Det var jo gledelig at vi kunne avslutte med en alkoholpolitisk debatt som det er full enighet om i hele Stortinget, nemlig at de private ideelle organisasjonene – for å si det slik – er kommet for å bli, og at de skal videreføres og finne sin gode rolle. Jeg har lyst til å kommentere noen av innleggene. Representanten Inga Marte Thorkildsen sa at det hun var opptatt av, var å sikre kvaliteten, valgfriheten og mangfoldet, og det er jeg veldig enig i. Vi vet jo alle at ingen pasienter vil søke til en institusjon som de ikke selv føler hjelper nettopp dem. Hun poengterte også dette med brukermedvirkning. Det andre som hun også påpekte, som jeg tror er av vesentlig betydning, og som de fleste av oss har vært opptatt av, er nemlig at LAR-behandling – hun sa det vel ikke så direkte – skal komme i etterkant. Hun var veldig opptatt av at man satte inn tiltak i forkant, slik jeg oppfattet henne, av LAR-behandling. Det er også en viktig påpekning fra denne talerstolen. Når det gjelder Vigdis Giltun, er jeg helt enig med representanten i at så lenge det er pasienter som har et behov, burde vi ikke ha ledige plasser i institusjoner. Det tror jeg vi også i Stortinget kan enes om. Representanten Giltun sa også at når det gjelder de private ideelle institusjonene, står det ildsjeler bak. Skjælaaen kalte det for et stort menneskelig engasjement. Og det er helt riktig. Det er, slik representanten Giltun sa, derfor rusavhengige faktisk får en tilhørighet til nettopp disse institusjonene. De tilbyr langvarige tiltak. Mange er som de tiltakene vi så på Østerbo Evangeliesenter, da komiteen var på besøk der. De gir også utdanning, og de gir arbeid. De slipper på en måte ikke pasientene uten videre. Jeg må si jeg var imponert over det helhetlige tilbudet som ble gitt på Østerbo Evangeliesenter, som vi også har sett i mange av de andre frivillige ideelle organisasjonene. Hvis man ikke får et tilbud, har det alternativkostnader – det kan være menneskelige, i forhold til familien, barn osv. Det vil gi en dypere rusavhengighet, og det vil i neste runde kreve mer behandling. Derfor er det så viktig at vi ikke står med tomme plasser, og at pasienter får tilbud om tiltak. Helt til sist vil jeg si at noe av det viktigste når det gjelder den rusreformen som vi har gjennomført, og som vi er i ferd med å gjennomføre, er rettighetstilstanden – det at pasienter, rusavhengige, har fått en rettighetstilhørighet, for å si det slik. Jeg vil spørre statsråden helt til sist: Når kommer de nye retningslinjene – kan hun svare på det?