Offentlig sektor kjøper, som saksordføreren nevnte, inn varer og tjenester for 240 milliarder kr hvert år. Omfanget av formelle krav til saksbehandling, åpenhet og konkurranse i forbindelse med disse innkjøpene må selvfølgelig være en balanse mellom hensynet til rettferdig konkurranse for leverandørbedriftene, åpenhet og gjennomsiktighet i forvaltningen, effektiv administrasjon og minst mulig byråkrati både for innkjøpere og leverandører, og at man skal ha systemer som gir offentlig sektor generelt muligheten for lave innkjøpskostnader. Innføring av forenklet kunngjøringsplikt som foreslått i Dokument nr. 8:12 for 2005-2006 var en del av forrige regjerings forenklingsarbeid i forhold til innkjøpsvirksomhet. Forslaget henger nøye sammen med heving av terskelverdien for full anbudsplikt. Tidligere gikk grensen for full anbudsplikt i henhold til vårt nasjonale regelverk ved innkjøpsbeløp over 200 000 kr. For å forenkle innkjøpsprosedyrene både for kommunesektoren og for leverandørbedriftene økte Samarbeidsregjeringen denne anbudsterskelen med 150 pst., opp til 500 000 kr, med virkning fra september 2005. På denne måten ble prosedyrene for et høyt antall offentlige innkjøp vesentlig forenklet. Men hevingen av anbudsterskelen skulle kombineres med et atskillig enklere regelverk for innkjøp under 500 000 kr. Innføring av forenklet kunngjøringsplikt var således en forutsetning for å frita innkjøp mellom 200 000 og 500 000 kr for full anbudsplikt og et viktig element i et sett regelendringer som gir betydelig forenkling. Forenklet kunngjøringsplikt er en plikt til å kunngjøre planlagte innkjøp på en nasjonal internettdatabase og er meget lite ressurskrevende for kommunesektoren. Stoltenberg-regjeringen har etter min mening kommet ganske skjevt ut på innkjøpsområdet etter regjeringsskiftet. I regjeringserklæringen står det at anbudsterskelen skal heves videre fra de 500 000 kr som var da regjeringserklæringen ble skrevet, opp mot 1,8 mill. kr, som er EUs absolutte minimumskrav til åpenhet rundt offentlige innkjøp. Soria Moria-erklæringen har dermed som målsetting at store deler av de offentlige innkjøp på om lag 240 milliarder kr skal skje uten den åpenhet og den konkurranse som anbudsregelverket legger opp til. Kombinert med at forenklet kunngjøringsplikt ikke blir innført, vil dette bli et potensielt friområde for forskjellsbehandling og vil kunne medføre ganske håpløse tilstander for de bedrifter som leverer varer og tjenester til offentlig sektor for hundrevis av milliarder kroner hvert år. Jeg synes denne politikken er ganske uforståelig. Den totale mangel på fornuft i dette tror jeg også at Regjeringen har innsett, i og med at man ikke har justert opp anbudsgrensen i det hele tatt etter at Regjeringen startet sitt arbeid og fikk satt seg inn i saken. Kommunenes Sentralforbund arrangerte nylig et seminar hvor overskriften var «Kjennskap, vennskap, kameraderi og korrupsjon», et ærlig og prisverdig initiativ som ble kombinert med at man la fram en undersøkelse som viste at 6 pst. av de forespurte kommuner hadde opplevd korrupsjon eller forsøk på korrupsjon. Jeg synes dette er et høyt tall, og det er også grunn til å tro at det reelle problemet er større enn det undersøkelsen viser, fordi man selvfølgelig forsøker å skjule denne type ulovlig virksomhet. Innkjøp er en kritisk situasjon i forhold til korrupsjonsrisiko. Samtidig vet vi at kommunesektoren bryter innkjøpsregelverket over en lav sko. NRK kunne før jul rapportere at to av tre kommunerevisorer hadde opplevd brudd på innkjøpsregelverket. Klagekøen hos Klagenemnda for offentlige anskaffelser, KOFA, er i tillegg sterkt økende, og ventetiden for klagebehandling er sju måneder. I tillegg er det et faktum at man i tre av fire klager som blir behandlet, får medhold. Etter at terskelverdien for anbudsplikt ble hevet, har omfanget av offentliggjorte innkjøp gått kraftig ned. Dette skaper store problemer for bedriftene. Derfor er det ganske utrolig at Regjeringens første skritt på området er å droppe kunngjøringsplikt. Det må være et tankekors at et samlet arbeidsliv går inn for en slik kunngjøringsplikt. Næringslivet vil ha ryddige forhold for sine bedrifter, LO vil hindre korrupsjon. Transparency International, som er et internasjonalt organ som jobber for å bekjempe korrupsjon, er sterkt kritisk til at kunngjøringsplikt blir droppet, fordi det flytter innkjøpsprosessene bort fra offentlighet, bort fra åpenhet, og det øker risikoen for uheldig praksis i forbindelse med innkjøp. Forenklet kunngjøringsplikt er et nasjonalt opplegg. Det fører ikke til nye forpliktelser for innkjøper utover det som allerede ligger i det generelle regelverket. Derfor synes jeg det blir en smule misvisende og lite troverdig når Regjeringen påstår at kunngjøringsplikt i seg selv medfører vesentlig økte forpliktelser for kommunene. Selvfølgelig må man ha en ryddig behandling også der hvor det kommer inn mange tilbud, men jeg er sikker på at det vil kommunene kunne ordne på en smidig måte og langt enklere enn man ville gjort hvis det var full anbudsplikt. Så jeg synes det er beklagelig at ikke regjeringspartiene støtter dette forslaget.