Både jeg og Arbeiderpartiet hilser en debatt om kraftsituasjonen i Norge svært velkommen, og i særdeleshet med sterk oppmerksomhet på situasjonen i Midt-Norge, spesielt i Møre og Romsdal. Det er selvsagt noe spesielt at det inviteres til denne interpellasjonsdebatten fra Høyre, partiet til den nylig avgåtte olje- og energiministeren fra regjeringen Bondevik som ikke gjorde den minste anstrengelse for å ta tak i den meget bekymringsfulle situasjonen med en nær forestående kraftkrise i Møre og Romsdal. Likevel er det en viktig invitasjon til debatt, og jeg tar det meget positivt, men nå må arbeidet med å finne løsninger komme i gang, etter at så mye verdifull tid har gått tapt på grunn av manglende handling og engasjement, slik som statsråden så klart var inne på. Jeg er meget godt tilfreds med at Regjeringen, med olje- og energiministeren i spissen, på en så kraftfull måte har satt i gang arbeidet med å berede grunnen for bl.a. å kunne bygge gasskraftverk gjennom et bredt anlagt arbeid med CO2 -håndtering og finansieringen av dette. Ubalansen i kraftmarkedet vil i nær framtid kunne få svært dramatiske konsekvenser. På landsbasis kan kraftproduksjonen variere fra ca. 150 TWh i våtår ned til ca. 90 TWh i et tørrår, med en middel på ca. 120 TWh. Dette innebærer et importbehov på ca. 30 TWh i en tørrårssituasjon, mens dagens nettkapasitet ikke gir oss mulighet til å importere mer enn mellom 15 og 20 TWh. Dette er selvsagt bekymringsfullt, samtidig som vi nå allerede har underkapasitet på vår produksjon i et normalår. Ekstra ille miljømessig sett er det at denne svære underbalansen må dekkes opp gjennom import av kraft produsert ved kullkraft- og atomkraftverk, spesielt fra farlige russiske atomkraftverk av Tsjernobyl-typen. Det området hvor situasjonen er mest prekær, er Møre og Romsdal, slik det er påpekt tidligere her. Der vil en altså allerede i 2008/2009 ha et forbruk som er dobbelt så stort som produksjonen i et normalår, dvs. et antatt forbruk på oppimot 12 TWh og en produksjon på ca. 6 TWh, og med manglende overføringskapasitet inn i Midt-Norge. Det er faktisk slik at Statnett har beregnet at kraftunderskuddet i Midt-Norge i 2010 vil tilsvare hele Oslos forbruk, slik representanten Løvik også påpekte. Dette er en helt uvirkelig situasjon å komme i for en landsdel som har så enorme ressurser på land i form av vann og svære olje- og gassressurser utenfor kyststripa vår. Konsekvensene av kraftmangel er uholdbare. Det sender svært negative signaler når det gjelder videre utvikling av landbasert olje- og gassvirksomhet. Faren for kraftmangel betyr stor risiko ved nyetableringer, og det reduserer også mulighetene til å trekke til seg ny virksomhet utenfra. Hvorfor er så situasjonen så prekær i Møre og Romsdal? Svarene er bl.a.: så godt som ingen ny kraftproduksjonvekst i alminnelig forbruken eventyrlig industriutvikling med bl.a. Hydro Aluminium – Europas største og mest moderne verk – Ormen Lange-utbyggingen, Hustadmarmor m.m. Dette er virksomheter som ikke kan settes på sparebluss. Gassen må leveres punktlig i England 24 timer alle årets 365 dager, aluminiumsproduksjonen kan ikke stenges ned. Vi kan ikke komme i en situasjon der vi rammer vår industri og vår næringsvirksomhet. Det må utbygges kraft i fylket. Og det er bare ett eller to gasskraftverk som kan dekke behovet. Vindkraft, bioenergi og småkraftverk kan bare bli mindre supplementer i dette bildet, selv om det kan ha betydning. Derfor må hver eneste stein snus for å få på plass gasskraftverk, helst innen tre–fire år. Og jeg må si fra denne talerstol at jeg forventer at de som har søkt og fått konsesjon, benytter sin konsesjon. Noe annet vil være mangel på samfunnsansvar, og det vil være å holde myndighetene, som nå er i gang med å legge forholdene til rette for ny kraftproduksjon, for narr. Og så vil det definitivt være nødvendig med nettutbygging inn i regionen, enten fra sør eller fra nord. Jeg vil også fastslå, som også statsråden var inne på, at det vil være totalt uakseptabelt å bruke prismekanismen, som gjør at prisen på kraften til kundene blir dyrere i Møre og Romsdal enn ellers i landet. Det er et nasjonalt ansvar å sikre alle lik tilgang på kraft til noenlunde samme pris! Kraftmangelen kan definitivt ikke løses med sparing, ved at hushold og næringsliv må betale skyhøye priser. Til det er gapet altfor stort.