Offentlighetsprinsippet er en av de viktige bærebjelkene i vårt demokrati. Den saken vi behandler her i dag, er det mange som har ventet på, og det er mange som har jobbet med den. Arbeidet startet under et statssekretærutvalg nedsatt av den siste Brundtland-regjeringen, i 1995. Prosessen har senere vært ledet av to andre statssekretærutvalg og endte i en høring før jul i 2003. Arbeidet og høringsuttalelser underveis har vært preget av en del uenighet og dissenser. Med denne bakgrunn er det fint å kunne stå her i dag med en visshet om at det er stor enighet i komiteen i det mest vesentlige. Jeg vil gi honnør til det forslaget som Bondevik- II la fram, og som den sittende regjering stilte seg bak. Jeg vil poengtere at man i komiteen har klart å finne en bred tilslutning til det viktigste i forslaget. I Soria Moria-erklæringen går det fram: «Regjeringen vil styrke enkeltmenneskenes innflytelse på egen tilværelse og samfunnets utvikling i alle deler av samfunnslivet. Alle må få tilgang til kunnskap og innsikt som gjør det mulig å delta i de demokratiske prosessene.» Og videre: «Retten til å være informert er avgjørende for muligheten folk har til å delta i samfunnsdebatten.» Det vi kommer til å vedta i dag, tar høyde for dette. Resultatet vil være at folk får en større mulighet til innsikt og dermed en bedre mulighet til å delta i prosesser som angår den enkelte. Det forslaget til ny offentlighetslov som vi nå behandler, vil i vesentlig grad styrke allmennhetens rett til innsyn i forvaltningens saksdokumenter i forhold til gjeldende lov av 1970. Jeg vil si litt om de viktigste forslagene i proposisjonen. Det første jeg vil trekke fram, er at vi nå utvider lovens virkeområde. Blant annet vil dette ha en konsekvens for rettssubjekter hvor det offentlige har en eierandel som gir mer enn halvparten av de stemmeberettigede i rettssubjektets øverste organ. Dette vil da f.eks. slå inn for de fleste vannverk samt kommunale og interkommunale avfallsselskap. Det neste jeg vil si litt om, er at innsynsretten vil bli betydelig styrket. Denne retten er et grunnleggende demokratisk prinsipp, som er forankret flere steder, både nasjonalt og internasjonalt. Dette prinsippet ble også nedfelt i Grunnloven § 100 så sent som i 2004. Konkret styrker vi nå bl.a. muligheten for å kunne få se den saksforberedende korrespondansen innenfor kommunal og fylkeskommunal forvaltning. Jeg vil også nevne noe jeg vet pressen er særlig opptatt av, og det er unntaksvilkårene. Dette er et område hvor komiteen er delt. Det flertallet i komiteen nå vil gjøre, er å stramme inn unntaksvilkårene i lovens forskjellige unntaksbestemmelser. Bakgrunnen for dette er at vi ser en del tilfeller hvor den skjønnsmessige meroffentlighetsregelen blir praktisert noe tilfeldig eller med en manglende kunnskap. Vi mener derfor det blir mer treffsikkert om vi skjerper inn på unntaksvilkårene samtidig som vi viderefører dagens meroffentlighetsregel. Det som er viktig i denne sammenheng, er å påpeke behovet for opplæring knyttet til bruken av loven. Vi vet at det er et problem med dette også med den gjeldende lov. For å illustrere dette vil jeg vise til at av de ca. 850 klager som har kommet inn til Klagenemnden for offentlige anskaffelser, har klager fått medhold i 75 pst. av sakene. Det bringer meg inn på det siste punktet som jeg ville nevne av forslag til endring av loven: Vi vil nå få en betydelig bedre mulighet for innsyn i dokumenter i forbindelse med anbudskonkurranser og andre typer for offentlige anskaffelser. Hovedregelen blir nå at man ikke kan unnta protokoller og tilbud fra innsyn etter at valg av leverandør eller anbyder er gjort. Dette vil i stor grad bidra til å redusere korrupsjonsfaren. Jeg vil også nevne at vi i merknadene forutsetter en evaluering av loven i neste stortingsperiode. Vi har også påpekt at denne evalueringen spesielt skal fokusere på organinterne dokumenter, og det må ses i sammenheng med at vi vurderer å endre arkivforskriften, slik at forvaltningen blir pliktig til å journalføre denne typen dokumenter. Poenget med dette er at vi vil se om loven blir praktisert etter det vi forutsetter her i dag, eller om vi må foreta ytterligere lovbestemmelser for å oppnå meroffentlighet. Mange kunne nok tenkt og gått enda lenger med denne loven, men når man har sett hvor tilfeldig og mangelfullt den gjeldende lov blir praktisert, mener jeg at man nå får fokusere på å oppnå forslagets intensjoner før man eventuelt vurderer å utvide loven ytterligere. Dette er bakgrunnen for at vi også krever en evaluering etter at denne nye loven har virket en stund. Lovforslaget utvider retten til innsyn i dokumenter i offentlig virksomhet. Den vil også gjelde for flere typer virksomheter enn gjeldende lov. Forslaget legger også opp til en utviding i hva slags informasjon det kan kreves innsyn i, samtidig som det snevrer inn unntaksmulighetene. Dette, sammen med at vi legger opp til en prosess hvor forvaltningen skal gis en opplæring i bruken av loven, vil føre til mer offentlighet. Vi vil derfor i dag styrke en av bærebjelkene i vårt demokrati.