En enstemmig komite framhever i innstillingen at «fordelings- og sosialpolitikk også virker i fattige land». Et eksempel er at levealderen gjennomgående er høyere i rike land enn i fattige, og i mange tilfeller fordi de rike landene har mer omfordeling og en bedre helse- og sosialpolitikk enn de fattige land. Komiteen trekker fram dette som en god illustrasjon på at en god sosialpolitikk ikke bare er en kostnad, men i aller høyeste grad et bidrag til å øke verdiskapingen. Etter Arbeiderpartiet og SVs syn er en sterk og aktiv fagbevegelse en viktig forutsetning for å sikre en bedre fordelingspolitikk. I vår del av verden har fagbevegelsen historisk vært den viktigste kraften bak en endret fordelingspolitikk. Er representanten Vallersnes uenig i en slik analyse?