De tre parlamentariske lederne for de tre regjeringspartiene har på rekke og rad gått opp og bevist arrogansen overfor Stortingets opposisjon. De har bevist at de ikke ønsker et samarbeid. De har karakterisert politisk innhold som form. De har sittet her og lyttet, det er mulig, men de har ikke hatt ørene åpne. De har ikke lyttet til de politiske meningene andre har, men har valgt å fortsette en tradisjon med å karakterisere opposisjonen istedenfor å gå inn i politisk dialog. Det er min opplevelse, og det tror jeg man skal tenke over når man forsøker å beskytte Regjeringens smule mangel på konduite når det gjelder lekkasjer, på den måten man nettopp har gjort. Jeg kan godt si at jeg er ikke mest redd for flertallsregjeringens maktarroganse overfor Stortinget. Jeg har lenge gitt uttrykk for at jeg er mest redd for flertallsregjeringens arroganse overfor resten av samfunnet. Det er mange saker vi kan gå inn på i den diskusjonen. Én av dem hadde vi i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, hvor en åpenbart lite gjennomtenkt endring ble gjennomført uten at det omtrent ble diskutert i dette samfunnet. Jeg snakker om formuesbeskatningen på livrente, som har store konsekvenser for mennesker som er kommet i en uheldig situasjon i livet og må beskytte seg, og bl.a. da har fått livrente. Det er et eksempel. Jeg må si at holdningen her tyder ikke spesielt på at de invittene man har kommet med om å ha et samarbeid med opposisjonen, er det man lever etter. Vi kan sikkert ta det på kvoten for at man på en sen kveld forsøker å beskytte sin egen regjering på områder. Jeg har hørt innlegg fra alle regjeringspartier som har hatt politisk innhold, som har dreid seg om politiske saker. Jeg har selvfølgelig hørt forskjellige meninger fra fire forskjellige opposisjonspartier. Vi er tross alt fire forskjellige opposisjonspartier. Vi har hørt invitter fra nesten alle partier om å være med på å ta fatt på en av de viktigste utfordringene våre, nemlig det at én av fire i arbeidsfør alder står utenfor arbeidslivet. Det har kommet invitter til at vi på noen av de viktigste områdene kan ha en felles dugnad. Det fortjener ikke den karakteristikken som de tre parlamentariske lederne fra de tre regjeringspartiene nettopp kom med. Det synes jeg faktisk de burde tenke over til neste gang. De skal ha en ydmyk holdning i samarbeid med andre.