Innledningsvis vil jeg vise til det gledelige i at alle partier representert på Stortinget synes enige om den store betydningen av det nordiske samarbeidet. Jeg sporer et genuint ønske om å videreføre samarbeidet og tilpasse det til nye utfordringer som man står overfor. Etterkrigstiden har vist oss at felles språk, felles verdier og like samfunnsmodeller utgjør et godt grunnlag for samarbeidet. Gjennom sitt rolige og solide arbeid har Nordisk Råd og Nordisk Ministerråd i årenes løp gitt betydelige, om enn ikke alltid oppsiktsvekkende, resultater. Dette bør ikke nødvendigvis oppfattes som et problem. Mange av resultatene har vi tatt for gitt, som f.eks. mulighetene for å reise fritt – uten pass – mellom de nordiske landene, et fritt arbeidsmarked og rett til helsevern og sosial trygghet for nordiske borgere som bor i et annet nordisk land. Videre kan Nordisk Ministerråd vise til et fruktbart samarbeid på områder som miljø, likestilling og integrasjon samt kultur, utdanning og, ikke minst, demokratiutvikling i Norden og i statene rundt Østersjøen. Jeg har lyst til å understreke at samarbeidet i stor grad er basert på å betjene og involvere et bredt spekter av enkeltmennesker, store og små bedrifter og organisasjoner. Konkrete problemer knyttet til den enkeltes hverdag har ofte stått i fokus. Det nordiske samarbeidet har med andre ord ikke vært et prosjekt forbeholdt politikere eller en liten elite. Nettopp dette har gitt det nordiske samarbeidet en enestående god forankring i befolkningen, som jeg tror gjennomgående forbinder dette med noe solid og trygt. Dertil kommer at det nordiske samarbeidet har et svært godt omdømme langt utenfor Nordens grenser. Mange ser til Norden for å lære og for å la seg inspirere av vår samarbeidsmodell – og, ikke minst, av den nordiske velferdsmodellen. Alt dette utgjør en betydelig politisk kapital. Det representerer verdier som vi bør ta med oss i arbeidet for å effektivisere det nordiske samarbeidet og tilpasse det til nye utfordringer. Jeg vil her understreke at dette arbeidet ikke bør ses på som et skippertak som skal tas nå, for å ta igjen et etterslep, men ses på som en del av en kontinuerlig prosess. Vi lever i en omskiftelig verden, hvor utviklingen går i raske skritt, noe som krever en vedvarende fokusering på tilpasning. Noen sentrale stikkord er «fremme av en bærekraftig utvikling», «nye krav til sosiale velferdsordninger» og «stabilitet i våre nærområder». Videre gjør globalisering og internasjonalisering at vi bør tenke igjennom vår nordiske identitet og vår kulturelle samhørighet. En sentral utfordring for oss vil være å ta mer av kapitalen akkumulert i det nordiske samarbeidet i bruk, slik at den ikke forvitrer. I et slikt perspektiv vil jeg peke på det nye og regionaliserte Europa som er i ferd med å vokse fram. I et slikt Europa blir det stadig viktigere for nordeuropeiske land å markere seg som en egen region. Tilhørighet til en slik region blir spesielt viktig for Norge, som har valgt å ikke bli medlem av EU. Gjennom det nordiske samarbeidet vil vi mer effektivt kunne trekke EUs oppmerksomhet mot nordområdene, herunder sikre en helhetlig forvaltning og store havressurser i nord og takle globale miljøproblemer som i særlig grad berører nordområdene. Dertil kommer vår geopolitiske plassering vendt ut mot store ressurser i Nordsjøen, Nordøst-Atlanteren og Barentshavet og ikke minst vår felles grense med Russland. Ikke bare denne, men hele Nordens grense mot Russland, utgjør langt på vei et velferdsgap som vi alle vil være tjent med å bygge ned. Det nordiske samarbeidet kan revitaliseres langs flere akser. Norge har som formannskapsland hatt ansvaret for gjennomføring av endringer i Ministerrådets struktur. En sentral utfordring er å finne den riktige balansen mellom fornyelse og kontinuitet og mellom oppgaver som primært sikter mot å styrke samarbeidet internt i Norden, og samarbeidet med Nordens naboområder. Når det gjelder endringer i Ministerrådets struktur, er antallet ministerråd redusert fra 18 til elleve, noe som har gitt gjenværende råd større saksfelt. Dette forventes å gi bedre samordning og fleksibilitet, og det samme gjelder arbeidet med å forenkle Nordisk Ministerråds budsjettarbeid. Fokuseringen har vært på å fremme åpenhet og gjennomsiktighet for at man i større grad skal kunne se hvilke politiske prioriteringer som ligger til grunn for budsjettene. Revitaliseringen bør også skje gjennom en tema- og innholdsmessig tilpasning til nye utfordringer som Norden står overfor. Jeg vil her spesielt peke på samfunnssikkerhet, beredskap for sivil krisehåndtering og tiltak mot internasjonal kriminalitet og terror. Det vil herunder være av interesse å finne fram til en mulig nordisk dimensjon i grenseutsnittet mellom kampen mot terror og menneskerettigheter. Videre vil jeg peke på styrking av rettsvitenskapelig forskning i tilknytning til de nye mulighetene og utfordringene som åpner seg i havområdene i nord. Mer konkret har Venstre foreslått at Nordisk Ministerråd i samarbeid med Arktisk Råd arbeider for å få etablert et legalt regime i Arktis. Et siste tema som jeg har lyst til å trekke fram, er kvinnehandel – eller trafficking. Dette er dessverre blitt et problem som har stadig større aktualitet i norske og andre nordiske byer, og som også utspiller seg bare noen kvartaler herfra hvor vi befinner oss nå. Nordisk Ministerråd har grepet fatt i dette problemet, og jeg ser fram til å følge dette arbeidet. Det nordiske formannskapet har prioritert samarbeid i Europas nordområder, den nordiske velferdsmodellen, og kunnskap, fornyelse og verdiskaping. Disse områdene er kommentert i komiteens merknader, så jeg vil ikke komme nærmere inn på dem her. Det samme gjelder oppfølging av et tidligere formannskapsinitiativ, som går på å forbedre privatpersoners og næringslivets muligheter for grenseoverskridende virksomhet i Norden. Jeg vil i stedet knytte noen avsluttende kommentarer til Nordisk Ministerråds samarbeid med land i Nordens nærområder. Her har samarbeidet med de baltiske land gått over i en ny fase. Det er nå fullt ut likeverdig i form og innhold, med en forsterket politisk dialog og bortfall av bistandspreget prosjektfinansiering som kjennetegn. De baltiske landene kan dermed delta på lik linje med de nordiske landene i rammeprogram som Nordplus, som går på nettverkssamarbeid og korte studieopphold. Dette er en gledelig utvikling, som vitner om at Nordisk Ministerråd har vært med på å bryte ned gamle skillelinjer i Europa. Samtidig er det viktig å videreføre samarbeidet med Russland. Sosiale spørsmål og helsespørsmål, en bærekraftig utvikling, en demokratisk samfunnsutvikling samt utvikling av en regulert markedsøkonomi bør stå sentralt. Dertil kommer fremme av en fri presse, som dessverre er blitt en stadig mer aktuell problemstilling i Russland. Jeg har også lyst til å trekke fram betydningen av å følge opp arbeidet som Nordisk Ministerråd har igangsatt i forhold til Hviterussland, spesielt med henblikk på å fremme menneskerettigheter og demokrati. Hviterussland er et diktatur i Nordens nærområder, hvor elementære sivile rettigheter ikke respekteres. Vi bør derfor holde Hviterussland i fokus og gjøre hva vi kan for å fremme en demokratisk utvikling. Til slutt vil jeg foreløpig takke alle for konstruktive innspill til arbeidet med nordisk samarbeid. Jeg ser fram til det videre arbeidet sammen med andre representanter for å fremme nettopp det nordiske samarbeidet.