Jeg vil først av alt takke saksordføreren for den jobben han har gjort. Komiteen har hatt kort tid til å jobbe med denne meldinga, og det er ikke minst takket være den jobben saksordføreren har gjort, som har satt oss i stand til å legge fram en forholdsvis fyldig innstilling på så kort tid. Så kan man ha meninger om denne innstillinga, men det er i alle fall et faktum at grunnlaget ble lagt der. Forskergruppa og alle andre bidragsytere til arbeidet med Maktutredningen har produsert mye stoff. Vi vet at det som er skrevet, har vakt oppsikt i utlandet. Her må det som nå er laget, være grunnlag for videre debatt om demokrati, makt og folkestyre, fordi et levende demokrati som skal utvikle seg i en moderne tid, krever offentlig debatt og oppmerksomhet om utviklinga. Hvem har makt i samfunnet? Hvem blir ekskludert fra innflytelse og deltakelse? Er folk interessert i politiske spørsmål – i tilfelle de ikke er det, hvorfor? Hvordan få folk med, ikke bare annethvert år når stemmeseddelen skal legges ned i valgurnen, men gjennom deltakelse og inkludering i det arbeidet som skal gjøres både på lokalt nivå, og gjennom de vedtak som gjøres her på Stortinget – inkludering av vanlige folk på en langt annen måte enn det som gjøres i dag? Utvalget for utredning om makt og demokrati fikk i mandat å vurdere utviklinga, ikke så mye å komme med forslag. Vår oppgave nå er å komme med forslag vi har til å utvide demokratiet og til å forbedre folkestyret, dersom det er i forvitring. Som saksordføreren sa: Utviklinga er ingen naturlov. Når folkestyret i betydningen det representative folkestyret, flertallsstyret, forvitrer, er ikke det som følge av en naturlov. Det skjer i hovedsak fordi politikerne har abdisert – flertallet innenfor politikken har abdisert for markedskreftene. Det var det Hagen var inne på om å synliggjøre flertall og mindretall, ikke abdisere for markedskreftene. Da går det altså an å gjøre noe med at folkevalgte kan ta styringa tilbake på vegne av folket. Lokaldemokratiet tømmes for politisk interesse, sies det. Ja, det tømmes først og fremst fordi kommunene har fått mange nye oppgaver uten at de har fått de nødvendige ressursene til å løse de nye oppgavene. Rundt omkring i kommunene dreier det seg nå om hvor man skal kutte, ikke om hvordan man kan utvikle lokalsamfunnet til å bli et levende samfunn i folks hverdagsliv. Men det går det an å gjøre noe med, dersom det er vilje til å omfordele fra privat rikdom til offentlig sektor. Eller som Fredrik Engelstad, medlem av forskergruppa i Makt- og demokratiutredningen, skrev i Aftenposten i går: «Da Makt- og demokratiutredningen fremholdt at demokratiet forvitrer, var det ut fra en overbevisning om at folkestyret kan vitaliseres, også under nye sosiale betingelser.» Det representative demokrati er noe mer enn et flertallsstyre. Det er, som komiteen sier, rettigheter som gir ulike mennesker like muligheter til å delta, det er retten og muligheten til å ytre seg i den offentlige samtalen, og det er retten til å delta i politiske prosesser også utenom valg. For SV gir det liten mening å snakke om «grunnlagsdemokrati» og «tilleggsdemokrati», slik flertallet i Makt- og demokratiutredningen gjør. Demokrati handler om hvordan makt skal fordeles og kontrolleres til beste for samfunnet som helhet. Vi mener at altfor mye makt i samfunnet er samlet hos folk som ikke stiller til valg, og som ikke kan kastes ved valg dersom de beslutninger som tas, er negative for mange, f.eks. når lønnsomme arbeidsplasser blir flyttet ut fra et lokalsamfunn, ikke fordi bedriften ikke går med overskudd, men fordi avkastningen ikke er stor nok. Slike beslutninger hindrer enkeltmennesker i å bestemme over sitt eget hverdagsliv. Derfor vil SV arbeide for et langt mer omfattende folkestyre. Demokratiet må utvides til å gjelde de delene av samfunnet som i dag styres av noen få og mektige. En mer rettferdig fordeling og et forsvar for velferdsstaten som et sikkerhetsnett for alles rett til å delta er viktig for å utvikle demokratiet. Derfor mener vi det er viktig å demokratisere også næringslivet. For å få det til er det viktig at vi har sterke folkelige bevegelser som kan stå opp mot eiermakt og konsernmakt. Disse er nødvendige for å trygge folkevalgt styring av samfunnsøkonomien. Jeg mener at folkelige bevegelser er og må være en viktig del av demokratiet, og en forutsetning for et velfungerende demokrati. En sterk fagbevegelse har vært og må være en forutsetning for utviklinga av demokratiet, likeså den tredje sektor med de mange frivillige organisasjonene som fremdeles er medlemsbaserte, men også de nye bevegelsene som har kommet til de siste årene, som Attac og fredsbevegelsen. Det kan ikke være tvil om at den sterke mobiliseringa mot norsk støtte til krigen i Irak spilte en viktig demokratisk rolle. Mange unge deltar i disse bevegelsene mot økonomisk globalisering. Interessen er stor, og det diskuteres politikk, og det er bra. Det er grunn til å være bekymret for utviklinga av det representative demokratiet med lavere valgdeltakelse og færre partimedlemmer. Men sett under ett, når en tar alt sammen i betraktning, lever altså demokratiet. Det er en utfordring for partiene som mister medlemmer, å åpne seg opp mot det som kalles for aksjonsdemokratiet, mot de nye bevegelsene. Mye har skjedd siden vi hadde den forrige makt- og demokratiutredningen, bl.a. har det skjedd en stille kvinnerevolusjon. Men det viktigste er at det har skjedd en gigantisk avgivelse av makt til markedet. Vårt demokrati og folkestyre og vår velferdsstat og folkelige deltakelse er utviklet innenfor rammene av nasjonalstaten. Det er ikke tvil om at den er under press. Makt er avgitt til multinasjonale selskaper, til markedet, til WTO og til EØS. Resultatene er dereguleringer, privatisering og konkurranseutsetting, og mindre makt over og kontroll av naturressursene. Det har skjedd ved politiske vedtak, uten at det er lagt til rette for offentlige debatter. SV vil at en, før det gjøres nye avtaler med WTO, må gjennomgå hva WTO-avtalene til nå har hatt å si for utviklinga av folkestyret i vårt eget land og for utviklinga i de andre landene. Regjeringa må legge til rette for mer innsyn i Norges deltakelse i WTO-sammenheng. Det betyr at dokumenter må være offentlige og tilgjengelige, slik at det kan stimuleres til en åpen debatt. Det er en utfordring for folkestyret at en rekke spørsmål som påvirker hva kommuner kan og ikke kan gjøre, og hva Stortinget kan gjøre, blir avgjort i nettopp internasjonale forhandlinger som WTO-forhandlingene. Det gjøres uten forutgående debatt, uten innsyn. SV mener at en sterk offentlig sektor er en forutsetning for demokratiet. En sterk offentlig sektor gir rettigheter som forutsetning for like muligheter. Jeg oppfatter at skillelinjene her i salen, som kan være grunnlaget for en aktiv og vital debatt til høsten, nettopp går på at vi har ulikt syn på utviklinga av offentlig sektor. I innstillinga peker vi på at den rådende styringsideologien i flere år, «New Public Management», er et av de viktigste redskapene for at offentlig sektor er satt under press. Ideen bak «New Public Management» har jo vært demontering av offentlig sektor. Den har ført til stykkprisfinansiering, konkurranseutsetting, bestiller-/utførermodellen og at bedriftsøkonomisk tenkning er tatt mer inn i offentlig sektor. Makt- og demokratiutredningen har tatt opp dette. Forsker Didrik Seip har konkludert med at «de fleste norske konkurranseeksperimentene har vært mislykket». UHO viser i sin høringsuttalelse til at nettopp denne styringsideologien er en viktig årsak til at ansattes ytringsfrihet trues. Vi mener at «New Public Management» må avvikles gradvis og erstattes av en styringsideologi som bygger opp under et sterkt fellesskap, og bygger opp under samarbeid mellom ansatte og brukere. Likestilling er blitt et tema i Makt- og demokratiutredningen. Det var ikke åpenbart at det skulle være slik. Nå skal jeg fortelle en liten, skjult hemmelighet. Da debatten rundt budsjettet for 1998 foregikk og mandatet for Makt- og demokratiutredningen ble debattert, var likestilling bare en liten, underordnet snutt. Mobilisering fra stortingskvinnene på tvers og kvinner innen forskning var årsaken til at Hege Skjeie fikk en plass i Makt- og demokratiutredningsutvalget, og likestilling skulle belyses på en langt sterkere måte enn det det var lagt opp til. Vi har en kvinnevennlig velferdsstat. Det er en årsak til at kvinner arbeider, jobber og føder barn på samme tid i langt større grad enn i andre land. Men likestilling har hele tida hatt «vikeplikt», slik Hege Skjeie skriver. Hun skriver det i sine bøker og sine særmerknader, og hun analyserer avstanden mellom den verbale begeistringa for likestilling på toppnivået i det norske samfunnet og en vedvarende ekstrem mannsdominans på de samme toppene. Den diffuse velviljes problem, kaller hun det. I eliteundersøkelsen fra 2000 fant hun og andre forskere da topp-posisjonene ble klarlagt, at det var en kjønnsfordeling på 84 pst. menn og 16 pst. kvinner blant eliten, og at mennene i dette sjiktet tjente dobbelt så mye som kvinnene. Tallet er «84» pst., sier Hege Skjeie. Det viser seg at det også er tallet for kvinners andel av menns lønn. Jeg er enig i Hege Skjeies tilnærming til likestillingas rettighetsperspektiv. Det er et frihets- og demokratiprinsipp, rett til selvbestemmelse, frihet fra diskriminering, krenkelser og vold, lik rett til deltakelse. Den kjønnspolitiske betydninga av rettighetspolitikk og lovbestemte rettigheter handler om individuell og kollektiv bemektigelse. For eksempel: Nye permisjonsrettigheter gir nye muligheter til mødres lønnsarbeid og fedres omsorgsarbeid. Retten til heltid skulle det nå være på tide å fastsette ved lov. Deltid for kvinner får konsekvenser for pensjon, for lønn og for karriere, og mye av det er ufrivillig for å løse kommunenes krav til turnus. Vi synes det er på høy tid at vi nå får en likelønnskommisjon, slik flere høringsinstanser har tatt til orde for. Noe annet vil være igjen å praktisere likestillingas vikeplikt. Vi synes det er på høy tid at vi får inkorporert både FNs kvinnekommisjon og FNs rasediskrimineringskomite i menneskerettighetslovgivinga. Noe annet vil være å si at store grupper er andrerangsborgere. Så til slutt litt om lokalpolitikken. Det er ikke tvil om at den er grunnsteinen i demokratiet, fordi mange av avgjørelsene som tas, tas nær folk og sammen med folk. Det blir likevel litt galt å si at det er rettighetene, rettsliggjøringa, som gjør at lokalpolitikken tappes, fordi rettigheter har gitt makt til de avmektige. Vi er enig i at øremerkede tilskudd skal erstattes i forhold til rammefinansiering, men øremerkede tilskudd har også sin misjon når reformer skal innføres, når de skal gjennomføres, og de må ikke legges inn i ramma før de er fullfinansiert. Situasjonen for bl.a. kulturskolene viser akkurat det. Men dersom en mener at lokaldemokratiet tappes, må en altså være villig til å gå nye veier. For eksempel foreslår vi såkalt deltakende budsjettering, nemlig at beslutningsprosesser kan overføres fra kommunestyrer til organer hvor alle har møterett og påvirkningsmuligheter, f.eks. når prioriteringer på kommunebudsjettene skal legges. Vi tar til orde for mer bruk av folkeavstemninger, for at flere initiativ fra folk flest kan tas opp i kommunestyrene, og ikke minst for innføring av stemmerett for 16-åringer. Hvis en virkelig tar på alvor at unge deltar, at unge har ansvar, må en også gi dem mulighet til å delta i det representative demokratiet.