Vi snakker her om barn som kan være tause vitner fordi de opplever vold, rus og psykisk sykdom. Vi kan oppleve at barn blir påført psykisk vold, og vi vet at barn også kan komme i en situasjon hvor de selv blir utsatt for overgrep. Min erfaring på dette området er at ja, det er viktig å ha de riktige kronene, ja, det er viktig at vi har de viktige lovtiltakene. Men det som er helt avgjørende, er at det blir bygd en kultur mellom alle dem som stiller opp og er hjelpere, slik at det hjelper, og slik at de ikke fryser fast i sine roller og at vi dermed får som sluttresultat at barna blir gjort til svarteper. Min erfaring er at da bør en regjeringssjef se det som sitt ansvar å bygge denne kulturen, slik at en barne- og likestillingsminister, en helse- og omsorgsminister og en engasjert justisminister har ryggdekning. Er statsministeren enig i en slik vurdering av det ledelsesansvaret som kreves her?