Norge har rike beiteressurser, et kaldt klima og små eiendommer. Den internasjonale kampen om billig mat vil Norge aldri vinne. Men Norge har et ansvar for å medvirke til å sikre matvaresikkerheten i verden. For Senterpartiet er det derfor viktig å føre en landbrukspolitikk som bidrar til å utnytte landets ressurser til matvareproduksjon. Et sterkt landbruk i hele landet er avgjørende for å sikre bosetting og sysselsetting, og for å ivareta kulturlandskap og miljø. Landbrukspolitikken må ta utgangspunkt i den store betydning landbruket har for samfunnet og for distriktene, og ikke minst i en grunnleggende respekt for eiendomsretten. I Soria Moria-erklæringen understreker Regjeringen at den vil «sikre utøvere i landbruket en inntektsutvikling og sosiale vilkår på linje med andre grupper». I denne uttalelsen ligger det en klar forpliktelse om at Regjeringen i stortingsperioden skal øke inntektsmålsettingene og styrke velferdsordningene i næringen. Det er viktig å slå fast at denne regjeringen har et vesentlig høyere ambisjonsnivå for inntektsutviklingen i jordbruket enn det vi opplevde at den forrige regjeringen hadde. Inntektsforskjellene mellom jordbruket og andre grupper har økt markert de siste årene. Den svake inntektsutviklingen over flere år er kanskje den viktigste årsaken til den sterke nedgangen i antall bruk. I lys av det var det nå nødvendig at det kom en jordbruksavtale der det er muligheter for inntektsvekst i næringen. Slik sett er jeg derfor glad for at det i år ble en avtale med Norges Bondelag. Uten denne avtalen hadde situasjonen for jordbruket i landet vært betydelig verre og mer uklar. Hovedgrepet for økt inntekt i årets oppgjør er skattelettelser i form av økt jordbruksfradrag. Dette er et WTO-robust virkemiddel, og som sådant viktig også i en videre sammenheng. Når komiteens flertall uttrykker en noe reservert holdning til dette virkemidlet, har ikke dette sammenheng med at en ikke mener at skattelettelser kan benyttes i forbindelse med en jordbruksavtale, men først og fremst har det sammenheng med at dette virkemidlet i stor grad bare kommer dem til gode som allerede har en betydelig næringsinntekt. Unge brukere som nettopp har overtatt gården, og som er i en investeringsfase, vil som oftest ha lavere næringsinntekter. De vil bare i begrenset grad få nytte av økt jordbruksfradrag. Av den grunn må skattevirkemidler som økt jordbruksfradrag generelt kombineres med andre tiltak som øker inntektene i næringen. I Soria Moria-erklæringen påpekes at en vil at næringens utøvere skal ha «sosiale vilkår på linje med andre grupper», og at en ønsker å gi «velferdsordningene en spesiell prioritet gjennom forslag til bedre avløserordninger og sikring av ferie og fritidsmuligheter». Sosiale vilkår betyr i denne sammenheng først og fremst muligheter for ferie og fritid, sikkerhet ved sykdom og pensjon. Gode velferdsordninger er av stor betydning for landbruket, ikke minst for rekrutteringen. Ved årets avtale ble satsene for avløsning ved sykdom økt med ca. 20 pst. og ved ferie og fritid med 3 pst. Dette er også et viktig skritt i riktig retning, men disse ordningene må fortsatt styrkes i årene framover. I Soria Moria-erklæringen påpekes også at en vil «sikre et landbruk med en variert bruksstruktur over hele landet. Strukturprofilen må styrkes». I dette ligger det en klar forpliktelse om at en vil jobbe for fortsatt mangfold i næringen og for en styrking av familiejordbruket. Det er viktig å motarbeide en ytterligere todeling av landbruket mellom såkalt nisjeproduksjon og volumproduksjon. Dette innebærer også at en er nødt til å ta mer hensyn til den varierte bruksstrukturen i jordbruket når en utformer virkemiddelbruken. Tilskuddsordningene må ha en strukturprofil som gjør det mulig med tradisjonell gårdsdrift for både små og større bruk. Det er også nødvendig å ha et regelverk som setter klare begrensninger i muligheten for å utvide produksjonen i retning av et industrialisert jordbruk. Det understreker Bondelaget i sin høringsuttalelse, og det er jeg helt enig i. Begrensningene i mulighetene for samdrift i melkeproduksjonen må forstås og forsvares i denne sammenheng. Når det gjelder diskusjonen om struktur, synes jeg det er viktig å understreke at partene i sluttprotokollen ble enige om en gjennomgang av strukturutviklingen. Jeg forutsetter at dette arbeidet blir prioritert, slik at gjennomgangen, analysen og vurderingene kan inngå som viktige premisser under neste års jordbruksforhandlinger. Generelt er det viktig å understreke at den påbegynte kursendring i landbrukspolitikken blir fulgt opp i hele stortingsperioden, slik at både ambisjonsnivå og lovnader i regjeringserklæringen blir innfridd over tid. Avslutningsvis vil jeg understreke flertallsmerknaden fra regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti om betydningen av forhandlingsinstituttet og viktigheten av samarbeidet mellom staten og næringens organisasjoner. Det samarbeidet øker mulighetene for å nå målene i landbrukspolitikken. Sett i relasjon til Høyre og Fremskrittspartiets holdning til denne problemstillingen er det viktig å understreke flertallets klare holdning om at forhandlingssystemet må bli ført videre, slik at organisasjonene i jordbruket gis reell mulighet til ansvar og innflytelse over utviklingen i næringen, både med hensyn til inntekt og andre forhold av betydning for næringens utøvere og ikke minst for sysselsetting og bosetting i hele landet.