Stortinget står overfor et krevende samspill mellom finanspolitikken og penge- og valutapolitikken framover. Begge politikkområdene er finanskomiteens og Stortingets ansvar. I denne innstillinga er det merknader fra regjeringspartiene som går djupere inn i dette arbeidet enn tidligere. Det viktigste er å etablere en felles virkelighetsforståelse når det gjelder norsk økonomi og samspillet mellom privat og offentlig sektor – at det er et samspill som er noe langt mer enn en stram finanspolitikk. Dernest må Stortinget se helheten og prioritere – ja, foreta en tøff prioritering – for uten klarere prioriteringer vil vi ende opp med en pengepolitikk som uvilkårlig vil gi en kronekurs som for næringslivet vil være svært skadelig. Det krever lederskap, og det krever en langt mer aktiv samfunnsdebatt om sammenhenger enn det vi har i dag, for å unngå en slik utvikling. Ekspansiv finanspolitikk kan prinsipielt ha samme effekt som om myndighetene gjennom andre politiske vedtak stimulerer til økt privat forbruk eller private investeringer. Det er den samlede økonomiske aktiviteten i offentlig og privat sektor som avgjør om vi har realressurser som er tilstrekkelige til å unngå skadelig press i økonomien. Norge er et rikt land. Vi har enestående muligheter for å bygge Norge. Vi har enestående muligheter for å bygge fellesskapet, for å investere i moderne kommunikasjoner. Vi har muligheter til å sikre høyhastighets bredbånd til alle innen 2007, slik det står i Soria Moria-erklæringa. Vi har muligheter til å sikre vedlikehold og utbygging av jernbane, vegnett, kaier og farleier. Innenfor handlingsregelen må dette investeringsprogrammet for offentlig sektor klart prioriteres i kommende budsjetter. Det krever et møysommelig arbeid å framskaffe mer arbeidskraft, bl.a. ved tilrettelegging, slik at de mange som helt eller delvis er utenfor arbeidslivet, kan delta etter evne. Vi trenger økt stimulans og krav til spreke eldre arbeidstakere om å fortsette i arbeidslivet etter 67 år samt importert arbeidskraft med norske lønns- og arbeidsvilkår, uansett om de kommer gjennom utenlandske firmaer eller ansettes i norske selskaper. Videre krever det en streng prioritering av offentlige utgifter og en demping av veksten i privat forbruk og investering. Det er en krevende, men nødvendig oppgave for å sikre en forsvarlig kronekurs, som kommer til å bli ett av de mest sentrale spørsmålene i norsk økonomi framover.