I tidligere debatter om skattereformen, og også her i dag, får vi gjentatt at Arbeiderpartiet og SV er imot lettelser i toppskatt og formuesskatt på grunn av fordelingsvirkningene. Parolen er at disse lettelsene «gir mye til dem som har mye fra før». Etter min oppfatning er dette en primitiv tilnærming til en skattereform. Formålet med reformen er jo å skape et bedre skattesystem. I det gamle systemet har noen betalt for lite inntektsskatt, mens visse grupper har hatt en urimelig høy skattebelastning sammenlignet med andre. Kort sagt: Kapitalinntektsbeskatningen har vært for lav, mens arbeidsbeskatningen har vært for høy. Det er nødvendig å rette opp begge deler i reformen for at den skal få et helhetlig preg. Både før, under og etter Skauge-utvalgets arbeid har begrensninger i disse ulikhetene vært sentrale konklusjoner og premisser for gjennomføring av reformen. Derfor er det sørgelig at Arbeiderpartiet og SV ikke er med i denne samlede, helhetlige oppretting av mangler i det gamle skattesystemet. De vil bare heve skattenivået der det er lavt, ikke senke de skattesatsene som er for høye. At disse høyeste skattesatsene bare gjelder noen inntektstyper, og langt fra alle, og derfor skaper svære ulikheter i skattesystemet, ser ikke ut til å bekymre disse partiene. Under punkt 4.2 i innstillingen gir Arbeiderpartiet og SV riktignok en prinsipiell tilslutning til «at like store inntekter i større grad skattlegges likt, og at skattebelastningen gjøres mest mulig uavhengig av organisasjonsform». Dette prinsippet om horisontal likhet i skattesystemet er det all grunn til å ta alvorlig. Men partiene gjør ikke det. I neste avsnitt tar de nemlig avstand fra nettopp de skattelettelsene som ville bidra til en slik økt likhet. Det er prinsippløst, og det er urovekkende, at partier som aspirerer til regjeringsmakt og kontroll over skattepolitikken, setter prinsippet om lik skatt på like store inntekter til side, nærmest på mørkeloftet, med én gang det kan bli alvor av prinsippet, altså når man skal realisere det. Hva er konsekvensene av Arbeiderpartiets og SVs syn? De er med på å heve marginalskatten for aksjonærer og selskapsdeltakere opp til vel 48 pst., men de er ikke med på å senke den vesentlig høyere marginalskatt på lønn ned til omtrent samme nivå. Denne mangel på sammenheng og horisontal likhet i skattesystemet er påfallende, ikke minst fordi det er lønnstakerne som mangelen går ut over, ikke kapitalistene. Gjennom å vedta foretaksmodellen her i Odelstinget i dag vil dessuten de personlig næringsdrivende, altså enkeltpersonsforetakene, komme inn under toppskatten. Arbeiderpartiets og SVs syn betyr da også at disse næringsdrivende får en vesentlig høyere marginalskatt enn aksjonærer og selskapsdeltakere. Det er grunn til å stille spørsmålet: Hvor er likheten i skatt på like inntekter uansett organisasjonsform? Jeg viser til mitt tidligere sitat fra Arbeiderpartiets og SVs merknader. Det ser heller ikke ut til å bekymre disse partiene at slike ulikheter vil føre til betydelige omorganiseringer av nærings- og yrkesaktivitet. De som rammes av det høyere skattenivået, og som kan omorganisere til aksjeselskap eller deltakerlignet selskap, vil selvfølgelig gjøre det, for dermed å komme inn under det lave skattenivået på vel 48 pst. Dette vil ikke minst gjelde de millioninntektene som Arbeiderpartiet og SV ønsker å ramme med sin skattepolitikk og i sin retorikk. Omorganiseringene vil gjøre denne politikken delvis virkningsløs og skape nye ulikheter mellom dem som kan og dem som ikke kan omorganisere sin inntekt. Hvor er rettferdigheten i et system hvor det ikke bare er en ulåst kjøkkendør inn til det lavere skattenivået, men en åpen låvedør? Regjeringens begrunnelse for å dempe formuesskatten er dels at den virker skjevt, og dels at den økte kapitalbeskatningen gjennom aksjonærmodellen, deltakermodellen og foretaksmodellen nødvendiggjør en slik demping. Konsekvensen av å beholde formuesskatten uendret, slik Arbeiderpartiet og SV vil, vil være fortsatt store ulikheter og skjevheter, bl.a. ulik verdsettelse. Videre blir det en overbelastning av eiere i næringslivet som blir rammet både av økt inntektsbeskatning og uendret formuesskatt. Jeg håper at Arbeiderpartiet og SV etter hvert kommer på bedre tanker når det gjelder sammensyingen av en helhetlig skattereform. Mange viktige skritt tas nå, men fortsatt viktige skritt gjenstår etter valget til høsten. For stabiliteten i skattepolitikken fremover vil det være en stor fordel om denne helheten i skattereformen kan få gjennomslag også blant opposisjonens partier.