Jeg fikk en utfordring som jeg jo selvfølgelig må svare på. Kenneth Svendsen bad meg redegjøre for om vi i Arbeiderpartiet har et akutt behov for å skifte statsråder, og i forlengelsen av det, om vi har et akutt behov for å kvitte oss med SV i regjering. Det har vi selvfølgelig ikke. Grunnen til at jeg sa det jeg sa, var tvert imot en mer positiv innfallsvinkel: Jeg er egentlig litt glad i Kristelig Folkeparti, fordi jeg tidligere har hatt gleden av å samarbeide med både Kristelig Folkeparti og SV i en felles fraksjon i vårt lokale kommunestyre i Drammen. Der har vi hatt gleden av å ha en varaordfører fra Kristelig Folkeparti som vi samarbeidet tett med. Jeg har også hatt gleden av å samarbeide om den gjeldende politiske flertallsplattformen i Kommunenes Sentralforbund, som består av Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre. Det vi inviterer til, er et tettere samarbeid her i stortingssalen. Når Åse Gunhild Woie Duesund etterlyser mulige regjeringstaburetter, har vi nok ikke noen fullmakt til å begynne å dele ut dem på nytt igjen, og vi har ikke noe ønske om det heller. Men når jeg da har sagt at jeg er litt glad i Kristelig Folkeparti, må jeg også få lov til å si at jeg alltid har vært veldig glad i SV, som jeg har hatt gleden av å samarbeide med i alle de 30 årene jeg har vært politisk aktiv. Derfor tror jeg ikke at vi har noen «åndenød». Jeg tror ikke det er noen motsetninger i hvordan vi tenker heller, for det vi er ute etter, er større fleksibilitet, og større fleksibilitet får vi ved å løse opp i stringente ordninger, som vi har litt for mange av i dag. Passer en ikke inn i en paragraf, passer en kanskje ikke inn i noen ting, og det er det vi vil løse opp i. For å ta et eksempel: Det er ikke sikkert at alle som har bekkenløsning, har behov for en trykkavlastende madrass, men slik det er i dag, får en kanskje den madrassen eller ikke noe. Den litt stringente måten å tenke på ønsker vi å løse opp i, vi ønsker å tilpasse regelverket bedre til den enkeltes behov. Beviset på at vi her egentlig tenker veldig likt i Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har jeg i en artikkel fra Dagbladet i mai 2002, da Bjarne Håkon Hanssen første gangen lanserte forslaget om velferdskontrakter. Da kom det noen raske kommentarer. Den ene kom fra Senterpartiet. Tidligere sosialminister Magnhild Meltveit Kleppa sa: «Endelig viser Arbeiderpartiet vilje til kreativitet.»Så sa en talsmann for Velferdsalliansen:«For første gang på lenge har Ap kommet med forslag som hever forventningene til partiets sosialpolitikk.»Og så sa Karin Andersen:«Jeg har veldig sans for tanken om forpliktende samfunnskontrakter.» Hun mente forslaget kunne «gjøre det lettere å samarbeide med Arbeiderpartiet om sosialpolitikk». Beviset ligger her nå, i sin første spede begynnelse, i det budsjettet vi skal vedta i dag.