Jeg vil takke utenriksministeren for svaret. Den dialogen som foregår mellom norske og kinesiske myndigheter og med deltakelse fra frivillige organisasjoner, er vel kjent. Jeg mener det er veldig viktig at Norge fortsetter dette arbeidet og kritiserer bruddene på internasjonale menneskerettsstandarder gjennom denne dialogen. Og vi bør legge press på Kina gjennom FNs menneskerettskommisjon. Dette er også meget viktig, etter min mening. Dialogen med Kina spiller en veldig viktig rolle, og tiltakene er, som vi hørte, både mange og gode. Det må vi fortsette med, men vi må sikre resultatene av arbeidet. Når vi vet at overgrepene fortsetter i stor skala, kan vi ikke slå oss til ro med de tiltakene vi har i dag. På en eller annen måte burde man sette opp et resultatskjema, slik at man kan måle om det foregår en forbedring i menneskerettssituasjonen. Den enkelte kineser må få sine religiøse, politiske og sivile rettigheter ivaretatt. Vi må støtte dem i Kina som arbeider for økt demokrati og for menneskerettigheter, og vi bør legge et ytterligere press på Kina i forhold til det vi gjør i dag. Så har jeg lyst til å kaste fram en utfordring. Det er svært vanskelig å være konsekvent i utenrikspolitikken. Hvis vi tar som eksempel et land som ligger nærmere, Hviterussland, ser vi at det føres en ganske tøff linje, ikke bare fra Norge, men fra de fleste europeiske land. Hviterussland er et lite land, som har rundt 1 pst. av Europas befolkning, med liten økonomisk betydning for Norge – og liten betydning for EU, for den saks skyld. Kina har 20 pst. av verdens befolkning, en sterkt voksende økonomi og et viktig økonomisk samarbeid og handel med Norge. Det kan se ut som om man kjører en litt mykere linje overfor Kina. De er det viktig å treffe toppledelsen i landet, og det er viktig å ha et aktivt samarbeid på svært mange områder, både økonomisk og kulturelt, mens det i forhold til Hviterussland er lett å kjøre en tøff linje, hvor man ikke har noen politisk kontakt og ingen tilrettelegging av noen form for økonomisk eller kulturelt samarbeid. Jeg har lyst til å få en liten refleksjon rundt problemene med å være konsekvent i utenrikspolitikken – om man f.eks. like gjerne kunne forsøkt også å ha en menneskerettsdialog med Hviterussland. Jeg tror det ville være positivt om man kunne opprette flere slike dialoger.