Det er for så vidt interessant å registrere at Arbeiderpartiet her vedgår at det ikke føres en intelligent integreringspolitikk i dette landet. Dette har jo Fremskrittspartiet pekt på i snart 20 år, i en periode hvor Arbeiderpartiet har sittet med makten lenge. Da begynner det kanskje å bli på tide at Arbeiderpartiet tar litt selvkritikk i forhold til den integreringspolitikken som har vært ført i dette landet. Leser man Kommunal Rapport i dag, ser man noe interessant: «Rikdom gir ikke mer tjenester», står det å lese. Kommuner som har mye midler, har ikke nødvendigvis noe bedre tjenestetilbud enn kommuner som er fattige. Det illustrerer et veldig interessant poeng, nemlig at det ikke nødvendigvis er slik at jo mer penger man plasserer inn i frie midler til Kommune-Norge, jo mer får man igjen i gode tjenester. Det er ikke slik som enkelte representanter her har prøvd å framstille det, at Fremskrittspartiet ikke ønsker mer penger til kommunene. Tvert om, i vårt alternative statsbudsjett la vi opp til en like stor økning som Arbeiderpartiet gjorde, men med én vesentlig forskjell, nemlig at vi øremerket store deler av beløpet. Vi øremerket penger til eldreomsorg, til grunnskolen og til den videregående skolen, fordi vi vet at kommunene ikke nødvendigvis gjør de samme prioriteringene som partiene sprang rundt og lovte i valgkampen. Øremerking er for så vidt noe som vi gjør sekundært. Primært ønsker vi, og det er helt grunnleggende i Fremskrittspartiets politikk, en stykkprisfinansiering av disse tjenestene, for dette er helt grunnleggende tjenester. Vi synes det er helt galt at det skal være slik at en eldre person som trenger sykehjemsplass, skal konkurrere om de samme midlene som en kulturarbeider gjør for å formidle f.eks. et kunstnerisk uttrykk. Dette er to vidt forskjellige tjenester. Det ene er basale og helt grunnleggende velferdstjenester, og det andre er tjenester som man strengt tatt kan klare seg uten. Derfor signaliserer Fremskrittspartiet med sin politikk at vi skal ha en ulik finansiering av slike typer tjenester. Vi skiller mellom det som er viktig, og det som er mindre viktig. Vi ønsker et system der pengene automatisk følger brukeren, der pengene automatisk følger den som trenger en sykehjemsplass, den som trenger en skoleplass, den som trenger grunnleggende tjenester fra det offentlige. Det skal staten sørge for gjennom direkte finansiering, og det kaller vi stykkprisfinansiering. Det er altså ikke slik som det prøves å framstilles som her, at Fremskrittspartiet på noen måte har hatt ambisjoner om å strype kommunene. Vi ønsker tvert imot at de pengene som er nødvendige, skal tilføres de grunnleggende tjenestene helt uavhengig – omtrent på samme måten som folketrygden fungerer i dag. Det er litt interessant å høre det som Arbeiderpartiet kommer med, særlig siste taler, at man i realiteten er villig til å frata den enkelte innvandrer alt ansvar for egen integrering i samfunnet. Man kommer med fiffige teorier om hva som er bakgrunnen for at folk havner ut i kriminalitet, uten at man sier, og det er det vesentlige, at til syvende og sist er det et valg det enkelte menneske gjør. Det enkelte menneske har ansvar for sine egne handlinger. Dette er sannsynligvis en av de mest grunnleggende skillelinjene mellom oss i Fremskrittspartiet og sosialistene. Vi mener at det enkelte individ har ansvar for sine egne handlinger, selv har ansvar for å la seg inkludere i det norske samfunnet, for å la seg integrere. Da må man også stille krav til enkeltmennesker og behandle dem som enkeltmennesker og ikke som gruppe. Fremskrittspartiet har løsningen. Vi har kommet med den i 20 år. Vi håper at Arbeiderpartiet etter hvert ser det og skjønner at den politikken de har stått for i hvert fall, har slått totalt feil.