Først vil jeg understreke at alle personer, uansett om de bor hjemme eller i sykehjem, har rett til nødvendige og gode legetjenester. Sykehjemspasientene har oftest nedsatt funksjonsevne og redusert helse. Mange pasienter har flere diagnoser. Dette krever et nært og løpende samarbeid mellom pleiepersonell og den lege som har ansvaret for den medisinske behandlingen. Gode tjenester vil i mange tilfeller også forutsette et nært samarbeid mellom sykehjemmet og sykehus. Statens helsetilsyn foretok i 1999 en kartlegging av legetjenestene ved landets sykehjem. I deres rapport antydes det behov for ca. 50 flere legeårsverk. Fra 1998 har det vært en positiv utvikling i den samlede legedekningen i kommunene. Dette har også kommet sykehjemmene til gode. Oversikt fra Statistisk sentralbyrå viser at for perioden 1998–2003 var det en økning på 42 legeårsverk i sykehjem. Det gir grunn til å tro at forutsetningene for å gi nødvendig og forsvarlig legehjelp i kommunen er bedret. En kartlegging fra 2003 utført av Statens helsetilsyn viser at den grunnleggende pleien og behandlingen er gjennomgående godt ivaretatt i sykehjemmene. På den annen side viser en rapport fra SINTEF fra 2004 om bemanning og tjenestetilbud i sykehjem at det er stor variasjon i legedekning mellom de 29 sykehjemsavdelingene undersøkelsen omfatter. Uansett er det en utbredt oppfatning at det er nødvendig å styrke legetjenestene overfor pasienter i pleie- og omsorgstjenesten. Jeg deler den oppfatningen, men erfarer også at denne delen av legetjenesten fungerer godt i svært mange kommuner. Kommunene er kommet ulikt i arbeidet med å skape gode tjenester for sine innbyggere. Den nasjonale politikken bør søke å ta hensyn til variasjonene kommunene imellom. Helsetilsynet understreker betydningen av kontinuitet og stabilitet i lege- og sykepleiertjenestene i pleie- og omsorgstjenesten. Videre er legens tid på sykehjemmet, tverrfaglig samarbeid, tilstrekkelig utstyr, gode rutiner, samarbeid med pårørende, lønnsforhold osv. viktige suksessfaktorer. Det er allerede iverksatt tiltak innenfor forskning, fagutvikling og utdanning. Eksempelvis er det opprettet etter- og spesialistutdanning av allmennleger og prosjekt med undervisningssykehjem. I Bergen og Oslo er det etablert aktive forskningsmiljøer innenfor geriatri og sykehjemsmedisin. Jeg har også bedt Sosial- og helsedirektoratet om å utrede fremtidig organisering og finansiering av forskning i allmennmedisin. Dette vil omfatte forskning innenfor sykehjemsmedisin. Dette vil jeg komme tilbake til i budsjettet til høsten. Regjeringen har inngått en avtale med Kommunenes Sentralforbund om utvikling av kvalitet i pleie- og omsorgstjenesten. Legekapasiteten på sykehjem er drøftet i den forbindelse. KS har oppfordret landets kommuner til å knytte fastlegeavtalens mulighet til å forplikte fastlegen til offentlig legearbeid. Departementet har gjort det samme i rundskriv til kommunene i forbindelse med utsendingen av statusrapporten om fastlegeordningen, som var etter to og et halvt år. Wisløff-utvalget har i sin innstilling kommet med flere tilrådinger angående samhandling mellom kommunehelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten. Disse vil jeg vurdere etter oppsummeringen av høringsrunden. I denne sammenheng vil jeg også få vurdert om sykehusene i tilstrekkelig grad yter veiledning og ambulante tjenester for å sikre nødvendige legetjenester til sykehjemspasienter. Jeg vil peke på at en vesentlig del av kommunene allerede har en tilfredsstillende legetjeneste. I forhold til disse kommunene kan normering komme til å virke mot sin hensikt. En minimumsnorm blir ofte praktisert som en maksimumsnorm. En nasjonal norm kan ikke ivareta ulike individuelle behov eller fange opp varierende lokale forhold. Helse- og sosiallovgivningen gir hver enkelt pasient rett til nødvendig og forsvarlig legetjeneste uavhengig av om de bor i eget hjem, omsorgsbolig eller sykehjem. Normering av legetjenester kan etter min vurdering vri fokuset fra den enkelte pasients behov til standardiserte løsninger. Det må likevel understrekes at Regjeringen selvfølgelig vil følge opp det vedtak Stortingets flertall fatter i denne sak, så langt det er mulig.