Formålet med den loven Odelstinget skal ta stilling til i dag, er å sikre at vi i Norge har et system som kan forebygge og behandle saker om uetisk og uredelig forskning. Vi har allerede i mange år hatt et system med regionale komiteer for medisinsk forskningsetikk og nasjonale forskningsetiske komiteer. Nå har Regjeringen foreslått dette systemet lovfestet, samtidig som det skal suppleres med et eget nasjonalt utvalg som skal granske saker der det er mistanke om fusk. Dette vil gi oss et helhetlig komitesystem som dekker alle fagområder, og som kan virke sammen i et tett og nært samarbeid. Forslagene i proposisjonen har fått stor grad av tilslutning i innstillingen, og det er jeg meget glad for. Det er en tilslutning til de grunnleggende prinsippene, nemlig at vi skal ha et rammeverk av komiteer og utvalg som er uavhengige, og som informerer, opplyser og skaper debatt om forskningsetikk, samtidig som de kan behandle konkrete saker. De organer som er foreslått hjemlet i den nye loven, skal være forvaltningsorganer og behandle sakene i samsvar med forvaltningslov og offentlighetslov. Med dette får vi en klarere forankring av de regionale komiteer for medisinsk forskningsetikk, som vi er pålagt å ha gjennom ulike internasjonale konvensjoner. Vi får også en lovgivning som stiller oss mer på linje med de andre nordiske landene, siden både Danmark og Sverige har lovfestet sine regionale komitesystemer. Vi får dessuten en klarere forankring av de tre nasjonale forskningsetiske komiteene som i de 15 år de har eksistert, har utført et stort og viktig forebyggende arbeid. Det norske nasjonale komitesystemet var lenge enestående og har inspirert andre land til å lage liknende systemer. Ettersom det er nær sammenheng mellom forskningsetikk og forskeretikk har Regjeringen gått inn for at de nasjonale komiteer også skal drive med forebygging av uredelighet. Dette må selvsagt skje i nært samarbeid med det nye utvalget. Regjeringen har valgt å ta som prinsipielt utgangspunkt at forskning bør foregå i frihet under ansvar. Regjeringen har derfor ikke ønsket å legge bånd på den betydelige grad av frihet og tillit som forskere arbeider under. I de aller fleste tilfeller viser det seg at de er denne tilliten verdig. Men noen ganger vil det skje at også forskere fristes til å ta snarveier eller begå ulovligheter, slik det skjer på alle andre samfunnsområder. En undersøkelse som ble foretatt for ca. ti år tilbake, viste at fusk i forskning ikke bare foregår i andre land, men også foregår i Norge. En konkret sak som fortsatt er til gransking, har dessuten vist at mistanker om uredelighet i seg selv kan føre til at tilliten til norsk forskning svekkes. Regjeringen mener at samfunnets tillit er en grunnleggende forutsetning for at forskning kan drives. Uetisk og uredelig forskning må derfor tas ytterst alvorlig. Et eget nasjonalt utvalg som kan behandle større uredelighetssaker, vil kunne bidra til dette. Samtidig må forskernes rettssikkerhet være et grunnelement i behandlingen av eventuelle saker som måtte oppstå. Lovverket alene vil ikke hindre at uredelig forskning forekommer, men det at vi nå bygger opp et godt system for forskningsetikk, forebygging av uredelighet og behandling av uredelighetssaker vil på sikt bidra til å øke bevisstheten omkring disse spørsmål i forskermiljøene, og forhåpentligvis bidra til færre tilfeller av uredelighet. Regjeringen understreker at forskningsinstitusjonene har de virkemidler de trenger både for å forebygge, forhindre og straffe tilfeller av fusk. Når det gjelder forebygging, er bevisstgjøring omkring den enkelte forskers ansvar og muligheter for åpne diskusjoner om vanskelige spørsmål viktige elementer. Ikke minst har universiteter og høyskoler et stort ansvar når det gjelder å lære studentene hva som er god vitenskapelig praksis. Regjeringen har heller ikke foreslått egne straffebestemmelser mot vitenskapelig uredelighet, noe komiteen også har sagt seg enig i. Komiteens brede støtte til formål, prinsipper og definisjoner i proposisjonen gir et meget godt grunnlag for å gå videre, og jeg takker komiteen for de mange gode ord som også har framkommet i denne debatten. Komiteens uttalelser og anmodninger skal jeg selvfølgelig følge opp i det videre arbeidet, og jeg vil gi Stortinget tilbakemelding så snart som mulig når det gjelder de punkter som det spesielt har blitt bedt om oppfølging av. Departementet vil på denne bakgrunn kunne ta til med det nødvendige arbeidet for å utarbeide forskrifter, slik at det nye utvalget kan komme på plass så raskt det lar seg gjøre. La meg helt avslutningsvis bare legge til at jeg har lagt merke til at komiteen har bedt om endring av navnet på utvalget. Det tar vi selvfølgelig til etterretning, selv om jeg selv synes at det er vanskelig at et utvalg skal hete «gransking av redelighet». Da burde man kanskje kalt det gransking av forskning. Vårt utgangspunkt var at vi burde ha et samlende navn, og Granskingsutvalget som en muntlig omtale av dette, er kanskje det som er den samlende fellesnevneren.