Stortinget behandler i dag et viktig prinsipielt tema: veien videre for Posten Norge AS. Regjeringen foreslår i proposisjonen å avvikle den avgrensede eneretten Posten Norge AS har til å formidle postsendinger. Regjeringen foreslår å gjennomføre dette fra 1. januar 2007. Regjeringens forslag om å liberalisere postmarkedet reiser en del problemstillinger rundt den framtidige situasjonen i Posten Norge AS og postmarkedet generelt. Posten Norge AS drives etter omdannelsen til aksjeselskap etter forretningsmessige prinsipper som i seg selv tilrettelegger for økt liberalisering og økt profittenkning, uavhengig av EUs lovverk. Jeg er bekymret for at Posten Norge AS som viktig norsk infrastruktur står i fare for å svekkes som en følge av videre liberalisering av postmarkedet. Det er fortsatt knyttet usikkerhet til hva EU bestemmer seg for når det gjelder tempoplanen. Vedtak om tidspunkt for full avvikling av eneretten er fremdeles ikke fattet. I EUs planer er det derimot nå lagt til rette for å evaluere konsekvensene etter at 50-gramsgrensen blir innført fra 1. januar 2006. Jeg stiller meg derfor uforstående til at Norge, som er et lite marked, skal åpne for konkurranse fra andre lands postselskap før de gjør det samme i eget land. Vi må tvert imot håpe at evalueringen av liberaliseringen så langt vil vise at andre land/områder i EU vil ha de samme problemstillinger som oss, og vurdere ytterligere liberalisering på nytt. Som jeg har sagt: Posten Norge AS kan få problemer dersom det norske markedet åpnes, mens andre nasjonale postselskaper fortsatt har beskyttelse i sine egne hjemmemarkeder. Jeg uttrykker bekymring rundt det at Norge avvikler enerettsområdet raskere enn det EU legger opp til. Det kunne vi ha spart oss for. Jeg stiller meg også undrende til at Regjeringen ikke godtar å følge EUs framdrifts- og tempoplan i utviklingen mot et fullt konkurranseutsatt norsk postmarked, men derimot brenner for å gå raskere til verks. La meg ta et lite historisk tilbakeblikk. Det første frimerket kom ut her i landet 1. januar 1855, etter at det var blitt innført et system med lik porto for hele landet. Den gang, altså i 1850-årene, tok det mellom sju og ni dager å bringe et brev fra Christiania til Bergen. Bøndene hadde ansvaret for frakten til lands med hest og kjerre. Langs kysten ble det brukt båt. «Posten skal frem», er et kjent uttrykk. Dårlige veier, snø og uvær stoppet ikke posten den gang. Det gikk på æren og på stoltheten løs. Jeg håper at det samme vil gjelde i framtiden. Ordningen med et enhetlig portosystem med kryssubsidiering av brevpost har hittil gjort det mulig å tilby hele landet kvalitetsmessig gode posttjenester til en fornuftig pris. Arbeiderpartiet er usikker på hvordan enhetsportoen skal opprettholdes når grunnlaget for geografisk kryssubsidiering faller bort med bortfallet av enerettsområdet. Jeg opplever at Regjeringen i proposisjonen peker på mange av disse problemene, men ikke kommer med tilstrekkelige svar på eller forslag til hvordan vi kan sikre at standarden og likeprisen på posten skal opprettholdes sammen med liberaliseringen og bortfallet av eneretten. Enhetsportosystemet, med anledning til geografisk kryssubsidiering av brevposten, har til nå gjort det mulig å tilby alle i dette langstrakte og grisgrendte landet hensiktsmessige og kvalitetsmessig gode posttjenester til en fornuftig pris, også overalt der ingen andre distributører noen gang vil være interessert i å konkurrere på grunnlag av rent forretningsmessige prinsipper. Vi stiller også spørsmål om hvordan enhetsportoen kan opprettholdes når grunnlaget for geografisk kryssubsidiering ikke lenger er til stede. Når fortjenesten fra de befolknings- og næringslivstette områdene reduseres, forsvinner også mulighetene for å opprettholde enhetsportoen over hele landet, så sant det ikke skal finansieres over skatteseddelen. Arbeiderpartiet er opptatt av at Posten også i en konkurransesituasjon kan opprettholde et tilstrekkelig posttilbud i mindre lønnsomme strøk. Et likeverdig og godt posttilbud over hele landet må fortsatt være målet. Arbeiderpartiet ønsker en politikk som sikrer alle deler av landet gode og rimelige posttjenester på like vilkår. I det framlagte forslaget er det nok de næringsdrivende i distriktene som blir de store taperne. Arbeiderpartiet er derfor imot å forsere EUs framdrifts- og tempoplan i utviklingen mot et fullt konkurranseutsatt norsk postmarked. Samtidig vil vi peke på at problemene knyttet til geografisk enhetsporto må løses når avreguleringen kommer, slik at det ikke går ut over dem som bor, og driver næring, i distriktene. Dette er en utrolig viktig sak for distriktene, både for folk og for næringslivet.