Tirsdag hørte vi alle Kongen lese følgende fra trontalen: «Bekjempelse av det ulovlige fisket i Barentshavet vil ha høyeste prioritet.» For oss i miljøkomiteen er dette en riktig opp-prioritering for å stanse et røveri som har foregått over mange år. Det ulovlige, uregistrerte og urapporterte fisket er miljøkriminalitet av verste slag. Det er et tyveri fra fellesskapet og fra dagens fiskere, men det er også et tyveri fra framtidige generasjoner. Det kom som et sjokk på mange langs kysten da forskerne anbefalte en reduksjon på 35 pst. på totalkvoten for torsk neste år. Det betydde at norske fiskere neste år må betale for andre nasjoners ulovlige overfiske i Barentshavet, i Norskehavet og i Nord-Atlanteren. Overfisket og de lovløse tilstandene har norske myndigheter vært klar over i mange år. Den forrige regjeringa maktet ikke å gripe fatt i denne ressurs- og miljøkriminaliteten. Det er god grunn til å gi Stoltenberg-regjeringa ros for at den på ett år har synliggjort norsk overvåking, norsk rettsutøvelse og tilstedeværelse i disse havområdene. Det er all grunn til å gi ros til fiskeriminister Helga Pedersen, som uredd har tatt opp denne problematikken med de europeiske land og med russerne. I går undertegnet Norge og EU en avtale om tiltak mot ulovlig fiske, en avtale som innebærer overvåking og kontroll av fiskeriene. Rammeavtalen gir klare retningslinjer for hvordan Norge og EUs medlemsland skal samarbeide om felles fiskeriressurser, og avtalen forsterker partenes kamp mot ulovlig, uregistrert og urapportert fiske. Ulovlig fiske er en av de største ressursmessige utfordringene for både Norge og de øvrige europeiske fiskerinasjonene. Det er kun gjennom avtaler og tett samarbeid vi kan klare å få bukt med denne kriminaliteten. Regjeringa Stoltenberg har lagt fram en balansert, helhetlig plan for forvaltning av nordområdene. Alle disse utfordringene krever samarbeid, regelverk og ikke minst norsk tilstedeværelse. Våre kystfartøy må være operative, aktive og synlige i området. Våre fiskeriinspektører har en krevende, men viktig jobb. Norge skal gå foran i kampen mot piratfiskerne. Vi skal være på miljøets og ressursenes side. Det gjelder ikke minst i Svalbardsonen. Her tar vi på oss et ansvar for en forsvarlig ressursforvaltning. Dette er Norges rett, og det er vår plikt. Svalbardsonen er et særlig sårbart område, hvor det er tvingende nødvendig å få slutt på rovfisket. Norsk tilstedeværelse i disse ressursrike områdene skal være en prioritert oppgave. De territorielle utfordringene vet vi er mange, men Regjeringa har håndtert disse konfliktene med klokskap og fasthet og gjennom samarbeid. Betydningen av norsk tilstedeværelse og aktivitet i de nevnte havområdene vil få økt betydning i tida framover. Det er da betryggende å vite at vi nå har en regjering som er handlekraftig i sin nordområdepolitikk, som spiller på lag med miljøet, og som tar ansvar for en bærekraftig ressursforvaltning. Avslutningsvis har jeg lyst til å trekke fram det paradoksale i vår nordområdeutfordring. I vårt strategiske arbeid med forvaltning, aktivitet og tilstedeværelse må vi ta med oss at Norge er et lite land som rår over enorme naturressurser i form av petroleumsressurser og fisk og annen biomasse. Historisk er det ikke noe rimelig forhold mellom de store interessene Norge har, og de virkemidlene norske myndigheter har brukt for å sikre disse interessene. Slik sett kan vi si at Norge her er en småstat med stormaktsinteresser, interesser som vi skal verne om – både ressursene og miljøet – og vi skal ta vare på de norske mulighetene som fins i nord.