Spørsmålet om hvordan samfunnet skal reagere mot unge lovbrytere, er både viktig og vanskelig. Jeg syns det er veldig positivt at dette kommer fra Høyre-representanter her i Stortinget, for vi er helt avhengige av at vi nå kan reagere annerledes, særlig overfor de yngre lovbryterne. I så måte er dette et veldig godt eksempel på at bøter for en 16–17-åring i mange henseende bare kan virke mot sin hensikt. Vi i Regjeringa mener at det er nødvendig å tenke nytt når det gjelder hvordan vi reagerer overfor barn og unge som har gjort seg skyldige i kriminelle handlinger. Det var det som var bakgrunnen for at vi den 9. juni 2006 fremmet St.meld. nr. 20 for 2005-2006 om alternative straffereaksjoner overfor unge lovbrytere. Denne ligger nå, som representanten Aspaker vet, til behandling i justiskomiteen. Jeg syns det er bra at vi får en liten oppvarming i forhold til den debatten som vil komme i forbindelse med den meldingen, men det spørsmålet, den problemstillingen, som representanten Aspaker her trekker opp, er en problemstilling jeg absolutt inviterer til at man tar opp nettopp i forbindelse med behandlingen av meldingen her i Stortinget. Det vil være veldig viktig å få et signal om – ikke bare fra regjeringspartiene, men også fra de andre partiene – hva man faktisk mener er nyttig. Det er spesielt viktig å finne en alternativ reaksjon til fengsel når det gjelder lovbrytere under 18 år. Det er også viktig å finne alternativer til bøter. Bøter blir i stor grad brukt som reaksjon overfor unge lovbrytere, og for mange unge vil en slik reaksjon gi en veldig liten rehabiliterende effekt. Noen ganger virker det mot sin hensikt. Det innbyr faktisk til mer kriminalitet, bl.a. for å kjøpe seg fri fra bøter. Et tiltak som det kan være aktuelt å overveie, er en endring i straffeloven slik at domstolene i saker der ungdom mellom 15 og 18 år vil bli dømt til fengselsstraff på vilkår, skal vurdere om det skal settes vilkår som er særlig egnet til å ha en rehabiliterende virkning. Hele vilkårsspekteret og hva slags type vilkår vi kan sette, bør være gjenstand for debatt i forbindelse med den nevnte stortingsmeldingen. Jeg ser også arbeidet med den nye straffeloven, som vi har planlagt å komme til Stortinget med i 2008, som en god anledning til å vurdere nye tanker, og jeg ser fram til spennende diskusjoner med justiskomiteens medlemmer i så måte. Det er også varslet at vi kommer til å levere en kriminalomsorgsmelding, som i større grad er rettet inn mot reaksjonsmønsteret mot dem som begår straffbare handlinger. Også her vil det være aktuelt å reise den debatten som representanten Aspaker nå har reist. Jeg vil også nevne at det i 2006 er satt i gang fire lokale oppfølgingsteam – i Kristiansand, i Oslo, i Stavanger og i Trondheim – som fokuserer på helhet når det gjelder reaksjoner, med tiltak som møter den enkeltes behov. Samarbeidet mellom rettshåndhevere og hjelpeapparatet står sentralt i disse prøveprosjektene, og det er meningen at disse oppfølgingsteamene nettopp skal sikre en helhetlig oppfølging overfor de yngste lovbryterne. Videre har vi satt i gang en ordning med et narkotikaprogram med domstolskontroll for rusmiddelmisbrukere som er dømt for narkotikakriminalitet. De er en annen type reaksjon enn den sedvanlige. Heldigvis er det bred støtte her i Stortinget for det. Ordningen innebærer at retten kan sette som vilkår for å få betinget dom at den domfelte gjennomgår et rehabiliteringsprogram. Dermed kan de rusmiddelmisbrukere som er motivert for det, dømmes til behandling i stedet for til fengselsstraff. Jeg vil til slutt understreke at det i dag også er mulig å bruke helt andre reaksjonsformer enn bøter overfor unge lovbrytere. Det er særlig samfunnsstraffen som er sentral. Der har flere partier, også den tidligere regjeringa, gjort en god jobb i forhold til å utvide bruken av samfunnsstraff. Det er en utrolig viktig reaksjonsform overfor de yngste. Forskning viser at bare – bare – 20 pst. av dem som ilegges samfunnsstraff, begår ny kriminalitet. Ser vi på dem som sitter i fengsel, og på unge lovbrytere som idømmes fengselsstraff, er tilbakefallsprosenten helt oppe i 80. Det er ikke nødvendigvis helt sammenlignbare grupper bestandig, men det gir en god dekning for at det er godt å reagere annerledes.