Det er alltid slik at utgangspunktet for de samtalene vi har, er situasjonen slik den er; enten den har bedret seg eller forverret seg, er det det som er utgangspunktet for samtalen. Så jeg er ikke sikker på om ideen er fullt så ny som det Rise mente å gi uttrykk for. Jeg tror dessuten jeg må fastholde at det som skjer av eventuell forbedring i Kina, er bra. Jeg er helt enig med Rise i at gårsdagens beslutning er et positivt tiltak, men det er vanskelig å si om det skyldes den norske holdningen, eller om det skyldes andre lands holdning. Sannsynligvis skyldes det en kombinasjon av dette, og det er godt at det er mange land som er opptatt av den dialogen, at det er mange land som er opptatt av å få til resultater. Til syvende og sist er det resultatene som er det avgjørende, og så må virkemidlene rettes inn, slik at vi så effektivt som mulig når de resultatene vi ønsker å oppnå. Når det gjelder den generelle målingen, finnes det internasjonale vurderinger – som andre land gjør, som uavhengige institusjoner gjør, som gjøres i Genève – av hvordan menneskerettighetene utvikler seg. Vi har på mange måter ganske mye faktuell vurdering av det som er situasjonen, og det vil altså ligge i bunnen og være viktig når vi arbeider med de konkrete tiltakene og kommer opp med våre konkrete forslag.