Forholdet mellom Russland og Norge har lenge vært fredelig og stabilt. Vi deler erfaringer som binder oss sammen. Vi har felles grense, men vi deler så mye mer. Det er i dag mange faglige og nære bånd mellom russere og nordmenn. Kontakten over grensen i Barentsregionen er omfattende, og svært mye fungerer bra. Det skal bl.a. for første gang holdes norsk-russisk militærøvelse på russisk jord i år. Dette uttrykker gjensidig tillit og åpenhet. Jeg vil særlig vise til folk-til-folk-samarbeidet. Det er en helt nødvendig ressurs, både for nordmenn og for russerne. Det har vært et sterkt samarbeid mellom menneskene i dette nordlige området i mange hundre år når det gjelder både kultur, handel og sjøfart. Spesielt sterkt har samarbeidet mellom befolkningen på Kola og befolkningen i Finnmark vært, bare avbrutt av sovjetperioden. I dag er samarbeidet over grensen gjenopptatt. Kirkenes er i dag et senter for russlandskompetansen og samarbeidet over grensen. Dette gjelder ikke minst Barentssekretariatet. Det spiller en viktig rolle som tilrettelegger på regionalt nivå. Det er over tolv år siden Barentssamarbeidet ble etablert, og det har spilt en hovedrolle i å gjøre den nordlige naboregionen til nytt samarbeidsområde. Samarbeidet har vært svært vellykket når det gjelder både utdanning, helse, kultur og urfolkspørsmål. Det er først og fremst på grasrotplanet samarbeidet har sin styrke. Det er positivt. Det vitner om et sterkt og oppriktig engasjement for og med naboene over grensen. Jeg er glad for at prosjektsamarbeidet innen Barentssamarbeidet skal styrkes, og at det anses som et av de viktigste virkemidlene vi har i nordområdepolitikken. Kristelig Folkeparti tror det er riktig å vurdere Barentssamarbeidet for å styrke det og gjøre de formelle strukturene mer effektive. Vi tror også det vil styrkes ved at man etablerer et internasjonalt barentssekretariat. Det er viktig å presisere at utviklingen i Barentsregionen må foregå på regionens egne premisser. Det er de innbyggerne som bor og arbeider i regionen, som kjenner utfordringene, og som vet hvilke tiltak som vil være mest egnet. Jeg er glad for at det er bred enighet om å opprette et barentsinstitutt i Kirkenes som skal studere problemstillinger knyttet til energivinning og regionalt samarbeid. Dette kan muliggjøres ved den økte støtten til Barentssekretariatet. Jeg er glad for at Regjeringen har styrket atomsikkerhetssamarbeidet med Russland. På Kolahalvøya finnes verdens største konsentrasjon av atominstallasjoner. Det er en potensiell fare for miljøet, og for at radioaktivt materiale skal komme på avveie. Det er Russland som selv er ansvarlig for å bedre sikkerheten ved de sivile og militære lagrene og installasjonene. Oppgavene er derimot for store til at Russland kan klare dette alene, og det er derfor nødvendig med internasjonal innsats. Som naboland har vi et særlig ansvar for og interesse av å bedre atomsikkerheten. Norge bidrar bl.a. til opphugging av atomubåter i Nordvest-Russland. Vi har gjennomført en rekke tiltak i Andrejevbukta, vi sikrer radioaktive strålingskilder, og vi finansierer fjerning av avfall og avfallshåndtering. Vi har en god dialog med Russland når det gjelder samarbeid om sjøsikkerhet og oljevernberedskap. Det er likevel svært bekymringsfullt med den økte russiske oljetransporten langs norskekysten. Det er en stor utfordring, og fra norsk side må vi gjøre alt vi kan for å redusere risikoen for katastrofale forurensningsulykker. Slike tiltak er utvidelse av territorialfarvannet, påbudte seilingsleder og styrket trafikkontroll. Et rent hav og effektive beredskapstiltak er avgjørende for fiskeriinteressene og miljøet. Urfolkspørsmålet får en stadig mer framtredende rolle i internasjonale fora, også der spørsmål om nordområdene diskuteres. 2005 er erklært som Barents Urfolksår. Vi har nå anledning til å fokusere på urfolks situasjon når det gjelder utdanning, helse, kultur og økonomi. Jeg stiller meg noe undrende til Fremskrittspartiets konsekvente linje gjennom hele innstillingen, som går ut på å velge ikke å kommentere noen av spørsmålene som omhandler urfolks livssituasjon. Det kan virke som om partiet ikke ser betydningen av eller behovet for urfolks erfaringer eller innspill. Den samiske befolkningen har i lang tid samarbeidet over grensen om rent vann, bedre helse, kvinneprosjekter, skole og kultur. Jeg håper at Fremskrittspartiet snart kan innse at urfolks kultur og tradisjonelle levesett i seg selv er en egenverdi for hele regionen.