Det er en viktig debatt interpellanten Line Henriette Holten Hjemdal har lagt opp til i dag. Hun har helt rett i at det nå må tas et krafttak for vedlikehold og opprustning av kirkene her i landet, og at dette arbeidet har vært forsømt lenge. Kirkebyggene representerer viktige verdier i samfunnet og i livene våre. De gir rom for tro og kanskje tvil. De gir for mange gode rammer for markering av de store milepælene i livet. De er arenaer for gode kulturopplevelser, og de representerer viktige arkitektoniske og kulturelle verdier. Vi har ikke tunge tradisjoner å lene oss på når det gjelder kulturbygg her til lands. Ser man nedover i Europa, dukker verneverdige og ofte storslåtte bygg opp på nær sagt hvert hjørne. Sånn er det ikke hos oss. Vi er en ung kulturnasjon sett i en større sammenheng. Skulle man mene at det er langt mellom verneverdige bygg på disse kanter av landet, er det vel grunn til å påpeke at det er enda mer spredt nordpå, der jeg kommer fra. Ikke bare ble Finnmark og Nord-Troms brent på slutten av annen verdenskrig, men det har også vært sånn at de store formuene som kunne ha bidratt til arkitektonisk påkostede bygg, har manglet i min landsdel – bortsett fra hos nessekongene som så absolutt bidrog til å forme husene i fiskeværene med særpreg og stil langs en langstrakt og værhard kyst. Men kirker har vi hatt – ikke så mange store og prangende, men noen små og fint formede perler, som er med på å gjøre dem til påler i vår felles kulturarv. Jeg kan nevne den gamle steinkirken på Alstahaug, hvor Petter Dass i sin tid rådde, og Lofotkatedralen i Vågan, som er en av de største kirkene i Nord-Norge, og som gjennom generasjoner har vært samlingssted for fiskere som kom til Lofoten i skreisesongen. Men tillat meg å fokusere spesielt på to kirker nordpå, nemlig Tromsdalen kirke, eller Ishavskatedralen, som den kalles, og Trondenes middelalderkirke ved Harstad. De er ikke bare regionalt sett viktige bygg, men også sentrale i et nasjonalt perspektiv. De to kirkene representerer et spenn i tid og stil, noe som gjør dem spesielle blant kirkebyggene i landet. Begge trenger, selvfølgelig på linje med mange andre kirker, snarlig oppmerksomhet med tanke på oppgradering. Ishavskatedralen er tegnet av arkitekt Jan Inge Hovig og ble vigslet i 1965. Kirken er formet nesten som et isfjell og har et praktfullt glassmaleri av kunstneren Victor Sparre langs hele veggen mot øst. Bygget ligger fabelaktig til og går inn i en større helhet i landskapet med byen, brua over sundet og fjellene rundt. Ishavskatedralen har mange besøkende både av byens befolkning og av tilreisende. De som kommer inn i bygget, forstår fort at katedralen sårt trenger oppussing. Det er faktisk mulig å se sprekkene i veggene. Det er viktig at vi gjør noe med dette. Vi snakker faktisk om et av nasjonens mest særpregede kirkebygg i nyere tid. Trondenes kirke ved Harstad var gjennom flere hundre år et kirkepolitisk hovedsete i nord. Kirken ble bygd på 1200–1300-tallet og er et unikt samlingssted også i dag, beliggende i et landskap tungt av betydningsfull historie. Kirkens utsmykking er unik i nasjonal sammenheng med sine tre alterskap fra tidlig 1400-tallet, og bl.a. med en alterbrunn, et dekke for alterfronten, som det bare fins én av i hele landet, nemlig den vi har i Trondenes kirke. Funnet av et tregitter i kirken har fått forskere til å mene at vi kanskje her har å gjøre med restene av en nordnorsk stavkirke som kan ha vært på Trondenes før steinkirken ble satt opp. Det er i så fall den eneste stavkirken vi kjenner til nordpå. Det er derfor viktig at denne kirken med sine verdifulle kunstskatter blir tatt vare på – og det haster! Det betydelige påslaget som kommunene sist høst fikk av denne regjeringen, er et viktig grunnlag for de samme kommunenes evne til å ta vare på kirkebyggene og kirkekunsten, men i tillegg til det trengs det ytterligere midler. Jeg er derfor glad for at regjeringsfraksjonens merknader i innstillingen til St.meld. nr. 41 for 2004-2005 anbefaler at noe av avkastningen fra Opplysningsvesenets fond kan gå til oppussing av kirkebyggene. Det er etter min mening et riktig og viktig synspunkt, som statsråd Giske også er åpen for, og som han i dag har sagt at han vil komme tilbake til. En åpning for en slik bruk av deler av avkastningen av det betydelige beløp Opplysningsvesenets fond rår over, vil kunne gi kirkene og kirkekunsten, og dermed en viktig del av vår kulturarv, et hardt tiltrengt helt nødvendig løft.