Jeg tror det var representanten Ole-Anton Teigen som sa tidligere i debatten i dag at summen av enkeltvedtak behøver ikke nødvendigvis å være i overensstemmelse med hva som er samfunnsmessig hensiktsmessig. Det var en grunn til at loven kom i 1955 – det handlet om fragmentering og oppsplitting, og at en så at en ikke fikk en hensiktsmessig eiendomsstruktur i Norge med åpning for nær sagt fri fradeling av eiendom. Min åpenbare oppfatning er at hvis en har en politikk som gjør at en ikke har en overordnet inngang, et langsiktig perspektiv i forhold til hvordan eiendommene i Norge skal se ut, betyr det på sikt mindre mulighet for næringsutvikling. Vi kan ta ett eksempel: utmarkseiendom. Jeg tror svært mange for 30–40 år siden ikke kunne se for seg hvilken verdi utmarkseiendommene ville få i framtida. I dag vil vi se at i veldig mange distriktskommuner er utmarksdelen av eiendommen den mest verdifulle, og jeg tror veldig mange er svært glad for at en har hatt et strengt regelverk, som gjør at utmarkseiendommene i dag er en del av gårdsbrukene i distriktskommunene.