Det er uro i politikken. Flertallsregjeringen oppfattes som en trussel mot det etablerte og skal bekjempes med alle midler. Opposisjonen fokuserer på kaos, intern uro og bråk mellom regjeringspartiene. Regjeringspartiene, derimot, fokuserer på mulighetene for langsiktighet, forutsigbarhet og mindre spill om de politiske sakene. Det er lenge siden det har vært en så levende politisk debatt som det siste året. Alle snakker om Soria Moria og flertallsregjeringen, en situasjon som den forrige regjeringen bare kunne drømme om: Ingen snakket om Sem-erklæringen, men kun om kaoset og spillet i Stortinget. Dette har de tidligere regjeringspartiene innsett. Det samme har Fremskrittspartiet. Men i motsetning til i Sverige, der Høyre og sentrumspartiene snakket seg sammen før valget og oppnådde flertall i Riksdagen, er det her i landet høyst usikkert hvem som vil danne flertall med hvem av de borgerlige partiene ved neste stortingsvalg. Men målet, både til de tidligere regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, er tydelig. Det er å danne en flertallsregjering som får gjennomført sin politikk, slik dagens regjering gjør. Jeg finner det derfor underlig at de samme partiene utelukkende fokuserer negativt på flertallsregjeringen. Flertallet i befolkningen valgte Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet i stortingsvalget for ett år siden, et flertall som fokuserte på verdiene rettferdighet, like muligheter for alle, uavhengig av sosial status, og solidaritet, et flertall som gjennom dette verdigrunnlaget ville snu den samfunnsutviklingen som den Høyre-dominerte regjeringen stod for, og som ville skape forutsigbarhet og langsiktighet i politikken. Det er store forventninger til flertallsregjeringen! Både opposisjon og innbyggere krever resultater straks. Det er viktig å understreke at Regjeringen har fire år på seg til å levere resultater. Noen resultater kommer raskt, andre vil komme etter hvert. Det er fordelen med en flertallsregjering at det er rom for også å jobbe langsiktig. Det vi imidlertid kan se, er at samfunnsutviklingen er på rett vei i forhold til hva flertallet i Norge ønsker. Utdanning er veien ut av fattigdom, sier Nelson Mandela. Sør-Afrika er et utviklingsland med stor fattigdom. Norge, derimot, er et rikt land, der fattigdom skulle vært historie. Men det er det ikke. Forskjellene i samfunnet har økt. Å fjerne fattigdommen og å utvikle Norge som kunnskapsnasjon er to av de viktigste oppgavene vi har. Grunnleggende mål i dette arbeidet er å gi alle like muligheter til utdanning, til arbeid, til helsetjenester, uavhengig av sosial status. Derfor har vi stoppet privatiseringen av skolene. Isteden prioriterer vi å utvikle fellesskolen. Derfor satser vi stort på voksenopplæring, på arbeidsmarkedstiltak og på tilrettelegging av helse-, omsorgs- og sosialtjenester, som skal gi folk en mulighet til å være i arbeid. Regjeringen har sittet i ett år. Det er tre år igjen. Velgerne har allerede etter det første året sett at valget gjør en forskjell. Det vil de få se enda mer av i årene som kommer, når flertallsregjeringen skal fortsette å gjennomføre sin politikk.