Vi har altså en sak her i dag hvor regjeringspartiene, som utgjør flertallet, tidligere i merknads form har vært meget positive til det som forslagsstillerne tar opp. Vi har gjennomført en høring, og høringsinstansene er veldig positive. Vi har ikke fått noen motsigelser der. Komiteens flertall har til og med i sin egen merknad skrevet en del om at det er positivt at bedrifter eies og styres av de ansatte. Likevel velger man altså å konkludere med at dette går man ikke videre på – forstå det den som kan. Jeg viser til det brevet som statsråden sendte til finanskomiteen, datert 16. mars, hvor hun bl.a. skriver følgende: «Bedriftsledelsen(og ansatte) kan få motiver til å fokusere mindre på langsiktig, bærekraftig utvikling av bedriften, og mer på kortsiktig verdistigning av selskapets aksjer, både gjennom økonomiske disposisjoner og i regnskapsføringen.» (og ansatte) Her føler jeg det ligger en betydelig mistenkeliggjøring fra statsrådens side av mange som er ansatt i norske bedrifter, og av mange bedriftsledere som jeg tror i samlet flokk er veldig opptatt av å sikre sine bedrifter et langt og godt liv. Det er jeg helt overbevist om. Og jeg syns denne mistenkeliggjøringen er noe underlig. På den annen side registrerer jeg hva flertallet skriver i sin merknad: «Bedrifter som eies og styres av de ansatte vil være opptatt av langsiktig lønnsomhet, fremfor kortsiktig avkastning.» Her bruker man altså en selvmotsigelse – det er to vidt forskjellige begrunnelser. Likevel leder dette til samme konklusjon, at dette er noe man bare vedlegger protokollen og ikke kommer tilbake til. Ut fra det som er blitt sagt fra bl.a. representanten Klungland i denne sal i dag, syns jeg det er noe underlig når man innleder med at man er positiv på enkelte områder, for så å slakte det. Kunne man ikke i hvert fall bedt Regjeringen senest i forbindelse med statsbudsjettet for 2007 legge fram en bred vurdering av tiltak som kan bidra til at flere ansatte blir medeiere i egen bedrift? Det ville vært positivt å få i hvert fall en bred debatt om mulige tiltak, og så kunne man sett om man kunne kommet noe videre. I stedet velger man altså å avvise det. Det syns jeg er noe underlig.