Det er ikke så mye å legge til på dette stadiet av debatten, bare et par bemerkninger knyttet til internasjonale operasjoner, for å understreke at jeg ikke er uenig med statsråden i at det er de påregnelige utgiftene som skal inn i budsjettet. Jeg er enig i at noe såpass upåregnelig som hvorvidt det blir noe av operasjonen i Darfur, ikke kan foregripes i budsjettet. Vi får inderlig håpe at det vil være mulig for FN å få tilgang til Darfur, men det er vel ikke all verdens grunn til å være optimistisk. Når det imidlertid gjelder operasjonen i Libanon, som jo var klarert før Regjeringens siste budsjettkonferanse, så mener jeg definitivt at den var påregnelig. Om den ikke var påregnelig til selve budsjettkonferansen, så var den i hvert fall påregnelig i det øyeblikk budsjettet ble fremlagt, og det betyr at man i så fall burde ha fremmet et tilleggsnr. så snart som mulig, fordi ethvert budsjett skal være realistisk. Når man allikevel ikke valgte å gjøre det, så henger det så langt jeg kan bedømme det, sammen med at Regjeringen rett og slett ikke greide å saldere budsjettet sitt – derav hele operasjonen om sykelønnsordningen. Men dette var altså et av flere uttrykk for at Regjeringen ikke hadde spesielt godt grep om budsjettet på slutten av prosessen. Så et annet aspekt som dreier seg om Afghanistan. Det har jo ikke vært noen viktig del av denne debatten, og det skyldes at vi nettopp har hatt en debatt om Afghanistan. Det betyr ikke at ikke store deler av Stortinget er svært opptatt av at Norge må ta sin del av byrden. Det må være rimelig klart ut fra det vi har hørt i det siste, at noen av de landene som sitter utsatt til, f.eks. Canada, nok ville ha ønsket at også flere ville ha vært med. Jeg synes ikke det er noe godt argument at man er engasjert nord i Afghanistan. Det er veldig bra at man er det, men det skulle ikke være til fortrengsel for å engasjere seg i syd hvis man har kapasiteter, og det har vi. Jeg synes heller ikke det er noe argument at man går inn på Kabul flyplass, eller har stilt opp for reaksjonsstyrken. Også det er meget bra, men det kan allikevel ikke være til fortrengsel for å stille opp. Nå skjønner jeg det slik på Regjeringen at den vil overveie å komme tilbake i neste runde, og i tillit til det har det ikke vært grunnlag for å gjøre mer ut av det nå. Det må imidlertid sies om NATOs engasjement i Afghanistan at det faktum at vi nå har det sivile mer i fokus, selvfølgelig ikke er noe argument mot NATOs operasjon. Ja, det var jo faktisk slik man begynte. Det var jo med de store giverlandskonferansene umiddelbart etter de militære operasjonene at vi alle hadde håp om og tro på at det var det vi kunne ha i fokus. Hvem man skal rette kritikken mot for at man har sviktet på det sivile område og ikke vært på høyden, kan sikkert være gjenstand for en debatt. Skal det være FN eller EU eller Verdensbanken eller de afghanske myndigheter? Det er en annen side av saken. Den eneste man i hvert fall ikke kan øve kritikk mot, det er jo NATO, som gjør sin del av jobben. Og når noen hevder at man på dette punktet ser at militære midler alene ikke løser problemet, så må man kunne svare at det er det jo heller ingen som har hevdet. Poenget er at disse tingene skal gå i hop, og den sivile delen burde vært gjort bedre hele tiden. Så avslutningsvis om investeringer. Jeg legger stor vekt på at Regjeringen i proposisjonen sier at deler av det som skulle vært investert innenfor denne fireårsperioden, blir skjøvet ut av denne perioden. Det er tilstrekkelig grunn for meg til å tenne varsellampene, for det er viktig at vi holder tempoet når det gjelder investeringer.