Det er gjort et godt stykke arbeid i denne saken, både fra forslagsstillerne, fra saksordføreren og fra arbeids- og sosialministeren. Dette gjør at denne saken kommer positivt ut, og det skal vi være glade for. Så lenge bestemmelsene om rett til pleiepenger for foreldre ved omsorg for for tidlig fødte og syke barn er hjemlet i vårt lovverk, må vi også forvente at lovverket blir praktisert likt ved sykehus over hele landet. Slik har det altså ikke vært. Vi opplever ofte at praktiseringen av statlig lov- og regelverk preges sterkt av sektorfaglig myndighet. Statlig styring av sykehusene har nok tydeligvis heller ikke på dette saksområdet gitt mer lik praksis for hvordan pasient- og pårørenderettigheter håndheves. Fars rett til å ta del i omsorgen for sitt syke barn er ikke et spørsmål som egner seg for skjønnsmessige vurderinger ut fra ulike forhold rundt om i landet. Her er det snakk om å få på plass en praktisering av lovverket som er slik vi, lovgiverne, har tenkt oss det. Like tilfeller skal behandles mest mulig likt, uavhengig av familiens bosted. Jeg er glad for at arbeids- og inkluderingsministeren i sitt svarbrev til komiteen sier at Rikstrygdeverket er gitt i oppdrag å gå gjennom reglene for tildeling av pleiepenger etter folketrygdloven, slik at praktiseringen blir mer i samsvar med lovens intensjon og reglene så tydelige at vi unngår forskjellsbehandling i ellers like tilfeller. Det er riktig som statsråden sier, at det fortsatt må utøves medisinsk skjønn i praktiseringen av lovverket, men målet er at like tilfeller skal behandles likt, og at dette må ivaretas på en bedre måte. Det er også grunn til å se på vilkårene om innleggelse i sykehus for å kunne motta pleiepenger. Ny teknologi kombinert med press for å få en så rask utskriving av pasienter som mulig, gjør at barn ofte vil trenge omfattende tilsyn og pleie i hjemmet. Det er viktig at lovverket knyttet til foreldrenes rett til pleiepenger ikke skjerpes, fordi forholdene i helsevesenet har endret seg over tid. Reglene må tilpasses dagens realiteter. Statsråden varsler en vurdering av behovet for en lovendring. Lovendringen må komme dersom det er nødvendig for ikke å forringe begge foreldres mulighet til å ta del i omsorgen av sine syke barn. Selv om det er framsatt et mindretallsforslag i denne saken, opplever jeg at dette er en sak hvor komiteen og også Regjeringen er enige. Det er det viktige.