Det er vel ikke helt underordnet om landet har en statsminister som kan ha god samvittighet i forhold til hva han sa og gav inntrykk av i valgkampen, og hva han faktisk gjør i posisjon. Det synes i hvert fall jeg for min del er ganske avgjørende. Nå skjønner jeg at statsminister Stoltenberg forsikrer oss om at han er enig med opposisjonsleder Stoltenberg, og at han ikke tar opposisjonens kritikk ad notam i forhold til at han gav et inntrykk i valgkampen som ikke innfris nå. Men det er jo andre enn opposisjonen som mener dette. Arne Strand skrev i Dagsavisen på søndag: «Årdal-saken dreier seg om et bygdesamfunns kamp for å overleve og om Aps industripolitiske sjel. Saken dreier seg også om den rødgrønne regjeringens troverdighet. Jeg har aldri opplevd at en regjering har løpt fra valgløftene slik denne regjeringen er i ferd med. Det nærmeste må være president Bush den eldre som gikk til valg på slagordet «Read my lips; no more taxes». Han økte skattene – og tapte neste valg.» Opplever statsministeren det slik at han har et problem overfor opinionen og overfor sentrale kommentatorer, som faktisk er sympatiserende med denne regjeringen?