I denne debatten har det ikke vært så mange, men det har vært tilløp til noe svartmaling av vårt helse- og omsorgsvesen. Vi kan klare å svartmale ved å ta fram alle de små bildene, men det store bildet av norsk helse- og omsorgsvesen ser annerledes ut. Jeg synes det var svært gledelig at komiteens leder nettopp slo det fast i sitt innlegg. Det er viktig, fordi vår egen politiske troverdighet står på spill dersom vi fortsetter med bare å klage. Det store bildet av norske sykehus er at de aller fleste pasienter er svært godt fornøyd med den behandlingen de får. Blir vi alvorlig syke, får vi god hjelp. Tusenvis får god behandling hver dag. Tusenvis blir helbredet for sin hjertesykdom, for sin kreftsykdom og for mange andre mer eller mindre alvorlige sykdommer. Nei, alt er ikke bra. Mye kan gjøres bedre. Ressursene kan helt sikkert brukes bedre. Det skjer feil, og pasienter må vente. Det er ingen i Regjeringen eller i regjeringspartiene som ikke skjønner det. Både statsråden og vi sier nettopp det. Vi har altså verdens beste utgangspunkt for å gjøre norsk helse- og omsorgsvesen nettopp til verdens beste, men da kan vi ikke bruke enhver anledning på denne talerstolen til å legge stein til byrden for alle dem som hver dag gjør en fantastisk jobb med sine pasienter. De har det stritt i sykehusene. Det har de hatt i mange år. Omstillingene har preget hverdagen. Fortsatt kreves det omstillinger og budsjettbalanse, og i tillegg forventes det både fra oss og fra pasientene at de til enhver tid er oppdatert på medisin og teknologi. Det er krav om nye behandlingsmetoder for stadig å gjøre oss friskere. Ikke nok med det, stadig nye pasientgrupper skal tas hånd om med høy faglig kompetanse, som statsråden var inne på. Kanskje vi litt oftere bør koste på oss å skryte av sykehusene, slik statsråden også gjorde – skryte litt av dem som hver dag møter pasientene i krevende situasjoner, og som gjør en kjempejobb. To dager denne uka har helse- og omsorgskomiteen hatt debatt om ulike sider av rusfeltet. Rusfeltet vil i årene framover bli en krevende oppgave. Vi ser jo at der det er store oppgaver, får vi også store forventninger. Vi ser fram til behandlingen av rusplanen. Også vi i Arbeiderpartiet har store forventninger til planen. Jeg synes det er bra at vår helse- og omsorgsminister holder fanen høyt for kvinnehelsen. Endelig kommer kvinnehelse skikkelig på den politiske dagsordenen. For vi trenger forskning på kvinnehelse, på kvinners premisser og på kvinners kropp. Vi lever lenger, men har ofte dårligere helse. Vi har kopiert mannens røykevaner, drikkevaner og arbeidsvaner. Vi vet for lite om virkningene på sikt. Jeg hører aldri de medisinskfaglige miljøene gå så veldig offensivt ut for å diskutere typiske mannesykdommer. Men stadig får vi faglige diskusjoner om f.eks. mammografiscreening. Jeg synes det er bra om statsråden ikke hører på det øre, for vi skal ha mammografiscreening. Vi bør heller vurdere om vi skal gå ned i alder, for vi skal redde kvinners liv. Det er en stor seier for kvinnehelsen at mammakirurgi nå skal bli en subspesialitet. Lenge nok har mammakirurgi vært venstrehåndskirurgi. Det er en sak som har vært tatt opp med flere helseministre, og det måtte en kvinnelig statsråd til for å få det på plass. Så til representanten Fredriksen, som var oppe før meg. Jeg tror ikke det medfører riktighet at Universitetssykehuset Nord-Norge har sagt at de skal ha fire dagers uke på sykehuset, snarere tvert imot, styret har vedtatt at det skal være fem.