Akvakulturloven bygger på dagens oppdrettslov, som er nærmere 20 år gammel. Det er viktige endringer som i dag gjøres i den nye akvakulturloven, som erstatter dagens oppdrettslov og havbeitelov. Jeg vil takke komiteen for godt samarbeid om akvakulturloven. Komiteen mener det er viktig for verdiskapingen i Kyst-Norge å legge til rette for en bærekraftig marin næring, bestående av lønnsomme og omstillingsdyktige foretak med høy innovasjons- og nyskapingsgrad. Betydningen av å fremme akvakulturnæringens lønnsomhet og konkurransekraft innenfor rammen av en bærekraftig utvikling er av særlig betydning. Målene videreføres, men fokuseringen på hvordan målene bør oppnås, blir endret. I loven foreslås det forenklet søknadsbehandling ved etablering av alle typer akvakultur. Det er positivt. Jeg regner med at de ulike partiene vil ta for seg sine synspunkter på loven, men jeg er glad for å konstatere at Regjeringens framlegg vil bli vedtatt i dag. Utviklingen i akvakulturnæringen har vært svært omfattende. Denne næringen har vokst enormt, og det har vært store endringer på forhold rundt eierskap, struktur, størrelse, lokalisering, produksjonsteknologi, osv. Visse problemstillinger har forsvunnet med tiden, mens andre har kommet til. Det er derfor viktig at loven legger til rette for utvikling og optimalisering av verdiskapingspotensialet i akvakulturnæringen. Kristelig Folkeparti mener at akvakultur vil bli et mer mangfoldig begrep gjennom etablering av virksomhet av hittil uutnyttede produksjonsmuligheter, og som loven også legger godt til rette for. Oppdrettsnæringen er i større grad blitt en del av et globalt marked, med store konkurransemessige utfordringer. Den er også en av de største og mest betydningsfulle eksportnæringene vi har. Vi må ha vilkår og betingelser som er konkurransedyktige, og som gjør oss bedre i stand til å møte de utfordringene næringen opererer i. Konkurransesituasjonen er krevende, men til gjengjeld er potensialet stort. En illustrasjon på dette er laksesaken og de laksetiltak som EU har mot Norge. Den norske oppdrettsnæringen er effektiv og konkurransedyktig, uten noen form for statsstøtte. Det er en tett dialog mellom myndighetene og laksenæringen når det gjelder arbeidet mot antidumpingavgifter på norsk laks. Dette mener Kristelig Folkeparti er viktig. Når det gjelder miljøstatus, er det grunn til å vise til at forvaltningen av norsk akvakulturnæring på flere områder har vært ledende på regulering av næringens miljøpåvirkning. Men nye utfordringer kan stadig dukke opp. Når det gjelder laks, er det viktig å sikre tiltak mot rømming. Kristelig Folkeparti er glad for at Regjeringen jobber sammen med næringen i denne saken og har tatt initiativ til å få ned antallet rømte oppdrettslaks ved at det er innført en sertifiseringsordning for utstyr. Når det gjelder videreføring av antallsbegrensning for laks og ørret, vil en i tillegg til tradisjonell søkerkonkurranse som i dag gi en tilleggsmulighet for myndighetene til å gi tildeling etter en noe enklere modell enn i dag. Alle som er kvalifisert, må tilfredsstille de krav departementet setter, og en kan foreta geografisk fordeling av tillatelsene. På denne måten kan regionale hensyn fortsatt tas i tildelingspolitikken. Verdiskapingen blir gjerne størst når den enkelte næringsutøver selv har frihet til å tilby sine produkter og tjenester i konkurranse med andre tilbydere. I en normalsituasjon vil den enkelte utøver ha et selvstendig ansvar for å regulere produksjon og utbud i forhold til markedet. Samtidig er vi kjent med at norsk oppdrettsnæring lever i en svært krevende og vanskelig handelspolitisk virkelighet som krever et godt og samstemt samarbeid med norske myndigheter. I denne situasjonen synes vi det er riktig å gi myndighetene hjemmel til regulering av produksjonen av laks, ørret og regnbueørret, dersom en mener det skulle være nødvendig. Komiteen ber videre departementet utrede nærmere alternative måter å gi oppdrettsnæringen større handlefrihet til å kunne samarbeide på. Dette kan være frivillige tiltak som næringen ser som hensiktsmessig å samarbeide om, som f.eks. redusert utsetting av smolt. Igjen med utgangspunkt i å få fram en lønnsom næring ser Kristelig Folkeparti behovet for å lovfeste retten til å kunne overføre tillatelser og gi muligheter for panteadgang i alle typer akvakulturtillatelser. Konsekvensen er økt handlefrihet og større forutsigbarhet, og det er ikke uvesentlig når det gjelder næringens kapitaltilgang gjennom økt kredittverdighet for akvakulturselskapene. Ved overførsel av pantsatte akvakulturtillatelser overføres både rettigheter og plikter, og det kan f.eks. være av distriktspolitisk art. Til slutt: SV og Senterpartiet har et forslag, nr. 3, i innstillingen, som jeg håper de vil gjøre om til et oversendelsesforslag. Kristelig Folkeparti vil ikke gi noen signaler om nye konsesjoner nå, ut fra den situasjonen næringen er i. Men hvis det på sikt endrer seg, stiller Kristelig Folkeparti seg ikke avvisende til å se på tiltak som stimulerer kommuner og regioner mer for å legge til rette for akvakultur. Så vi ønsker ikke å lukke døren for tiltak som kan gi kommuner og/eller regioner inntekt av dette, som et alternativ til den statlige konsesjonsavgiften. Jeg tar opp forslaget fra Høyre og Kristelig Folkeparti.