Som det går fram av denne debatten, er det veldig stor grad av enighet om den innstillingen og det temaet vi diskuterer. Innstillingen og debatten bærer klart preg av at det er stor grad av tilfredshet med den måten som Datatilsynet og Personvernnemnda gjennomfører sitt arbeid på, og understreker betydningen av den jobben som blir gjort. Nettopp derfor er det viktig å understreke, som saksordfører gjorde, at Datatilsynet har en viktig rolle som premissleverandør når det gjelder utformingen av nye lover og regelverk. Det må ha en sentral plass, slik at vi ikke i det godes hensikt går oss vill i forhold til prinsippene om personvern. Det er jo slik at ny teknologi utfordrer oss. Det er helt åpenbart for alle at en ikke åpner andre personers brev. De fleste med noen grad av oppdragelse har lært seg det. Men så er det ikke så naturlig at den nye teknologiens brev, altså e-post, i samme grad er privat og personlig. På den annen side brukes ny teknologi også av f.eks. kriminelle som samfunnet har behov for å verne seg mot. Det er nettopp i det spennet den vanskelige balansen oppstår, at vi skal unngå at de kriminelle får forsprang på myndighetene ved å kunne bruke ny teknologi, samtidig som vi må verge oss for at den nye teknologien gir oss innsynsmuligheter som bryter med gamle prinsipper om den personlige og private integriteten. Jeg mener at de kommentarer som statsråden gav, forhåpentligvis kan føre til at det i innstillingen inntatte forslaget blir behandlet som et oversendelsesforslag. Det er foreløpig ikke fremmet heller. Jeg tror det ytterligere ville styrke den omforente holdningen til både viktigheten av og tilfredsheten med den jobben som blir gjort av Datatilsynet og Personvernnemnda, og, som sagt, ytterligere understreke det og gi klare signaler. Det er, som jeg har vært inne på, vanskelig å håndtere den teknologiske utviklingen på en måte som ikke utfordrer personvernet. For dem av oss som har lest Aldous Huxleys «Vidunderlige nye verden», er den et eksempel på et samfunn som bl.a. utviklet seg gradvis i mer kontrollerende retning, der en til slutt stod tilbake med et samfunn en egentlig ikke ønsket. Hvis vi ikke ønsker oss et gjennomsyret overvåket samfunn, er vår utfordring – og der får vi god hjelp av Datatilsynet og Personvernnemnda – at vi samtidig må ta ansvar for at de skritt vi tar, heller ikke i sum fører i den retningen, at vi altså ikke når det målet vi egentlig ikke vil nå, fordi skrittene ubevisst fører i den retningen. Nettopp derfor er Datatilsynets og Personvernnemndas rolle viktig med hensyn til å vurdere hvert enkelt skritt vi tar, så vi ikke kommer feil av sted.