Ikke bare vi i Venstre, men alle tenkende mennesker skifter mening innimellom fordi man går grundig i seg selv. Jeg regner med at dette også gjelder Sosialistisk Venstreparti. Jeg er forresten glad for at det skjedde i forbindelse med behandlingen av finnmarksloven. Men tilbake til saken her i dag. Når komiteen ber meg vurdere noe skikkelig, gjør jeg det, intellektuelt og redelig. Det er helt konkrete spørsmål som er reist, bl.a. om når man skal sørge for at man slipper å betale sakskostnader. Det er lagt et grundig opplegg for det. Det jeg hadde et oppgjør med, var den generelle tro på en maksimalpris. Det hadde jeg et oppgjør med fordi jeg tror at en generell maksimalpris lett kan føre til at man får hevet nivået i mange saker hvor man ikke trenger å gjøre det. Jeg tok ikke et oppgjør med dette at folk skulle kunne ha en bedre sjanse. Jeg viste bl.a. til den finske rettshjelpsordningen – som jeg mener er å ta dette på en skikkelig måte – som gir en helt annen tilnærming på disse områdene. Jeg skjønner på representanten Thorkildsen at vi nærmer oss den stund da det er valgkamp. Jeg har bestemt meg for å slippe meg litt mer løs. Jeg har begynt å gjøre det allerede i dag, for det er på tide at jeg begynner å bli litt mindre statsråd og litt mer – skal vi si – kjempende stortingskandidat.