Temaet er: Er jeg ansvarlig for hva som står i St.prp. nr. 1 for 2005-2006, side 166, første spalte? Svaret er selvfølgelig ja. Statsråder er alltid ansvarlige for det som står i et budsjettdokument. Men: Er dette noe jeg ville ha gjennomført – slik det skjedde? Svaret kan baseres på to resonnement – for det første at hele rettshjelpstenkningen var oppe til vurdering etter bred debatt i Stortinget, og dernest at man visste det man visste, om situasjonen i Oslo. Min konklusjon er: Det ville jeg ikke ha gjort. Det er mitt ansvar. Men det er også mitt ansvar det som står her. Jeg kan betro representanten Ballo at det er mange ting som er nødt til å bli vurdert, men man sensurerer selvfølgelig ikke en evaluering. Så det jeg kommenterte, var ikke dette avsnittet. Det jeg kommenterte, var: Ville jeg stått det løpet ut, slik som det står her? Da er svaret nei. Det har jeg sagt tidligere fra Stortingets talerstol. Så kan vi være glad for at vi fant en løsning på det. Jeg kan tilføye et punkt til: Ville jeg som statsråd etter en enstemmig komitemerknad latt som om den ikke fantes? Det tviler jeg sterkt på, for å si det på en forsiktig måte. Det ville jeg ikke ha gjort. Det er ikke min arbeidsform. Siden dette blir en debatt om hypotetisk konjunktiv, en fortid, så la representanten Ballo og jeg møtes på det punktet, at det ble en løsning. Det er vi glad for. Jeg er også glad for at den Regjeringen som sitter nå, gav en åpning i forhold til det som skjedde tidligere i år, i budsjettet for neste år, at man fant en løsning sammen med Oslo kommune. Det var veldig mange politiske partier som kom med bidrag for å finne den løsningen. Jeg deler også representanten Ballos tenkning, at man av og til må lage noen pionertiltak som gjør at man strekker seg lenger for å utvikle politikken og politikkens virkeområde. Der deler vi oppfatning. Så kan vi etter en del tidligere sterke øvelser konkludere med at vi lander på samme sted. Men jeg vil ikke at det skal være noen tvil. Ingen setninger som står i et dokument som dette, er noen statsråd, uansett navn eller nevnelse, uansvarlig for. Det er man ansvarlig for. Det står man inne for. Men den avveiende visdom som derpå måtte følge, står man også inne for. Denne ubotelige ensomheten tilhører enhver statsråds ansvar, både i fortid og nåtid.