Innledningsvis har jeg lyst til å si at all min erfaring i denne saken – og den har gått over flere år – viser at i dag står Helse Nord i en forsvarsposisjon. Heldigvis har de ikke gått i skyttergraven. Jeg synes at den saken som vi har til debatt nå, er veldig spesiell. Den er spesiell bl.a. fordi man over hele landet ellers ser at man gjør hva man kan for å bedre helsetilbudene for befolkningen, men her diskuterer vi altså en sak som dreier seg om at luftambulansetilbudet til akuttpasientene – og jeg understreker: akuttpasientene – i løpet av de siste årene er blitt dårligere enn da tilbudet ble etablert. Statistikken viser – og den er korrekt – at transportoppdragene har økt, men akuttoppdragene har gått ned, og overflyttingsoppdragene er gått opp. Når man har samme antall fly som for 5–6 år siden, og man skal fly flere behandlede pasienter, blir det klart mindre tid, mindre personell og færre muligheter til å hjelpe dem som trenger akutthjelp. Man skulle i utgangspunktet tro at når oppdragene øker og flyene flyr mer, så ville det være en god nyhet. Økt pågang skulle bety at flere akuttpasienter fikk hjelp, men slik er det altså ikke. Årsaken er, som vi har hørt her i dag, at ambulanseflyene flyr ferdigopererte pasienter mellom sykehusene og mellom sykehus og helsesenter. Resultatet er at når behovet for øyeblikkelig flytransport til sykehus er til stede, kan ambulanseflyet være på overflyttingsoppdrag. Dette er ikke i tråd med intensjonen da vi etablerte luftambulansetjenesten i dette landet. Dette er ikke i tråd med de oppgaver som luftambulansetjenesten er satt til å utføre. Derfor har det i den siste tiden kommet flere klager på oppdragsutførelsen og på tilgjengeligheten enn tidligere, og det har oppstått alvorlige situasjoner, spesielt for fødepasienter og hjertepasienter. Jeg må innrømme at som ordfører har jeg jobbet for denne tjenesten i mange år, og det har spesielt vært fødepasienter som har stått mitt hjerte nært. Det er de unge kvinnene som jeg har ønsket at vi skulle kunne gi den trygghet som en god luftambulanse skulle være med på å gi. Når det gjelder min egen region, er det fra Alta – Finnmarks største by, med 18 500 innbyggere – 145 km til nærmeste sykehus. Fra Kautokeino er det 290 km til nærmeste sykehus. Når avstandene er som de er i et fylke som er større enn Danmark, er luftambulansen den tryggheten befolkningen har, når de står i en vanskelig situasjon og virkelig trenger hjelp. Vi har tolv flystriper i Finnmark. Vi har verdens beste mulighet til å ha luftambulanse som skal være der hver dag, hver time, når vi trenger den. Jeg synes det er svært alvorlig at vi opplever at Helse Nord, som skal forvalte disse midlene, og som styrer hele vår helsehverdag, nesten undergraver det akuttilbudet – de primæroppdragene – som skal være der for befolkningen. Vi opplever at Helse Nord skaper utrygghet i forbindelse med luftambulansetilbudet. Det er spesielt unge kvinner som har engasjert seg i denne saken. De har sett at dette aller mest angår dem, først som fødepasient, og deretter deres barn. Jeg har jobbet lenge med denne saken i ulike sammenhenger, og jeg har lyst til å takke statsråden for det engasjementet som hun har vist i denne saken, og også den øvrige politiske ledelse i departementet. Jeg synes at fra det øyeblikket vi tok saken opp og frambrakte bekymringsmeldinga, ble vi tatt på alvor. Jeg hører at Helse Nord forsikrer statsråden om at det nå skal bli bedre, at de lokale AMK-sentralene skal få større innflytelse når det gjelder ambulanseflyene, men jeg kan love at vi vil følge Helse Nords håndtering av denne saken veldig nøye.