Som interpellanten var så hyggelig å nevne, stilte jeg et liknende spørsmål i spørretimen før sommeren. Jeg er enig i det Dåvøy sa i sitt innlegg, og er veldig glad for at hun setter press på disse problemstillingene og bringer fram mange nye fakta, nye opplysninger og bidrar til å gi oss et overbevisende bilde. Det er helt riktig at alkoholen er et økende problem også på verdensbasis, ikke minst i utviklingsland, hvor den mer og mer er på vei inn. Jeg støtter Dåvøy der hun fulgte meg opp ved å si at vi må bidra også med ressurser til arbeidet i internasjonale organisasjoner på dette punktet. Det kan også være initiativ som bør tas i andre FN-sammenhenger enn bare i WHO, f.eks. i UNESCO. Jeg mener det er viktig at Norge fortsatt må være et sterkt internasjonalt eksempel på en god, forebyggende og restriktiv alkoholpolitikk, og at vi må forbedre den politikken. Det vi burde diskutere, er hvordan vi kan forbedre oss når det gjelder å være et eksempel, og ikke tilpasse oss den internasjonale situasjonen, enten det er i Europa eller i verden ellers. Vi må passe på at denne viktige debatten om det internasjonale aspektet ikke blir en sovepute. Det er lett å diskutere det internasjonale aspektet og være enige om de helsemessige skadevirkninger når vi snakker om andre, men vi må også snakke om oss selv og sørge for at vi fortsatt er et sterkt og overbevisende eksempel. Når man snakker om dobbeltmoral og om måter å kommunisere på, som Harald Tom Nesvik var inne på, må jeg si at konsekvensen av det vi diskuterte i går, i mange kommuner i realiteten ville vært ølsalg hele døgnet til ungdom som er på fest, og som kan få tatt seg en tur innom og fylle på utpå natten med en kasse øl. Jeg vet hva en slik situasjon ville betydd her i Oslo. Man diskuterer dette som om man diskuterte ut fra sitt eget behov for å få øl akkurat når man vil, ikke ut fra et bredt forebyggende arbeid overfor utsatte grupper som ikke har den samme styringen med oppførselsmønsteret sitt som det virket som noen av talerne mente de selv hadde. Man foreslår økte skjenketider, lenger enn til halv fire på natten, slik det nå er i Oslo – jeg var i en fjernsynsdebatt nylig hvor Høyre bl.a. lanserte det. Man går inn for vin i butikkene, som jeg oppfatter at både Høyre og Fremskrittspartiet går inn for. Man går inn for lavere avgifter, tilpasning til det europeiske avgiftsnivået, og man går inn for – som man drev med på Høyres forrige landsmøte og før forrige valgkamp – sprit til 18-åringer. Når dette er det politiske bildet man står for nasjonalt, mener jeg at det blir en måte å kommunisere på. Når man da bekymrer seg for skadevirkningene og utviklingen internasjonalt, blir det dobbeltmoral, og det blir vanskelig for den ungdommen vi skal påvirke, å henge med på hva man egentlig kommuniserer. Jeg synes særlig Fremskrittspartiet i stor grad snakker om noe annet. De vil gå foran når det gjelder forebyggende ungdomskampanjer, men bare de fem punktene jeg nevnte nå med endringer i alkoholpolitikken i dramatisk negativ retning, viser en helt annen praksis. Det blir stor avstand mellom tale og praksis. Det er ett punkt når vi snakker om forbedringer i den norske alkoholpolitikken, hvor jeg mener vi bør sammenlikne oss med andre land, og hvor vi burde undersøke mer hva som er den norske situasjonen i forhold til den internasjonale situasjonen, og det gjelder skjenkepolitikken. Skjenkepolitikken representerer hele signalvirkningen overfor store ungdomsgrupper og befolkningen for øvrig når det gjelder bruk av alkohol. Vi leser reportasjer om at mens det er rolig og stille på gaten i New York i 23–24-tiden, er det da ungdom begynner å trekke inn til Oslo sentrum, for her er 500 skjenkesteder åpne til kl. halv fire om natten. Man kan sammenlikne og se hvordan man har fått til dette i andre land. Vi som har vært på besøk i ulike europeiske byer, ser at situasjonen er en annen utover kvelden, at det ikke er den drikkekulturen som nå har utviklet seg – ikke bare i Oslo, vi har hørt liknende historier fra Kristiansand, Bergen, Tromsø osv. Det kunne være interessant også å snu det andre veien, se hvordan vi ligger an i forhold til den internasjonale situasjonen, så vi ikke bare tror at vi har alt i orden, mens andre land er så ille. På noen punker har vi også våre problemer.