Dette er tredje gangen i dag at jeg bare tørt må bemerke at SV har liten tro på egen regjeringsdeltakelse, så de må sørge for at all politikk blir vedtatt før de eventuelt havner i regjering, i redsel for ikke å få gjennomslag for politikken. Vi sitter i regjering, og føler ingen behov for å instruere Regjeringa til å utrede ting, og det skjønner sikkert alle. Venstres standpunkt er at vi ønsker å innføre en sånn ordning i neste periode, men vi har mest tro på en lokal tilpassing som bygger på dagens frivillige ordninger, som også er en lokal tilpassing som tilsier at ikke alle nødvendigvis velger samme løsning. Jeg tror f.eks. at de forsøksordningene vi hadde i Oslo da jeg var byråd – frokost istedenfor lunsj – er betraktelig mer intelligent. Det som jeg har lyst til å kommentere mest i denne saken, og som jeg faktisk synes er ganske skummelt, er hvordan populistiske partier kan klare å ødelegge store reformer med sitt dårligere håndverk. Det er egentlig det som opprører meg mest i denne saken. Saksordførerens eneste setning som var godt beskrivende for saken, var starten, der han definerte saken som et lite dokument, men en stor sak. Politikk er snakk om håndverk, håndverk for å få til noe, håndverk for å få flertall for en ting, men også å forholde seg til virkeligheten. Og den ekspressfarten det her er snakk om, der vi i tillegg har en saksordfører som vil ha protokollført i komiteen at han ikke ønsker å høre statsrådens mening, det er ganske spesielt, særlig når vi ser at hans kumpaner i saken syntes at statsråden svarte ganske bra og opplysende. Jeg føler meg ganske komfortabel med statsrådens svar, og jeg syns også at statsrådens svar var en betraktelig styrke i forhold til det lille dokumentet i en stor sak. Og det å skru opp forventningene hos folk og si at dette skal nok skje fra høsten 2006, det er ikke bare å lyve for befolkningen, det er også å ikke ha noen som helst anelse om de praktiske konsekvensene. Hvem er det som skal lage denne maten, spør lærere meg. Er det vi som skal begynne å gjøre det? Og skal vi i Oslo bygge nesten 200 storkjøkken – hvis det er det man skal legge seg på, ifølge Sorteviks beskrivelse? Da kan de andre partiene bare runde av, men det er Sortevik som her setter standarden for hvor stort dette skal være, omfanget og hastigheten. Jeg syns jeg ser at Mattilsynet skal godta alt dette. Og hvilken kompetanse klarer man å bygge opp? Skal man ha kompetanse på hver enkelt skole slik at dette kan gjøres bra? Jeg ser at folk har blitt sjarmert av TV-kokken Jamie Olivers store grep. Men hans grep var jo å få kompetanse inn i de kjøkkenene som allerede er der. Det er et ugjendrivelig faktum at i Sverige – der de får et varmt måltid midt på dagen – er det akkurat like få som spiser mat i løpet av dagen som i Norge. Da må det bety at det er noe svenskene gjør feil. Og hvis vi skal bruke så mange milliarder i investeringer som det er snakk om her, da må vi sørge for at vi ikke gjør de feilene andre gjør. Men Sortevik syns det er helt utrolig misbruk av tid at statsråden skal innhente sånn type informasjon. Så jeg tror at det er en ganske stor glipp i denne salen når det gjelder hva man forventer fra oss som i neste periode har et program som forplikter oss på dette. Skal man ikke kunne snakke ærlig til befolkningen om hva vi faktisk kan klare, skal man ikke ha noen målsettinger om hva dette kan bidra med, kan man ikke se at dette kan skje litt forskjellig fra kommune til kommune? Man kan faktisk stå på Dagsrevyen og si til folk at fra 2006 kan du regne med at alle skolene i Norge har et storkjøkken med ansatt kvalifisert personale som står klar til å legge den varme retten på bordet. Det syns jeg at de som har gått sammen med Sortevik i denne saken, bør være litt engstelig for.