Aldri har så mange vært i arbeid som akkurat i dag. Ledigheten viser en markert nedgang. Næringslivet er optimistisk. De aller, aller fleste opplever trygghet for egen økonomi. Det hersker bred enighet om at Samarbeidsregjeringen har sørget for en sunn økonomisk politikk i sin regjeringstid. Når LOs sjefsøkonom i finanskomiteens høring sa at vi nå har relativt liten ledighet, synes jeg det er vanskelig å finne et mer troverdig sannhetsvitne i så måte. Den nye regjeringen tar derfor over stafettpinnen på et særdeles gunstig tidspunkt – ja, på et altfor gunstig tidspunkt, vil nok noen mene. Det skal god rygg til å bære gode dager, heter det. Det vil være en utfordring for denne regjeringen generelt og, jeg vil tro, for finansministeren spesielt. Vi er derfor i Kristelig Folkeparti glad for at finansministeren har lagt vekt på at handlingsregelen og rammen for bruk av oljepenger ligger fast. Men en god rygg krever også at bruken av offentlige kroner balanseres, ikke minst i en situasjon hvor det kan bli konkurranse om arbeidskraften. Kommunene skal få større overføringer. Det vil mange oppleve positivt, isolert sett. Men kommunene lever heller ikke i et økonomisk vakuum. For dem er også en stabil økonomisk politikk over tid helt avgjørende. Det gjelder skatteinngangen, det gjelder en lav rente. Et viktig tiltak her er å få en tilnærmet lik marginalskatt for aksjeinntekter og lønnsinntekter. Vi er opptatt av et velfungerende næringsliv og ikke minst av at familieeide bedrifter, som er en bærebjelke i mange deler av vårt land, skal lykkes. Derfor er det dessverre dårlig nytt i noe av det finansministeren brakte fram i dag. Det gis et redusert lønnsfradrag for selvstendig næringsdrivende. Formuesskatten reduseres ikke slik den burde, og det er et redusert nivå på skjermingsrenten. I tillegg – og det er en særlig utfordring til finansministeren: Hvordan kan man forsvare at man nuller ut forbedringen av avskrivningssatsene på maskiner som næringslivet har bedt om i lang tid? I tillegg kommer smertefulle kutt på forskning og innovasjon. Det lover ikke godt for framtiden. Regjeringserklæringen var positiv til samarbeid med andre partier. Det tok vi i Kristelig Folkeparti til oss. Desto større blir skuffelsen når man i en situasjon hvor man bruker mer penger, mer offentlige kroner, like fullt foretar kutt som er svært provoserende – ikke bare for Kristelig Folkeparti, men jeg vil tro for svært mange rundt omkring i det ganske land. Finansministeren nevnte Soria Moria. Jeg tror svært mange barnefamilier ikke ser noe Soria Moria i det som er framlagt i dag. Det er et løftebrudd når det gjelder kontantstøtten. Den skulle fredes til vi hadde full barnehagedekning. I dagens forslag kuttes det på kontantstøtten med flere hundre millioner kroner. Samlivstiltakene kuttes, og verdiprosjektet «Skal-Skal ikke» utraderes. Jeg begynner å forstå hvorfor ordet «familie» er radert ut også av departementsbetegnelsen. På skolesektoren kuttes friskolene med 15 pst. Kapitaltilskuddet til friskolene raderes bort. Private høyskoler, f.eks. en del som driver med sykepleierutdanning, kuttes med hele 14,6 mill. kr. Jeg må også spørre: Hvor har Senterpartiet vært når disse kuttene har skjedd i Regjeringen? Kirken er også en klar taper i dette budsjettet. Kirkelig Fellesråd kuttes, og kapitaltilskuddet til frikirkene raderes bort. Så merker jeg meg at fradraget for fagforeningskontingent økes. Det er sikkert mange glad for. Desto merkeligere blir det jo at man reverserer økningen av skattefradraget til frivillige organisasjoner, frivillig sektor, som jo Soria Moria-erklæringen ellers holder høyt.