Jeg spisset ørene da statsministeren snakket om store, nye sosiale reformer fra denne regjeringens side. Han nevnte pensjonsreformen, arbeids- og velferdsreformen og fattigdomssatsingen. Siden jeg i all beskjedenhet var medlem av den regjeringen som la fram alle disse reformene, synes jeg kanskje at statsministeren kunne koste på seg en viss raushet i forhold til sine forgjengere. Det er flott at Regjeringen viderefører disse reformene, men det er altså ikke nye sosiale reformer fra denne regjeringen. I den innstillingen som Stortinget behandler i dag, er det flyttet på fattige 700 000 kr. Vi er glad for at det er et forslag som Kristelig Folkeparti fremmet, som regjeringspartiene har gått inn for, en styrking av midlene til gatemagasinet =Oslo og tilsvarende. Men det er vel også uttrykk for hvilket handlingsrom regjeringspartienes stortingsgrupper har, og kanskje også et uttrykk for hvilket ambisjonsnivå statsministeren har når det gjelder å lytte til gode forslag fra opposisjonen. Det jeg spør om, er om statsministeren er fornøyd med dette ambisjonsnivået, om han har større ambisjoner for resten av stortingsperioden når det gjelder å samarbeide med opposisjonen i Stortinget.