Barn som utsettes for vold, berører oss alle. Når det er de aller minste, berører dette oss desto sterkere, ikke minst når det gjelder vold som begås av omsorgspersoner som barnet er nærmest knyttet til og helt avhengige av. Mitt utgangspunkt er helt klart: Små barn har et ubetinget krav på vern mot overgrep og full rettssikkerhet. Vårt lovverk og våre organisatoriske systemer er ikke laget med tanke på interessekonflikter mellom barna og deres foreldre. Dette er vanskelige og kompliserte saker. Den rapporten som representanten Syversen nevner, representerer et viktig arbeid og viser hvor vanskelig spørsmålet om tidlig sped- eller småbarnsdød er. På den ene siden står hensynet til å få klarhet i de faktiske omstendighetene når et barn dør. På den andre siden har man hensynet til omsorgspersoner i sorg. Begge hensynene må ivaretas når anbefalingene i rapporten fra Barnedødsårsaksprosjektet skal følges opp. Som på så mange av de vanskelige livsområdene er vi også her avhengige av samarbeid og åpen dialog for å finne fram til de gode løsningene som ivaretar både helsemyndighetenes og justissektorens kompetanse og ansvar. Regjeringa jobber for tida med en tiltaksplan for å løfte bl.a. spørsmålet om vold i nære relasjoner. Mange av de tiltakene som vi ser på, vil også være relevante i forbindelse med barn, bl.a. spørsmål om ressurssituasjonen, bemanningen ute i politidistriktene, egne team og spørsmål som denne arbeidsgruppen har tatt opp. For min del tok jeg i vår, som en del av oppfølgingen av Barnedødsårsaksprosjektet, initiativ til en bredt anlagt kartleggingskonferanse som ble avholdt 10. mai, om barn som utsettes for vold i familien, med deltakelse fra både Riksadvokatembetet, Politidirektoratet, Barneombudet, Ullevål sykehus, Rettsmedisinsk institutt, politiet og andre som har oppgaver knyttet til barn. Et av formålene med konferansen var å se nærmere på ulike instansers oppgaver ved uventet spedbarnsdød, og hvordan man i samarbeid kan fremme løsninger som bl.a. ivaretar rettssikkerheten for små barn i denne forbindelsen, herunder vurdere innføring av dødsstedsundersøkelse som obligatorisk ordning. Denne konferansen vil nå bli fulgt opp og sett i sammenheng med arbeidet til en annen arbeidsgruppe, nedsatt av Helse- og omsorgsdepartementet, som vurderer konklusjonene og forslagene til løsninger som framkom i rapporten fra Barnedødsårsaksprosjektet. Jeg har fått opplyst at arbeidet til denne gruppen vil bli ferdigstilt med det første og overlevert helse- og omsorgsministeren, som vil ha det primære ansvaret for oppfølgingen i det videre arbeidet. Jeg vil derfor avvente denne rapportens ferdigstillelse og den videre behandlingen i Helse- og omsorgsdepartementet, slik at man kan få en god kvalitetssikring av forslagene med tanke på å utvikle best mulig rutiner i arbeidet på et så følsomt og faglig vanskelig området som det vi taler om her, før jeg tar stilling til hvilken oppfølging vi skal ha.