Jeg forholder meg også til rovviltforliket, og det sa noe mer enn bare bestandsmål. Det sa noe om spredt belastning, og det var en rekke forutsetninger der. Det er ikke mange saker som jeg egentlig ser som mer prinsipielt interessante i forhold til det norske demokratiet enn rovvilthåndteringen i dag. Det går på i hvilken grad man skal kunne forskjellsbehandle mennesker og næringsutøvere innenfor Norges grenser uten kompensasjon. Mener miljøvernministeren, med sitt verdibaserte livssyn, at det er rimelig at det brukes meningsmålinger som er foretatt i den brede, uberørte befolkningen, til å holde en liten og sterkt berørt del av befolkningen på plass i forhold til å ta en nasjonal belastning? Et samfunn karakteriseres av hvordan flertallet behandler mindretallet når flertallets makt rår. Det er ikke flertallets oppfatning som er interessant i denne sammenheng, men om mindretallet føler seg rett og rimelig behandlet. Hadde miljøpolitikkens metoder blitt brukt innenfor skolegården f.eks., ville det fort ha blitt klassifisert som mobbing. Er det metoder miljøvernministeren føler et behov for å forsvare, eller vil hun ta konflikten på alvor og se at dette dreier seg om næringsgrunnlag og livskvalitet i dag?