Vi har i dag hørt svært mye fra svært mange av regjeringspartienes representanter om hvordan velferden i dette landet det siste året har bredt seg som en varm lavastrøm av godhet og fellesskap inn i den fjerneste avkrok av landet. Valget i fjor høst var det store vannskillet i velferdsutvikling, skal man forstå posisjonstalerne. De forenklede sammenhenger fra valgkampen mellom velferd og skattelettelser gjentas, uten at det blir noe mer riktig av den grunn. «Pengar er storkna mannesveitte», skrev Aasmund Olavsson Vinje i Dølen for 140 år siden. Hvis nasjonen Norge hadde kjent begrepet «velferd» den gangen, ville han ha skrevet at velferd er «storkna mannesveitte». Av og til kan det se ut som om mange er i ferd med å glemme nettopp det. Verdiene må skapes før de kan fordeles og bli til bl.a. velferd. Det er paradoksalt at regjeringspartienes parole i debatten i dag synes å være at opposisjonen mangler 12 milliarder kr i forhold til skatteproblematikken, mens de uhemmet bruker av flere titalls milliarder i økte skatteinntekter, og bl.a. har kommet seg opp av grøfta i IA-saken nettopp på grunn av økt skatt, muliggjort av et tidligere redusert skatte- og avgiftsnivå for bedrifter og arbeidstakere. Hvis vi har en regjering som i fullt alvor mener at skattenivå og rammebetingelser ikke spiller noen rolle for hvordan arbeidstakere og bedrifter agerer, er det grunn til engstelse. Skattenivået inspirerer og motiverer til arbeid. Det er jo enkeltmenneskets kraft, enkeltmenneskets energi og vilje til arbeid som skaper verdiene som velferdsstaten bygger på – ikke bare de materielle verdier for samfunnet og individet, men også verdien i det å få seg en jobb, det å høre til i et fellesskap, og ikke minst det å få en sjanse i dette fellesskapet. Derfor er det viktig å få flest mulig med i arbeidsstyrken. Hvis ikke, vil dette byggverket som består av hvert enkelt menneske, etter hvert forvitre til fordel for troen på den allmektige stat som løser våre problemer gjennom stadig økte bevilgninger til velferd, uten at det stilles krav, og uten at det skapes muligheter for at hver enkelt tar ansvar. Dette har vi ikke hørt noe om fra regjeringspartiene i dag. Vi har ikke hørt noe om hvordan man skal få flere i jobb, hvordan man skal inspirere til arbeid, til å etablere bedrifter, til å spare. Vi har ikke hørt noe om hvorfor det var riktig å strupe all personlig sparing med et pennestrøk i mai i år gjennom å ta vekk ordningen for IPA og livrente. Nå har man rygget noe, men allikevel fikk over 800 000 mennesker uten forvarsel trædd en ny ordning ned over hodet 12. mai. Vi har hørt lite om hvorfor det er riktig å øke skatt på arbeid. I en nasjon hvor mangelen på arbeidskraft nå er i ferd med å presse både lønnsnivå og etter hvert rente, finner Regjeringen det riktig å signalisere at toppskatt på vanlige inntekter skal økes – ikke dramatisk, men det er et sterkt signal om hvilken holdning man har til dem som skaper verdiene. Vi har hørt lite og ingenting om hvorfor det er riktig nok en gang å straffe investeringer i arbeidsplasser. Når det gjelder de som sparer i aksjefond eller aksjer, er det kanskje 1 million mennesker som får økt skatt – også dette i strid med målsettingen om å investere i næringslivet og å etablere arbeidsplasser. Høyre mener at velferd bygges ved at det skal lønne seg å jobbe. Derfor reduserer vi skatten på vanlige lønnsinntekter der hvor Regjeringen øker den. Vi mener at velferd bygges ved å spare. Derfor premierer vi sparing og prøver å rette opp noe av skadevirkningene av Regjeringens forslag. Vi mener at velferd bygges ved å investere. Derfor senker vi skatten på investeringer i norske arbeidsplasser. Men vi mener også at velferden bygges privat av hver enkelt og ved at renten, som er viktig for familieøkonomien, må være lavest mulig. Derfor bruker vi i vårt budsjett mindre oljepenger på toppen av en høykonjunktur. Vi mener også at velferd bygges ved å investere for fremtiden: i kunnskap, i utdannelse og ikke minst i forskning. Derfor går Høyre i sitt alternative budsjett inn for å investere 1 milliard kr mer enn Regjeringen nettopp i fremtiden. Men først og fremst mener vi at velferden bygges ved å få flere mennesker med i arbeidslivet – ved å gi mennesker en ny sjanse, først i skolesystemet, men også i arbeidsmarkedet. Det vil forsterke fundamentet for velferdssamfunnet. Det vil gi flere mennesker en mer meningsfylt tilværelse, men først og fremst vil det gi samfunnet en økt mulighet til å styrke sikkerhetsnettene for de aller svakeste blant oss.