Jeg har også lyst til å understreke at vi må erkjenne at en omfattende del av norsk fiske skjer på bestander vi deler med andre land, og at det skaper store utfordringer for oss, slik det også er påpekt i denne saken. Vi er altså forpliktet til å samarbeide for å fremme en forsvarlig ressursforvaltning, men vi er også forpliktet til å få til en ressursforvaltning som gjør at vi tar hensyn til økonomien i fiskeriene innenlands. Jeg har lyst til å dvele litt ved det. Det store overfisket, som flere av representantene her har understreket, er bekymringsfullt. Det store overfisket av torsk gir seg direkte utslag i reduserte nasjonale kvoter, og det medfører et dårligere driftsgrunnlag for fiskeflåten i Norge. Det er et svært alvorlig problem. Det at vi har et overfiske som er estimert til 20 pst. av totalkvoten på torsk, utgjør enorme verdier for norske fiskere. Det gir seg negative utslag for hvert eneste fartøy i den norske fiskeflåten, fra det minste kystfartøy til de store trålerne som holder på langt til havs. Hadde vi greid å få bukt med overfisket, som vi nå kjemper hardt for å få til, ville det ha påvirket både strukturpolitikken og fordelingsspørsmål i fiskerinæringen, og vi kunne kanskje ha unngått en del av de konflikter som det refereres til i mange andre sammenhenger, hvis vi hadde hatt kontroll over ressursene og kunne fordelt dette til våre egne fiskere. Vi må erkjenne at til tross for at det har vært gjennomført en rekke tiltak, har ikke overfisket i Barentshavet avtatt i særlig grad, og vi må da diskutere nye tiltak, noe vi skal gjøre senere i dag i Odelstinget. Kontroll med ressursene krever nært samarbeid med de landene vi deler ressurser med. Vi har avtaler med EU, Russland, Portugal og andre stater. Jeg er opptatt av at vi må jobbe videre med å revidere og gjennomgå de avtalene for å styrke den samlede kontrollinnsatsen i Nordøst-Atlanteren. Etter min mening er det viktigste nå å få kontroll med uttaket av fisk i Barentshavet. Det har vært førsteprioritet, og det må være førsteprioritet også videre. Jeg tror vi kan si at 2006 har brakt oss et godt stykke videre når det gjelder å få bukt med det ulovlige fisket. Det skal vi diskutere videre. Norge og Russland har gjennomført gjensidig utveksling av opplysninger om kvoter på fartøynivå. Det har gitt kontrollmyndighetene en forbedret mulighet til å vurdere om det enkelte fartøy fisker lovlig eller ikke. I tillegg har vi hatt forsøk og prøveforsøk på satellittsporing i hele Barentshavet og Norskehavet. Det fungerer, så vidt jeg kjenner til, tilfredsstillende, og det kan også bidra til bedre muligheter til å drive kontroll. Ikke minst er det enighet mellom Norge og Russland om å samarbeide for å analysere informasjon om overfisket både i Barentshavet og i Norskehavet. Også med EU har vi gode samarbeidsforhold. Både EU og Norge deltar aktivt i å etablere et robust regime for havnestatskontroll. Den nordøstatlantiske fiskerikommisjon har vedtatt bindende regler for slik kontroll. De gjelder for EU, Færøyene, Grønland, Island, Russland og Norge. Reglene skal tre i kraft i løpet av våren 2007, og de vil være et veldig godt supplement i de tilfeller hvor flaggstaten ikke har vilje eller evne til å kontrollere fartøy som seiler under deres flagg. Jeg tror vi skal være veldig fornøyd med at vi har kommet mange steg videre i arbeidet med å sikre en bærekraftig forvaltning av de delte fiskebestandene. Jeg har lyst til også å understreke at for de aller fleste bestandene i Nordøst-Atlanteren er det forvaltningsregimer på plass, og det er også et godt og konstruktivt forvaltningssamarbeid med de andre landene som gjør at vi skal se framover og se positivt på det å oppnå bærekraftig forvaltning i årene som kommer.