Foreldreskap er et livslangt prosjekt. Foreldre har stor betydning for barns liv og utvikling. Derfor er det viktig for barn å ha god kontakt med begge foreldrene sine, uavhengig av om de bor sammen eller ikke. Mor og far er i utgangspunktet likeverdige omsorgspersoner for barnet. Det er et samfunnsansvar å sikre at hensynet til barnas interesser ivaretas på en god måte, uavhengig av foreldrenes samliv. Endringene i barneloven som foreslås, har bl.a. til hensikt å styrke barnas rettigheter til best mulig samlet foreldrekontakt og til å bli beskyttet mot overgrep. Forslagene som er fremmet i denne proposisjonen, er i samsvar med forslaget i Ot.prp. nr. 103, som ble lagt fram av regjeringen Bondevik II. I de fleste tilfeller er det til barnets beste å beholde kontakten og samværet med begge foreldrene. Etter Kristelig Folkepartis syn er det ikke til barnets beste at foreldre til felles barn slutter å samarbeide om barnets ve og vel. Et ansvarlig foreldreskap er ikke tidsbegrenset, men forplikter begge foreldrene selv om samlivet mellom dem opphører. Hensynet til barnets beste er hovedmålet med lovendringen som foreslås, og det er også et mål at lovendringen skal føre til at foreldre som gruppe avtaler mer samvær, at fedrenes rolle som omsorgspersoner som følge av dette styrkes, og at barnas tilknytning til nærmiljøet tillegges vekt. Forslaget er en klar forbedring av dagens bestemmelser, fordi loven som vi vedtar i dag, bedre vil beskytte barn mot omsorgssvikt og overgrep. De føringene som blir lagt gjennom begrepet «vanlig samvær», er med på å sikre samvær i det hele tatt. Mange foreldre opplever definisjonen av «vanlig samvær» som en minstestandard. I de tilfellene det er til barnets beste å ha samvær, bør definisjonen av «vanlig samvær» være et minimum av kontakt. Jeg er glad for at en samlet komite støtter omleggingen av meklingsordningen. Endringene vil gi meklerne en bedre mulighet til å hjelpe foreldrene med store konflikter til å komme fram til en avtale som legger grunnlaget for et best mulig samarbeid om felles barn. En samlet komite støtter også obligatorisk mekling for samboere med felles barn under 16 år. Forslaget ble drøftet i familiemeldingen og ivaretar målet om at barn født av samboende foreldre, ikke skal diskrimineres i forhold til barn født av gifte foreldre. Det er en grunnleggende målsetting at barn skal gis god og forsvarlig omsorg og ikke utsettes for overgrep. Et typisk kjennetegn ved vold og overgrep mot kvinner og barn i familien, er usynliggjøringen. Det har sammenheng med at handlingene skjer i hjemmet og med familien som arena, noe som har bidratt til å privatisere volden. Det er viktig å understreke at vold i familien ikke er en privatsak. For å beskytte barn mot både direkte fysisk mishandling og seksuelle overgrep og mot å være vitne til vold satte den tidligere regjeringen Bondevik ned en arbeidsgruppe. Arbeidsgruppens forslag danner grunnlaget for de foreslåtte tiltakene for å beskytte barn og unge mot overgrep. Det er bl.a. foreslått presisert i lovteksten at ved avgjørelsen av saker om foreldreansvar, fast bosted og samvær, skal det tas hensyn til at barnet ikke må utsettes for overgrep. Jeg er glad for at et bredt flertall i komiteen mener at hensynet til å beskytte barn mot skadevirkningene ved eventuelle framtidige overgrep i utgangspunktet må veie tyngre enn hensynet til mulige skadevirkninger ved å miste kontakten med en av foreldrene. Videre er det full enighet om at dersom samvær ikke er til barnets beste, skal det ikke være samvær. Samtidig er det en viktig oppgave for domstolene å avdekke påstander om vold og overgrep som ikke er holdbare. Fremskrittspartiet er skeptisk til bruken av begrepet «barnets beste» i barneloven, fordi de ikke ønsker at domstolene skal bruke skjønn. Dersom målet er å unngå å bruke skjønn, vil man heller ikke kunne fange opp de individuelle behovene ethvert barn og enhver familie har. Domstolene må alltid veie ulike hensyn opp mot hverandre. Kristelig Folkeparti vil ikke at målet for god lovanvendelse skal være om barn uavhengig av alder, tilknytning og egne ønsker skal idømmes å bo akkurat like mye hos begge foreldrene. Domstolene må ha mulighet til å vurdere hvordan man kan gjøre situasjonen best mulig for akkurat dette konkrete barnet i denne spesielle familien. «Barnets beste» er dessuten et sentralt begrep i norsk og utenlandsk barnelovgivning samt i internasjonale konvensjoner som omhandler barn. Jeg vil med dette anbefale komiteens innstilling.