Det forslaget som foreligger her i dag, er det som kan kalles et godt, gammeldags gruppearbeid mellom to regjeringer. Dette var et forslag som Bondevik II-regjeringa sendte ut på høring, og som Stoltenberg II-regjeringa leverte til Stortinget. Derfor er det også naturlig at både de gamle regjeringspartiene og de nye er ganske enige om dette. Jeg syns saksordfører la fram saken på en god måte. Hun dro fram gode prinsipper, bl.a. at hvis vi skal lage slike regler, må det være regler som gjelder alle, ikke regler som gjelder for egne etniske grupper. For Venstre er det også viktig at hvis man skal bekjempe dette, må det først og fremst gjøres ved individuelle tiltak. Man gjør det først og fremst ved nasjonale tiltak og ikke ved grensene. Tvangsekteskap bekjempes i kulturer, i miljøer og i landet der vi er, ikke først og fremst ved grensen. Derfor er det viktig å ha et presisjonsnivå når det gjelder forslag for å bekjempe dette, som gjør at vi faktisk klarer å bekjempe problemet, og ikke kriminalisere grupper. Jeg vil bare få lov til å komme med noen bemerkninger om Fremskrittspartiets forslag. Fremskrittspartiets forslag er helt sikkert virkningsfulle, sikkert veldig virkningsfulle, ikke for å begrense tvangsekteskap, men for å begrense innvandring. Det er også det som hovedsakelig er begrunnelsen for de forslagene de kommer med. De sier også at de skal bekjempe enkeltindivider, men det gjør de ikke. Fremskrittspartiet snakker om henteekteskap, men det de gjør i stedet, er å lage «dytteekteskap», altså ekteskap der folk blir dyttet ut av landet. Folk blir holdt utenfor Norge inntil de når den riktige alderen, inntil de tilhører de riktige gruppene som Fremskrittspartiet ønsker. Derfor må jeg bare si at de tiltakene de legger fram, er gode tiltak hvis man ønsker å begrense innvandringa, men ikke gode tiltak hvis man ønsker å begrense tvangsekteskap.