Historiens dom kan man med fordel overlate til historien. Prognoser når det gjelder historiens dom, har det ved seg at de sjelden slår til. Det er heller ikke spesielt interessant. Det som er den interessante siden ved den debatten representanten Giske gikk inn i, er selvfølgelig spørsmålet om analogien fra nasjonalstat direkte opp på det globale nivå er en plausibel analogi. Jeg har pekt på en del forhold som tilsier at det ikke er det. Grunnen til det er naturligvis at dersom den skulle være plausibel, ville det forutsette en verdensregjering og et verdensparlament. Uansett hvorledes man vurderer funksjonsdyktigheten til dagens FN, er det vel ingen som mener at FN er i nærheten av å være noe slikt. Det vil si at man mangler en politisk maktbalanse, og man mangler en kontrollfunksjon som er helt livsviktig i det politiske demokrati som vi har utviklet innenfor nasjonalstaten. Når jeg pekte på ett enkelt forhold, er det fordi jeg for min del mener at den avgiftspolitikk som vi har utviklet på nasjonalstatsnivået - for det er jo ikke skatt vi snakker om, vi snakker om avgifter - og som svært ofte gis en dobbel begrunnelse, nemlig at den skal fremme en eller annen type atferd eller begrense en type skadelig atferd og samtidig skaffe penger i statskassen, er underlagt en lovmessighet som fører til at det man oppnår, er å gjøre Finansdepartementet, på nasjonalstatens nivå, fullstendig avhengig av de inntektene. Etter hvert glemmer man fullstendig det som var den andre motiveringen. Nå har vi ikke noe globalt finansdepartement, og jeg ser heller ikke noen grunn til å ønske at vi skulle få det, men jeg ville, sett fra min side, bare peke på det dilemmaet, for jeg har ikke noen tro på at det vil være lettere å få dette til å fungere etter hensikten på det globale nivå enn det har vist seg å være på nasjonalstatsnivå, hvor det er mer enn vanskelig å få det til å fungere etter hensikten.