighet i komiteen og i innstillingen om dimensjonering og forholdstall, ikke minst mellom omsorgsboliger og sykehjemsplasser. Og det kan ikke stikkes under stol at representanten Alvheim var en sterk talsmann for et høyere sykehjemsantall og hadde mange påpekninger innledningsvis den gangen. Så vidt jeg husker, var det Hill-Marta Solberg som var sosialminister den gangen. En del av de anførslene representanten Alvheim hadde, har jo ettertiden vist at han hadde rett i, for det er foretatt justeringer i ettertid. Men så er det også rett, det representanten Høie sa, at det i Riksrevisjonens gjennomgang av gjennomføringen av eldreplanen ble anført nokså spesielt at dette var en av de store reformene som hadde hatt størst grad av måloppnåelse i forhold til sitt utgangspunkt og de korrigeringene som var gjort underveis. Jeg møtte på høring i kontrollkomiteen nettopp om gjennomføringen av den planen, og, som de fleste i denne salen vet, lar jo kontrollkomiteen vanligvis ikke anledningen gå fra seg til å påpeke svakheter i embetsførselen til statsråder ved gjennomføring av hva det måtte være. Men det var en bred enighet om at også det var gjort på en god måte. Så tror jeg også det er riktig å legge seg på minne det som har vært oppe i debatten, og som ikke minst representanten Alvheim har vært inne på, nemlig fremtidige utfordringer. For det er ingen tvil om at når vi ser på demografisk utvikling, når vi ikke minst ser på det forhold at stadig flere av de eldre blir vesentlig eldre, når vi ser på den medisinske utviklingen og det at folk skrives ut tidligere fra sykehus, gir det noen nye utfordringer i sykehjemsdimensjonering i kommunesektoren. Jeg føler meg ganske sikker på at når vi kommer 15–20 år frem i tid, har vi også et eller annet som er midt imellom første- og annenlinjetjenesten, ikke minst i forhold til de eldre. Avslutningsvis vil jeg bare takke interpellanten for debatten, for initiativet og for at vi med dette kanskje har en ringen er sluttet-situasjon.