Det er ingenting som hjelper fattige mennesker i fattige land mindre enn konkurransen om hvem som er flinkest i bistands- og utviklingsarbeid i Norge. Der kan vi være helt enige. Det som er viktig, er at vi klarer å se det internasjonale samfunnet slik det er, at vi ikke tar på oss de nasjonale, ideologiske brillene som vi til enhver tid måtte ha, når vi skal analysere hvilke tiltak som hjelper. Derfor er det så trist at man tar med seg den avgiftsaversjonen som man har i Høyre, når man diskuterer et helt konkret, praktisk tilrettelagt virkemiddel som kan sikre stabile inntekter til utviklingsarbeid. På samme måten må venstresiden sikkert ta selvkritikk for en del som de har vært for svake på, f.eks. hele tiden kritisk stille spørsmål om de virkemidlene man til enhver tid har valgt i utviklingspolitikken, har vært riktige, og om de har virket. Jeg tror kanskje at de angrepene som har vært på bistandsnivå, i seg selv også har virket konserverende. Man har ikke tort å gå ordentlig inn i spørsmålsstillingen om bistandspolitikken som sådan virker på riktig måte, om tiltakene man har valgt, er riktige, for man har hele tiden måttet forsvare at vi i det hele tatt gir en del av vårt bruttonasjonalprodukt i bistand. Hvis denne debatten kan munne ut i at vi fester det fordomsfrie blikket vårt på vår bistandspolitikk, på utviklingspolitikken, men også på de tiltakene som foreslås, f.eks. Tobin-avgiften eller en karbonavgift, uavhengig av om man skal love 23 nye milliarder i skattelette i Norge, for det er en helt annen sak og en helt uinteressant diskusjon i forhold til det som skjer på det internasjonale nivået, vil det være en kjempefordel. Jeg tror at de problemene vi her står overfor, de utfordringene vi har - det de kommer til å kreve av oss, ikke bare i sinnelagsetikk, pliktetikk, handlingsetikk, konsekvensetikk eller andre former for etikk vi bruker, iverksetting av tiltak som koster oss på pungen, som koster oss i kroner og øre, som koster oss i andre måter å organisere samfunnet på, som kanskje koster oss i å avgi en del makt over internasjonale handels- og beslutningsstrukturer - vil være så krevende at hvis vi går i skyttergravene på nasjonalt politisk grunnlag, tror jeg vi kommer fryktelig kort. Det er veldig positivt at vi nå har en bredere allianse for et høyt bistandsnivå, men vi bør ha en bredest mulig allianse også når det gjelder de tiltakene vi foreslår, f.eks. for å sikre en stabil finansiering av FN. Så her inviteres Høyre til å gå igjennom den samme prosessen som man har gjort i forhold til bistandsnivået.