Innstillinga fra helse- og omsorgskomiteen viser stor enighet om hovedkursen i helsepolitikken, noe jeg er glad for. Jeg er imidlertid også veldig glad for at det er tilslutning til viktige endringer i forhold til Bondevik II-regjeringas forslag til statsbudsjett. Det gjelder økte bevilgninger til sjukehus, det gjelder styrket innsats for rusomsorgen, og det gjelder å få et bedre opplegg for egenandeler, med spesiell vekt på bedre skjerming av storforbrukere av helsetjenester. Sjukehusreformen har som kjent snart virket i fire år, og vi har sett svært gode resultater. Men det er allerede nå etter vår mening nødvendig å gjøre noen justeringer. Det gjelder sammensetningen av styrene, slik flere allerede har vært inne på i debatten, for å styrke den regionale og lokale forankringa. Det gjelder å styrke sjukehusøkonomien slik Regjeringa nå legger opp til, slik at flere pasienter kan behandles, og ventetida holdes nede. Vårt forslag på 500 mill. kr mer for neste år vil bety at vi kan behandle vel 20 000 flere pasienter enn det opprinnelig lå an til med Bondevik II-regjeringas forslag. Samtidig vil jeg understreke at økte bevilgninger ikke er nok i seg selv. Det er fortsatt et potensial for å gjøre ting på en annerledes og kanskje bedre måte, og det er også viktig hvordan midlene blir brukt. Regjeringen Bondevik satte ned ISF-satsen fra 60 til 40 pst., samtidig som basisbevilgningen økte tilsvarende. Dette er noe vi er enig i. Det reduserer faren for at pasienttilbudet vris bort fra pasienter som ikke er omfattet av ISF-ordninga. Først og fremst gjelder dette pasienter med rusproblemer og psykiske lidelser, og en del kvinnelidelser. Dette er pasientgrupper som både Stortinget og Regjeringa er særdeles opptatt av. Regjeringa følger opp arbeidet med Opptrappingsplanen for psykisk helse. Det er et mål at mennesker med psykiske lidelser skal kunne leve et verdig liv i mest mulig normale omgivelser. Spesielt legger jeg vekt på at barn og unge skal få nødvendig hjelp, både i kommunene og i spesialisthelsetjenesten. Gjennomsnittlig ventetid i spesialisthelsetjenesten for behandling av barn og unge med psykiske lidelser er nå tre måneder. Dette er for lenge. De regionale helseforetakene skal sørge for at ventetida for barn og unge med psykiske lidelser og rusproblemer går ned. I tillegg har jeg nå satt ned en hurtigarbeidende arbeidsgruppe som skal gå gjennom situasjonen og foreslå hvordan vi kan få til en særskilt ventetidsgaranti for barn og unge med slike problemer. Det er etter Regjeringas oppfatning nødvendig å styrke akuttfunksjonene i det psykiske helsevernet. De regionale helseforetakene skal gå gjennom akuttfunksjonene ved sjukehusene for å sikre tilgjengelighet og tilstrekkelig kapasitet. I tillegg skal akutt- og krisetjenestene ved de distriktspsykiatriske sentrene styrkes, bl.a. ved at vi satser sterkere på ambulante tjenester. Vi skal også ha flere sengeplasser. Hjelp skal først og fremst gis i nærmiljøet, der folk bor. Kommunesatsinga skal derfor prioriteres, og jeg tror det er helt avgjørende for at vi lykkes. Mange kommuner har kommet langt i arbeidet med psykisk helse, men jeg tror vi også må erkjenne at for en del kommuners vedkommende er det et ganske langt stykke att til vi er fornøyde, både når det gjelder tjenestetilbudet og boligtilbudet. De allmennpsykiatriske spesialiserte tjenestene skal gis ved distriktspsykiatriske sentre, og psykiatriske sjukehus skal utvikle spisskompetanse for alvorlige og krevende lidelser. Utbygginga av tjenesten er i rute, men omstillinga er ikke kommet langt nok. En del DPS-er er fortsatt ikke faglig sterke nok, og for mange utskrivningsklare pasienter, som egentlig skulle ha fått et tilfredsstillende tilbud i kommunene, blir liggende og oppta plass ved sjukehusene. Vi vil også prioritere arbeidet med rekruttering til denne viktige tjenesten. Vi vet at det er mange pasienter i spesialisthelsetjenesten som har omfattende rusmiddelproblemer og psykiske lidelser. Det er et mål at disse pasientene får et helhetlig, sammensatt og samtidig behandlingstilbud ut fra deres totale behandlingsbehov, og at det vurderes i hvert enkelt tilfelle hva som skal til for å få et bedre liv. Vi vet at mange rusmiddelavhengige ikke får et godt nok helsetilbud. Det er åpenbart behov for å rette opp svakheter og mangler som har utviklet seg over år. Noe er selvfølgelig gjort de siste årene, men jeg mener at veldig mye gjenstår. Målet er at rusmiddelavhengige skal sikres raskere tilgang til hjelp på alle nivåer i behandlings- og rehabiliteringskjeden. Gjennom vårt tilleggsforslag om drøyt 90 mill. kr mer neste år tar vi det første skrittet mot å bedre tilbudet for denne gruppen. Jeg er svært glad for at det er en samlet komite som slutter seg til dette budsjettforslaget, og som samtidig understreker betydningen av en helhetlig innsats for dem som er avhengige av ulike typer rusmiddel. Vi ønsker å prioritere der vi vet at behovene er størst. Dette gjelder bl.a. tannbehandling for rusmiddelavhengige og et helhetlig tilbud om legemiddelassistert rehabilitering. Når det gjelder spørsmålet om legemiddelassistert rehabilitering, legger vi opp til ei helhetlig styrking. Flere LAR-pasienter stiller krav til både kapasitet og kompetanse i kommunene, spesielt i den kommunale sosialtjenesten. Men også her er vi avhengige av et helhetlig tilbud som dreier seg om bolig, individuell oppfølging etter behov og andre tiltak som muliggjør en integrering i lokalsamfunnet. Jeg vil også signalisere at jeg mener at det er behov for å vurdere aldersgrensen når det gjelder hvem som kommer inn under LAR. Det er dessverre betydelig og økende sosial ulikhet når det gjelder helse, slik bl.a. representanten Bøhler har vært inne på i denne debatten. Vi ser på dette som en av våre aller største utfordringer. Norges befolkning får stadig bedre helse, men framgangen er størst blant dem med høyest utdanning og inntekt. De som har få goder og lite ressurser, er derimot mer belastet med sjukdom og med kortere levealder. Vi kan ikke sitte stille og se på det, og Regjeringa vil derfor ha dette som et av de høyest prioriterte områdene i årene framover. Vi ønsker også å øke vaksinasjonsdekningen for influensa i de grupper av befolkningen som har høy risiko for alvorlig sjukdomsforløp, og det er bakgrunnen for forslaget om 15 mill. kr til gratis formidling av vaksine til kommunene for inntil 450 000 personer. Nasjonalt folkehelseinstitutt mener at alle spedbarn bør tilbys pneumokokkvaksine gjennom barnevaksinasjonsprogrammet. Denne regjeringa vil følge opp de faglige anbefalingene. Det er et omfattende arbeid som skal til når en ny vaksine skal introduseres. Det gjelder bl.a. levering fra produsenten, forberedelse i kommunene og opplæring av personell. Det er viktig at dette programmet får god kontinuitet, slik at vi ikke risikerer avbrudd eller forsinkelser i tilbudet. Jeg kan forsikre Stortinget om at dette har vi jobbet intenst med. Det har gått fort, og det går fort, og jeg kan i dag orientere Stortinget om at forhandlingene nå langt på veg er i mål. Det gjenstår riktignok noen detaljer, men Regjeringa tar sikte på å innføre den nye vaksinen i det ordinære barnevaksinasjonsprogrammet, og håper å kunne sette det i verk fra 1. juli neste år. På grunn av for stram kommuneøkonomi har personelldekningen i pleie- og omsorgstjenesten dessverre ikke holdt tritt med antallet eldre. I regjeringsplattformen er det lagt til grunn at vi skal ha 10 000 flere årsverk i pleie- og omsorgssektoren innen 2009. Gjennom den kjente og foreslåtte styrkinga av kommunenes frie inntekter på 5,7 milliarder kr neste år er det lagt et godt grunnlag for en slik opptrapping. Det er nødvendig for å ta igjen det forsømte innenfor den sektoren, og også for å møte de nye behovene. Regjeringa er også særdeles opptatt av å sikre personer med demens et godt tjenestetilbud. Sammen med et styrket tilbud til eldre i sjukehus er demensomsorgen en av framtidas største utfordringer. Det er om lag 10 000 personer som får demens pr. år. Regjeringa vil derfor utforme en helhetlig plan for en styrket demensomsorg, og sørge for penger til forskning på omsorg og eldres helse og levekår, med spesiell vekt på demensforskning. Regjeringa ønsker allerede neste vår å legge fram ei stortingsmelding der vi vil drøfte de framtidige strategier for å møte utfordringene i hele pleie- og omsorgssektoren. Vi ønsker en eldreomsorg der alle skal sikres tilbud, uansett kjønn, uansett hvor rik du er, og uansett hvor du bor i landet. Vi ønsker en eldreomsorg der brukerne selv skal kunne være med på å bestemme innholdet i den hjelpen de skal ha. At den er av god kvalitet, er selvfølgelig avgjørende viktig. Da må det settes av nok tid og nok hjelp til hver enkelt eldre, eller andre som trenger pleie og omsorg. Denne regjeringa mener at strenge tidsskjemaer ikke er svaret på den viktige utfordringa.