Mediemangfold og ytringsfrihet er viktig for å få demokratiet vårt til å virke. Derfor mener Arbeiderpartiet at vi må bruke aktive virkemidler for å ivareta dette gjennom egen lovgivning for eierskap i mediene, men også gjennom bruk av økonomiske virkemidler som pressestøtten og momskompensasjonsordningen. I Soria Moria-erklæringen uttrykte vi klart at Regjeringen ønsker å føre en politikk for å motvirke en for sterk eier- og maktkonsentrasjon i mediene, og at den derfor ville komme tilbake med endringer i medieeierskapsloven i tråd med dette. På dette området må vi si at Regjeringen nå har levert med det lovforslaget vi nå diskuterer her i kveld, som vil bidra til å begrense det nasjonale taket for eierskap i norske medier til 1/3. Det er også i tråd med regjeringspartienes forslag i forbindelse med behandlingen av Ot.prp. nr. 81 for 2003-2004, hvor vi gikk imot å heve taket for det nasjonale eierskapet til 40 pst. Gjennom å reversere vedtaket om en nasjonal eierskapsbegrensning ned til 1/3 mener vi, i motsetning til sakens ordfører, representanten Thommessen, at loven blir mer logisk oppbygd i forhold til lovens andre typer eierskapsbegrensninger, bl.a. knyttet opp mot ambisjonen om et treaktørprinsipp. Arbeiderpartiet mener at de nasjonale grensene for eierskapskonsentrasjon er viktige for å fremme ytringsfrihet og mangfold av meninger samt gi folk en mulighet til å skaffe seg informasjon gjennom mange uavhengige og ulike kilder. Vi mener disse hensynene best blir sikret ved at det nasjonale eierskapet ikke overstiger 1/3. En grense på 40 pst. mener Arbeiderpartiet åpner for at en stor aktør kan få for stor dominans både i mediemarkedet og i annonsemarkedet. For eksempel har Medietilsynet foretatt en beregning som viser at en grense på 40 pst. kan resultere i at ett og samme konsern får kontroll i åtte av de ti største avisene i landet. Det er dessuten verd å merke seg at et av fellestrekkene i europeisk mediepolitikk nettopp er den nasjonale eierskapsbegrensningen på 1/3. Kristelig Folkeparti gir sin støtte til forslaget om å endre det nasjonale taket til 1/3. Det er betryggende at vår nasjonale mediepolitikk får så bred støtte i Stortinget. Det er imidlertid interessant å observere at de tidligere regjeringspartnerne i Bondevik II-regjeringen skiller fullstendig lag i mediepolitikken. Kristelig Folkeparti finner tilbake til sine gamle samarbeidspartnere i mediepolitikken, Høyre søker sammen med Fremskrittspartiet og vil oppheve hele medeierskapsloven, mens Venstre står bak Bondevik II’s mediepolitikk. Det forteller meg at mediepolitikken til den forrige regjeringen var et stort kompromiss, som resulterte i en ubalansert mediepolitikk. Men dette får vi nå rettet opp i. Høyresidens forslag om å oppheve hele medieeierskapsloven sammenholdt med at de ønsker å fjerne pressestøtten, ville dersom de hadde fått flertall, resultert i en monopolisering av norsk medieeierskap samt en rasering av Avis-Norge. Markedet klarer ikke å regulere dette alene. Det er nødvendig med aktive tiltak og støtteordninger for det mediemangfoldet og den informasjonsstrømmen som et levende demokrati er avhengig av. Derfor går et stort flertall i Stortinget, med unntak av Fremskrittspartiet og Høyre, heldigvis inn for at vi fører en aktiv politikk for å sikre ytringsfriheten og mediemangfoldet med økonomiske og regulatoriske virkemidler. Det er viktig å poengtere at det ikke er mangel på lesere som er problemet for de avisene som sliter økonomisk, men annonsemarkedet, som svikter. Markedet fungerer ikke i forhold til det leserne opplever som en verdifull kilde for informasjon og debatt. Derfor må vi fortsatt ha en aktiv politikk, og jeg er derfor glad for at et så bredt flertall stiller seg bak Regjeringens forslag.