Personlig er jeg veldig glad for at det finnes en arv etter Bondevik II, og det er jo den arven som kalles dynamisk skattepolitikk, og som fikk såpass fart på norsk økonomi, bl.a. gjennom en disiplinert finanspolitikk, som er en av de viktige faktorene for å holde renten nede slik at det suser inn skatteinntekter både i 2006 og 2007, som jo Regjeringen har stor glede av. Jeg unner en hvilken som helst regjering å ha den gleden. Mitt poeng var bare at når man har den gleden med de 12 milliardene og med de 4 milliardene, satser man ikke i det hele tatt. Så har representanten Klungland og jeg noe felles. Vi tror på næringslivet – ja vel. Regjeringen har en SkatteFUNN-ordning som beskrives som ubyråkratisk. Som sønn av en gründer som gikk med hodet rett mot veggen i 1950-talls Norge, da sosialdemokratene elsket direktører og ikke gründere, vil jeg si at når gründere føler at de kan satse på noe, burde vi ta vare på det. Men da slår altså Finansdepartementet til – med Regjeringens penn, for det er statsråden som er ansvarlig – og struper ordningen. Jeg synes ikke det er noe å være stolt av. Men jeg er stolt over at jeg var med i en regjering som gav såkorn som gjorde at man fikk penger til å boltre seg med. Men det er lite å være stolt over at en nå ikke bruker én ekstra krone på høyere utdanning og forskning.