Representanten Magnhild Meltveit Kleppa gjorde en liten visitt til Kristelig Folkeparti helt på slutten av sitt innlegg. Før jeg går inn på det, vil jeg bare understreke at Kristelig Folkeparti også stiller seg helt og holdent bak de merknader som ligger i innstillingen, og som alle har sluttet opp om, og jeg viser til de ulike saksordføreres innlegg så langt. Spørsmålet om støtte til gjenoppbyggingen i Nord-Israel ble tatt opp i finanskomiteen i forbindelse med finansinnstillingen. Bakgrunnen var Kristelig Folkepartis alternative budsjett, som hadde et forslag om dette. Det var derfor naturlig at det ble lagt inn en henvisning til det også i denne innstillingen så vel som i innstillingen til budsjettet for Utenriksdepartementet. Krigshandlingene mellom Israel og Libanon førte som kjent til store ødeleggelser i Libanon, og Norge bidrar jo med betydelige beløp til gjenoppbyggingen der. Raketter mot Israel har også ført til materielle ødeleggelser i Israel, særlig i nord. Kristelig Folkeparti har ønsket at Norge skulle vise solidaritet med befolkningen i Israel på denne måten, og vise det gjennom en symbolsk handling. Det er bakgrunnen for vårt forslag i finansinnstillingen om å redusere bevilgningen til Stortinget med 5 mill. kr. 5 mill. kr er ikke så mye penger i gjenoppbyggingssammenheng. Det er mer for et symbolsk beløp å regne. Ved å la pengene gå fra Stortingets bevilgning ville det bli en solidaritetshandling direkte fra Stortinget. Vi synes det kunne ha vært fint å vise det på denne måten. Vi har regnet litt på det – totalbevilgningen til Stortinget er på godt og vel 800 mill. kr, og det vil utgjøre omtrent 0,6 pst. av dette. Jeg er kjent med at Fremskrittspartiet har fremmet et lignende forslag i merknadene i budsjettinnstillingen fra utenrikskomiteen, men de ønsker å ta pengene fra bistanden til de fattige land. Vi valgte å gjøre det på denne måten. Vi har jo ved mange anledninger vært med og bevilget penger til gode formål, og ofte har man også kuttet på områder, ikke minst innenfor offentlig forvaltning, der det har smertet, uten at det har vært gjort så nøye rede for hvor det skulle tas. Det svir alltid når en er utsatt for reduksjoner i bevilgninger, enten det er her eller der. Det vet vi. Denne gang syntes vi det var riktig at det var vi selv som skulle svi litt, kanskje. Jeg tror ikke det er betydelige smerter det dreier seg om i denne sammenheng. Jeg tror dette ville vært forholdsvis lett å håndtere for Stortinget. Jeg vil bare antyde at det går jo an å utsette en del av de oppussingene og bygningsmessige rehabiliteringene som har vært planlagt. Hvis man ønsker å vise solidaritet, tror jeg at man må ha råd til også av og til å la det ramme en selv.