Det er befriende å høre Arne Sortevik. Han kaller en spade for en spade, og han sier hva det er vi snakker om. Han sier at vi trenger, og skal ha, flere målinger. Han sier at måling i skolen skal vi ha for å få innsikt i skolen, og at skolen må åpne seg mot omverdenen. Mens de øvrige som utgjør flertallet, snakker om dette som et pedagogisk virkemiddel for den enkelte lærer, snakker han om målinger og innsikt. Her er det åpenbart ulik tilnærming til disse nasjonale testene. Når jeg hører Sortevik, føler jeg meg hensatt til 1970-tallet med positivismens forsøk på å gripe inn i mesteparten av norsk politikk. Den gangen hadde vi heldigvis filosofer som Hans Skjervheim, som kunne avsløre positivismen og avdekke at dette med måling, veiing og kontroll ikke driver oss videre. Vi savner en Hans Skjervheim i dagens debatt om nasjonale prøver. En liten kommentar til Sortevik: Da vi behandlet St. meld. nr. 28 for 1998-1999 var vi opptatt av brukermedvirkning, og «bruker» i den forbindelse var foreldre. SV er opptatt av at foreldrene skal delta og være med på å evaluere, vurdere og hjelpe til med kvalitetsutviklingen i skolen. Dette er en av grunnpilarene i St. meld. nr. 28, som jeg tok utgangspunkt i. Hans påstand om at vi ikke er opptatt av foreldrene, er gal, jf. det vi mente under behandlingen av nevnte stortingsmelding. Så til påstanden om å tro på julenissen. Poenget mitt var så enkelt som at disse prøvene, denne type tester, ikke bringer noen ny kunnskap, noen ny informasjon, til lærerne. Flere av lærerne har hatt elevene i mange år. De vet det meste om sine elever – det gjelder både det faglige nivået og bakgrunnen deres. De har en god innsikt når det gjelder elevene, og det er denne innsikten som skal danne grunnlaget for tilpasset opplæring. Min påstand er at denne typen prøver, denne typen tester, ikke bringer noen ny kunnskap til lærerne om hvordan elevene gjør det, eller om elevenes ferdighetsnivå. Det vet de sannsynligvis det aller meste om, nettopp fordi det er de som er i daglig kontakt med elevene. Det er de som kjenner elevene, som har hatt prøver med dem, og som vet det aller meste om dem. Det var poenget med å bruke uttrykket «å tro på julenissen» – som om disse prøvene skulle bringe noen ny kunnskap og ny informasjon til lærerne. Det gjør de etter vår oppfatning overhodet ikke, for lærerne sitter med den kunnskapen allerede, den kunnskapen som skal til for å lage gode og tilpassede opplæringsløp for den enkelte elev, noe som de er pålagt, og som er nødvendig, hvis man skal lykkes med å gjøre en god skole enda bedre.