I den siste debatten før jul er det fristende å forsøke å fremstå som julenisse, men jeg skal la det være. Jeg slutter meg til noen av de betraktningene som komiteens leder kom med, nemlig at nysalderingen ikke er en ny budsjettbehandling, men at det er et dokument som gir interessante opplysninger om utviklingen gjennom året. Jeg merker meg for øvrig at representanten Leirstein nærmest ser det som et problem at man bruker mindre penger enn det som ligger til grunn for den såkalte handlingsregelen. Jeg mener at det burde glede et samlet storting. Det skaper større trygghet for pensjon for fremtidige pensjonister. Det er fortsatt et stort gap mellom de pensjonsforpliktelsene som staten har, og Pensjonsfondet. Så det at man i år har brukt noe mindre enn det som var lagt til grunn, mener jeg burde glede et samlet storting og ikke bli fremstilt som et problem. Jeg merker meg ellers at det i nysalderingen fremkommer at skatteinntektene fra fastlandet har økt med over 12 milliarder kr siste år – utover det som var lagt til grunn – og at komiteens leder tilskriver det veksten i norsk økonomi. Det er jeg enig i. Spørsmålet er imidlertid: Hva er det som skaper den økonomiske veksten? Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har i innstillingen pekt på at den veksten vi nå ser, også kan tilskrives den økonomiske politikken som er ført. Det er ikke slik at den økonomiske veksten kommer fra oven eller skyller innover oss. Selvsagt spiller de økonomiske konjunkturene en viktig rolle, men en ansvarlig økonomisk politikk, og også vekststimulerende skattelettelser, har bidratt til etablering av flere bedrifter, flere og trygge arbeidsplasser og vekst i skatteinntektene. Dermed mener jeg at dette dokumentet fremstår som en god bekreftelse på at den nåværende regjering tok feil da man i valgkampen i fjor hevdet at valget stod mellom skattelettelser og fellesskap. Snarere tvert imot – vi har nå sett at lavere skatt har bidratt til mer penger til fellesskapet, og dermed har vi fått større mulighet til å bidra til å trygge velferden. Etter at vi hadde debatten om statsbudsjettet for neste år, har det kommet en rekke rapporter som viser at varsellampene i norsk økonomi blinker. Jeg vil derfor avslutningsvis peke på at vi nå står overfor et år hvor faren for overoppheting i norsk økonomi er betydelig, med de konsekvenser det vil kunne få for bl.a. rentenivået, og også for veksten i norsk økonomi på litt sikt. Fra Høyres side vil jeg varsle at det er på tide å stramme noe inn når det gjelder finanspolitikken, at det er behov for å stimulere til mer sparing, og at det er behov for flere tiltak for å øke tilbudet av arbeidskraft. Vi mener at det er galt å overlate for mye av konjunkturstyringen til pengepolitikken. Vi mener at også finanspolitikken skal spille en viktig rolle i den sammenheng, og at vi kan legge til rette for å fjerne en del av de flaskehalsene vi har i norsk økonomi.