Ved Stortingets behandling av St.meld. nr. 30 for 2003-2004, Kultur for læring, gjorde Stortinget det klart at det ventet en innføring av et obligatorisk 2. fremmedspråk. Det var et overveldende flertall i Stortinget som mente at dette var en viktig premiss for innføringen av Kunnskapsløftet. I tråd med dette er de nye lærerplanene for grunnopplæringen utformet slik at språkfagene drar nytte av hverandre. Etter valget i fjor høst varslet Stoltenberg-regjeringen at den likevel ikke ville innføre obligatorisk fremmedspråk, til tross for Stortingets uttalelse i merknadsform i Innst. S. nr. 268 for 2003-2004. På en måte kan man si at de nye lærerplanene ble utdatert allerede før de ble iverksatt. Stortinget fikk deretter det forslaget som gjør at vi er her i dag, fra Erna Solberg, Ine Marie Eriksen og Gunnar Gundersen. Som det framgår av innstillingen, ønsker flertallet ikke å innføre 2. fremmedspråk som obligatorisk fag, men vil heller innføre en ny ordning hvor elevene kan velge mellom 2. fremmedspråk eller fordypning i norsk, engelsk eller samisk. Karakterer skal gis, og det skal telle ved opptak til videre studier. Komiteen har avholdt høring i saken, og det er i høringen kommet fram flere interessante argumenter både for og imot forslaget. Det er imidlertid et klart skille mellom de faglige høringsuttalelsene på den ene siden og uttalelsene fra berørte organisasjoner på den andre. Norsk Elevorganisasjon protesterer mot flere obligatoriske fag nærmest som prinsipp, og Skolenes Landsforbund mener at forslaget vil føre til flere tapere i den norske skolen. Imidlertid har verken Norsk Elevorganisasjon eller Skolenes Landsforbund noen faglige eller dokumenterbare data som støtter opp om disse meningene. Utdanningsforbundet, som er den organisasjonen som representerer desidert flest lærere, har inntatt en betydelig mer aktiv holdning til spørsmålet, og anbefaler veldig sterkt innføring av 2. fremmedspråk som obligatorisk. Vanligvis lytter både Arbeiderpartiet og SV til fagforeningene, men ikke i dette tilfellet. Et av argumentene til Norsk Elevorganisasjon, Skolenes Landsforbund og regjeringspartiene er at en vil skape flere skoletapere dersom 2. fremmedspråk gjøres obligatorisk. Da skulle en tro at det forelå noen form for empirisk data for å understøtte dette flertallets syn, men ifølge forskerne finnes det ikke. Forskerne hevder nemlig at det ikke finnes noe forskning som underbygger påstanden om at 2. fremmedspråk vil være for krevende for teorisvake elever. Tvert imot var forskerne i den åpne høringen helt entydige på at det ville være en fordel også for de teorisvake elevene om 2. fremmedspråk ble gjort obligatorisk. Forskningsleder ved Telemarksforskning på Notodden, Heike Spitz, sier at obligatorisk 2. fremmedspråk vil heve elevenes kompetanse også i 1. fremmedspråk, som er engelsk. Hun sier videre at teorisvake elever, som alle andre elever, vil profitere på obligatorisk fremmedspråk. Hennes konklusjon er entydig: Det finnes ingen faglige argumenter for ikke å gjøre 2. fremmedspråk obligatorisk for alle elever i grunnskolen. Johanne Ostad fra Fremmedspråksenteret viser til forskning som konkluderer med at teorisvake elever generelt er flinke til å lære språk. Forskning på personer med psykisk utviklingshemning viser bl.a. at disse lett tilegner seg språkkompetanse, til tross for store læringsvansker i andre fag. Ostad viser også til at språkfag styrker elevene i deres generelle skolearbeid, og viser til en studie i Canada hvor elever som har 2. fremmedspråk, også er sterkere i matematikk. Det har vært vanskelig å motivere skolene til å satse på 2. fremmedspråk så lenge det ikke er obligatorisk. Det har ført til at det nesten ikke finnes etterutdanningstilbud for lærere i språkfag utover engelsk. Rita Gjørven ved Institutt for lærerutdanning og skoleutvikling ved Universitetet i Oslo kan fortelle at det virkelig skjøt fart i skolenes etterutdanningsopplegg og kvalitetsfokusering på 2. fremmedspråk etter at Stortinget sa at faget skulle bli obligatorisk. Etter regjeringsskiftet og avklaringen fra Regjeringen om at 2. fremmedspråk likevel forblir valgfritt, har entusiasmen forsvunnet, og man er tilbake i en situasjon hvor 2. fremmedspråk ikke blir prioritert. Den valgfrie ordningen Regjeringen nå legger opp til, vil med andre ord bidra til å hindre en ekstrasatsing på 2. fremmedspråk, til tross for at Regjeringen sier den ønsker det motsatte. Fagmiljøene er fortvilet over at en helt nødvendig fokusering på 2. fremmedspråk uteblir med Regjeringens modell. Da Kultur for læring ble behandlet i Stortinget, var det, som tidligere nevnt, et klart flertall som ønsket et obligatorisk 2. fremmedspråk. Arbeiderpartiet hevder å ha som vane at de forholder seg til forskningsdata og faglige argumenter i utformingen av sin politikk. I dette tilfellet kan Arbeiderpartiet velge å lytte til et tilnærmet samlet faglig miljø, eller de kan la det være. De velger nå, etter valget, å la det være. Dette var kanskje en av de sakene Arbeiderpartiet ikke fant verdig et lite sjøslag under forhandlingene på Soria Moria, til tross for rådet fra et samlet fagmiljø. Hvorfor velger de å slå av høreapparatene akkurat i denne saken? Det hadde vært annerledes om fagmiljøene var delt, slik at man fra et faglig ståsted kunne legitimere begge standpunktene. Men det er de altså ikke. Til gjengjeld er opposisjonen rørende samlet i dette spørsmålet. Opposisjonen har valgt å lytte til de faglige rådene vi har fått presentert, og de er lagt til grunn i politikkutformingen. Man skal vel ikke se helt bort fra at en om ca. fire år kan stå her og ha en liten omkamp om dette spørsmålet. Vi lever i et vakkert, men lite land. Vi har et særegent språk, og dersom Norge skal hevde seg i den internasjonale kunnskaps- og kompetansekonkurransen, er det nødvendig at vi kan kommunisere godt med mennesker fra andre land. Da nytter det lite å sette seg ned og vente at folk skal lære seg norsk. Det er vi som må tilpasse oss vår egen mulighet til å kommunisere med store deler av verden, noe Regjeringen er veldig opptatt av i nesten alle andre sammenhenger, bortsett fra når man diskuterer språkkompetanse i norsk skole. Samtidig ser vi en større flyt av tjenesteprodusenter fra utlandet til Norge. Det betyr at språkkompetanse faktisk kan bli helt avgjørende for i framtiden å kunne forholde seg til en rekke vanlige tjenesteprodusenter i Norge. Når obligatorisk 2. fremmedspråk er oppe til debatt, hører vi stadig fra regjeringsfraksjonen at de vil sikre elevenes valgfrihet. Det er med respekt å melde et litt spesielt argument fra regjeringsfraksjonen. Ikke bare er regjeringspartiene kjent for i enhver annen sammenheng å ville redusere valgfriheten til folk flest, også skoleelever. Men hvis valgfrihet er viktig, hvordan henger det sammen med den midlertidige friskoleloven som Stortinget har mottatt, som fratar elevene muligheten til å velge mellom skoler som ikke er offentlig eide? Og vi får jo en aldri så liten test på hvor viktig valgfrihet er for regjeringspartiene, når Fremskrittspartiets forslag om fritt skolevalg kommer til behandling. Da får vi se hvor dypt det sitter. Fremskrittspartiet er partiet som framfor noe er opptatt av valgfrihet. Imidlertid er det helt avgjørende at vi har et utdanningssystem som i innhold og resultat kan konkurrere internasjonalt. Når den tilgjengelige forskningen på området viser at det vil være en fordel for alle elever å innføre et obligatorisk 2. fremmedspråk, ja, så mener vi det er nødvendig å modernisere den tradisjonelle oppfatning knyttet til hvilke fag som skal være basisfag for norske elever. Vi har en skole som ligger dårlig an i internasjonal sammenheng. Vi har muligheten til å gjøre noe med det. Men etter vår oppfatning er Regjeringen ikke fremtidsrettet i dette spørsmålet i det hele tatt. De velger etter vår oppfatning å møte framtidens utfordringer med gårsdagens løsninger. Det er leit. Det er leit for de elevene som skal kjenne konsekvensene av denne politikken, og det er leit for Norge på sikt. På vegne av Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre tillater jeg meg å ta opp mindretallsforslaget i innstillingen.