Man kan jo diskutere hensikten med en lang debatt, for det er ikke ett menneske i presselosjen og heller ikke i diplomatlosjen. Dette er en veldig spesiell debatt. Høyres representanter, ikke minst Sanner og Flåtten, har framstilt det slik at dette dreier seg om de mest grunnleggende spørsmål med hensyn til hvordan norsk næringsliv skal utvikles. Ifølge Sanner er det det grunnleggende spørsmålet hvordan det moderne arbeidslivet skal utvikles, dette forslaget handler om. Som representanten Holmås sa, har Høyre sittet fire år i regjering. I 1 400 dager har de hatt mulighet til å legge fram forslag om hvordan en skal møte det moderne arbeidslivet. Jeg har ikke sett noe slikt forslag. For det andre registrerer jeg at representanten Flåtten sier at her har Regjeringen en mulighet til å gi et lite, men viktig bidrag. Hvorfor gjorde man ikke det da man var i regjeringsposisjon? Hvorfor kom ikke dette lille, men viktige bidraget da Høyre i disse 1 400 dagene satt i regjering, da de hadde flertall sammen med Fremskrittspartiet og hadde full kontroll med hensyn til Kristelig Folkeparti og Venstre? Jeg så ikke noe slikt bidrag. Jeg mener ikke nødvendigvis at det hadde vært riktig, men man hadde altså full mulighet til det. Man gjorde det ikke. For det tredje, til diskusjonen om skattereformen. Den forrige regjeringen la altså fram en stortingsmelding om en skattereform. I den stortingsmeldingen så jeg ikke ett forslag om at man skulle iverksette tiltak for å stimulere ansatte til å eie aksjer. Tvert imot, noe av det som preget den stortingsmeldingen, var at man foreslo å fjerne alt som fantes av fradragsordninger – litt uspesifisert. Man ville ikke fortelle før valget hva man skulle kutte, men man skulle kutte. Det var ikke snakk om å etablere noen nye slike ordninger. I dag mener man at det er helt uinteressant hva Per-Kristian Foss, Sanners mednestleder i Høyre, mente da han satt som finansminister. Jeg synes faktisk ikke det er uinteressant å se på hva som var praksis for et halvt år siden, og heller ikke på hva som var praksisen til Fremskrittspartiet, som da hadde stor innflytelse på politikken. Men så er det et viktig moment: Det er en prinsipiell forskjell på høyresidens og sentrum-venstresidens argumentasjon med hensyn til innflytelse. Arbeiderpartiet har sammen med SV alltid argumentert for at de ansatte skal ha innflytelse i kraft av den arbeidskraft man bidrar til utviklingen av bedriften med, og ikke bare i kraft av at man skyter inn kapital. Det har høyresiden kjempet massivt mot fra første dag. Riktignok har de etter hvert gitt seg noe når det gjelder spørsmålet om bedriftsdemokrati. For oss er det altså slik at de ansatte skal sikres innflytelse gjennom bedriftsdemokrati i kraft av at de bidrar til utviklingen med arbeidskraft, og ikke at de må kjøpe seg inn i en minoritetsposisjon for å få en skinninnflytelse i virksomheten.