Det er flere innlegg som har dreid seg om preimplantasjonsdiagnostikk, hvor en konkluderer med at det å åpne for dette vil innebære at en går mot et sorteringssamfunn. Jeg skulle ønske vi kunne være litt mer edruelige når vi diskuterer dette. Jeg har lyst til å minne om at vi før revisjonen av loven hadde en paragraf i bioteknologiloven som nettopp åpnet for preimplantasjonsdiagnostikk i forbindelse med alvorlige arvelige sykdommer. Det var den paragrafen, som hadde klare inngangsvilkår for å få preimplantasjonsdiagnostikk, som Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet gikk inn for å opprettholde. Det var en lovgivning som hadde vært der i flere år, og som kom til mens Gro Harlem Brundtland var statsminister. Det var en lovgivning som ble praktisert, og hvis en skulle ta de innleggene som har berørt dette, på alvor, skulle det tilsi at vi i den perioden var inne i et sorteringssamfunn. Men det var jo ikke slik det fungerte. Den gav hjelp til dem som hadde behov for den type hjelp. Og det er det som ble fratatt ved lovendringen. Jeg synes at vi også skal være litt edruelige og ta innover oss den kunnskapen vi etter hvert nå får, hvor forskning og undersøkelser viser at man er meget tilbakeholden med hensyn til å ta abort på grunnlag av funksjonshemninger. Jeg tror at det har sammenheng med at vi etter hvert har fått et mye åpnere samfunn, et samfunn som tilrettelegger også for folk som er annerledes. Det er det – et samfunn som tilrettelegger – som kan hindre at vi får et sorteringssamfunn. Den politikken er det mye å hente i, for vi ser daglig eksempler på hvordan funksjonshemmede diskrimineres. Det er den andre siden av sorteringssamfunnet.