Nei, det er ikke noen dobbeltkommunikasjon. Det er en kommunikasjon der vi ser at noe har utviklet seg i gal retning. Derfor må vi stramme inn reglene. Og det er store forskjeller på ulike opsjonsprogrammer. Noen bedrifter har hatt opsjonsprogrammer der man f.eks. sier at kursen må stige ganske mye før man får opsjon, og så er det et tak på f.eks. én årslønn. Problemet med de opsjonsprogrammene som ikke Regjeringen har fastsatt, men som styret har fastsatt, er at det er verken noe gulv eller noe tak, og derfor blir de så sjenerøse og så urimelig gode som disse opsjonsprogrammene er. Men nettopp fordi vi har sett det, har vi sagt at istedenfor å gå inn og fastsette de enkelte opsjonsprogrammene, lager vi et helt nytt sett av regler, altså nye, strengere regler enn vi hadde før. Slik sett er det ny politikk, fordi vi har sett at virkeligheten endrer seg. Og det er regler som gjør at vi ikke kommer til å ha denne typen opsjonsprogrammer i selskaper der staten er en tung eier. Det å påvise at det er ny politikk, synes jeg ikke er noen kunst, for nettopp begrunnelsen for at vi nå lager de nye reglene, er at den gamle politikken – med de gamle reglene – ikke var sterk nok. Men at vi mener noe sterkere nå enn vi gjorde før, er helt åpenbart.