Jeg vil takke statsråden for hans gjennomgang og for statusrapporten han gav her om hva som er gjort så langt i Norge når det gjelder Ménières sykdom – også hva sykdommen egentlig er. Men det sykdommen er, det er den. Det viktigste nå er å sette fokus på hvordan man kan bedre livskvaliteten for alle dem som er rammet. Jeg vil også takke spesielt for den bestilling som statsråden har gitt for å se på et standardisert behandlingsopplegg. Det er et skritt i riktig retning. Jeg har lyst til bare å kommentere noen få ting som statsråden sa. Det er mange sykdommer man ikke vet årsaken til – Ménières sykdom er altså en av dem. Jeg vil be statsråden innstendig om følgende: Gi beskjed til Helse Vest om å spre den kunnskapen og de pasientrettede tiltakene de har! Gi den beskjeden! Det vil være viktig for denne pasientgruppen. Jeg vil be statsråden om å godkjenne preparatet Betaserc. Jeg er et eksempel på at det virker. Det er over 50 pst. av dem som får prøve dette preparatet, det virker for. Hvorfor skal de ikke da få den muligheten på en enklere måte? Statsråden sa også at man ikke kunne forvente at legene skulle vite. Jo, jeg forventer at norske leger skal vite, i hvert fall det nordiske leger vet. Derfor er det et hull i kompetansen, noe som altså ikke kommer norske pasienter til gode. Det må spres mer informasjon om denne sykdommen, og legene skal vite. Ta også ungdommen på alvor, er min utfordring til statsråden, når ungdommen selv ønsker å fokusere på å forebygge hørselsskader! Det er små, enkle midler de har søkt om, som kunne hjelpe mange til å slippe å få hørselsskader og et dårlig liv senere i livet. Jeg har fått svar på noe. Mye står igjen når det gjelder akkurat denne pasientgruppen. Blåreseptbruken er også en forenkling av tilgangen på et legemiddel som virker. Derfor er min innstendige oppfordring til statsråden: Bruk interesseorganisasjonene som sitter på mye kunnskap! La det ikke gå prestisje i hvem som skal vite mest! Det viktigste her er å få til noe som virker, og som kan gjøre livskvaliteten til en lang rekke mennesker mye, mye bedre. Det har vi et felles ansvar for å gjøre noe med.