Vi er i dag i den paradoksale situasjonen at en Høyre-representant ønsker seg mer regulering, og det av en SV-statsråd. Den rød-grønne regjeringen har vist gjennom praktisk politikk at det er en sentral forskjell mellom den nye regjeringen og den avgåtte, også i konkurransepolitikken. Jeg er glad for dette linjeskiftet. Mens interpellanten vektlegger et kortsiktig forbrukerperspektiv, vil jeg berømme fornyingsministeren for hennes handlekraft i forhold til å sikre grunnleggende nasjonale interesser da hun opphevet pålegget om at Statkraft skulle selge Trondheim Energiverk. Det kunne i denne sammenhengen være interessant å høre om ikke også interpellanten ser at nasjonale interesser kunne tenkes å ha forrang i forhold til konkurranseperspektivet. Konkurransepolitikken er nemlig et område hvor man må være varsom med å leke med lettvintheter, også noe som jeg forventer at opposisjonen ser betydningen av. For det fins en rekke erfaringer på at regulert konkurranse gir dårligere ressursbruk. I Maktutredningen konkluderte forsker Didrik Seip med at «de fleste av de norske konkurranseeksperimentene har vært mislykket». Her viser Seip til at prisene på jernbane, strøm, telefoni, drosje, vei og apotek faktisk har gått opp snarere enn ned etter at det ble tatt politiske grep for økt konkurranse. En tilsvarende rapport ble framlagt av den svenske regjeringen høsten 2004. Resultatene var at i fem av seks bransjer ble det dyrere for kundene etter at monopolene hadde falt. Etter at jernbanen ble åpnet for konkurranse i 1988, hadde billettprisene økt med 125 pst., mens prisene ellers økte med 57 pst. Studien fant bl.a. at prisen på el- og posttjenester var nær fordoblet. Et annet eksempel er tannlegepriser. Fram til 1995 var tannlegeprisene fastsatt gjennom forhandlinger med staten. Så ble prisene sluppet fri. Etter frislippet økte tannlegeprisene tre ganger så mye som andre priser. Fra 1990 til 2005 steg tannlegeprisene med 116 pst., mens økningen i konsumprisindeksen var på 35 pst. Det er ikke slik at økt konkurranse automatisk gir lavere priser til forbruker, det viser disse nevnte eksemplene. Dette bør Høyre snarest mulig ta innover seg. Det er flere årsaker til at de konkurransereguleringene som representanten Torbjørn Hansens parti har stått for, blir feil. Den mest åpenbare er at vi er bare 4 millioner mennesker her til lands, og vi bor spredt. Dessuten har strikte konkurransereguleringer gjennomgående vært gjennomført uten tilstrekkelig bransjekjennskap. Det betyr at stordriftsfordeler, evne til å utnytte ny teknologi og nye produkter, forskningskapasitet osv. er tilsidesatt. Konkurranse er blitt et mål i seg selv. Dette er etter min mening Høyres næringspolitiske kardinalfeil. I tillegg er det sjelden blitt tatt hensyn til hva slags konkurransekostnader en slik type konkurranseregulering medfører. Et ferskt eksempel som illustrerer dette, er at den økte konkurransen i drosjenæringen gjør at sjåførene kjører tolvtimers vakter, noe som går ut over sikkerheten til både kundene, de ansatte og andre trafikanter. At økt konkurranse alltid gir bedre ressursbruk, er en sannhet som står for fall.