I Dokument nr. 8:90 for 1999-2000 tok jeg og noen andre stortingsrepresentanter fra SV initiativet til at vi skulle få en helse-, miljø- og sikkerhetsmelding for petroleumssektoren, og det er den andre meldingen vi behandler i dag. Det er høye ambisjoner for sikkerhetsnivået i petroleumssektoren i Norge, og det er bra. Det er bra fordi det fører til færre skader og ulykker, og det er bra fordi høyt nivå på helse, miljø og sikkerhet fører til teknologiutvikling og utvikling ellers i bransjen som bransjen har stor nytte av, både fordi den kan være i forkant, og fordi det får overslag til andre næringer som får nytte av teknologiutvikling som følger av høye krav til bransjen. Men det er også riktig å ha et veldig ambisiøst mål for sikkerhetsnivået på sokkelen, fordi dette er en bransje der risikoen må være minimal, fordi farligheten er så uendelig stor hvis det går galt. Derfor er det også rett å ha et ønske om at man skal være verdensledende på dette området, og også at man i prinsippet har en nullfilosofi for ulykker. Flere av de foregående talerne har vært inne på at det kan være ulike virkeligheter som ulike ansatte i petroleumssektoren opplever. Det tror jeg er noe av det viktigste som komiteen denne gangen har tatt fatt i. Hvordan det gjennomsnittlig utvikler seg med f.eks. samsoving, kan vise at problemet med samsoving – at man ikke får sove om natten fordi romkameraten snorker, noe som går ut over sikkerheten – kan bli mindre for flertallet, men for noen grupper kan faktisk problemet være økende. Derfor er det viktig at det utvikles måleverktøyer, og at man ser på virkeligheten for de ulike arbeidstakergruppene, slik at man når målsettingen for alle. Noen av de gruppene som i dag kanskje er eksponert mest for dette, utfører også svært viktige arbeidsoperasjoner som må utføres korrekt, og sikkerhetsnivået må være like høyt som det er under drift. Dette skjer spesielt ved nedstenging og vedlikehold på plattformene. Komiteen har vært klar på at man må sikre at det fungerer godt for alle grupper. Så har komiteens flertall, og også hele komiteen, vært opptatt av problemet nattarbeid, men med litt ulik vektlegging av det. Men det er slik at nattarbeid medfører ekstra risiko, og at nattarbeid må begrenses til det som er høyst nødvendig. Det begrenser også sikkerhetsrisikoen. Så til ett av de temaene som har vært sentralt under debatten også her i dag, og det er knyttet til kjemikalieskadde i petroleumssektoren. Noen av oss har vært med i lang tid og har fulgt dykkersaken, som har klare paralleller til de kjemikalieskadde i dag. Det er slik at det er ulike syn blant partiene på Stortinget på hvordan eventuelle erstatninger/kompensasjonsordninger skulle innrettes i forhold til dykkersaken. Når det gjelder de kjemikalieskadde, har det vært nedsatt et utvalg, og flertallet mener at man skal følge opp det som kom ut av dette utvalgets arbeid. Det er svært viktig at man nå får kartlagt de medisinske konsekvensene av kjemikalieskader. Den kartleggingen og den medisinske gjennomgangen vil danne grunnlag for hva slags eventuelle erstatninger som kommer på tale. Det er slik i denne saken, som i alle andre saker, at de ordningene som eksisterer, sjølsagt skal benyttes først. Men i en del tilfeller er det slik at disse ordningene ikke fanger opp skader som har oppstått. SV mener at vi er nødt til å ta stilling til hva slags regime vi skal ha, når vi har fått kartlagt hvilke medisinske skader det er, og hvilke som ikke blir fanget opp av eksisterende ordninger. I tillegg er det rimelig å anta at man i tilknytning til en slik sak må gjøre noe av det man gjorde i nordsjødykkersaken, nemlig å få utredet det konkrete ansvaret for partene som var arbeidsgivere, og hvilket ansvar staten eventuelt måtte ha. Dette er et følsomt tema, og jeg må si at jeg er uenig i den beskrivelsen som saksordføreren hadde av regjeringspartienes posisjon i denne saken. Da Kristelig Folkeparti satt i den forrige regjeringen, mente de at nordsjødykkerne skulle ha en kompensasjon og ikke erstatning. Det er en stor forskjell i denne salen på hvordan de to begrepene behandles. Derfor er det med litt forundring jeg ser at man nå henviser til Billighetserstatningsutvalget. Da er det enklere å forstå Fremskrittspartiets forslag, som følger opp det man mente den gangen, at man ønsker en erstatningsordning. Men fra SVs side mener vi altså at det er for tidlig å konkludere på dette i dag, for man trenger faktagrunnlaget både når det gjelder skadene, og når det gjelder en avklaring på hvilket ansvar som foreligger, og hva slags erstatningsordninger som kan dekke de eventuelle skadene man måtte finne. Så finner jeg grunn til å minne om at det i meldingen står at man må øke sikkerheten og beredskapen i nordområdene ettersom oljevirksomheten og petroleumsvirksomheten beveger seg nordover. Det er svært viktig at det blir fulgt opp på en god måte, også i forhold til helse-, miljø- og sikkerhetsutfordringen som ligger der. Petroleumstilsynet er svært viktig for at næringen skal kunne fungere i henhold til de høye målsettinger som blir satt for den. I meldingen påpekes det en rekke områder der man forventer at Petroleumstilsynet skal prioritere tilsynet høyere enn i dag, eller prioritere det særlig fordi det er vesentlig for å oppnå den høye standarden på helse, miljø og sikkerhet som man har satt seg. Derfor har flertallet også sagt at man må komme tilbake med en vurdering av behovet for ressurser i tilsynet fordi det er pålagt mange nye oppgaver. Senest fikk det noen nye oppgaver i forbindelse med handlingsplanen mot sosial dumping. Det er grunn til å se til at tilsynet er utstyrt med ressurser som står i forhold til de oppgavene det er pålagt. Til slutt vil jeg understreke fra SVs side at vi er svært glad for at Regjeringen i meldingen understreker så sterkt at den sikkerhetsfilosofien som skal legges til grunn for helse-, miljø- og sikkerhetsarbeidet i petroleumssektoren, skal være en risikobasert filosofi og ikke en atferdsbasert filosofi. Det er svært viktig fordi en atferdsbasert sikkerhetsfilosofi vil legge mer av ansvaret på den enkelte og være en mye svakere pådriver for at man får fram teknologi, rutiner og arbeidsredskaper som gjør at man i seg sjøl reduserer risiko. Dette er viktig, men man må også få fram det næringspolitiske utviklingspotensialet som ligger i en slik sikkerhetsfilosofi. Vi er veldig glad for at meldingen slår det så entydig fast, slik at man ikke opplever at det er den enkelte arbeidstaker som blir gjort ansvarlig for at ulykker skjer, eller at arbeidsprosesser skal foregå uten at skader oppstår.