Det er faktisk etter mitt syn antakelig ingen debatt som er viktigere i vår tid enn debatten om overgangen fra et veldig homogent Norge til et fungerende flerkulturelt samfunn. Her må vi vel innrømme, kanskje flere regjeringer, at vi ikke har gjort jobben vår godt nok, og at vi er nødt til å begynne det møysommelige arbeidet med å bygge de systemene, de tiltakene og de ordningene som kan bidra til at ulike kulturer og ulike religioner kan fungere godt side om side. Vi har vært igjennom noen ganske tøffe måneder, hvor norske flagg er blitt brent, hvor ambassader og konsulat er blitt angrepet, og hvor titusenvis av mennesker har gått i demonstrasjon mot Norge. Det har vært en utenrikspolitisk betent situasjon, og det krevdes ganske sterk koordinering internasjonalt for å håndtere den. Det gjorde vår utenriksminister på en aldeles utmerket måte. Jeg tror mange kan konkludere med at vi kanskje kom bedre ut av den runden enn andre land som var i samme situasjon, hvor man kanskje valgte en mer konfronterende linje, bl.a. rundt spørsmålet om ytringsfriheten. Nå begynner de mest akutte situasjonene å roe seg lite grann ned, og da begynner tida også å komme for å ta en mer grundig debatt. Jeg er helt enig med spørsmålsstilleren i at en av de tingene som trengs, er møteplasser. Kulturområdet kan bidra med den type møteplasser hvor ulike minoriteter kan vise fram sine kunstuttrykk, sine tradisjoner og sine verdier Der kan også majoriteten ha en politikk som bygger opp under at minoritetsrepresentanter kan komme inn i de nasjonale kunst- og kulturinstitusjonene. Det er vi i full gang med. En av de tingene vi gjorde etter at vi overtok regjeringsmakten, var å plusse vesentlig på støtten til ordninger som «Du store verden!», «Horisont Mela» og det flerspråklige biblioteket på Deichmanske, nettopp for å støtte opp under minoritetenes kulturpolitikk og deres kulturuttrykk.