Jeg vil gi statsråden kompliment for den offensive måten han viderefører reformen i arbeids- og velferdsforvaltningen på, både når det gjelder organiseringen som vi nå snakker om, og når det gjelder alle ordningene som må samordnes og rettes mye mer inn på å få folk fra passivitet over i arbeid eller annen aktivitet. Det som er min bekymring når det gjelder denne reformen, er at noe av hensikten var å rive veggene mellom arbeidskontor, sosialkontor og trygdekontor, og sørge for at fokuset er på det enkelte menneske og ikke på systemene. Jeg synes at jeg ser en del spor når jeg er ute og reiser, av at en organiserer virksomheten veldig etter gamle skott, det er NAV/arbeid. Vi ser også at kommunene, som jo er en veldig viktig partner her, henger litt etter i denne store kulturendringsprosessen. Hvordan vurderer statsråden mulighetene for å lykkes med den betydelige kulturendringen som han har satt i gang?