I det private forslaget fra SV-representantene Heikki Holmås, Geir-Ketil Hansen og Karin Andersen fremmes det fem forslag: 1. om en juridisk status for ikke-returnerbare asylsøkere med endelig avslag og andre ikke-uttransporterbare utlendinger som oppholder seg i Norge2. om å overføre asylsøkere med endelig avslag til et ventemottak med adgangsregistrering3. om å øke politiets tillatelse til å holde på folk som skal bortvises eller utvises, fra 24 til 72 timer4. om å gå inn for svensk praksis, hvor det gis ny saksbehandling og ny vurdering av mulighet for opphold for samme gruppe etter en nærmere fastsatt periode5. om å innføre en praksis med uavhengig gjennomgang av saker for å undersøke hva som skjer med personer etter at de har blitt sendt tilbake til hjemlandet Fra 1. januar 2004 innførte Regjeringen en ny praksis når det gjelder asylsøkere med endelig avslag. Konsekvensen var at denne gruppen mistet plassene sine i mottak og ble fratatt all økonomisk støtte, med mindre de samarbeidet om frivillig retur. Flere ble kastet på gaten. Dette reagerte en del kommuner på – kommuner som måtte gi nødhjelp til den samme gruppen. For hvor skulle de bo? Hva skulle de leve av? Staten fraskrev seg sitt ansvar, og kommunene skulle overta. Komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet mener at det er uakseptabelt å skyve ansvaret over på kommunene og vil gå inn for at alle må sikres et minimum av ytelser – mat, bosted og nødvendig medisinsk hjelp. Etter utkastelsene ble det en rekke brevskriving fram og tilbake mellom kommunene og staten om hvilke rettigheter disse asylsøkerne hadde når det gjelder å få hjelp, størrelsen på hjelpen, og hvor lenge de skulle få hjelp. Det er vel ennå ikke avklart hva kommunalministeren egentlig mener er kommunenes ansvar i disse sakene. Arbeiderpartiet gikk allerede i september i fjor inn for at det måtte opprettes ventemottak. Før jul var ikke ministeren villig til å utrede et slikt ventemottak, hun så det ikke som hensiktsmessig. Men allerede 9. mars i år ble statsråden presset til å snu. Hun gav barnet et nytt navn – «utreisesenter» – men konseptet er det samme. I dag får det flertall, og det er bra. Forslagsstillerne samt medlemmene fra Senterpartiet vil gi personer med endelig avslag på asylsøknad som ikke reiser hjem frivillig, nye juridiske rettigheter som sikrer dem rett til husvære, mat, økonomiske ytelser og rett til helsetjenester, og de fremmer forslag om det. Hele komiteen er enig i at asylsøkere som ikke vil rette seg etter lovlig fattet vedtak om å forlate riket, ikke skal belønnes med varig oppholdstillatelse. Denne gruppen har vært igjennom alle instanser og fått avslag. De har ikke behov for beskyttelse og er å anse som utlendinger som oppholder seg ulovlig her i landet. Et flertall, bestående av medlemmene fra Arbeiderpartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, vil derfor ikke gå inn for at det gis en permanent, ny status. Men vi er enige i at det er behov for en klargjøring av ansvarsforholdet, praktisering av nødhjelpsutbetalingene og en bedring av kontrollen med dem som oppholder seg ulovlig her i landet. Medlemmene fra Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og Høyre mener ordningen bør være preget av midlertidighet og nøkternhet, slik at den ikke framstår som attraktiv og bidrar til å gjøre uttransporteringen vanskeligere. Fremskrittspartiet har helt andre løsninger, med bl.a. lukkede mottak, men representanter for Fremskrittspartiet vil helt sikkert komme inn på sine forslag i sine innlegg. Inntil ventemottak er opprettet, mener medlemmene fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet at ingen skal sendes ut av mottak. I tillegg skal staten dekke kostnadene for kommunene som i dag må gi nødvendig hjelp til dem som allerede er tvangsflyttet fra mottakene. Dette går regjeringspartiene og Fremskrittspartiet imot. Vi mener at dette ikke er kommunenes ansvar, men statens ansvar. Så til ny vurdering av mulighet for opphold til ikke-uttransporterbare utlendinger: Flertallet – komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti – går ikke inn for en slik lovendring. På lik linje med Utlendingslovutvalget mener disse partiene at det allerede i dag er slik at de som har fått endelig avslag og skal forlate riket, på ethvert tidspunkt kan anmode om å få sin sak vurdert på nytt gjennom en omgjøringsbegjæring. Men Senterpartiet og SV ber Regjeringen om å legge fram et slikt forslag, der det mer eller mindre gis automatisk oppholdstillatelse etter et visst antall år. Når det gjelder det siste punktet i forslagene fra SV om å finne ut hva som skjer med asylsøkere som blir sendt tilbake, mener flertallet at en oppsporing vil være svært ressurskrevende, og kan i noen tilfeller sette personer i fare ved at norske myndigheter tar kontakt etter retur til hjemlandet. Flertallet mener dog at det med visse mellomrom må foretas vurderinger av det enkelte land og det enkelte område, og de erfaringene en har med saker fra disse stedene. Det vil også være viktig å foreta en evaluering i forbindelse med at vi nå har vedtatt å slå sammen landenhetene i UDI og UNE. Mindretallsforslagene vil sikkert bli godt ivaretatt av de representantene som står bak disse. Til slutt vil jeg si: Internasjonaliseringen gir oss et samfunn med flere språk, religioner og levemåter. Dette mangfoldet er en berikelse for Norge, men samtidig stiller det oss overfor nye utfordringer – utfordringer som vi må håndtere, og som vi behandler her i dag. Men jeg mener at Norge bør være i stand til å klare å håndtere disse utfordringene. De er ikke så store.