Komiteen slutter seg enstemmig til alle forslagene til endringer i ekteskapsloven som Regjeringen har fremmet. Fremskrittspartiet har i tillegg fremmet en rekke mindretallsforslag, som jeg forutsetter at de selv vil redegjøre for. Forslagene til endringer i ekteskapsloven må ses i sammenheng med et langvarig arbeid for å bekjempe tvangsekteskap. Forslagene som fremmes, er på mange måter en understreking av viktigheten av at alle lover, også ekteskapsloven, må omfatte alle landets borgere. Komiteen viser til at det er vanlig at man i Norge selv velger ektefelle, og at ekteskap i hovedsak skjer på bakgrunn av et kjærlighetsforhold. Men i store deler av verden er arrangerte ekteskap alminnelig. Et flertall i komiteen, alle unntatt Fremskrittspartiet, viser til at dette må godtas i Norge så lenge det skjer innenfor norsk lovverk og internasjonale konvensjoner. Tvangsekteskap er imidlertid ikke tillatt etter vår lovgivning og kan derfor ikke aksepteres. Komiteen understreker derfor at ekteskap ikke kan tillates eller godkjennes der det er anvendt fysisk eller psykisk tvang for å få den ene part eller begge parter til å inngå ekteskap. Tvangsekteskap er et klart brudd på menneskerettighetene, og det norske samfunn har derfor både en rett og en plikt til å beskytte unge mennesker mot tvangsekteskap – det være seg mann eller kvinne, gutt eller jente. På denne bakgrunn slutter komiteen seg til departementets forslag om at et ekteskap som er inngått i utlandet, der en part eller begge parter er under 18 år, ikke skal være gyldig dersom minst en av partene er norsk statsborger eller fast bosatt i Norge. Videre settes det en absolutt grense på 16 år for når fylkesmannen kan innvilge dispensasjon. Dette er en stadfestelse av den aldersgrense norsk lov legger til grunn for godkjenning av ekteskapsinngåelse. Komiteen slutter seg også til departementets forslag om at ekteskap inngått ved stedfortreder ikke skal bli anerkjent i Norge dersom en av partene er norsk statsborger eller fast bosatt i Norge. Komiteen viser til at etter norsk rett kan man kun være gift med én person av gangen. Komiteen slutter seg til at dette prinsippet stadfestes i ekteskapsloven, som presiserer at ekteskap som inngås i utlandet, der en part eller begge parter allerede er gift, ikke skal anerkjennes i Norge dersom en av partene er norsk statsborger eller fast bosatt i Norge. Komiteen slutter seg også til lovforslaget som gjør det lettere å få oppløst et ekteskap inngått ved tvang, bl.a. ved å utvide adgangen i ekteskapsloven § 23 til å få direkte skilsmisse ved dom til å gjelde tvangsekteskap generelt, også der andre enn ektefellen har utøvd tvangen. Med disse endringene i ekteskapsloven understrekes det noe som vel skulle være selvfølgelig, at for at ekteskap som er inngått der minst en av partene er norsk statsborger eller fast bosatt i Norge, skal kunne godkjennes av norske myndigheter, må det være i overensstemmelse med norsk ekteskapslovgivning. Vi løser ikke problemene med tvangsekteskap gjennom det vi vedtar i dag. Men denne innskjerpingen av lovverket vil kunne være et viktig virkemiddel i denne sammenheng. Og framfor alt understrekes viktige verdier som vi mener bør ligge til grunn for ekteskapsinngåelse.