Det er med stor glede jeg lytter til statsråden når han snakker om den kommende stortingsmeldingen om norsk språk. Den ser vi virkelig frem til. Nå er det slik at nesten i enhver språkdebatt og ved enhver anledning vi snakker om språk, handler det om nynorsk eller ikke nynorsk, eller nynorskens levevilkår på den ene eller andre måten. Statsråden har ydmykt signalisert at han vil lytte til råd fra opposisjonen – noe jeg nærmest rørt sa – og jeg gleder meg til at han også benytter anledningen til å komme med noen innspill til arbeidet som skal gjøres. Vi har i Norge også en rik riksmålstradisjon, som er bærer av viktige og helt sentrale deler av vår litteratur. Riksmålets og bokmålets levevilkår burde man også se litt nærmere på, ikke minst i forhold til store prosjekter på ordboksiden, som bl.a. Riksmålsforbundet står for, og som hittil har sett svært, svært lite til offentlige midler eller til offentlige støttetiltak. Jeg vil også si at i forbindelse med spørsmålet om norsk/engelsk må det være viktig å se på synergien som ligger i at vi tilhører et skandinavisk språkfellesskap. Det er jo riktig som representanten Lønning sier, at det som vi ofte beskriver som to norske språk, er to grener av det samme. Men det er også slik at de tre skandinaviske språkene i internasjonal forstand regnes som dialekter fra det samme språk. Skandinaviske språk snakkes av over 20 millioner – jeg tror ca. 22 millioner – mennesker. Det må være et viktig poeng å ta med seg i forhold til hvilken synergi vi kan ha mellom de skandinaviske land, og hvordan vi kan ivareta skandinavisk språk og kultur. Det må være en innfallsvinkel som vi burde legge vekt på, ikke minst også innen medialt samarbeid. Jeg synes det er synd at det aldri har blitt noe av de nordiske kanalene, at det faktum at vi har statlige «host broadcasters», eller – for å bruke et norsk uttrykk – allmennkringkastere, i alle de skandinaviske landene, ikke har gitt oss mulighet til et bedre samarbeid på f.eks. programsiden. Etter hvert som teknologien gjør det mulig å styrke flere kanaler, burde vi kunne få til et samarbeid på kanalsiden. Vi har en stor utfordring i det å finne en språkpolitikk som samler. Når det gjelder det skolepolitiske, som man har vært inne på ved flere anledninger her, skal jeg ikke gå inn i en debatt om det ved denne anledning, men jeg vil si at hvis vi kan finne frem til grep som gjør at man får en naturlighet både til det man opplever som sitt hovedspråk, og til det andre språket, enten det er bokmål eller nynorsk, må det virkelig være å ønske.