Det er selvfølgelig det stikk motsatte av sentralisme. Det er et forutsigbart system hvor den enkelte kommune vet at de har finansiering når det gjelder sykehjemsplasser, når det gjelder skolene som kommunen driver, og når det gjelder sosial- og helsetjenester. Det er det som er grunnleggende her, for disse tjenestene skal være tilgjengelige og like for alle mennesker. Det er fremdeles kommunene som i størst grad kommer til å levere de tjenestene, men det er snakk om forutsigbarhet i forhold til at man vet at man får de pengene man trenger til å finansiere de grunnleggende tjenestene. Det er for så vidt ikke noe særlig annerledes enn slik som det er i dag, bare at i dag har man statistiske modeller i departementet, som overhodet ikke er i kontakt med virkeligheten, som ligger til grunn for beregningen, og det er ikke, som i vårt system, det reelle behovet for tjenester som automatisk utløser penger fra staten.