Dette spørsmålet gir jo en invitt til ordet «seminar», for dette kunne man diskutere i mange forskjellige retninger. Jeg deltok selv i forhandlingene om EØS-avtalen og medlemskapsavtalen og så hvor komplisert det spørsmålet var også da når det gjaldt fiskeregimet i nord og rundt Svalbardsonen. For egen del har jeg faktisk kommet til at jeg nå vil bruke mindre tid på den hypotetiske vurderingen enn på fra-dag-til-dag-arbeidet med å ivareta våre interesser. Men skal jeg gi et kort innspill, vil jeg si at på den ene siden kunne man se for seg at hvis Norge gjennom et EU-medlemskap nærmest automatisk hadde 25 land i ryggen, ville jo det vært en fordel på mange måter. Men det er altså ikke noen automatikk i at man kommer dit, for det er slik at mange av EU-landene har interesser som de ønsker å ta ut ved å ha et annet syn enn Norge på hvordan fiskevernsonen håndteres. Jeg tror vi har et litt feilaktig bilde noen ganger, at det er så stor motstand mot det norske synet. Det er noen land som har tatt reservasjoner. Men av de landene som har undertegnet Svalbardtraktaten, er det faktisk et stort flertall som ikke har tatt reservasjoner. Jeg legger jo da også vekt på de uttalelser som nå kommer fra fiskerimiljøer lenger sør i Europa, bl.a. i Spania, hvor man sier at det norske regimet gir god forvaltning og god sikkerhet. Hvorvidt Norge da på den bakgrunn kunne fått gjennomslag for norsk regime som EU-regime, i EU, er et hypotetisk spørsmål – og det har en tidligere statsminister sagt at man kan avstå fra å besvare. Jeg slutter meg til den vurderingen, egentlig, fordi oppgavene er så mange her vi står i dag, med den statusen vi nå har.