Jeg har sittet og hørt på debatten og fikk lyst til å komme med noen tilleggsmomenter. For når en hører Ketil Solvik- Olsen nå, kan en trekke noen paralleller til protokollene fra 1950-tallet om troen på atomkraft som den store redningen, som redningen på fattigdomsproblemet, som en utømmelig kilde som skulle være den endelige løsningen på verdens energiutfordringer. Men de siste 60 årene har vist at det har vært en del utfordringer i forbindelse med det som ble skissert som løsning da, og jeg tror vi også vil se en del utfordringer knyttet til thorium, selv om det også har sine fordeler. For det første er ikke avfallsproblemet rundt thorium til å blåse av. Om det er snakk om 200–300 år eller 700–800 år, er det uansett lang tid. Det vil kreve en stor forskningsinnsats, og det vil kreve store økonomiske ressurser å nå målet, hvis vi skal nå det. Det som gjorde at jeg følte behov for å ta ordet, var at man hoppet veldig lett over problemstillingen rundt atomvåpen og utfordringen i forhold til spredning av atomvåpen. Hvis vi har fulgt med de siste årene, har vi jo sett at debatten rundt ikke-spredning har vært på defensiven. Vi har sett det i Iran, vi har sett det i Nord-Korea, vi har sett i land etter land at vi har problemer med å følge opp ikke-spredningsavtalen, og det er en klar kobling mellom forskning og utvikling av sivil atomkraft og spredning av atomvåpen. Vi vet, og Solvik-Olsen vet også, at gjennom bruk av thorium vil vi få fram uranisotoper som kan brukes til nettopp atomvåpen. Så jeg synes det er litt underlig at man ikke problematiserer lite grann mer når man peker på atomkraft som den store endelige løsningen, at man ikke ser sammenhengen mellom en økt satsing på atomkraft og spredning av atomvåpen i lys av den dagsaktuelle situasjonen vi nå ser i Iran, der det er en helt klar kobling mellom det sivile atomkraftprogrammet og de bekymringer som verdenssamfunnet og også Norge gir uttrykk for i forhold til Iran. Spredning av teknologi gjør at flere får kunnskap, og spørsmålet er om samfunnet er sikret nok når flere og flere får kunnskap og veien blir kortere til å framstille mer atomvåpen. Hvis løsningen som Solvik-Olsen presenterer, skal bli reell, betyr det nettopp at mange flere land enn i dag får en oppbygging i forhold til atomkraft, noe som gjør at flere og flere land har kort vei fra atomkraft til atomvåpen. Derfor stiller jeg meg litt undrende til at representanten Solvik-Olsen ikke problematiserer det i det hele tatt.