Samfunnet blir gradvis mer avhengig av datateknologi. Dette gjør oss sårbare for nye former for kriminalitet. Datainnbrudd er et godt eksempel på det. Utviklingen åpner også for at gamle former for kriminalitet kan begås på nye måter. På Internett spres det eksempelvis daglig sterkt krenkende kjønnslige skildringer med bruk av barn, noe som i sin tur kan lede til nye overgrep. Felles for de ulike formene for datakriminalitet er at de kan volde stor skade, samtidig som oppdagelsesrisikoen er lav. Dette stiller samfunnet overfor nye utfordringer, og det er viktig at lovverket er tilpasset tidens krav. De lovforslagene som Regjeringen har fremmet, og som springer ut av Europarådets konvensjon om bekjempelse av datakriminalitet, utgjør etter mitt syn et viktig bidrag i den forbindelse. Jeg er derfor glad for at justiskomiteen i hovedsak har sluttet seg til forslagene i proposisjonen. Men et godt lovverk er ikke i seg selv tilstrekkelig. Erfaring viser at datakriminalitet ofte er grenseoverskridende, samtidig som den nasjonale rettshåndhevelsen er bundet til statsterritoriet. Ved etterforskning av slike saker kan det derfor være nødvendig å samarbeide med andre land. Slikt samarbeid kan være vanskelig av flere grunner, og tar gjerne lang tid. Disse vanskelighetene forsterkes når flere land er involvert. At Stortinget slutter seg til Regjeringens forslag om tilslutning til Europarådets datakrimkonvensjon, vil legge forholdene til rette for et tettere internasjonalt samarbeid. Dette vil ha stor betydning for bekjempelsen av ulike former for datakriminalitet. Jeg merket meg at justiskomiteen på to punkter foreslår endringer i forhold til lovforslaget i proposisjonen. For det første foreslår komiteen at den som uberettiget har skaffet seg adgang til data, skal kunne straffes for datainnbrudd uavhengig av om vedkommende har brutt en beskyttelse. Dette innebærer en ikke ubetydelig utvidelse av straffansvaret i forhold til Regjeringens forslag. For det annet foreslår komiteen at Norge i størst mulig utstrekning bør reservere seg mot forpliktelsene i artikkel 6, som bl.a. pålegger statene å kriminalisere ulike former for ulovlig befatning med andres passord eller andre tilsvarende tilgangsdata. Komiteens forslag er mindre vidtrekkende enn det Regjeringen gikk inn for. Jeg er enig med komiteen i at man må utvise varsomhet ved kriminalisering av forberedelseshandlinger, og nøyer meg for øvrig med å konstatere at vi ser ulikt på behovet for å kunne gripe inn overfor spredning av datavirus og datainnbruddsverktøy. Kampen mot datakriminalitet er en løpende prosess. Vedtakelsen av det foreliggende lovforslaget er et viktig bidrag, men arbeidet er på ingen måte sluttført. Datakrimutvalget vil derfor vurdere om utviklingen gjør det nødvendig å foreta ytterligere endringer i straffeloven eller straffeprosessloven.