Jeg vil først takke interpellanten. Jeg syns det var et veldig viktig spørsmål. Det var et spørsmål jeg tok opp i spørretimen flere ganger i forrige periode, og som også er blitt tatt opp i denne perioden. Kampen mot totalitære regimer bør oppta Norge, og det opptar alltid oss som er liberalere. Jeg er også enig i den konklusjonen som vel begynner å bli trukket i denne salen, knyttet til boikott. Slike grep har sjelden fungert, som representanten Lilletun påpekte. Det går oftest ut over de svakeste. Det hender ofte at boikott kan brukes til å styrke ledere i et samfunn moralsk. Det er ofte slik at handel øker forståelse mellom land, ikke det motsatte. Jeg er veldig glad for utenriksministerens holdning, og er enig i hans tro på dialog. Men jeg tror også det et viktig for oss å støtte opp under de opposisjonelle kreftene som finnes, selv om ikke alle stemmer helt med vårt bilde verken av demokrati eller demokratiske holdninger. Det er to ting jeg har spesielt lyst til å ta opp ut fra et Venstre-standpunkt. Det er det samme engasjementet som både Lilletun, Nybakk og Elvik har her, knyttet til fokusering på kvinner. I kampen mot slike totalitære regimer er det veldig viktig å ha søkelyset på noen av dem som lider absolutt aller mest, og det er i denne sammenhengen spesielt kvinner. Fra denne talerstol er det vist til en rekke eksempler på de overgrepene som skjer og på de bruddene på menneskerettighetene som skjer. Jeg tror at det er viktig for oss å fokusere på det. Det er viktig for å klare å ha et stort internasjonalt press, for her vises urimelighetene så altfor godt. Det andre jeg har lyst til å ta opp – og som har vært Venstres ærend i denne regionen – er at den voksende mistro mellom den muslimske og den kristne verden kanskje er en av de store utfordringene verden nå står overfor. Jeg tror at det er en større utfordring nå enn det var før, spesielt i den medieverden som vi lever i, hvor det er så lett å velge den informasjonskanalen som bare gir bekreftelser på ens egne fordommer, ens egne holdninger og ens eget politiske ståsted. Vi lever i en informasjonsverden der informasjonsmengden er så stor at vi faktisk kan velge bare å få bekreftet våre egne holdninger til enhver tid. Det jeg synes er litt skremmende, er at alle grepene, både i forbindelse med det som utenriksministeren i dag la fram, og det som EU gjør på dette området, stort sett er stat til stat og statspress mot statspress. Jeg tror det er folk til folk-samarbeid som kan gjøre det mulig å bekjempe totalitære regimer, bringe folk sammen og bryte ned enkelte holdninger. Derfor er Venstres standpunkt at med litt av det som Norge og Vest-Europa gjorde i miniutgave da man skulle bygge demokrati i Øst-Europa – nemlig partisamarbeid, samarbeid med kvinneorganisasjoner, mer folk til folk-møter og NGO-samarbeid – kan man faktisk klare å bryte ned enkelte holdninger, og bryte informasjonskanaler som i dag bare bekrefter våre egne fordommer. Jeg har tro på at man bør satse mer på slikt folk til folk-samarbeid, bygge opp søsterpartier, kvinneorganisasjoner og solidaritetsprosjekt som ikke er bare ovenfra og ned, men som også handler om samarbeid på en mer bred, folkelig basis. Skal vi klare å ta takle de utfordringene som ligger i denne økende konflikten, er det ikke bare statslederne som må samarbeide, da må også folk samarbeide på helt grunnleggende mellommenneskelig basis.