Venstre ønsker bygging av gasskraftverk i Norge. Det standpunktet har vi hatt lenge, og vi har lenge ment at det skal forutsettes at CO2-utslippene enten renses eller håndteres i en verdikjede. Dette standpunktet som vi har hatt over lang tid, skiller oss både fra Arbeiderpartiet og SV. Arbeiderpartiet har lenge ment at det var grunnleggende feil å basere seg på at gasskraftverkene skulle ha rensekrav fra starten. De har tvert imot sagt at det vil stoppe utbyggingen av gasskraftverk. SV, som nå framstår som nyfrelste tilhengere av gasskraftverk med CO2-rensing, hadde på sin side kampvotering på sitt landsmøte for å få endret et absolutt nei til alle gasskraftverk – òg de med CO2-rensing. Men det er positivt at disse partiene nå helhjertet slutter opp om dette standpunktet som Venstre har hatt over lang tid. Gasskraftverk kan bli et verdifullt tilskudd til vår kraftproduksjon. CO2-fjerning er helt avgjørende for at Norge skal oppfylle sine forpliktelser i henhold til Kyoto-avtalen. Venstre mener òg at staten skal bidra for å få på plass gasskraftverk uten CO2-utslipp. Det er intensjonen for gasskraftverket som bygges på Kårstø. Der sørget Stoltenberg-regjeringen for at de som bygger gasskraftverk på Kårstø, ikke ble stilt overfor krav om rensing, og derfor er i en unik posisjon – hvor de òg kan fri seg fra å være med på å betale merkostnadene ved rensing. Det kompliserer arbeidet med å få til en avtale, men jeg håper ikke at det setter krokfot for det nødvendige arbeidet. Det kunne vært interessant om statsråden avklarte hvilket ambisjonsnivå han ser for seg at Regjeringen skal ha når det gjelder Kårstø-rensingen. For enkelte representanter fra Arbeiderpartiet har sagt at staten vil medvirke, mens andre har sagt at staten skal betale kostnaden. Det er en vesentlig uklarhet, og det skaper vansker med så ulike framstillinger. Det kunne også vært interessant å høre statsrådens vurdering av framdriften i arbeidet med å få til CO2-rensing på Kårstø. Det er det gasskraftverket som bygges nå. Det er der en får den første testen på om en klarer å bygge samtidig som en legger til rette for rensing. I Soria Moria-erklæringen sa man at vi skulle ha rensing av CO2-utslippene på Kårstø innen 2009. Det har vi senere fått vite betyr i løpet av 2009. Selv om det er «i løpet av» 2009, haster det med å ta en investeringsbeslutning. Det anslås at det vil gå tre år fra en bestemmer seg for å bygge et renseanlegg, til det står klart. Det betyr at hvis en skulle få dette klart i løpet av 2009, må investeringsbeslutningen tas i løpet av inneværende år. Jeg synes i det hele tatt at det er viktig at Regjeringen konkretiserer sin gasskraftpolitikk – hvorfor en ambisjon om rensing og medvirkning her i forhold til de ulike prosjektene som verserer? Og hvilke av disse prosjektene synes det å ligge best til rette for å kunne få en god løsning på? Venstre kommer til å stemme mot forslagene som vi i dag behandler. Det er grunnleggende på tvers i forhold til det som er vår politikk. Vi ønsker ikke å være med på å berede grunnen for at det kan bygges gasskraftverk i Norge uten CO2-rensing. Jeg har avslutningsvis lyst til å ta opp nok en problemstilling knyttet til et etablert anlegg. Jeg tenker på Snøhvit-anlegget. Det har fått konsesjon, og det har fått utslippstillatelse uten krav om CO2-rensing, men det er i tillatelsen samtidig sagt at det skal legges til rette for at en kan koble på renseanlegg på et senere tidspunkt. Jeg mener at det grunnleggende sett er samme situasjon i forhold til Snøhvit som det er på Kårstø. Det kunne vært interessant å høre statsråden reflektere litt rundt muligheten for at staten går i dialog med utbyggerne på Snøhvit for å se hvilke rammebetingelser som må til for å få rensing av CO2.