Først vil jeg gi honnør til saksordføreren for at han har klart å lose denne omfattende saken gjennom en relativt presset komite. Så til innholdet. SV slutter seg til de hovedprinsippene for bruk av straff som er skissert i proposisjonen. Vi mener, som resten av komiteen, at det er grunn til å vise tilbakeholdenhet med dette virkemiddelet. Samtidig ser vi at bruken av straff i form av soning i lukket fengsel er omfattende i vårt samfunn. Fengslene er fullere enn på svært lenge, og det til tross for at det er grundig påvist at fengslene ofte er mer til skade enn til gagn. Sånn sett er det faktisk ofte et interessefellesskap mellom dem som begår kriminalitet, og samfunnet for øvrig, og ikke slik som representanten Ellingsen framstilte det i stad, at det er direkte interessemotsetninger hele tida. Blant annet derfor er det kanskje så mye som 70 pst. gjengangere i dette systemet. SV mener det er særlig viktig å unngå fengselsstraff når det er unge lovbrytere og førstegangskriminelle som dømmes, mens vi er kritiske til at voldtekt, vold i hjemmet og overgrep mot barn i mange tilfeller har blitt møtt med for milde reaksjoner. Vi er derfor fornøyd med at vi har fått med oss komiteen på å vurdere et eget straffebud om vold i nære relasjoner, og at vi har fått igjennom at det skal vurderes å gjøre det straffskjerpende å bruke vold der barn er vitne. SV erkjenner at det er nødvendig å skjerme samfunnet fra en del mennesker. Men mange av dem som i dag sitter i lukkede fengsler, burde fått tilbud om alternative reaksjoner. Dette ville vi som samfunn også være tjent med. Eksempler på fanger som i langt større grad burde hatt alternative tilbud, er rusmiddelavhengige, psykisk syke og mennesker med utilregnelighetsnære tilstander. Sistnevnte gruppe ønsker vi at retten skal ha mulighet til skjønnsmessig å frifinne, men da under forutsetning av at vi klargjør ansvaret for dem, slik at vi ikke ender opp med at det ikke reageres i det hele tatt. SV er også opptatt av at vi må bruke åpen soning overfor langt flere. Dette er langt mindre skadelig enn lukket fengsel, i tillegg er det langt billigere – og det er svært få rømninger og unnvikelser. Vi mener derfor at det bør være en hovedregel at hvis du ikke er farligere enn at du kan settes i soningskø, bør du kunne settes direkte inn i åpen soning. SV støtter opp om ønsket om å fjerne de fleste minstestraffene. Samtidig støtter vi, under tvil, og under forutsetning av at man ikke får en smitteeffekt over i resten av straffeskalaen, utvidelsen til 30 års fengsel for tre helt spesielle typer forbrytelser: forbrytelser mot menneskeheten, krigsforbrytelser og folkemord. Begrunnelsen er internasjonal harmonisering og rettsenhet, slik at man ikke skal kunne spekulere i ulikheter landene imellom. For SV er det avgjørende å ivareta ofre for grov kriminalitet. Vi har lenge arbeidet for en helhetlig offer- og pårørendeomsorg, og har kjempet for voldtektsmottak, krisesentre, incestsentre og for at ofrene skal bli hørt. Vi tror ikke at det eneste svaret ofre for kriminalitet kan akseptere, er stadig strengere straffer. Men vi tror det er desto viktigere at deres lidelser ikke overses – at gjerningsmannen blir forstått og unnskyldt, mens de selv ikke får hjelp til å takle livet. SV er for partsrettigheter. Straffens lengde kan selvsagt også ha betydning, men andre ganger kan en utsatt ha behov for å møte gjerningspersonen, konfrontere ham/henne og få svar på spørsmål, ting de lurer på. Noen ganger virker faktisk selve rettssaken mot sin hensikt – frontene skjerpes, og det kommer få innrømmelser. Det tøffeste for et offer kan noen ganger være at gjerningspersonen nekter å innrømme skyld. Dette er altså ikke så enkelt som Fremskrittspartiet vil ha det til. Det er heller ikke gitt at fengsel alltid er det strengeste virkemiddelet vi har, men det framstilles konsekvent på den måten. Det mener vi er synd, fordi det dekker over det faktum at det som virkelig krever noe av et menneske, er når det stilles krav om å gjøre noe aktivt for å forandre seg. For SV er det også et hovedmål å forhindre nye ofre. Da bør systemet legges om, slik at vi får brutt gjengangermønsteret som har satt seg i den norske strafferettspleien. I noen tilfeller mener vi det kan være riktig å bruke samfunnsstraff ved alvorlige forbrytelser, som f.eks. volds- eller sedelighetsforbrytelser, men da i saker med unge lovbrytere. Vi mener det i slike tilfeller må vurderes om man anser sannsynligheten for endring som større med en slik reaksjonsform enn med fengselsstraff, og at en form for behandling inngår som en del av straffen. Dette vil f.eks. kunne være aktuelt hvis lovbryteren er inne i en positiv prosess som vil settes tilbake ved bruk av ubetinget fengselsstraff. Hvis målet er å unngå nye ofre, er vi nødt til tørre å ta noen upopulære standpunkt. SV vil advare mot en tendens som går i retning av å løslate flere tett opptil full tids soning. Dette vil bety dårligere oppfølging av den enkelte, og det vil frata oss fordelene med å gi mennesker friheten gradvis tilbake, under vilkår. Fra SVs side tror vi dette vil kunne føre til farligere mennesker, tøffere forhold i fengslene, flere gjengangere i systemet og enda flere ofre. Vi har likevel stor forståelse for at mange, særlig ofre og pårørende, reagerer på at ikke straffens fulle lengde skal sones automatisk, men vi mener det er viktig av hensyn til samfunnets sikkerhet at tilbakeføringen til frihet blir gradvis og kontrollert, med en prøvetid med tett oppfølging til slutt. Den løslatte har ofte behov for mye bistand etter et langt institusjonsopphold som kan ha fratatt ham/henne både nettverk og sosial kompetanse. Det er i samfunnets interesse at fangene ikke slippes mer eller mindre direkte ut fra lukket anstalt. Imidlertid mener vi at domstolene aktivt må vurdere å ta i bruk det som nå blir kontaktforbud i straffeloven, og her vil jeg gjerne få rose statsråden for at han har tatt dette initiativet. Slik kan ofre og etterlatte slippe å møte gjerningspersonen etter endt soning eller ved permisjoner. Det må også bli bedre kvalitet på vurderingene knyttet til både permisjoner og prøveløslatelser, og oppfølgingen etter løslatelse må styrkes betraktelig. Ettervernet er dessverre et svart kapittel i norsk kriminalpolitikk. SV mener det er helt vanvittig at fanger som slippes ut på full tid fra forvaring, ikke har rett til en form for oppfølging og ettervern. Vi er fornøyd med å ha fått gjennomslag for at dette nå skal gjennomgås av departementet. Noe av det mest kritikkverdige med dagens fengselssystem er at så få tilbys behandling og hjelp for sin rusavhengighet mens de soner straffen sin. Minst 60 pst. av fangene har omfattende rusproblemer, men bare mellom 5 og 10 pst. av disse får tilbud om hjelp i løpet av soningstida. §12-soning i institusjon må bli en mulighet de fleste vurderes i forhold til. SV ønsker også å bygge ut Stifinner"n-tilbudet og vurdere muligheten for å etablere «mini-stifinnere» rundt i landet, hvor også fanger med korte dommer kan starte på en rusbehandling mens de soner. Stifinner"n Junior må styrkes, spesielt med tanke på ressurser og tverrfaglig kompetanse. Litt om barn og unge til slutt. Vi mener at det er altfor mange barn som i dag ikke fanges opp av det offentlige, og som til slutt havner i fengsel fordi ingen tok ansvar. Det gjøres ikke nok for å bygge opp alternativer til fengslene og følge opp Stortingets eget mål om å bruke fengsel i mindre grad overfor barn og unge. Blant annet derfor har jo Barneombudet tatt initiativ som vi virkelig ikke burde være stolte av. Man er hos Barneombudet veldig kritisk til at vi ikke har gjort mer for å bygge opp alternativer til fengslene. SV og Arbeiderpartiet tar konsekvensen av Stortingets egne målformuleringer fra den gangen man undertegnet FNs barnekonvensjon, og vi foreslår derfor begrensninger i lovverket når det gjelder bruk av fengsel overfor barn under 18 år. I tillegg går vi inn for økt bruk av samfunnsstraff og konfliktråd, ungdomskontrakter og utredning av alternative institusjoner som kan fungere som varetektssurrogater eller §12-institusjoner for unge. Vi mener at lovverket må klargjøres med tanke på hvem som har ansvaret når barn begår kriminelle handlinger. Barn må få flere rettigheter når det gjelder behandling og hjelp, og det må stilles krav til helhetlig innsats overfor barn med problemer. Det er god forebygging å motvirke privatisering og konkurranseutsetting, fordi dette hindrer kontinuitet, langsiktighet og helhetstenkning. SV vil endre flere av profesjonsutdanningene, slik at utviklingspsykologi, kunnskap om vold og overgrep, vitnepsykologi osv. blir sentralt i utdanningen og opplæringen av dem som skal arbeide med barn. SV mener at det er et mål på sikt å bryte med den kriminelle lavalder slik vi kjenner den i dag, og i stedet sørge for et større spekter av virkemidler overfor barn og unge under 18 år, slik at reaksjonene i større grad tilpasses de folkerettslige forpliktelsene vi faktisk har. I dag er skillet mellom en 14-åring og en 15-åring for skarpt. Mange barn som begår kriminelle handlinger, opplever at det ikke kommer reaksjoner. Særlig gjelder dette hvis de er under 15 år. Det paradoksale er at mange til slutt havner i fengsel, fordi dette er det eneste vi klarer å «tilby» dem. SV mener at dette er uholdbart. Vi hadde håpet at regjeringspartiene og spesielt Kristelig Folkeparti, som pleier å markere seg som et veldig familie- og barnevennlig parti, hadde tatt disse utfordringene i større grad innover seg og tatt hensyn til de varskuene som bl.a. Barneombudet har gått ut med i media.