Jeg vil starte med å gratulere statsråden som en av de få statsrådene i denne regjeringen som har fått raske resultater av en villet politikk. De raske resultatene er at antallet mennesker som må bruke egen økonomi til å kjøpe seg forbi de offentlige helsekøene, øker betydelig, og ikke minst har salget av private helseforsikringer allerede nå i år vært like høyt som det det var samlet sett i 2005. Det var et marked som var i ferd med å tørke inn som følge av at den forrige regjeringen åpnet opp for at folk kunne bruke private sykehus, men at det offentlige betalte regningen. Så det er grunn til å gratulere helseministeren med raske resultater, men det er pasientene og innbyggerne som må betale regningen. Når helseministeren viser til at ventetiden i Helse Vest har gått ned, er ikke det noe vanskelig regnestykke. Grunnen er at Helse Vest gjennom et målrettet arbeid har prioritert de pasientene som har ventet lengst. Det betyr ikke nødvendigvis at de har behandlet betydelig flere pasienter, men at de har behandlet dem som slår raskest ut på statistikken, og dermed vil den gjennomsnittlige ventetiden gå ned. Enkelte pasientgrupper opplever imidlertid økte ventetider, og ikke minst at de må reise mer og lenger for å få behandling. Det betyr at flere og flere, ikke minst av dem som er i arbeid, er villige til å betale enkle operasjoner selv. Denne regjeringen har fått et annet resultat, nemlig en betydelig økning i sykefraværet. Det er jo ikke rart når folk må stå i kø i månedsvis og vente på operasjoner som koster noen få tusen, og dermed må være sykmeldt unødvendig lenge. Når de får f.eks. arbeidsgiver til å betale denne operasjonen, har denne regjeringen innført skatt på behandlingen, slik at de også gjennom det må skattlegges for den fordelen det er å få raskere behandling og dermed komme raskere tilbake igjen i jobb. Her er det åpenbart ikke arbeidslinjen som er styrende for Regjeringens politikk. Regjeringen er veldig opptatt av å skille mellom ikke-kommersielle og kommersielle private aktører og fokuserer på de kommersielle aktører nærmest som om dette var personer på profittjag som klarte å lure penger ut av det offentlige. Det er ikke et eneste privat kommersielt sykehus i dette landet som har behandlet en eneste pasient der det offentlige betaler regningen, uten at den prisen som betales, er et resultat av forhandlinger mellom det offentlige og de private aktørene. Det er også slik at den prisen som betales, er betydelig lavere enn den prisen som betales for tilsvarende operasjoner i offentlige sykehus. At noen tjener noen penger på faktisk å tilby samfunnet flere, bedre og billigere behandlinger enn det det offentlige gjør selv, er det helt utrolig at noen kan bli moralsk opprørt over. De samme blir ikke tilsvarende moralsk opprørt over at pengene brukes ufornuftig i det offentlige helsevesenet, og det er grunn til å spørre seg: Hva er det som er forskjellen på at noen tjener litt på at de klarer å tilby samfunnet flere, bedre og billigere operasjoner, og på at det i det offentlige åpenbart er enormt stor forskjell mellom de enkelte sykehus’ mulighet til å bruke de ressursene som Stortinget bevilger på dette området, på en fornuftig måte, slik at det faktisk blir til det beste for pasienten? Dette er et uttrykk for en villet politikk fra Regjeringens side. Jeg er helt overbevist om at vi i årene som kommer, vil se en økning i antall eldre mennesker som f.eks. er villige til å bruke 60 000–70 000 kr for å få en god hofteoperasjon på sitt nærmeste private sykehus, istedenfor å bli sendt av gårde til et tilbud som de også må vente lenge på. Jeg mener at det skal de selvfølgelig ha rett til, men jeg synes det er sørgelig at vi fører en politikk som gjør at disse ikke kan få betalt denne regningen av det offentlige, og ikke minst at ikke nabokonen skulle kunne få akkurat det samme gode tilbudet fordi hun ikke hadde råd til det, noe som er et resultat av en villet politikk fra denne regjeringen. Dette tror jeg er et område der flere og flere vil gjøre opprør, der flere og flere vil gi beskjed. Men dessverre er dette skrevet ned i Soria Moria-erklæringen, og det er lite som tyder på at Regjeringen vil endre sin politikk på dette området.