Jeg lyttet med veldig stor interesse både til interpellantens innlegg og til utenriksministerens innlegg. Det er, som utenriksministeren sa, og som andre også har sagt, svært viktig at vi både utvikler en Kina-strategi og skaffer oss mer kunnskap om Kinas rolle i verden. Utenriksministeren påpekte helt riktig at forutsetningen for fred og utvikling er et godt styresett, menneskerettigheter og demokrati, og sjølsagt deler jeg både interpellantens og Anette Trettebergstuens viktige påpekninger av og bekymring over de grove bruddene på menneskerettigheter i Kina. Både Kristelig Folkeparti og SV arrangerte i forrige periode seminarer om nettopp de grove bruddene på menneskerettigheter i Kina. Før jeg går videre, har jeg lyst til å sette søkelyset på hva vi sjøl gjør. Vi er bra i dialogen, men det er også et poeng at Vesten i større grad drar ut med kuler og krutt og driver med forebyggende angrep, f.eks. i Irak. Norges rolle som stormakt når det gjelder våpeneksport, er heller ikke uproblematisk. I forhold til folketallet er Norge verdens største våpeneksportør. Det er ikke sikkert at det fører til fred og utvikling overalt i verden. Det er etter SVs syn nødvendig å se nærmere på dette, og også på etiske retningslinjer for investeringer som norske selskap gjør i land som har store ressurser. Jeg vil ta opp Kinas rolle i det internasjonale samfunnet, og det som går utover handel. Kina har i økende grad inntatt en aktiv rolle som i realiteten fører til at uavhengige FN-undersøkelser av situasjonen i tredjeland blir blokkert. Når Kina går imot undersøkelser fra FNs side, er det under henvisning til at dette hører til landenes interne forhold, som også interpellanten og utenriksministeren var inne på. Menneskerettighetsorganisasjonen Human Rights Watch viser i sin årsrapport for 2005 til at Kina, som ett av flere land i FNs sikkerhetsråd, gikk imot å henvise situasjonen i Darfur-regionen i Sudan til Den internasjonale strafferettsdomstolen. Til slutt endte Kina med å avstå fra å stemme framfor å bruke vetoretten sin. Ifølge Human Rights Watch skal Kina også ha brukt sin posisjon i Sikkerhetsrådet til å vanskeliggjøre identifiseringen av enkeltpersoner som er ansvarlig for salg av våpen til de stridende gruppene i Darfur-regionen. Det er, som alle har vært inne på, viktig at norske myndigheter bruker alle muligheter til dialog til å ta opp menneskerettighetssituasjonen i Kina, både hva gjelder kinesiske forhold og Kina som del av det internasjonale samfunnet. Jeg føler meg etter utenriksministerens redegjørelse i så henseende ganske trygg på at Norge også gjør det. Kina har en tung rolle som et av de faste medlemmene av FNs sikkerhetsråd, og det krever respekt for de prinsipper FN styrer etter, både hva gjelder menneskerettigheter og andre prinsipper. Et område hvor norske myndigheter har en rolle å spille, går på den viktige rollen Kina sjøl har spilt i forhold til å blokkere Sikkerhetsrådet fra å ta opp de systematiske menneskerettighetsbrudd som Burmas militære regjering står for. Kina er Burmas største investor og bidragsyter når det gjelder både økonomisk og militær bistand. Kina har sittet som medlem av den nå utgående Kommisjonen for menneskerettigheter, som har vært FNs kommisjon som i årlige møter har vurdert brudd på menneskerettighetene og fått rapporter fra FNs spesialrapportører med ansvar for ulike områder. Kina har her, sammen med land som Zimbabwe, Sudan, Cuba og Saudi-Arabia, bidratt til at kommisjonen etter hvert har fått en mye kritisert rolle, fordi de landene som selv har sittet der, har vært blant dem som grovt bryter menneskerettigheter. Når FN nå får et nytt menneskerettighetsråd, må Norge gjennom dialog bidra til å påvirke land som Kina til å forholde seg til de konvensjonene landet har ratifisert, samtidig som vi må bidra til å oppfordre til at også andre konvensjoner ratifiseres og implementeres i nasjonalt lovverk.