Den siste forskningsundersøkelsen som det her vises til, er en forskningsrapport knyttet til barneoppdragelse i USA, og knyttet til en del spesifikt amerikanske forhold som ikke er parallelt overførbare til norsk barneoppdragelse. Det tror jeg alle vil være enig i. Det betyr ikke at man avviser forskningen som sådan, men man avviser forskningens relevans for det denne debatten dreier seg om, nemlig om barnehager og barneoppdragelse. Denne rapporten vi her diskuterer – rapporten fra IFO-instituttet i Tyskland – er en rapport av mange, og en forskningsrapport som vi selvfølgelig vil ta med oss, i likhet med mange andre forskningsrapporter. Denne forskningsrapporten har noen metodiske svakheter som jeg har påpekt. Det betyr at konklusjonen ikke er så entydig som Ine Marie Eriksen later som her i dette spørsmålet. Det betyr at dette og mange andre forskningsresultater er viktig for å forbedre læringsutbyttet i norsk skole. Og la meg si at dette er jo det vi er enig om, det er det som er utgangspunktet for meg som kunnskapsminister og jeg håper også for opposisjonen, nemlig at vi skal skape et bedre læringsmiljø i klassen slik at barna våre lærer mer, og at lærerne blir bedre i stand til å ivareta hver enkelt elev. Dette er et viktig utgangspunkt, nemlig at lærerne skal ha muligheten til å ivareta hver enkelt elev.