Dette føyer seg inn i rekken av politikken til Fremskrittspartiet, der det alltid er sånn at når Fremskrittspartiet ikke har makt, har de råd til både det ene og det andre. Det er når Fremskrittspartiet har makt, at vi ser partiets sanne ansikt. Faktum er at gravferdshjelpen ble fjernet den gangen Fremskrittspartiet hadde makt. Da Fremskrittspartiet satt med regjeringen Bondeviks skjebne i sine hender og virkelig kunne bestemme hva som skulle prioriteres, ble gravferdshjelpen avviklet som en universell ordning, for da var det viktigste for Fremskrittspartiet å få ned årsavgiften på campingvogner, motorsykler og den typen tiltak. Vi ser altså at når man skriver alternative budsjett, har man alltid råd til det meste, og det er tilfellet også denne gangen. Vi andre forholder oss til denne virkeligheten hele tiden, og det som alltid er utfordringen, og som vi veldig klart erfarer nå, er at når man fjerner velferdsordninger, er det enkelt, for da kan man liksom bruke pengene til andre gode formål. Det å greie å løfte velferdsordninger inn igjen, er en langt mer krevende operasjon. Denne regjeringen har greid å gjøre det på en del områder i løpet av de tre ukene som vi hadde til å lage vårt alternative statsbudsjett, og vi kommer nå til å jobbe videre med en helhetlig velferdspolitikk gjennom at jeg neste høst skal legge fram en stortingsmelding om arbeid, velferd og inkludering, der vi nettopp skal ta fatt i de ulike velferdsordningene for å se på om de pengene brukes mest mulig fornuftig, og ikke minst med utgangspunkt i fattigdomsfellen, som en del minstepensjonister er en del av, og se på hvordan vi kan tilrettelegge en bedre politikk for dem.