Det har vært mye ruspolitikk de siste dagene, men dette vil jeg si er en veldig viktig sak. Jeg vil takke interpellanten for å ha tatt opp dette. Helseforetakene er pålagt å sikre utarbeidelse av individuell plan i samarbeid med kommunen for pasienter med behov for langvarige og koordinerte tjenester, og det er et ledelsesansvar å sørge for at dette skjer. Mange rusmiddelavhengige har omfattende behov for hjelp både fra sosialtjenesten og fra helsetjenesten, og det finnes derfor en felles forskrift for disse to tjenestene. Samordning må til for å oppnå tilfredsstillende resultat. Det er gitt klare signaler om at aktiviteten innenfor rusbehandling og psykisk helsevern hver for seg skal ha en større vekst enn veksten innenfor somatisk behandling, og økningen skulle komme i tillegg til økte bevilgninger over Opptrappingsplanen for psykisk helse og til rusbehandling. En rusmiddelavhengig har krav på en individuell plan, men hvis denne planen skal ha noe for seg, må den være realistisk. Den må følges opp med retten til behandling og retten til et attføringstilbud som på sikt gir arbeid, og tiltak for å få en fast bolig. Hvis det offentlige svikter sitt ansvar, vil det ødelegge den enkeltes mulighet til å nå målet om et bedre liv. Det er ikke nytt at rusmiddelmisbrukere må vente lenge på å få behandling, men hvorfor er det fremdeles slik? For mange blir ventetiden lang. Enten mister de motivasjonen, eller det som enda verre er: Det er mange som dør i påvente av et tilbud som skal hjelpe dem til et nytt og bedre liv. Så lenge behovet for behandling og rusomsorg finnes, burde det ikke finnes ledige behandlingsplasser. Det er grunn til bekymring når behandlingstilbud som drives av ideelle organisasjoner og private, nedlegges eller har mye ledig kapasitet, samtidig som mange venter på å få et tilbud. Det er ildsjeler som driver disse stedene, ildsjeler som gjennom mange år har bygd opp gode tilbud, som har hjulpet mange rusmiddelavhengige til et bedre liv, og som kan vise til resultater. De har et helhetlig tilbud. De kan tilby skole, botrening, arbeidstrening, de tar seg av familiesituasjonen, og, det beste av alt, de gjør at de rusmiddelavhengige får en tilhørighet. Det som kanskje er det aller viktigste når man skal starte et nytt liv, er at man føler at man hører til et sted, og at man har støtte. Helseforetakene, som har hovedansvaret for å sørge for at rusmiddelavhengige får hjelp, har vist liten interesse i å inngå avtaler med de institusjonene som drives av private ideelle organisasjoner. Det må finnes variasjon i behandlingstilbudene, for det som passer for én person, passer ikke for en annen. Vi trenger tilbud som kan rettes inn forskjellig. Er det slik at disse behandlings- og rehabiliteringstilbudene ikke passer inn i helseforetakenes opplegg? Da bør dette revurderes. Etter at helse- og omsorgskomiteen besøkte Østerbo i Halden, som drives av Evangeliesenteret, ble jeg enda mer overbevist om at de frivilliges innsats innenfor rusomsorgen har betydd enormt mye, og vil bety enda mer hvis de får mulighet til å tilby sine tjenester. Jeg håper at helse- og omsorgsministeren vil ta en gjennomgang av dette nå, når disse evalueringene foreligger, slik at vi kan gi et behandlingstilbud til de rusmiddelavhengige som ønsker det, og at alle institusjoner som har gode behandlingsopplegg, kan få være med å gi et bedre tilbud til pasientene i årene som kommer.