Nettopp det forhold at varsleren varsler i nåtid, mens vurderingen av om den er forsvarlig, eller om den er i henhold til lovverket, skjer i ettertid, gjør at jeg forstår dem som reagerer på den opplistingen mindretallet tillater seg. Vi er enige om at det skal være visse rammer. Men jeg forstår at det er stor grad av usikkerhet knyttet til om varslingen ikke kan skje i skadehensikt, om arbeidstakerne ikke urettmessig må røpe bedriftshemmeligheter og forretningsforhold av konkurransemessig betydning – det gir signaler og skaper uklarhet som gjør at det er veldig vanskelig å vite hvordan man skal gå fram. «Skadehensikt» og «urettmessig» er neimen ikke begreper å være veldig trygg på at man ikke overtrår, når man våger å varsle. Så jeg er overrasket over at man her snakker om at flertallet trår vannet, når vi faktisk er ganske sikre på at vi står på trygg grunn, og at vi i tillegg har de ansatte i landets virksomheter bak oss i at vi står på trygg grunn.