Arbeidet mot tvangsekteskap er uhyre viktig. Det er blant folk et stort krav og en forventning om at noe må gjøres for å komme dette til livs. Vi som sitter på Stortinget, bør være åpne for å vurdere alle tiltak som samfunnet kan iverksette. Det framstilles fra forslagsstillernes side nesten som om dette er et fenomen man ikke har jobbet noe særlig med her til lands. Det vises til danske løsninger og hevdes at Danmark lenge har vært bevisst på dette problemet. Ja, det har de, men både i Norge og i Sverige har man også vært svært bevisst på dette problemet. Vi ser at de ulike landene har sine egne tilnærminger til hvordan man håndterer utfordringen. I Danmark har man vedtatt en 24-årsgrense for familiegjenforening med ektefelle. I tillegg har de innført tilknytningskravet, slik at familiegjenforening med ektefelle kun innvilges hvis parets samlede tilknytning til Danmark er større enn til noe annet land. I Sverige har de nettopp satt i verk en ny utlendingslov. Der har de ikke engang vurdert å foreslå slike typer tiltak. Der jobber de med en helt annen tilnærming. Utvalget som har utredet forslaget til ny utlendingslov her i Norge, har enstemmig foreslått å innføre en aldersgrense. Regjeringen har uttalt at de vil iverksette nye langsiktige tiltak mot tvangsekteskap, og at dette vil bli fulgt opp gjennom arbeidet med ny utlendingslov. Forslagene som diskuteres her i dag, vil bli gjenstand for en grundig vurdering før forslaget til ny utlendingslov kommer. Forslaget om aldersgrense og felles tilknytningskrav er svært omstridt, mye på grunn av at de griper langt inn i den private sfære. Man må veie hensynet til privatliv opp mot samfunnets vurderinger av hva som oppfattes som riktig eller galt. Vi må vurdere hvor mange vi hjelper med slike løsninger, opp mot hvor mange vi rammer med de samme grepene. Erfaringene fra Danmark så langt sier oss at det hersker stor grad av tvil om hvorvidt aldersgrense og tilknytningskrav faktisk begrenser antall tvangsekteskap. Det fortelles om unge jenter som dumpes i opprinnelseslandet i påvente av at alderskravet er oppnådd. Det ser også ut til at et felles tilknytningskrav særlig rammer kvinner, som er de som oftest har minst tilknytning til et land. Det vi ser, er at slike krav kanskje fungerer mer som en innvandringsregulering enn de forhindrer tvangsekteskap, og Regjeringen i Danmark har langt på vei innrømmet nettopp det. Hvis man ønsker å gjennomføre slike tiltak for å begrense innvandringen, bør man være ærlig nok til å si at det er nettopp det som er hensikten. Vi har også hørt snakk om de såkalte kjærlighetsflyktningene, ungdom under 24 år som flytter fra Danmark til Sverige for å kunne leve ut sin kjærlighet sammen. Vi kjenner på vårt ansvar både for å innføre tiltak som kan begrense antallet tvangsekteskap og for at disse tiltakene ikke rammer uskyldige. Hva gjør de så i Sverige? Jo, der jobber de opp mot fedre og brødre for å lette deres overgang til det svenske samfunnet. Mange av dem har problemer med å finne sin nye rolle i familien, i et samfunn som kanskje har andre verdier og normer enn det samfunnet de kommer fra. Dette er prosjekter vi ønsker å lære mer om. I tillegg har politi og domstoler i Sverige fått et krav om å være mer oppmerksom på denne problematikken og slå ned på de tilfellene de kommer over. Regjeringen her til lands jobber – i tillegg til å arbeide med ny utlendingslov – med å finne effektive grep mot tvangsekteskap i forbindelse med ekteskapsloven. Fremskrittspartiet prøver å framstille det som om flertallet i denne saken ikke er villig til å ta nødvendige skritt for å forhindre tvangsekteskap. Jeg må si at jeg ser det som et stort paradoks at et grunnleggende liberalistisk parti, som Fremskrittspartiet jo er, som er svært opptatt av enkeltindividets rettigheter og valgfrihet, vil innføre allmenne lover som vil kunne ramme enkeltindivider som et slikt vedtak ikke var ment å ramme. Skal man gjøre noe slikt, bør man i alle fall være 100 pst. sikker på at tiltaket faktisk fungerer slik det er ment. Å drøfte alle tenkelige løsninger og overskue konsekvensene av de valgene vi gjør, handler derfor ikke om unnfallenhet. Det handler om ansvarlighet, et ord Fremskrittspartiet dessverre fortsatt sliter med, overfor folk flest.