Det er merkelig at det er så tomt i denne salen når vi vet at det har vært en heftig debatt de siste ukene om opsjoner i aksjeselskap. Det har også vært tendenser til ren mobbing av ledere i norske selskap. Vi må ikke glemme at norske selskaper er i verdensklassen. For å få kvalifiserte ledere er kanskje lønn og avtaler avgjørende, men jeg tror vi alle kan være enige om at unormalt store opsjoner er uheldig. Det som er sentralt i denne proposisjonen, er å styrke eierrollen, å klargjøre arbeidsdelingen mellom eierne, den daglige ledelse og styret og å likebehandle aksjeeierne. Virkemiddelet er informasjon – det å øke bevisstheten – og formålet er å styrke tilliten til børsnoterte selskap. For Fremskrittspartiet har det viktigste i denne saken vært å gi de reelle eierne mer makt, og da mener vi aksjonærene. Så er det et kapittel om kjønnsrepresentasjon i styret. Vi er tilhengere av at det er objektive kvalifikasjoner som skal være avgjørende, og ikke kjønn. Staten skal ikke bruke store ressurser og detaljert lovverk på å ivareta friske voksne, intelligente og velutdannede menneskers rettigheter. Det er stor internasjonal oppmerksomhet rundt disse norske særbestemmelsene, og en møter ikke stor forståelse for dette ute. Vi bør heller sørge for at selskapene, både offentlige og private, får levelige vilkår til verdiskaping. Hvis vi ser på utdanningsmønsteret i dag, tar jentene høyere utdanning, og de søker på en del lederstillinger. Jeg, og Fremskrittspartiet, er derfor helt overbevist om at i løpet av en periode på fem–ti år ser vi mange flere kvinner i styrene, men det er ikke kvotering som skal til. Vi vet at selskapene i dag godt kan unngå dette. Hvis en har et ASA-selskap, kan en omdanne det til et SE-selskap. Da kan en flytte hovedkontoret ut av Norge, og dermed unngår en den bestemmelsen. Fremskrittspartiet mener at tiden nå er inne for å etablere en selskaps- og næringsrettskommisjon. Dette vil sikre brukermedvirkning i regelprosessen, og det vil bidra til at Norge får et oppdatert og modernisert selskapsrettslig regelverk, som er konkurransedyktig i forhold til våre konkurrentland. Jeg må si jeg er forundret over merknaden fra flertallet om NUF. Flertallet er bekymret over den sterke veksten når det gjelder etablering av NUF-selskaper. Ja vel, men hvorfor har vi fått en så sterk vekst? Vi klarer ikke å stoppe denne utviklingen. Hvis flertalet strammer inn, oppretter selskapene bare hovedkontorene i utlandet. I henhold til WTO-avtalen har de rett til å opprette en avdeling i Norge. Nei, løsningen her er heller å gjøre hverdagen enklere for små og mellomstore bedrifter i Norge. Det må vel være et mål at det etableres virksomhet i dette landet. Stortinget bad Regjeringen i forbindelse med behandlingen av Innst. S. nr. 36 for 2004-2005 om å utrede adgang til personlig konkurs med sletting av gjeld etter mønster av den amerikanske «Chapter 7»-konkursen. Fremskrittspartiet vil peke på at den ordningen vi har i dag, er god. Likevel vil en ordning med personlig konkurs kunne gi en person ny giv hvis gjelden slettes. Men da må en ha karantene. Ofte ser man at flere blir gjeldsslaver og gir opp. Det er med stor forundring Fremskrittspartiet ser at flertallet nå blander inn her erkjennelsen av at stadig økende avgifter rammer dem som har minst fra før. Fremskrittspartiet har forslag om å utrede en ordning med personlig konkurs sett i et samfunns- og fattigdomsperspektiv. Vi ber Regjeringen komme tilbake til dette i en fattigdomsmelding. Til slutt: Det er få i salen til tross for at denne saken har skapt stor debatt i media. Justiskomiteen har vel kanskje ikke det helt store eierforholdet til denne saken, men det er tross alt vi som behandler den. Jeg ser nå fram til at aksjonærene får større makt, og at alle aksjonærene, både store og små, utøver eierskapet. Jeg vil ta opp forslagene fra mindretallet.