Etter forsøkshjemmelen i opplæringsloven § 1-4 kan departementet etter søknad fra kommunen gi tillatelse til at opplæringsloven eller tilhørende forskrifter blir fraveket i forbindelse med tidsavgrensede pedagogiske eller organisatoriske forsøk. Forsøkshjemmelen gjelder etter sin ordlyd i forhold til alle bestemmelsene i opplæringsloven og alle forskriftene gitt med hjemmel i loven. Departementet har lagt til grunn at det må settes opp noen grenser for hva som er akseptabelt når det gjelder forsøk som berører enkeltindividers rettigheter og plikter. I praksis er det blitt lagt til grunn at det ikke kan gjøres inngrep i den grunnleggende plikten og retten til gratis grunnskoleopplæring eller retten til spesialundervisning. I visse tilfeller har man likevel funnet det akseptabelt med forsøk, men da under forutsetning av at det foreligger samtykke fra den enkelte elev/foresatte som inngår i forsøket. Dette gjelder f.eks. forsøk der det fritas fra kravet om karakterer på ungdomstrinnet. Man har generelt også stilt krav om at det foreligger bred enighet om forsøket lokalt før det innvilges. For at forsøk skal kunne innvilges, kreves det også at det må dreie seg om reelle forsøk. Hensikten må være å finne ut om man kan finne fram til en bedre ordning, og at erfaringene kan gi grunnlag for å vurdere endringer i regelverket. Det er således ikke tilstrekkelig at man lokalt ikke synes at regelverket er hensiktsmessig. Innvilgede forsøk må evalueres. Jeg finner det ikke riktig å foregripe behandlingen av en eventuell forsøkssøknad fra Stortingets talerstol. Skulle kommunen sende en slik søknad, er fylkesmannen i første omgang rette adressat for søknaden, da hjemmelen for å innvilge forsøk er delegert til dette embetet.