Mitt spørsmål går også til helse- og omsorgsministeren. Det mest fundamentale prinsipp i norsk helselovgivning er retten til nødvendig helsehjelp. Det omfatter retten til å ha en allmennlege man kan oppsøke ved behov. Det omfatter retten til nødvendig behandling i spesialisthelsetjenesten ved behov. Jeg antar at statsråden vil være enig med meg i at det også omfatter nødvendig rehabilitering og opptrening, slik at man blir i stand til å mestre det daglige hverdagsliv, enten man er ung eller gammel. Til alt overmål har Regjeringen i Soria Moria-erklæringen sagt at den vil «sikre rehabilitering og opptrening til alle som trenger det». Nå vet vi alle sammen at vi er svært langt unna den situasjonen i dagens Norge. Det er ikke bare mange som ikke får et tilbud om rehabilitering og opptrening, men tallet på dem som ikke får et tilbud, øker. Data fra Statistisk sentralbyrå viser at fra i fjor til i år har det vært en nedgang på 16 pst. når det gjelder tilbud om opphold i opptrenings- og rehabiliteringsinstitusjoner. Det ble i forrige hovedspørsmål vist til et oppslag i Sunnmørsposten i går som viser at en rehabiliteringsinstitusjon i Møre og Romsdal er i ferd med å bli nedlagt fordi helseforetaket ikke har økonomi til å videreføre den. Hva vil statsråden gjøre? Jeg konstaterer at i det budsjettforslaget hun har lagt frem, er det ingen antydning til økt satsing på rehabilitering overhodet, med ett eneste unntak, nemlig det tiltaket som kom frem som et resultat av forhandlingene med partene i arbeidslivet om sykelønnsordningen. Men det tiltaket omfatter bare arbeidstakere. Det omfatter verken de som er for unge, eller de som er for gamle, til å være arbeidstakere.