Det skjer en interessant endring i Fremskrittspartiets jordbrukspolitikk. Tidligere har partiet presisert at det er systemet en er ute etter, mens jordbrukerne er hederspersoner som yter en god innsats, og som bør ha en inntekt for sitt strev på linje med andre. Det sies at en skal ta et oppgjør med det jordbrukspolitiske styringssystemet, for det har ikke nådd de ambisiøse mål som er satt. Det fortsetter en for så vidt å snakke om. Men det som nå er det interessante, er at vi har fått to svært sterke eksempler på at Fremskrittspartiet nå åpent går ut mot inntektene og inntektsmulighetene til den enkelte gårdbruker. Det første eksempelet er det som står i næringskomiteens innstilling om konkurransen i melkesektoren. Der står det at flertallet, alle unntatt Fremskrittspartiet og Høyre, «vil fastslå at Stortingets uttalte ønske om økt konkurranse innenfor denne sektoren, ikke var ment å skulle føre til lavere produsentpris. Løsninger på konflikten må derfor sikre jordbruksavtalens målpris». Fremskrittspartiet kunne ikke være med på en slik merknad. Høyre har i presseoppslag og i debatten i dag sagt at de burde vært med på det, fordi de er enige i det. Tines konkurrenter, Q-meieriene og Synnøve Finden, har offentlig sagt at de er enige i merknaden, men fortsatt er Fremskrittspartiet imot – sjølsagt fordi en ikke kan være med på å slå ring om den inntektsmuligheten som markedsprisen på melk skal kunne gi. En er direkte uenig. Noe annet kan en jo ikke forstå merknaden som. Så til det andre punktet. Fremskrittspartiet har i finansdebattene og ellers gjort seg til talsperson, nå som tidligere, for skattelettelser. Likevel presterte Fremskrittspartiet, som eneste parti, å stemme imot at jordbruksfradraget skulle økes, med den begrunnelsen at siden inntekten i jordbruket var som den var, fortjente ikke de personene noen skattelettelse. I tillegg til det har vi bevilgninger over statsbudsjettet som nødvendigvis må føre til en kraftig svekkelse av jordbruksarbeidets inntektsmuligheter for en dyktig og pågående jordbruker. Fremskrittspartiet har sjølsagt ikke tillit hos dem som skal leve av arbeidsinnsatsen sin i jordbruket, og spesielt de som skal leve av arbeidsinnsatsen sin gjennom hardt arbeid og stor produksjon. De såkalte entreprenørene velger jo ikke Fremskrittspartiet, for ingen vil bli mer negativt rammet av Fremskrittspartiets politikk enn nettopp de som en prøver å gjøre seg til talsmann for. Men det er på papiret.