I en rettsstat som Norge er det viktig at politiet har virkemidler for å hindre og forebygge kriminalitet. Dette må hele tida balanseres mot folks krav om frihet og fravær av overgrep fra myndighetenes side. Norsk rettstradisjon har vært tilbakeholden i bruk av metoder. Godt politiarbeid har vist seg effektivt for å bekjempe kriminaliteten. Den organiserte kriminaliteten har blitt mer brutal og mer profesjonell de senere årene. Gråsonene mellom legal og illegal virksomhet blir flere, miljøene mer lukket, og vi ser et mer profesjonelt og tettere samarbeid over landegrensene. Dette, sammenholdt med terrorangrep mot vestlige mål både i New York, Bali og Madrid, nødvendiggjør nye metoder. Arbeiderpartiet mener Regjeringens opprinnelige forslag gikk for langt i å tillate inngripende metoder. For Arbeiderpartiet har det vært viktig i større grad å ivareta rettssikkerhets- og personvernshensyn. Når en gir både det alminnelige politi og Politiets sikkerhetstjeneste nye redskaper i kampen mot den nye, brutale organiserte kriminaliteten, er det viktig at dette skjer innenfor rettsstatens rammer. Å ivareta rettssikkerheten og personvernet betyr ikke at politiet får mindre mulighet til å gjøre den nødvendige jobben, men at man hindrer unødvendig bruk og misbruk av slike metoder. Det skal svært tungtveiende grunner til for å åpne for romavlytting, for det er inngripende når politiet får adgang til å overvåke private hjem, og dette kan ramme uskyldige tredjepersoner. Den organiserte kriminaliteten har endret seg i negativ retning de siste årene, og terrortrusselen har i noen grad økt. Dette, sammenholdt med det faktum at politiet ikke kan bekjempe dette med allerede tillatte virkemidler, gjør det nødvendig å tillate bruk av romavlytting. Dagens forbud mot romavlytting skaper fristeder for kriminelle som kan kommunisere uten frykt for å bli avlyttet. Arbeiderpartiet er opptatt av at reglene for romavlytting bare skal skje på begrensede områder og under streng kontroll. Forslaget fra Regjeringen gikk for langt i å tillate overvåkning som kunne ramme uskyldige tredjepersoner, og stortingsflertallet har derfor skjerpet inn regelverket her. Politiets sikkerhetstjeneste får adgang til å bruke metoder i forebyggende sammenheng, men på betydelig strengere vilkår enn det Regjeringen hadde lagt opp til. Grunnvilkåret for forebyggende bruk av tvangsmidler er skjerpet, slik at det nå må være grunn til å undersøke om noen forbereder en nærmere bestemt handling. Et slikt grunnvilkår vil ifølge Ot.prp. nr. 60 – som vi behandler i dag – side 132 første spalte, «ligge så tett opptil vilkårene for å sette i verk etterforskning etter straffeprosessloven § 224 første ledd, at en tilleggshjemmel om metodebruk i forebyggende øyemed ville få liten selvstendig betydning». Dette er også, som sakens ordfører sa, et svært begrenset supplement og en smal sikkerhetsventil. Ja, for den vil få mindre betydning, og i praksis vil den være aktuell bare i de tilfeller der den aktuelle forberedelseshandling ikke er kriminalisert. I de tilfeller hvor forberedelseshandlingen er kriminalisert, vil det like gjerne være grunnlag for å iverksette etterforskning som å bruke forebygging. Ut fra Arbeiderpartiets syn er det helt opplagt at PST her må velge etterforskningssporet. Når det legges opp til at politiet skal få utvidede fullmakter og nye metoder, er det særdeles viktig at rettssikkerheten ivaretas på en tilfredsstillende måte overfor den mistenkte. I de nåværende sakene om kommunikasjonskontroll oppnevnes det advokat som skal ivareta mistenktes interesser, men som ikke har lov til å kontakte mistenkte. Vi er kjent med at praksis for om disse advokatene får innsyn i saksdokumentene, er svært ulik ved landets domstoler. Arbeiderpartiet mener det er avgjørende for at advokaten skal kunne gjøre jobben sin, at vedkommende får tilgang til å alle dokumenter. Det er også viktig å sikre at tvangsmidlene blir brukt på en rettmessig måte for å hindre misbruk av disse. Vi er derfor glad for at en enstemmig komite fremmer forslag om endring av loven, slik at advokater får tilgang til alle saksdokumenter ved bruk av hemmelige tvangsmidler. Jeg har lyst til å gi saksordføreren ros for den måten hun har loset denne saken igjennom på. Regjeringspartiene har vært svært imøtekommende for å finne gode løsninger. De kunne ha valgt Fremskrittspartiet som samarbeidspartner, men da ville også resultatet gått i retning av mer bruk av metoder og enda mer overvåkning. Det som gjør denne saken litt oppsiktsvekkende, er at partiet Venstre, som framfor noen andre har kjempet for folks rettssikkerhet og personvern, nå blir irettesatt av stortingsflertallet for å ha gått for langt i å tillate politiet bruk av inngripende metoder. På deres egen hjemmebane opplever de at et parti som Høyre bedre ivaretar disse hensynene enn de gjør sjøl.