Verden har dessverre kommet i en situasjon der interessen for å tilegne seg atomvåpen og fornye våpenarsenalet er større i en rekke land enn interessen for å ruste ned og bidra til en atomvåpenfri verden. Vi er på vei inn i en ny og skremmende atomalder. Jeg er glad for denne interpellasjonen, og jeg vil henvise til et vedtak Stortinget gjorde i fjor høst, referert i Innst. S. nr. 49 for 2004-2005: «Stortinget ber Regjeringen om å fremme en sak for Stortinget med en helhetlig gjennomgang av på hvilken måte og på hvilke arenaer Norge best kan bidra i arbeidet med nedrustning og ikke-spredning.» Jeg kunne gjerne tenke meg å få en kommentar på hvor langt Regjeringen har kommet i dette arbeidet. I dag har USA over 10 000 atomstridshoder i sitt arsenal, 4 500 strategiske og 800 taktiske, som er utplasserte og operative. Etter implementeringen av Moskva-avtalen i 2012 vil det fortsatt være over 6 000 atomstridshoder tilgjengelig. Russland har i dag 17 000 atomstridshoder. I 2012 vil det fortsatt være 2 200 operative strategiske atomstridshoder i Russland samt hundrevis av taktiske atomvåpen. I tillegg har Kina, Frankrike, Storbritannia, Israel, India og Pakistan hundrevis av atomstridshoder til disposisjon, og ingen av dem har gitt noen entydig lovnad om nedrustning. Totalt har vi altså i dag 28 000 atomstridshoder i verden. Det er 28 000 atomstridshoder for mye. Atomtrusselen er reell, og atomnedrustning er tvingende nødvendig for å sikre menneskehetens framtid. 17. november erklærte president Putin at Russland fortsetter sin testing av nye atomvåpen, og at Moskva snart vil ha et toppmoderne atomarsenal. England har nettopp fullført sitt taktiske atomvåpenprogram og planlegger nye atomubåter. Kina moderniserer sitt atomarsenal. Frankrike har erklært at de vil være en atommakt, i det minste fram til 2040. Nord-Korea og Iran jobber også med saken. Vi er altså inne i en tid som kjennetegnes av opprustning snarere enn nedrustning. Hovedproblemet som forårsaker denne utviklingen, er at vi har militære doktriner som gjør oss avhengig av atomvåpen. NATO, med USA i spissen, proklamerer ofte sin rett til førstebruk av atomvåpen. Det er dette som er virkeligheten. Med en slik virkelighet hengende over oss er det ikke nok å håpe at det går bra i lengden. Vi må som nasjon gjøre noe for å bidra i sterkere grad, noe som er forpliktende både for dem som har atomvåpen, og for dem som ikke har det. Dette er vanskelig, og jeg er glad for at det er stor enighet om dette i salen. Jeg synes at vi må forsøke hardere og med enda større besluttsomhet også på andre områder enn dem som er knyttet til den konferansen som skal begynne i neste uke, ikke minst innenfor NATO og knyttet til NATOs strategier for førstebruk av atomvåpen. Der kan Norge gjøre en sterkere innsats i tiden som kommer.