Mange oppfatter det slik at Norge har kommet langt i det viktige arbeidet for likestilling og mot diskriminering. På mange måter har vi også det, men det er viktig ikke bare å være fornøyd med nesten å ha nådd målet. Det er fortsatt mange mennesker i vårt samfunn som opplever diskriminering, enten på bakgrunn av kjønn, hudfarge eller seksuell legning eller av andre årsaker. For de menneskene som kjenner slik diskriminering på kroppen, er det viktig at arbeidet for et mer likestilt samfunn fortsetter med full styrke. Regjeringen fremmer i Ot.prp. nr. 34 for 2004-2005 forslag om et felles håndhevingsapparat på tvers av diskrimineringsgrunnlag. Det foreslås at Likestillingsombudet, Likestillingssenteret og Senter mot etnisk diskriminering blir samlet i ett nytt felles organ – Likestillings- og diskrimineringsombudet. Likestillingssenteret, med sin faglige selvstendighet og uavhengighet, har markert seg som en aktiv pådriver i likestillingsarbeidet og har tematisk markert seg med stor bredde både innenfor områdene vold mot kvinner, mannsrollen og kjønn og makt. På samme måte har Senter mot etnisk diskriminering markert seg som et aktivt organ i arbeidet for å sikre vern mot diskriminering på grunnlag av trosbekjennelse, hudfarge, nasjonal eller etnisk opprinnelse. Å slå disse funksjonene sammen med lovhåndheveren Likestillingsombudet vil etter Høyres oppfatning bety en rekke positive ringvirkninger i arbeidet for likestilling og mot diskriminering. For det første vil en samordning øke ombudets tilgjengelighet og synlighet. Målet om at brukerne, alt fra enkeltpersoner, virksomheter, organisasjoner og offentlige myndigheter, ikke skal behøve å forholde seg til flere myndigheter enn nødvendig, synes vi er et viktig ledd i arbeidet. Brukerne settes med dette i sentrum, ved at det blir lettere og mindre byråkratisk å få hjelp når en slik situasjon oppstår. Videre er vi positive til den faglige synergien som sikrer økt kvalitet og forbedret evne til å møte tilfeller av diskriminering på flere grunnlag. Vi har stor tro på at et felles håndhevingsapparat betyr større mulighet for erfaringsoverføring mellom de ulike diskrimineringsgrunnlag, som vil kunne bidra til en bredere og mer helhetlig forståelse av hvordan forskjellsbehandling kommer til uttrykk i samfunnet, og hvordan den kan bekjempes. Et større, samlet apparat vil gi et stimulerende fagmiljø med større bredde i kompetansen, noe som også er positivt i arbeidet med å rekruttere og beholde høyt kvalifisert arbeidskraft. Et tredje godt argument for å slå sammen pådriver- og håndheverrollen i diskrimineringsarbeidet er en mer effektiv utnyttelse av ressursene. Dette gjelder altså ikke bare de faglige ressursene, som jeg allerede har vært inne på, men også stordriftsfordelene ved samlokalisering og fordelene ved å kunne løse felles interne og administrative oppgaver. Rasjonell og effektiv drift er viktig for å kunne frigjøre de nødvendige ressurser til den viktige faglige delen av det arbeidet ombudet skal utføre. Høyre støtter for øvrig det som ble sagt av representanten Eirin Faldet i forhold til kvinneuniversitetene. Jeg viser også til våre merknader i innstillingen. Det er fra flere hold reist spørsmål rundt problematikken ved å samle håndheverrollen og pådriverrollen i ett og samme ombud. Dette temaet har vært bredt drøftet både i Regjeringens fremlagte lovforslag, i høringsrunden og blant de sentrale aktørene i likestillings- og diskrimineringsarbeidet. Enkelte mener at pådriverrollen vil kunne bli mindre synlig og mangle legitimitet når den er samlokalisert og samordnet med håndheverrollen. Videre fremhever noen at uavklarte rollekonflikter mellom pådriver- og håndheverrollen kan svekke det nye ombudets troverdighet som lovhåndhever. Jeg synes dette har vært en bred og god debatt, som på mange måter har belyst viktige sider ved organiseringen av arbeidet. Når flertallet i komiteen støtter forslaget om et felles håndhevings- og pådriverapparat mot diskriminering på ulike grunnlag, er det fordi vi har stor tro på at de positive ringvirkningene av sammenslåingen langt overveier de eventuelle ulempene. Vi vil allikevel understreke at ombudet må opprettholde en balanse mellom lovhåndheving og pådriverrollen, men vi har full tillit til at dette lar seg gjøre på en utmerket måte. Vi mener videre at pådriverfunksjonen vil bli styrket gjennom et tettere samarbeid med lovhåndhevingsapparatet, og peker da spesielt på den positive forankring pådriverapparatet vil få i erfaringer fra lovhåndhevingsarbeidet og i forskningsmiljøene. Et annet punkt som har vært bredt diskutert i så vel høringsuttalelser som i den generelle debatten, har vært spørsmålet om hvorvidt Regjeringens forslag kun hensyntar diskrimineringsvern for enkelte klart definerte grupper. På denne bakgrunn oppfordrer vi i Høyre Regjeringen til å ta initiativ til at dette spørsmålet utredes med sikte på utarbeidelse av generelle regler mot diskriminering og eventuelt utforming av en samlet helhetlig lovgivning på området. Norsk lovgivning kan oppfattes som ufullstendig, fordi diskriminering også kan skje på andre grunnlag enn dem som allerede er hjemlet i lovverket, som rasisme, kjønn eller religiøs tilhørighet. Jeg vil også understreke at en eventuell samlet lovgivning på området ikke må svekke det vern særlovgivningen gir i dag. En fremtidig utredning må derfor belyse forholdet mellom generelle regler og særskilt vern ut fra avgrensede diskrimineringsgrunnlag. Vårt hovedmål er å sikre at lovgivningen hensyntar at diskriminering på generelt grunnlag må være forbudt. Dette vil i større grad sikre vern mot diskriminering, uavhengig av diskrimineringsårsak. Det viktige arbeidet for å fremme likestilling i samfunnet og å verne innbyggerne mot diskriminering får etter min oppfatning en styrket posisjon som følge av den diskrimineringsombudslov vi vedtar i dag. Vi vil derfor anbefale at Regjeringens forslag vedtas, i tråd med komiteens flertallsinnstilling.