Jeg tar ordet for å ta opp et par problemstillinger. Men først: På side 34 i innstillingen, under punkt 11.2, er vi ved en inkurie, som det heter, ikke med i komiteens flertall. Det er veldig dumt, for der skulle vi vært med. Det var faktisk jeg som skrev merknaden, så jeg vil gjerne være med på den. Det er et perspektiv som jeg ikke fikk tid til å komme innom i stad, nemlig stillingen til de grunnleggende menneskerettighetene. Det er altså slik at retten til å velge hvem man skal gifte seg med, er en grunnleggende menneskerett. Regjeringen har satt i gang handlingsplaner, og det har vært fokusert på dette, spesielt i én situasjon. Men så ser man at etter en tid dabber oppmerksomheten litt av. Man hadde f.eks. i Oslo et bokollektiv som krisesenteret i Oslo hadde hånd om, der man hadde mulighet til å ta hånd om folk, og som var besøkt. Det ble lagt ned i det Høyre-styrte Oslo, på tross av at behovet uomtvistelig fantes og tilbudet var godt brukt. Det er slikt som får en til å lure på om det er slik at tiltakene kommer når det er mye oppmerksomhet, og ikke når den ikke lenger er der. I tillegg vil jeg si at jeg synes det er flott at et flertall i komiteen går inn for at det i utlendingsloven skal lovfestes en viljeserklæring i forbindelse med giftermål og familiegjenforening. Det er noe som Utlendingslovutvalget har kommet med, og et flertall i Stortinget syntes det var positivt at vi skulle få i gang arbeidet med det så fort som mulig. En annen problemstilling gjelder kjønnslemlestelse. Dette er jo et internasjonalt fenomen og problem, som på en måte er omfattet av de grunnleggende menneskerettighetene når det gjelder helse. Det er samtidig noe som tas opp av mennesker det angår, over hele verden. Hvis en unge kom inn til en lege, og man fikk mistanke om at foreldrene hadde tatt ut det ene øyet på ungen, ville man uten tvil tatt kontakt med barnevernet, og uten tvil ville man tatt kontakt med politiet og andre myndigheter om dette, fordi det hadde vært snakk om grov barnemishandling. Situasjonen synes å være en helt annen blant ganske mye helsepersonell og blant ganske mange mennesker som jobber i det offentlige byråkratiet og ellers i samfunnet, hvis man oppdager kjønnslemlestelse. Det er et kjempeproblem. SV mener at dette er noe vi er nødt til å gripe fatt i på en voldsom måte, for ellers kommer vi om noen år til å høre protestene fra dem som er blitt utsatt for kjønnslemlestelse: Hvorfor i all verden var dere ikke på banen og kom med mer konkrete tiltak?