Det er selvsagt ikke mulig på denne korte tiden, tre minutter, å svare på de mange fornuftige synspunktene som er kommet, men la meg starte med å slutte meg til Vallersnes: Det innlegget vi hørte fra Fremskrittspartiets parlamentariske leder, var underlig. Nå må Fremskrittspartiet komme seg ut av rollen som politikkens offer og over i rollen som aktør, som et parti som framfører politikk, slik de framstod på en utmerket måte i Morten Høglunds innlegg. Det er ikke ett menneske i denne sal som ikke har tatt på ramme alvor alle de kritiske punktene Fremskrittspartiet har kommet med om utviklingspolitikken. Vi vil gjerne diskutere dem. Mange av dem er vettuge, mange av dem er helt sentrale innvendinger, så la oss diskutere dem. Vi vil også gjerne høre Fremskrittspartiets alternativer, hva Fremskrittspartiet vil gjøre på en mye bedre måte, og så kan vi diskutere det også. Så vil jeg si at når vi går inn i bistandspolitikken, må vi gå inn i den med den ydmykheten at det Norge bidrar med i bistand, er 1/40 av hva f.eks. Irak-krigen alene koster. Det hele verden bidrar med i bistand, er mye mindre enn hva Irak-krigen koster. Det hele verden bidrar med i bistand, er mye mindre enn det innvandrere sender hjem. Det hele verden bidrar med i bistand, er bare en promille, en brøkdel, av hva f.eks. alle kriger i verden koster. Så la oss ha den ydmykheten at bistand alene ikke kan endre verden, men den kan være et lite bidrag til det, og den skal selvsagt drives på en mest mulig fornuftig måte. Anette Trettebergstuen, Sonja Sjøli, Britt Hildeng og en rekke andre har tatt opp spørsmål om mødrehelse, om abort og en rekke andre beslektede temaer. Jeg må si at jeg er veldig glad for det sterke engasjementet som er i Stortinget på dette området. Jeg ønsker ikke at dere skal heie på meg eller heie på Regjeringen. Jeg ønsker at dere skal fortsette å være aktive og framføre disse synspunktene i alle de internasjonale fora der Norge kommer til orde, og i dialog med alle våre partnere. For dette er jo ikke noe som Regjeringen kan gjøre alene. Dette er summen av hva norske politikere, norske kvinneorganisasjoner og norske frivillige organisasjoner gjør, som kan bidra til at vi kan ha internasjonal påvirkning på dette området. Og vi skal selvsagt sørge for at det blir gitt penger til de mange tingene som ble etterlyst. Så har flere vært inne på Latin-Amerika. Selvsagt er det der slik – som det er i Afrika og andre steder – at politikken er viktigst. Politikk, enten den er venstre- eller høyreorientert, som er populistisk i betydningen av at man bare gjør ting for å tjene makthavere akkurat nå, uten å ha noe langsiktig perspektiv, eller som bidrar til diktatur, fremmer ikke utvikling på noe kontinent. Men det at folkelige bevegelser, kirkelige organisasjoner, fagforeninger og urbefolkningsgrupper som har vært veldig langt fra makta, nå igjen kan inkluderes i en maktstruktur og få sin stemme hørt, er derimot veldig viktig og betydningsfullt for langsiktig utvikling. Det enkeltelementet Norge antakelig kan bidra mest med her, vil være forskjellige måter å fremme institusjonsbygging på. Jeg får i en sluttmerknad komme tilbake med en oppsummering av debatten og en takk til alle.