Jeg synes denne spontanspørretimen så langt har gitt en viss oppklaring. Statsministeren har gitt uttrykk for at han er uenig med dem som er uenige med ham, både i Regjeringen og i regjeringspartiene. Selv om en regjering selvsagt bør ha bare ett standpunkt, særlig i utenrikspolitikken, så synes jeg likevel det er greit og oppklarende at statsministeren sier det, for han har egentlig et mye mindre problem enn det han gir uttrykk for. Han har en klok utenriksminister, som har gitt uttrykk for landets utenrikspolitikk, og han har gitt støtte til ham. Det forhold at det er litt bakgårdsstøy i hans egen regjering fra SV i utenrikspolitikken, tror jeg ikke egentlig overrasker statsministeren. I så måte tror jeg statsministeren gjør noe fornuftig ved å si at det er tilfellet, men det kan vi leve med så lenge politikken ligger fast og den har forankring i Stortinget. Jeg er opptatt av i denne vanskelige situasjonen at vi finner den kloke kombinasjonen av å være fast i forhold til den nye Hamas-regjeringen og å være inviterende til å finne gode løsninger. Vi må ikke komme dit hen at vi skyver Hamas-regjeringen og palestinerne i hendene på deler av verden som ikke står for den samme internasjonale rettsordenen som det vi gjør. Vil statsministeren sørge for, bl.a. i møtet i dag med den palestinske presidenten, å formidle fasthet i forhold til Hamas-regjeringen og invitere til de gode løsninger?