Den saken som vi nå holder på å behandle, er uhyre viktig, særlig fordi det danner grunnlaget for det samfunnet som vi nå skal sørge for blir videreutviklet, og som skal sørge for at man hjelper personer i større grad enn det som har vært tilfellet i dag, slik at man skal kunne se hele virkemiddelapparatet i sammenheng. Jeg må si at det er litt underlig å høre på denne debatten, sett i lys av det som ble sagt siste gang vi hadde en liknende sak, den såkalte SATS-meldingen, til behandling i denne sal, og hvor flertallet i Innst. S. nr. 189 for 2002-2003 hadde følgende merknad: «Flertallet viser til at det ønsker en utredning om hvordan vi kan etablere én felles etat, et velferdskontor, der hele virkemiddelapparatet til arbeidsmarkedsetaten, trygdeetaten og sosialkontoret tas i bruk i saksbehandlingen overfor den enkelte bruker av tjenesten.» Flertallet fremmet da følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen utrede ulike modeller for én felles velferdsetat bestående av dagens Aetat, trygdeetaten og sosialetaten.» Det overraskende er ikke at Regjeringen har fremmet den saken den har, for de har gitt uttrykk for sine synspunkter i denne leia hele tiden. Det overraskende er at det flertallet som ble dannet i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 14 for 2002-2003, SATS-meldingen, har splittet seg opp, og at Fremskrittspartiet nå faktisk står alene om å fremme forslag om én felles etat. Men jeg må også si at det innlegget som Bjarne Håkon Hanssen holdt her på denne talerstolen for et øyeblikk siden, kan jeg på alle måter slutte meg til, for det var nettopp en argumentasjonsrekke for hvorfor det burde vært én felles etat, og at man ikke burde ha stykket det opp. Det jeg frykter, er at vi i framtiden vil komme til å se at vi må(Nesvik) gå noen runder. Man kommer til å komme tilbake – det er jeg overbevist om – i forhold til at man også må integrere sosialetaten i dette, for det vi får nå, er en halvveis løsning. Selv om det er et steg i riktig retning, er vi fortsatt bare halvveis, fordi det virkemiddelapparatet som sosialetaten innehar, ikke er med. Det er da viktig å vise til det som står i proposisjonen, nemlig følgende: (Nesvik) «Regjeringen foreslår at den obligatoriske minimumsforpliktelsen skal være samlokalisering av den statlige representasjonen i kommunen og kommunens administrative apparat for forvaltning av økonomisk sosialhjelp.» Man vil ikke lovfeste at det skal samlokaliseres, heller, for det står nemlig videre samme sted: «Regjeringen ser det ikke som hensiktsmessig å lovfeste inngåelse av samarbeidsavtaler mellom statsetaten og kommunen …» Og hvis så er tilfellet, skal det bli spennende å se hvordan dette vil bli løst i de enkelte kommunene, for det er helt åpenbart at de er lokalisert forskjellig i dag. De aller fleste sosialkontorene ligger i rådhusene. Rådhusene har kanskje sprengt kapasitet i utgangspunktet, og det skal bli spennende å se hvordan dette skal løses. Men jeg forventer at det blir løst.