Fra Høyres side slutter vi oss fullt og helt til de ytringer og konklusjoner som saksordføreren på vegne av flertallet har gitt uttrykk for her innledningsvis. Selvfølgelig går det an å behandle denne saken ut fra forskjellige innfallsvinkler – det er jo det det blir gjort forsøk på her i dag, vel vitende om at her ligger en sikkert pikant sak. Som i mange andre tilsvarende vernesaker vil det være forskjellige innfallsvinkler. Hva skal man lande på når det gjelder spørsmålet om størrelsen på arealvern osv.? Høyre i regjering gikk inn for at disse fullmakter skulle tilhøre Kongen i statsråd. Vi er i opposisjon, men har selvfølgelig ikke valgt å skifte standpunkt av den grunn. Dette er Regjeringens domene. Jeg går ut fra som en selvfølge at Regjeringen når det gjelder det pikante spørsmålet om størrelsen på arealvern i dette tilfellet, tar de hensyn som må tas, og er i dialog med dem man skal være i dialog med. Det gjelder lokalsamfunn, det gjelder grunneiere. Det gjelder også de hensyn som må tas når vi tar artsmangfoldet i betraktning, ikke minst til den siste versjonen av rødlisten fra Artsdatabanken, hvor også Norge har valgt å være i ledertrøya og ønsker å være i en posisjon hvor vi skal ta vare på og også sørge for å utvikle en standard vi kan ha respekt for, i en tid hvor artsmangfoldet også i Norge er mer truet enn kanskje noen gang før. Det vil være interessant i en slik sammenheng som dette, når man skal konkludere med dimensjonen på arealvern, å se på erstatningsforhold. Som representanten Nordtun var inne på, får man anledning til å drøfte disse spørsmålene nærmere i Stortinget. Her iverksatte den forrige regjeringen med daværende miljøvernminister Brende et utredningsarbeid via Biomangfoldsutvalget, som har presentert en konklusjon, et råd som vi forventer at nåværende regjering følger opp ved gjennomføringen etter at arealvern er foretatt.