Jeg kan starte med å si at det var godt å høre i forrige innlegg en sindig trønder som mante til nøkternhet og til kanskje et litt mer nyansert syn enn det jeg synes har kommet fram i denne debatten – ikke minst fra regjeringssiden. Jeg synes på mange vis det har vært en slagordpreget debatt. Det har vært en debatt som nettopp har manglet mange av de nyansene som både opposisjonen og posisjonen kanskje burde ha hatt når det gjelder de vanskelige oppgavene vi står overfor, i et år da vi kanskje er helt på toppen av en høykonjunktur og de fleste burde ha vært opptatt av hvordan vi skal lande en slik høykonjunktur på en måte som ikke gir oss for store sjokkopplevelser i økonomien. Som jeg har gitt uttrykk for i mitt innlegg – og som andre fra Venstre har gitt uttrykk for i innlegg tidligere i dag – tror jeg vi bør se mer nyansert på hverandres politikk, så å si. Jeg har i dag gitt ros til Regjeringen for viktige områder som bl.a. bistand, men jeg har selvsagt også gitt ris der vi mener det er nødvendig. Jeg synes litt av dette har manglet fra regjeringshold – man har vært ganske besvergende og ikke alltid helt ærlig når det gjelder hva den foregående regjeringen har gjort, og hva den sittende regjeringen har gjort. Det jeg må si jeg er urolig over, er hvor skråsikkert mange fra regjeringssiden har turt å uttale seg med hensyn til hvor riktig dette budsjettet er dosert, og hvor bra det på alle måter vil gå. Vi kommer til å sitte sammen i denne salen de neste tre årene, vi kommer til å huske disse debattene, vi kommer til å lese referatene, og vi kommer til å konfrontere hverandre med det som har skjedd. Da burde en kanskje ha vært noe mer nøktern og nyansert, slik representanten Brekk helt på slutten av debatten mante til. Det er en renteusikkerhet. Renten kommer til å stige – jeg hadde nær sagt at det ville den ha gjort uansett hvilken regjering vi har, på grunn av internasjonale forhold. Det benekter jeg ikke. Jeg er urolig for at den sittende regjering nå lager et særnorsk jag når det gjelder denne renten. Dette vil vi helt sikkert få anledning til å diskutere mange ganger i løpet av det neste året – og de neste årene. Det burde flere ha tatt høyde for, tror jeg. Vi vil nok allerede på fredag få en særdebatt om Senterpartiets innspill i dagens debatt når det gjelder det å skape usikkerhet om hvorvidt det skal være rentefradrag eller ikke. Så er det spørsmålet om kampen om arbeidskraft, som er så åpenbart i den norske økonomien nå om dagen. Ingenting er en hardere driver i retning av sentralisering og utflytting av bedrifter – og kanskje også en særnorsk renteøkning, endring av kronekurs og andre forandringer i det norske samfunn som mange ikke ønsker. Flere burde vært mer ydmyke overfor den utfordringen. Det har jeg heller ikke hørt i debatten. Til slutt vil jeg si at alle som har lest innstillingen, ser at de tidligere regjeringspartiene med letthet kunne ha kommet fram til ett alternativt budsjett. Det som det er grunn til å avvente, er hvor Fremskrittspartiet har tenkt å plassere seg i den økonomiske politikken i årene som kommer. Det kan bli et ganske avgjørende spørsmål.