Stortingsvalget sist høst var et veivalg. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet vil bruke Norges velstand til å gi folk bedre velferd, bedre skole og bedre eldreomsorg i stedet for å dele ut lavere skatt til dem som har mest fra før, slik Høyre og Fremskrittspartiet ønsker. Vi lovte at alle som ønsker det, skal få barnehageplass. Derfor legger vi opp til full barnehagedekning i 2007. Vi lovte å satse på kunnskap. Derfor tar vi et kraftig løft for skolen. Vi lovte gratis læremidler i videregående opplæring. Nå gjennomfører vi det. Vi lovte å styrke eldreomsorgen. Nå gjør vi det gjennom et historisk løft for kommuneøkonomien i år og neste år. Vi er på god vei mot 10 000 nye årsverk i eldretjenesten. Vi styrker sykehusene. Vi holder løftet om historisk satsing på kultur. Vi tar et massivt løft mot fattigdom. Bistanden øker mer enn noen gang. Men for å kunne dele mer må vi også skape mer. Næringslivets viktigste krav er bedre samferdsel. Vi lovte å øke bevilgningene til vei og jernbane med 2 milliarder kr mer pr. år enn den forrige regjeringen hadde planlagt. Vi holder det vi lovte. Det er den sterkeste veksten i veibevilgninger på 15 år og for jernbanen på 25 år. Vi tar et kjempeløft for nordområdene. Vi tar tak i Norges muligheter for næringsutvikling – i reiselivet, i fiskerinæringen, i skognæringen, i distriktene. Og viktigst: For norsk næringsliv er det avgjørende at det føres en ansvarlig økonomisk politikk som ikke øker presset på renten eller truer næringslivets konkurranseevne. Det er første gang siden den forrige Stoltenberg-regjeringen at det legges fram et budsjett som følger handlingsregelen. Hva er så alternativet? Er det Fremskrittspartiet med en pengebruk som ifølge sjefen for Norges Bank ville ha umiddelbar virkning i form av et høyere rentenivå og en sterkere kronekurs – en politikk som vil ramme unge familier med høye boliglån, en politikk som vil føre til tap av titusenvis av arbeidsplasser i norsk næringsliv? Høyres leder vil ha en bred borgerlig allianse. Hva innebærer det? Skal man bygge på Kristelig Folkepartis ønske om en sterk offentlig skole og et sterkt offentlig sykehus, eller på Fremskrittspartiets ønske om å privatisere skoler og sykehus? Skal man bygge på Kristelig Folkepartis ønske om økt bistand, eller på Fremskrittspartiets ønske om dramatiske kutt i bistanden? Skal man bygge på Kristelig Folkepartis ønske om satsing på kultur, eller på Fremskrittspartiets forslag om kutt i kulturen? Og hva er alternativet når det gjelder sykelønn? Er det Fremskrittspartiets utsagn om at karensdager truer i bakgrunnen? I den neste timen vil vi få høre at Regjeringen burde gjort enda mer på mange områder. Da vil jeg minne Høyre om at satsingen på vei og jernbane er 2 milliarder kr større enn det de selv mente var nødvendig da de selv satt i regjering. Jeg vil minne Fremskrittspartiet om at vi nå gjennomfører det opplegget for vei og jernbane som Fremskrittspartiet var enig i ved behandlingen av Nasjonal transportplan. Jeg vil minne om at bevilgningene til sykehus, i motsetning til i fjor, både dekker opp veksten i aktivitet, dekker økte pensjonskrav, retter opp skjevheten mellom ulike deler av landet og tilfører 1 milliard kr, slik at sykehusene igjen kan anskaffe og vedlikeholde bygninger og utstyr. Jeg vil minne om at den forrige regjeringen skrøt av å ha satt inn 1,3 milliarder kr mot fattigdom i løpet av fire år. Nå øker vi innsatsen med 1,5 milliarder kr på bare to år. Nå er det ikke tid for å fortelle hvor en kunne ønske enda mer. Tvert imot er det tid for å fortelle hvorfor de forrige regjeringspartiene og Fremskrittspartiet ikke selv gjorde mer da de hadde flertall. Svaret er at vi velger et bedre fellesskap der de valgte skattelette. Og utfordringen er å fortelle hvor man skal kutte for å betale der man ønsker å satse mer. Dette er et budsjett som viser en ny retning. Det er et budsjett som viser at Regjeringen innfrir sine løfter. Det er et budsjett som regjeringspartiene er stolte av. Vi ser med glede fram til debatten.