Fremskrittspartiet ser også behovet for å gjennomføre lovforbedringer parallelt med opptrappingsplanen for psykisk helse. Det er viktig å forsikre seg om at vilkårene for tvangsbruk, gjennomføringen av tvangen, saksbehandlingen og overprøvingsmulighetene er i samsvar med menneskerettighetene. Komiteens medlemmer, med unntak av Fremskrittspartiet, mener bruk av tvang og restriktive tiltak skal begrenses og kontrolleres gjennom lovfesting. Fremskrittspartiet vil ikke legitimere bruk av tvang og restriktive tiltak gjennom lov, men mener at tvang og restriktive tiltak skal begrenses til nødverge. Fremskrittspartiet har tidligere fremmet forslag om en rettighetslov. En slik rettighetslov tillater ikke bruk av makt og tvang som såkalt atferdsendrende behandlingsterapi. Slik vi ser det, bør det ikke tillates noen annen form for maktbruk overfor psykisk syke enn det som generelt gjelder i samfunnet, hvor maktutøvelse kun kan benyttes som nødrett og nødverge. Fremskrittspartiet er selvfølgelig oppmerksom på at enkelte med sterkt selvskadende atferd og voldelig atferd må kunne hjelpes, men dette skal være en omsorgsrett og ikke en lovhjemmel for bruk av tvang og makt. Det er også viktig at familie og pårørende får større innflytelse i de tilfeller hvor bruk av tvang eller makt i forbindelse med omsorgs- eller behandlingstiltak er nødvendig. Pasientrettighetslovens regler skal legges til grunn når det gjelder samtykke på vegne av barn under 16 år. En konsekvens av dette er at barn under 16 år i enkelte tilfeller vil kunne anses å ha selvstendig samtykkekompetanse i forhold til et bestemt tiltak. En annen konsekvens er at barnevernstjenesten kan samtykke til helsehjelp i det psykiske helsevernet på vegne av barn under 16 år i de tilfeller hvor barnevernet permanent eller midlertidig har overtatt omsorgen etter barnevernsloven. Fremskrittspartiet støtter forslaget, men har lagt inn en merknad om at det kan oppstå problemer med at barnevernet ikke alltid opptrer objektivt, og at det derfor er viktig at klageinstansen må være kritisk i sin vurdering av om vedtaket er til beste for barnet. Pasienter under frivillig psykisk helsevern har rett til fritt sykehusvalg, og det styrker pasientenes rettigheter at også pasienter under tvungent psykisk helsevern skal få tilsvarende rett til fritt sykehusvalg som andre pasienter, unntatt i tilfeller hvor det vil være «uforsvarlig eller i betydelig grad egnet til å svekke» behandlingstilbudet. I lov om psykisk helsevern § 1-3 er det en særskilt regulering av hvem som er pårørende etter loven. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at lovens paragraf er god nok slik den står i dag, og ønsker ikke å endre dette til «den som i størst utstrekning har hatt varig og løpende kontakt med pasienten». Vi vil ikke at det skal likestilles med pårørende. Dette vil, slik vi ser det, innebære en svekkelse av pårørendes ansvar og rettigheter samt legge et stort ansvar over på ansatte i helsevesenet. Fremskritts-partiet vil derfor stemme mot proposisjonens forslag til endring av § 1-3 i lov om psykisk helsevern og § 1-3 første ledd bokstav b i pasientrettighetsloven. Fremskrittspartiet finner det viktig å understreke at det kun er legen som har en tilstrekkelig bred faglig bakgrunn til å ta det totale ansvaret for behandling av syke mennesker også innenfor psykiatrien. Et slikt standpunkt er ikke i strid med at autorisert helsepersonell har et selvstendig ansvar for å yte en forsvarlig helsetjeneste på sitt faglige nivå. Fremskrittspartiet mener det er viktig at ansvarlig lege alltid foretar en risikovurdering av pasientene før de skrives ut fra sykehus. Risikovurderingen skal alltid dokumenteres av den faglig ansvarlige. Tilbakeholdelse eller overføring til tvungen behandling skal kun skje dersom pasienten på grunn av sinnslidelsen utgjør en fare for eget eller andres liv, men vi registrerer stadig at pasienter blir skrevet ut fra sykehusene for tidlig, eller ikke får nødvendig ettervern, og dette har ført til flere alvorlige og tragiske hendelser. Når det gjelder unntaksbestemmelsen for overføring eller tilbakeholdelse til tvungen behandling eller omsorg i § 3-3 første ledd 3 b har vi foreslått at setningen endres. I forslaget til vedtak heter det at unntaksbestemmelsen bare skal gjelde situasjoner hvor konsekvensen av en utskrivning vil være at pasienten på grunn av sinnslidelsen «utgjør en nærliggende og alvorlig fare for eget eller andres liv eller helse». Vi ønsker at det skal stå «en mulig fare for eget eller andres liv eller helse». Det er en innskjerping, og årsaken til det er alle de alvorlige hendelsene vi har hatt som følge av at for syke personer blir skrevet ut. Denne endringen fremmes med tanke på bedre å sikre samfunnet og pasientene selv mot alvorlige og tragiske hendelser. Jeg fremmer herved forslaget fra Fremskrittspartiet.