Det kan av og til se ut som om de borgerlige partiene har som mål å gjøre offentlig virksomhet så lite effektiv som mulig, for dernest å kritisere offentlig sektor for manglende effektivisering. Rent bortsett fra at forslagsstillerne i denne saken ser en presumptivt korrupt offentlig tjenestemann i enhver offentlig innkjøper, går det en linje fra de tidligere regjeringspartienes moderniseringsforsøk i offentlig forvaltning, med et rigorøst skille mellom bestiller og utfører, til dagens forslag om anbudsplikt for kjøp helt ned til 100 000 kr. Selv om dette altså kalles en forenklet kunngjøring, representerer forslaget i praksis en skjerpelse av et fra før av meget rigorøst regelverk. Vi har sett mange eksempler på den byråkratisering som dette regelverket i realiteten representerer. Jeg minner om at da den forrige regjeringen opprettet det statlige entreprenørselskapet Mesta, var forutsetningen at selskapet skulle ha totalt fritak fra reglene om offentlige innkjøp, fordi disse reglene ble betraktet som en vesentlig konkurranseulempe. Det understreker i seg selv behovet for å forenkle og rydde opp i et byråkratiserende regelverk. Nå finnes det mange måter å kjøpe på, også i offentlig sektor. Når Regjeringen har hevet terskelverdiene for direktekjøp til 0,5 mill. kr, har det nødvendigvis ingen betydning for åpenheten og gjennomsiktigheten omkring innkjøpene. Derimot kan det ha veldig stor betydning for kommunenes muligheter til å drive lokal næringspolitikk, og det er en side av denne saken som etter min oppfatning også må tillegges betydning.