Den flerkulturelle ideologien og den flerkulturelle ideen har spilt fallitt. Gjennom tiår har flertallet i denne sal trodd at hvis man bare tok tiden til hjelp, ville problemene knyttet til den massive innvandringen vi har hatt til Norge fra fremmedkulturelle land, løse seg. De andre partiene fra ytterste venstre og langt inn i Høyre har hevdet at hvis man møter innvandrerne fra andre kulturer på like fot gjennom dialog og gjennom forståelse, ja så ville ting gå seg til over tid. Dessverre har verden vist seg å ikke være fullt så enkel. Man kan ikke likestille norsk kultur, hvor vestlige verdier som frihet, demokrati, likeverd og likestilling er fundamentale, med kulturer hvor intoleranse, tvang og kvinneundertrykking praktiseres i stort omfang. Det finnes absolutte verdier hvor man aldri må fire en tomme, hvor man aldri må vike, verdier som er så grunnleggende at man blir selvdestruktiv hvis man gjør det. Dessverre ser det ut som om vi har en regjering som er mer opptatt av å føre dialog med innvandrermiljøet enn av å vise fasthet og lojalitet til viktige nasjonale prinsipper. Vi så det i striden rundt Muhammed-tegningene, hvor vi hadde en utenriksminister som var mer opptatt av å drive diplomati enn av å forsvare ytringsfriheten, hvor redaktøren i en norsk avis urettmessig ble uthengt fordi han praktiserte det som er hans grunnlovfestede rett. Men det mest grelle eksemplet på Regjeringens unnfallenhet ser vi når Regjeringen ikke er villig til å ta et fast oppgjør med den umenneskelige kvinneundertrykkelsen som i dag finner sted i deler av de konservative innvandrermiljøene. I dag, i 2006, blir jenter i Norge kjønnslemlestet. Jenter i Norge blir tvangsgiftet, sendt til hjemlandet som levende visum for å hente en ektefelle hit – innvandring gjennom såkalt familieetablering. Vi har tusenvis av jenter som blir frarøvet sin utdannelse, som blir hjernevasket til undertrykking fordi man blir sendt tilbake for å gå på skole i opprinnelseslandet. Og vi har kvinner fra innvandrermiljøene i dag som holdes ute fra arbeidsmarkedet, som ikke får lov til å være del av det norske arbeidsmarkedet. De holdes tilbake, får begrenset opplæring i norsk og får ikke lov til å være et fritt menneske. Dette er fullstendig uakseptabelt, men det finner sted i dag. Hver gang disse problemene har vært oppe, hver gang man har diskutert kjønnslemlestelse, har diskutert problemet rundt tvangsekteskap og alle disse tingene, så har man sagt at det var grusomt, det var forferdelig, og så har man drevet noe opplysningsvirksomhet, laget noen fine brosjyrer, men man har aldri vært villig til å ta i bruk lovverket. Slik forholdene er nå, kan vi ikke bekjempe disse ondene. Vi kan ikke bekjempe den undertrykkingen som dessverre skjer i dag i deler av innvandrermiljøene, uten å benytte lovverket på en klar, konsis måte gjennom kontroll. Mitt store håp og min store oppfordring er for det første at man i forbindelse med utlendingsloven er villig til å se på bl.a. 24-årsgrensen og de tiltakene som er nødvendige for å frigjøre kvinnfolk i innvandrermiljøene, men også at man når det gjelder de integreringsmessige sidene, tar i bruk lovverket og sørger for at innvandrerkvinnen får sin frihet.