Jeg vil først få oppklare en åpenbar misforståelse i representanten Solbergs spørsmål, der hun antyder at Regjeringen innleder dialog med cubanske myndigheter «basert på diktat fra Fidel Castro». Regjeringen har til hensikt å kunne påvirke cubanske myndigheter, komme i inngrep med det sivile samfunn, holde en løpende kontakt med dem som ønsker demokrati, menneskerettigheter og utvikling, og fremme norske interesser i landet og regionen. Derfor besluttet Regjeringen å ta skrittet ut av en isolert posisjon, der vi hadde svake eller ingen muligheter til å nå noen av disse målene. Regjeringen mener at vi i det lengste bør holde kanalene åpne for dialog, selv med myndigheter som kan ha svært avvikende politiske syn i forhold til oss. Listen over slike land er dessverre lang, og jeg skal ikke ramse dem opp her. Grunnen er at vi – basert på erfaring – mener at vi gjennom dialog og, når det er nødvendig, gjerne kritisk dialog, kan påvirke mer enn ved å stå på utsiden. Når det gjelder Cuba, var situasjonen den at Norge sluttet seg til EUs vedtak i 2003 om å innføre en praksis med å invitere dissidenter til nasjonaldagsfeiringer. Cubanske myndigheter svarte med å fryse all kontakt med disse landene. Ved årsskiftet 2004/2005 gikk EU bort fra denne praksisen og innrettet seg slik at kontaktene til myndighetene ble gjenopprettet. EU erfarte at man ved å miste kontakten med myndighetene svekket mulighetene til å få en bedring av situasjonen, både for politiske rettigheter og for menneskerettighetssituasjonen i landet. Norge fortsatte denne praksisen. Til sist var vi det eneste europeiske landet med en slik praksis. Jeg tror Romania var det siste landet som gikk bort fra den. Som resultat ble norske diplomater på Cuba avskåret fra all kontakt med cubanske myndigheter, det vil også si med alle departementer og statsinstitusjoner. Norge spiller en viktig rolle som støttespiller for menneskerettighetsforkjempere på Cuba. For å kunne videreføre dette engasjementet, for å skape muligheter for et enda større engasjement overfor det cubanske samfunn, for å sikre et bredere kontaktnett og for å støtte kontakter mellom norske og cubanske organisasjoner ble cubanske myndigheter den 5. januar meddelt at praksisen med å invitere dissidenter til vår nasjonaldagsfeiring ville opphøre. Samtidig ble det understreket at det norske engasjementet til støtte for menneskerettigheter på Cuba ville bli videreført. Etter dette er forbindelsene mellom cubanske myndigheter og Norges ambassade blitt normalisert. Vedtaket fra 2003 om å invitere dissidenter til nasjonaldagsarrangementer var ledd i en bred internasjonal reaksjon på menneskerettighetssituasjonen i landet. EUs vurdering var at tiltaket ikke bedret situasjonen. EU-landene valgte å styrke kontakten med menneskerettighetsforkjempere på en annen måte enn ved å invitere dem til nasjonaldagsfeiringene. Regjeringens vurdering var at vi oppnådde lite ved å stå alene tilbake. Norge spiller en viktig rolle som støtte for menneskerettighetsforkjempere på Cuba. Vår vurdering var at vi kommer bedre i posisjon til å videreføre denne rollen de øvrige 364 dagene i året. Norge har bygd opp et godt kontaktnett med ulike deler av det sivile samfunnet på Cuba. Det vil vi utnytte i tiden som kommer.