I Regjeringens nordområdestrategi, som ble framlagt den 1. desember i Tromsø, ble det understreket at det er «et prosjekt for hele landet og det nordligste Europa – med betydning for hele kontinentet». Kristelig Folkeparti er enig med den sittende regjering i at nordområdene er svært viktige også sett gjennom utenrikspolitiske briller. Ved framleggelsen av Regjeringens nordområdestrategi siste fredag ble de fine ordene fra Soria Moria-erklæringen gjentatt, at nordområdene er Norges viktigste strategiske satsingsområde i årene som kommer. Men denne gangen skulle vi også få høre hvilke konkrete tiltak Regjeringen skulle følge opp dette slagordet med. I den forbindelse gav Kristelig Folkeparti ros til Regjeringen for at meldingen legger opp til å styrke det internasjonale samarbeidet i nord. Det er all grunn til å understreke at norsk forvaltning og invitasjon til samarbeid er en forutsetning for en stabil og bærekraftig utvikling i nordområdene. Kristelig Folkeparti uttrykte imidlertid skuffelse over at de konkrete nasjonale tiltakene manglet i den helhetlige strategien. Våre forventninger om et løft for nordnorsk reiseliv, infrastruktur, landbruk, fiskeri og industri ble ikke innfridd. Bare for å ta to eksempler: Når det gjelder Nikel-banen, som allerede er nevnt her, sier man at man skal utrede mulighetene for den. Når det gjelder New Corridor, en viktig samferdselslinje via Narvik, sier man at man skal vurdere å støtte den. Dette er relevant i utenriksdebatten fordi det nasjonale og det internasjonale henger nøye sammen, noe som også understrekes i forordet til nordområdestrategien: «Dette er mer enn utenrikspolitikk og det er mer enn innenrikspolitikk.» Jeg synes det er svært presist sagt. Det er slik at Norge vil ha liten troverdighet når det gjelder å fremme mulighetene i nord dersom vi ikke også viser klar og tydelig vilje til nasjonal satsing i de samme områdene. Når det er sagt, vil Kristelig Folkeparti gi Regjeringen ros for den innsatsen som gjøres internasjonalt for å sette nordområdene på dagsordenen. Her gjelder det videreutvikling av vårt naboskap med Russland, EU og de nordiske og vestnordiske land. Det gjelder bekjempelse av ulovlig fiske og forvaltning av fornybare ressurser i Barentshavet. Det gjelder forvaltning av olje- og gassressursene. Vi skal sette miljø og klima på dagsordenen, og vi skal utvikle gode levekår og ta ansvar for urfolks rettigheter. Norge står videre overfor en rekke faktiske og potensielle sikkerhetspolitiske utfordringer. Regionalt sett gjelder dette spesielt i de store norske havområdene i nord. Både Norges målsetting om en bærekraftig forvaltning av levende ressurser og vår petroleumsvirksomhet kan medføre utfordringer som kan få sikkerhetspolitisk karakter. Manglende internasjonal aksept for norsk jurisdiksjon i fiskevernsonen, den uavklarte delelinjen med Russland og det faktum at nordområdene fremdeles har stor militærstrategisk betydning for Russland er viktige faktorer i så henseende. En stabil utvikling i nord er målet, og Forsvaret er gjennom sin evne til overvåkning, suverenitetshevdelse og myndighetsutøvelse et av Norges viktigste redskap for å oppnå dette målet. Samarbeidet med Russland er viktig. Kristelig Folkeparti er fornøyd med at utenriksministeren i forbindelse med framleggelsen av nordområdestrategien sist fredag uttalte at Norge vil fortsette å ha en klar stemme i spørsmål om utvikling av det russiske demokratiet, respekten for menneskerettighetene og ytringsfriheten. Det ble for øvrig gjentatt i innlegget i dag. Fra nyttår overtar Norge presidentskapet i Nordisk Råd. Jeg er glad for at Kristelig Folkepartis partileder og påtroppende president i Nordisk Råd, Dagfinn Høybråten, brenner for nordområdene. Høybråten har gitt uttrykk for at han vil gjøre det han kan for å styrke samarbeidet i nord, og for å få nordområdene høyere opp på den internasjonale dagsordenen. I tillegg er det også grunn til å skryte av utenriksminister Jonas Gahr Støre, som på bred front gjør en kraftfull og effektiv innsats på området. Nordområdene får stadig større betydning i global sammenheng, og vi har mange felles interesser i Norden når det gjelder nordområdene. Det er viktig nå at vi på bred front forsøker å få endret fokuset – fra å fokusere på samling rundt Østersjøområdet til å vende blikket nordover mot nordområdene og Barentsregionen igjen. Jeg vil mene at ut fra felles interesse i Norden kan vi samarbeide. Vi trenger gode allianser i møte med stormaktene Russland og USA og ikke minst i møte med EU.