Dette er som kjent ingen budsjettdebatt, den kommer vi tilbake til. Men jeg kan ikke motstå fristelsen til å kommentere representanten Huitfeldts uttalelser om at Fremskrittspartiet og den borgerlige regjeringa har økt Forskningsfondet med et par–tre milliarder i årene som har gått siden 2001. Da vi overtok i 2001, var Forskningsfondet på 10 milliarder kr. Hadde det ikke vært for det kuttet den rød-grønne regjeringa gjorde i tilleggsproposisjonen i fjor, kunne fondet i dag vært på 85 milliarder kr. Vi har altså bak oss en betydelig økning av fondsmidlene, og det er helt nødvendig for å sikre forutsigbarhet og satsing på forskning. Jeg vil først takke saksordføreren for et godt stykke arbeid. Dette er en sak som har en viss historikk, som også saksordføreren var inne på, og det er en sak der jeg føler meg helt trygg på at alle partiene her i salen har vurdert ganske nøye hva som taler for, og hva som taler mot, en endring. Det er helt klart at vi på den ene siden har ønsket fra bl.a. Forskerforbundet om å skape større forutsigbarhet for forskerne og tryggere rammer rundt ansettelsen, og på den andre siden institusjonenes ønske om fleksibilitet, om større grad av tverrfaglighet, kompetanseoverføring og faglig integrering, og ikke minst evne og mulighet til å tiltrekke seg spisskompetanse også fra utlandet. I tillegg er spørsmålet viktig av hensyn til rekrutteringen til forskningsprosjekter og med tanke på organiseringen av de særlige satsingene, som f.eks. Sentre for fremragende forskning og Sentre for forskningsdrevet innovasjon. Når Høyre sammen med Fremskrittspartiet og Venstre går inn for å beholde universitets- og høyskoleloven § 6-4 første ledd bokstav e som den står, har det sin begrunnelse i de svært tydelige innspillene som har kommet fra universitets- og høyskolesektoren og fra forskningsmiljøene. Noen av innspillene har departementet sjøl referert i proposisjonen, men i løpet av komiteens arbeid har det kommet flere innspill, og de har blitt utdypet og tydeliggjort. Departementet refererer sjøl begrunnelsen for bestemmelsen i § 6-4 første ledd bokstav e i høringsnotatet til lovendringen. Der står det: «Bestemmelsen ble innført på bakgrunn av varierende studenttilstrømning og universitets- og høyskolesektorens rekrutteringssituasjon. Videre har forskningsprosjekter klart avgrenset karakter, og mange av prosjektene har tidsbegrenset ekstern finansiering. Vitenskapelig personale er sterkt faglig spesialiserte, og et prosjekt kan være nært knyttet til individuell kompetanse. Høy grad av spesialisering er påkrevd i en undervisnings- og forskerstilling, men begrenser samtidig muligheten for personalmessig omdisponering når et avgrenset prosjekt avsluttes.» En særlig problemstilling som har vært reist av flere, er satsingen rundt SFF og SFI. For at satsingen skal kunne fortsette med samme suksess, er institusjonene avhengige av å kunne hente inn personale med veldig spesialisert og spisset kompetanse. Universitets- og høyskolerådet mener at lovforslaget om å fjerne paragrafen vil hemme muligheten til å utvikle de mest fremragende forskningsmiljøene vi har i Norge. Dette er altså miljøer i den absolutte, internasjonale toppklasse. Universitets- og høyskolerådet frykter at forslaget kan svekke Norge som forskningsnasjon. SFF-ene og SFI-ene har ytterligere en stor utfordring i forhold til dette lovforslaget, nemlig en tidsavgrenset prosjekt- og finansieringsperiode på fem år med mulighet for forlengelse. De er med andre ord helt avhengige av adgangen til å ha midlertidige forsknings- og undervisningsstillinger. Resultatet av lovforslaget kan også være at institusjonene må videreføre tilsettingsforholdet utover forskningsprosjektets varighet, og det vil binde opp midler til nye prosjekter, som egentlig hadde krevd en annen kompetanse. Andre har påpekt at en oppheving av § 6-4 første ledd bokstav e vil vanskeliggjøre studenttilstrømningen til forskningsprosjekter. Dette momentet forsterkes ytterligere av at budsjettforslaget som ble presentert fredag, ikke inneholder en eneste ny stipendiatstilling. Både forskningsmeldingen og rekrutteringsmeldingen legger til grunn en opptrapping på 350 stipendiater i året, også i 2007. Stipendiatstillinger er direkte rekruttering til forskning. Stipendiatene er forskere under utdanning. Vi har i Høyre veid hensynene for og mot. Jeg har stor forståelse for Forskerforbundets ønske om å sikre et sterkere stillingsvern for forskerne, men jeg har også stor forståelse for og ser med dyp bekymring på de signalene vi har fått fra universitets- og høyskolemiljøet og fra forskningsmiljøene. De gir ganske tydelig beskjed om at forslaget kan innebære at vilkårene for norsk forskning blir dramatisk forverret i årene framover.