Aller først vil jeg takke interpellanten for at han har tatt opp dette temaet. Det er veldig viktig og interessant. Dernest må jeg si at jeg opplever det som sørgelig og trist at det første interpellanten gjør, er å henge ut Fremskrittspartiet ved å si at dessverre ble ikke de med på Regjeringens forslag og satsing knyttet opp mot ADHD. Nei, vi gjorde ikke det av den enkle grunn at vi gikk mye lenger. Det er mange måter å si en sannhet på. Utviklingen i Norge, både utviklingen hva angår antall tilfeller av barn og unge som får diagnosen ADHD, og utviklingen innen medisinering, er bekymringsfull. Det nærliggende spørsmålet er: Hvorfor er det slik at vi har en eksplosiv økning i antall mennesker som blir diagnostisert med ADHD – hvorfor og hvordan? Er det slik at vi er blitt sykere over natta, eller skyldes det vår mangel på basisforskning og forståelse av årsakene til problematikken? Når det gjelder medisinering, er det, slik vi ser det, for mange bra. For andre er det helt andre tiltak og oppfølging enn medisin som gir det beste resultat. Men en ting vi også må huske, er: Hva blir resultatet hvis vi hopper bukk over medisineringen? Helsedirektoratet har utarbeidet en veiledning for diagnostisering, men det finnes ingen test i seg selv som bekrefter diagnosen ADHD, ingen blodprøve, røntgen, hjerneskanning eller psykologisk test. Det er også slik at fagmiljøene uttaler seg veldig sprikende om hva som er årsaken til hyperaktive, depressive sosiale handlinger. En av landets fremste forskere på området, Terje Sagvolden, mener ADHD er den mest arvelige psykiatriske eller nevrologiske lidelsen vi har, med andre ord med gener og genforandringer som årsak. Sagvolden peker også på at andre årsaker – oppdragelse, miljø, rusmisbruk, PCB og andre ulike ytre stoffer og påvirkninger – kan utløse/trigge lidelsen. Det man på mange måter ender opp med, er at vår forståelse og kunnskap er for liten. Selv om jeg i prinsippet tror at alle i denne sal helt genuint er både opptatt av og ønsker å skape et samfunn der alle blir gitt noenlunde lik mulighet til å kunne tilpasse seg både fysisk, psykisk og sosialt, er det i dag for mange mennesker som dessverre faller på utsiden av dette, knyttet opp til lite akseptabel sosial holdning og oppførsel. Fremskrittspartiet har i mange år – og når jeg sier mange år, er det slik at allerede i 1996–1997 fremmet Fremskrittspartiet ved John I. Alvheim forslag relatert til ADHD-problematikken – ønsket å få et grunnforskningssenter i Norge som kan forske bredt på ADHD. Dette må komme som et tillegg til dagens spredte forskning. Klarer vi å gjennomføre dette, vil vi bli mye bedre i stand til å møte morgendagens utfordringer gjennom å bygge vår forståelse på forskning, kunnskap og innsikt som vil kunne ivareta de som har ADHD, deres familier og samfunnet for øvrig på en bedre måte i framtiden. Dessverre er det slik at interpellanten og dagens regjering ikke ønsket å få dette forskningssenteret ved forrige budsjettbehandling. Jeg vil da håpe at det ved neste budsjettbehandling kan være en mulighet for å få dette på plass, for vi trenger det – og vi trenger det sårt.