Denne saken gjelder to forslag fra Fremskrittspartiet. Det ene er et forslag som går imot regjeringserklæringen, om å bygge gasskraftverk uten rensing. Det andre forslaget er at staten tar det fulle finansielle og teknologiske ansvaret ved utvikling av en eventuell CO2-verdikjede. Komiteens store og brede flertall, som består av alle partier med unntak av Fremskrittspartiet og Høyre, tilrår at disse forslagene avvises. Fremskrittspartiet og Høyre har egne forslag. Flertallet mener at en større del av naturgassen må tas i bruk innenlands, og at dette må skje innenfor rammen av våre internasjonale klimaforpliktelser. Vi har underskrevet og ratifisert Kyotoprotokollen. Den gir oss anledning til 1 pst. økning av klimagassutslippene i forhold til 1990-nivå. Vi ligger nå høyere enn dette. Vi registrerer òg at klimaet er i endring. Dette er en problemstilling som vi er nødt til å ta på alvor. Det opplever jeg at det er stor grad av enighet om, også fra Fremskrittspartiets side. Det er slik at vesentlige deler av dette internasjonale ansvaret som går på utslipp av klimagasser, er man nødt til å ta gjennom innenlands tiltak. Også Norge er nødt til å ta sin del. Regjeringens politikk er basert på at de gitte konsesjonene står ved lag. Regjeringen vil samarbeide med utbyggerne om CO2-rensing, og bidra økonomisk til at dette kan gjennomføres så snart som mulig. Den utbyggingen som vi nå ser på Kårstø, er et eksempel på det. Den ekstrabevilgningen som Stortinget gav for ikke lenge siden, er et bidrag i samme retning. Det er òg slik at nye konsesjoner for gasskraftverk skal basere seg på CO2-fjerning. Dette skal muliggjøres gjennom økonomiske virkemidler og satsing på ny teknologi. Rensing av gasskraft kan kanskje bli et av de viktigste bidragene som Norge kan gi for å redusere verdens klimagassutslipp. Vi vet at verdens energiforbruk kommer til å øke vesentlig i årene som kommer, og vi vet at mye av denne økningen vil komme ved bruk av fossile energibærere. Om Norge kan bidra til å utvikle en teknologi som muliggjør rensing, transport og lagring av CO2, vil det være et vesentlig bidrag. Jeg vil også for egen regning hevde at Norge har et spesielt moralsk ansvar for å være med på å gjøre dette, all den tid mye av vår rikdom og gode økonomi kommer fra rike fossile energikilder som vi utvinner olje og gass fra, som vi så selger til utlandet. At vi så bruker noen av disse midlene på å utvikle teknologi for å løse problemene dette skaper, synes jeg er god politikk. Det er òg store utfordringer knyttet til det å klare å dekke det store behovet som u-landene har for å øke sitt energiforbruk. Så det å få på plass denne teknologien kommer, som sagt, til å bli svært viktig. Regjeringen er allerede i gang med tre delprosjekter for å få til dette. Regjeringen er i gang med innledende forhandlinger med kommersielle aktører for å få til CO2-verdikjeden. Man er i gang med prosjektering av renseanlegget på Kårstø. Og man er i gang med å kartlegge de juridiske og organisatoriske sidene ved et statlig engasjement i CO2-verdikjeden. Her ligger det også store muligheter, ikke bare i forhold til teknologi, men også i forhold til å få på plass en økonomi som gjør at dette er noe som blir interessant for andre deler av verden. Høyre og Fremskrittspartiet har en helt annen politikk på dette området, og fremmer den i rikt monn gjennom merknader og forslag. Det regner jeg med at de kommer tilbake til selv. Jeg vil avslutte med å si at vi vil ikke akseptere en politikk der vi skal kjøpe oss bort fra våre forpliktelser til å foreta utslippsreduksjoner utelukkende ved kvotekjøp i utlandet. En betydelig del av de internasjonale klimaforpliktelsene våre er vi nødt til å løse gjennom nasjonale tiltak.