Det har vært mange gode og viktige innlegg i denne saken. Det er prisverdig av interpellanten å reise denne problemstillingen, ikke minst er det viktig å få reist denne problemstillingen på dette tidspunktet, nettopp fordi man har varslet at man skal komme tilbake med en sak knyttet til det som har med innholdet og kvaliteten innenfor pleie- og omsorgssektoren å gjøre. Dette er veldig viktig, for signalene som er kommet etter at handlingsplanen ble innført og gjennomført – vi er for så vidt ferdig med den, tiden er gått ut – og mye av kritikken knyttet til den, er at vi har fått en boreform og ikke en eldrereform. Handlingsplanen har båret preg av det bygningsmessige og antall boenheter, istedenfor å legge vekt på innholdet i disse boenhetene. Dette er altså en kritikk som vi må ta innover oss når vi skal jobbe videre fram mot det neste målet, som da må gå på selve innholdet. Jeg vil også bare imøtegå litt det som Sonja Mandt-Bartholsen var inne på i sitt innlegg, at man har – jeg holdt på å si – redusert kommuneøkonomien. Det er ikke riktig. Det har vært en økning av kommuneøkonomien hvert eneste år. Man må ikke prøve å framstille det som om kommunene har fått mindre bevilgninger – det er ikke korrekt – i de årene vi har bak oss. Men kanskje noe av det viktigste som det må fokuseres på, er samhandlingen mellom spesialisthelsetjenesten og kommunehelsetjenesten. Vi finner veldig mange konflikter der. Det ligger ferdigbehandlede pasienter på sykehusene som grunnet manglende tilbud ute i kommunen blir liggende og tar opp plasser i spesialisthelsetjenesten, altså det desidert dyreste nivået vi har, kontra at de kan få et tilbud ute i kommunen, der man skal ha tilbudet, med en pleiefaktor i henhold til det behovet pasienten har. Videre er det en viktig diskusjon som er kommet knyttet til antall legeårsverk i sykehjemmene. Jeg håper dette blir tatt på alvor. Dette ble rapportert i forbindelse med St.prp. nr. 1, knyttet til hvorvidt man skulle ha en norm for antall legeårsverk. Jeg tror det er viktig at vi tar opp igjen den debatten og sørger for at legedekningen i sykehjemmene kommer på plass – og på et langt høyere nivå enn det som er tilfellet pr. i dag. Videre håper jeg at statsråden tar med seg at vi kanskje også bør se på selve finansieringssystemet knyttet til eldreomsorgen og pleie- og omsorgssektoren, når vi nå skal se på det som har med innhold å gjøre. Når det gjelder om det kan være viktig og riktig å gi sterkere rettigheter knyttet til det enkelte menneske og det behov en har for pleie- og omsorgstjenester, kan man se på det som går på RUG-systemet, altså Resource Utilization Group, og hvorvidt pleiefaktor skal utløse penger i form av en innsatsfaktor. Her er det veldig mye som vi må gripe fatt i, og jeg tror det ikke minst er grunn til å skjele til hvordan vi kan finne den rette samhandlingsarenaen, og hvordan vi kan klare å få på plass at man skal ha det beste nivået i forhold til den enkelte pasients behov, ikke nødvendigvis bare at man får tilbud om en omsorgsplass, og så får man høre: Du har i hvert fall fått et tilbud. Vel, det er faktisk innholdet i tilbudet som gis, som er det viktigste, og at det er individuelt tilpasset brukeren, som må stå i høysetet – ikke bare at man har en plass å sove. Det er ikke tilstrekkelig.