Mye er sagt i denne saken, og jeg ser at vi har en interessant sak under oppseiling, hvor likestillingshensyn og foreldres valgfrihet blir temaet. I det perspektiv var det kanskje litt overraskende å høre Fremskrittspartiets innlegg her i salen, for så vidt som Fremskrittspartiet jo pleier å stå på den foten som handler om valgfrihet, mens representanten Woldseth her gikk veldig langt i å støtte statsråden, som jeg nok synes hadde en veldig klar profil når det gjelder det å sette likestillingshensynene i denne sammenheng svært høyt. Fra Høyres side er vi positive til den innfallsvinkelen som Kristelig Folkeparti har tatt, uten at vi her og nå vil gå inn i akkurat hvordan denne vektingen skal skje, og hvordan dette regelverket skal se ut. For det er riktig som statsråden sier, at her er det mange implikasjoner som man ikke kan ta stilling til slik rett over bordet i en interpellasjonsdebatt. Men slik vi ser det, er det viktig å gi barnefamiliene rom – rom for å planlegge sin egen hverdag, rom for å planlegge litt over tid. Dagens regelverk fremstår på mange måter som litt vilkårlig. Jeg er blant dem som tror at det å få barn også er noe som bør ta utgangspunkt i naturens og Vårherres medvirkning. Selv om de aller fleste foreldre i dag gjør sitt beste for å styre selv, bør vi ha et regelverk som ikke gjør at det at barn kommer uten at man nødvendigvis har planlagt det, skal være gjenstand for en vilkårlig behandling i forhold til hvilke goder man faktisk får. Det synes jeg nok at dagens regelverk gjør, og særlig blir dette tydelig i en tid hvor alderen til førstegangsfødende er økende, og hvor det å få barn sent er blitt nokså vanlig. Det er klart det vil medføre en del kostnader dersom man går inn på en endring av regelverket i retning av det svenske. Men jeg kan ikke se at de innvendingene som er reist når det gjelder forholdet til næringslivet, er spesielt viktige. Jeg vet ikke hvor positivt det er å ha arbeidstakere innom i seks–syv–åtte–ni måneder før de går ut i nye permisjoner. Jeg tror ikke det nødvendigvis er noen fordel verken for arbeidsgiver eller for arbeidstaker. Jeg tror heller ikke det er svaret på hvordan vi skal møte mangelen på arbeidskraft i vårt land. Hvis vi skal klare det, må vi nok gå løs på andre og sterkere tiltak. Høyre ser positivt på en regelendring som vil gå i retning av den svenske ordningen. Vi følger langt på vei de intensjonene som interpellanten har gitt uttrykk for i denne diskusjonen. Vi mener det blir feil hvis likestillingshensyn som sådanne skal stå i veien for et regelverk som skaper romslighet og planleggingsmuligheter for familiene. Likestilling er viktig, og det er viktig at fedrene deltar, men det må avveies i forhold til den selvbestemmelse som familiene må ha. Vi avventer med spenning at saken kommer, og tror at det kan bli en interessant debatt. Og vi håper at departementet kommer frem til ordninger der begge disse sett av hensyn er godt ivaretatt.