Først vil jeg gjerne si at jeg synes det er veldig positivt at vi i Stortinget kan diskutere de globale energi- og miljøutfordringene i årene fremover. Jeg tror at vi i dag diskuterer det største og viktigste spørsmålet i dette århundret, nemlig energi og miljø. Spørsmålet om thorium er jo en liten del av dette, men har selvsagt et potensial. Jeg synes det er riktig, som også statsråden var inne på i sitt innlegg, å vise til Det internasjonale energibyråets rapport – eller bok – som kom i sommer til G8-landenes konferanse i St. Petersburg. Der slås det fast at det faktisk er mulig å begrense utslippene av klimagassen CO2 og andre klimagasser, slik at de i 2050 er på dagens nivå, hvis man setter i gang tiltak. Nå er jo det for lite ambisiøst. Norge har en mye mer ambisiøs holdning når verdens miljøministre nå møtes i Nairobi. Men bare for å greie å snu den voldsomme veksten i klimagasser i årene fremover er man avhengig av en rekke tiltak, og det er det Det internasjonale energibyrået, IEA, konkluderer med. Det største potensialet, sier IEA, ligger i økt energieffektivitet. Det er slik at hvis man installerer moderne aircondition-anlegg og ventilasjonsanlegg i stedet for dagens, kan man spare 40 pst. av energien. Det å bytte til andre typer lyspærer, det å isolere annerledes, bytte ut gamle vinduer, det å drive industriproduksjon mer effektivt – moderne stålanlegg sammenlignet med gamle – har et enormt potensial. Dette må tas først, sies det. Så er man inne på spørsmålet om å gå fra de tunge fossile brenslene til de mindre forurensende fossile brenslene, dvs. fra kull til naturgass. Der har Norge en ressurs, og vi leverer allerede 20 pst. av den naturgassen som Storbritannia trenger. IEA er også inne på viktigheten av CO2-håndtering, -rensing og -lagring. Der sier IEA at man bør begynne med kullkraftverk, for det er der det er mest CO2, og det er der det er mest kostnadseffektivt. Nå har vi her i Norge valgt å begynne med naturgass, og det håper jeg blir et vellykket prosjekt, hvor man også kan se en stor miljøgevinst. IEA er så inne på dette med fornybar energi. Det er et potensial også for å øke bruken av fornybar energi. Når man kommer til kjernekraft, legger man opp til at man skal øke produksjonen av kjernekraft i årene fremover. Det er vi ikke tilhengere av i Norge, ikke på norsk jord. Vi ser de store ulempene knyttet til kjernekraft. Blant annet er det sånn at en–to generasjoner kan skape et lagringsproblem for 10 000 generasjoner som kommer etter oss. Det er et ganske sterkt budskap. Det er en ganske sterk historie å etterlate seg. Så er man opptatt av dette med biodrivstoff, at det kan komme inn som et alternativ. Alt dette er bra. Så har dette spørsmålet om thorium kommet i tillegg. Jeg synes at det er et spennende område. Det er ikke mulig å realisere det på kort sikt. Men jeg synes at Ketil Solvik-Olsen ved å reise denne debatten viser at vi har et potensial for å utvikle dette også i Norge. Vi har store thoriumsforekomster. Foreløpig virker det også som om lagringsproblemene er annerledes og mindre ved bruk av thorium enn ved konvensjonell kjernekraft. Innspillet om at man også skal forske på dette området fremover, når man har forekomster av dette i Norge, og det kan være én av mange løsninger fremover for å gå fra et fossilt energisamfunn til et energisamfunn som er mer bærekraftig, synes jeg er positivt. Jeg håper at statsråden og Regjeringen ikke låser seg her, men f.eks. gjennom noe mer forskningsmidler til Institutt for energiforskning, IFE, på Kjeller gir dette instituttet en mulighet parallelt med den virksomheten som drives på Kjeller og i Halden, slik at vi i Norge kan få den nødvendige kompetanse for dette også, som en mulighet – jeg trekker ingen konklusjoner, men som en mulighet.