Arbeiderpartiet mener at en god offentlig skole for alle er den viktigste faktoren for å redusere klasseforskjeller. Nå når Norge har blitt et flerkulturelt samfunn, så er det viktig at alle går på den samme skolen. Denne midlertidige loven er i aller høyeste grad en lov tuftet på ideologi og en konkret oppfølging av Soria Moria-erklæringen. De private skolene får ikke muligheten til å starte opp i så stor grad som den borgerlige regjeringen ønsket. Dette er ikke en debatt om helse- og sosialfagutdanningen, flere hender i arbeid, eller hvorvidt forvaltningsrettslige prinsipper er satt på prøve. Dette dreier seg om hvorvidt våre barn og barnebarn skal gå på skole i nærmiljøet sammen med barn med ulik sosial bakgrunn, hudfarge og religion, med ulike bosteder, med jevn fordeling av kjønn og barn med foreldre med ulik størrelse på pengeboken. Arbeiderpartiet ønsker en sterk offentlig skole. Vi er redd for at vi utvikler A- og B-skoler ved fri flyt av private skoler. I Sverige, etter at den borgerlige Bildt-regjeringen i 1992 tillot etablering av friskoler og fritt skolevalg i grunnskolen, ser man at de skolene som er vinnere, er de som ligger i boområder med høystatus, og de skolene som satser aktivt på markedsføring og profilering. Dette gjelder både offentlige skoler og private skoler. Offentlige skoler ligger og skal ligge spredt utover byene og distriktene der barna bor, mens en privat skole kan etableres hvor det passer skoleeieren best. Offentlige skoler skal og bør ikke bruke pengene sine til reklamebrosjyrer. Det er ikke det skolen er til for. Skolen er til for å gi våre etterfølgere den best kvalifiserte undervisningen og sosiale ballasten for å klare seg videre i livet. I Sverige viser undersøkelsen at skal et skolesystem med valgfrihet og frittstående skoler fungere, krever det at elevene og foreldrene får informasjon om skolene og kvaliteten ved dem. Den viser også at foreldre med høy utdanning har større muligheter til å søke etter og utnytte informasjon om valgfrihet til skoler. Vi mener at den offentlige fellesskolen best ivaretar behovene hos elevene. I Sverige kan vi klart se at åpningen for kommersielle skoler har medført at foreldrenes utdanningsnivå styrer valget av skole. Dette kan gi større forskjeller i utdanningstilbudet og mer ensidige skolemiljøer på den enkelte skole, som igjen gir mindre sosial læring – selv om de private skolene i Sverige får 100 pst. statlig støtte. Høyresidens kritiske røster er preget av oppfatninger av at den offentlige skolen er en kvern hvor alle barna skal gjennom nøyaktig det samme systemet, og at alle kommer ut helt like. Se rundt på oss i salen her i dag! De fleste av oss har gått i den offentlige skolen, og vi har alle utviklet oss i forskjellige retninger, vi har ulik ideologisk tro og ulik utdannelse. Jeg vil heller si at det er motsatt, at barna i privatskolene i større grad utvikler seg likt: De går på en skole med samme typer elever og ofte med elever med samme bakgrunn. Igjen blir det de elevene med samme bakgrunn som blir igjen på den offentlige skolen. Dette fører til økende sortering. Jeg mener det viktigste er å heve kvaliteten i den offentlige skolen og å unngå nettopp sortering. Hvis kunnskapsministeren ikke hadde iverksatt frys av friskolene, ville antallet elevplasser ved privatskolene vært fordoblet fra høsten 2006. Rundt 20 000 nye elevplasser er det nevnt i dag. De ville blitt etablert innen private skoler, og den offentlige skolen i byene ville helt klart blitt rammet verst. Se f.eks. på Drammen: Der ville så å si halve elevmassen på videregående nivå gått på kommersielle skoler. Jeg vil presisere at dette bare er en frys som varer i ett år. Arbeidet med en ny friskolelov er allerede i gang. Arbeiderpartiet er opptatt av mangfold i den norske skolen. Vi vil ha et supplement til den offentlige skolen for foreldre og elever som ønsker en annen type undervisning. Vi er ikke sterke motstandere av pedagogiske og religiøse alternativer. Men utviklingen i den norske skolen og samfunnsutviklingen generelt gjør det nødvendig å utrede grundig hva som regnes som pedagogiske alternativer, og på hvilket grunnlag religiøse skoler skal kunne opprettes. Det har kunnskapsministeren nevnt tidligere i dag, men jeg føler for å gjenta det. Da friskoleloven ble vedtatt i Stortinget 27. mai i 2003, sa representanten Jan Sahl fra Kristelig Folkeparti at Samarbeidsregjeringens signaler om satsing på kommuneøkonomien også ville føre til at den kommunale friheten på skoleområdet skulle bli større. Videre sa han: «Så hevdes det – til en viss grad med rette – at kommunene har lagt ned grendeskoler. Men la meg si det slik at den loven som vi nå innfører, vil ikke bidra til en økning på dette området, for dette gir foreldrene makt i form av at blir grendeskolen lagt ned, kan de opprette en friskole. Det vil nok gjøre at ethvert kommunestyre vil tenke seg om før de går til et slikt skritt.» Det stikk motsatte har skjedd. Jeg er glad for at den loven vi nå vedtar, inneholder en unntaksbestemmelse om grendeskoler.(Presidenten klubber.) Jeg vil oppfordre kunnskapsministeren til å sørge for at de skolene får rask behandling, og at skolene i tråd med merknaden fra Stortinget får muligheten til å starte opp fortest mulig. (Presidenten klubber.)