La meg begynne med å ta opp forslagene som Fremskrittspartiet er med på, så har jeg husket det. Det er mange temaer man kan fokusere på i en sak som dette. Forvaltningsplanen har som oppgave å klargjøre overordnede rammer for aktivitet i havområdene. Representanten Nordtun forklarte veldig mye om det, så det skal jeg ikke gjenta. Forvaltningsplanen skal også balansere mange ulike interesser hvor petroleumsnæringen kun er en del av det store bildet, men etter Fremskrittspartiets mening en viktig del. Skipsfart, oljevernberedskap, fiskeri, distriktspolitikk, utenrikspolitikk og infrastruktur er alle viktige temaer som en kan og bør si mye om, og det har komiteen gjort i innstillingen. Men på de fleste av disse områdene er komiteen hovedsakelig enig om de grunnleggende tilnærmingene i utviklingen av nordområdene. Alle i denne sal ønsker det beste for Nord-Norges befolkning, og alle ønsker en god balanse mellom de ulike interessene. Miljøsynet ligger godt forankret i alle partier. Uenigheten bunner mer i ulike vurderinger av risiko for og konsekvenser av uhell. Komiteen er samlet i å uttrykke viktigheten av en slik oljevernberedskap, gode seilingsleder og av å stoppe tyvfiske og fremme forsvarlig oljevirksomhet. Mine kolleger vil komme mer inn på dette i sine innlegg. Med så stor enighet om det generelle er det den praktiske gjennomføringen som til slutt vil målbære om Regjeringen har lyktes i sin politikk. Dessverre har brutte løfter allerede i innledende fase – allerede før skipet har satt seil – vist at det er grunnlag for bekymring for om en vil nå de målene som Regjeringen har uttrykt. Det er nok å se på hva som har skjedd med frivillig oljevernberedskap. WWF har søkt om støtte og blitt avspist med smuler. Det er nok å vise til seilingsleder, der Regjeringen har uttrykt et mål om 30 mil fra land, men allerede i de første innlegg la man opp til 14 mil. Kunnskapsinnhentingen, som alle fokuserer på, harmonerer ikke med at en stenger Nordland VI for kunnskapsinnhenting totalt, og at Nordland VII og Troms II ikke blir konsekvensutredet. Noen vil gjerne reagere på at debatten i dag fokuserer mye på oljevirksomheten. For mange i nord er turisme, fiskeri og annet næringsliv fortsatt viktigere inntektskilder enn det oljeindustrien vil være. Men jeg vil likevel fokusere på oljevirksomheten og petroleumspolitikken, for det er her den vesentligste politikken skal fastlegges i dag. Forvaltningsplanen er mest konkret med hensyn til rammene for oljeindustrien – hvor det skal åpnes, og hvor det ikke skal åpnes i denne sammenheng. Komiteen uttaler riktignok i innstillingen at det er skipsfarten som har de største miljømessige utfordringene, men det er likevel oljeindustrien som blir offer når SV skal innvilges noen seire i denne saken. Mange i regjeringspartiene vil omtale forvaltningsplanen som en stor seier, selv om de innerst inne vet at de har brutt en haug med valgløfter i denne sammenheng. Alle – spesielt i nordområdene – trodde Regjeringen skulle avklare rammebetingelsene for Nordland VI, Nordland VII og Troms II. Mange velgere i Nordland og Troms trodde én stemme til Arbeiderpartiet ville gi en forvaltningsplan. I stedet fikk de en utsettelsesplan. De mest prospektive områdene for oljevirksomhet åpnes ikke. De stenges riktignok ikke heller. Regjeringen bare utsetter saken. Da er det jo naturlig at veldig mange vil fokusere på det. Fremskrittspartiet ønsker en mer offensiv og optimistisk holdning til petroleumsnæringens plass i forvaltningsplanen. Over 30 års erfaring fra Nordsjøen har gitt oss verdifulle erfaringer. Vi er blant de ledende land innen petroleumsrettet teknologi. Snøhvit og Ormen Lange illustrerer at teknologiske utfordringer kan løses. Det er positive toner mellom oljenæringen og fiskerinæringen, og det gir grunn til å tro at man ville hatt suksess utenfor kysten av Nord-Norge, slik som man har hatt utenfor kysten av Rogaland. Dessverre er det politisk nødhjelp til SV som setter en stopper for aktiviteten flere steder. Nå er ikke alt mørkt – det er en del ting å glede seg over. Det er gledelig at oljeeventyret vil få fart utenfor finnmarkskysten. Der har fornuften seiret, og ønskene til det brede stortingsflertallet som eksisterer, blir gjennomført. Dette er mulig fordi SV heldigvis har tapt begge sine ultimative krav i valgkampen. De får ikke gjennomslag for petroleumsfrie områder noe sted. Det etableres altså ingen permanente hindringer som det blir vanskelig for andre stortingsflertall å gjøre endringer på. De får ikke stanset Goliat – et prosjekt der partiets talsmann drev sivil ulydighet for å stoppe. Miljøvernministerens uortodokse metoder i høst overfor letevirksomheten til oljeselskapet Eni viste seg heldigvis bare å være et slag i luften. Miljøvernministerens utsagn på SVs landsstyremøte om at kamplysten tennes av å se dresskledde oljemenn, var heldigvis bare en formulering til internt bruk. Det er foretatt en del nødvendige og relativt ukontroversielle avklaringer i forvaltningsplanen, og det er bra. Inntil nå har en bare skjøvet en del slike spørsmål framfor seg i påvente av planen, og det er godt at de beslutningene nå kan tas. Samtidig klarer ikke jeg å la patriotismen ta helt overhånd, slik som representanten Nordtun gjorde da han snakket med NTB den dagen komiteen avgav sin innstilling. Jeg klarer ikke å gå ut og heise det norske flagget og juble hemningsløst over det som har skjedd, for mange områder i Nordland og Troms er blitt utsatt for et regelrett politisk ran, siden forvaltningsplanen er blitt en defensiv utsettelsesplan. De færreste forstår hvorfor Regjeringen nekter å åpne for konsekvensutredning av Nordland VI, Nordland VII og Troms II. Dette er de mest prospektive områdene for petroleumsnæringen, og geografisk ligger de utenfor områder hvor fraflytting har vært det normale i mange år. Det er et paradoks at Regjeringen vil nekte systematisk innhenting av kunnskap om konsekvensene av petroleumsvirksomhet i disse områdene. Dette skjer i en sak hvor ordet «kunnskap» brukes like ofte i komiteinnstillingen som Arbeiderpartiet brukte ordet «verktøykasse» i valgkampen. I ettertid ser vi jo at Arbeiderpartiet egentlig mente å snakke om smykkeskrin, ikke om verktøykasse, og det er den samme holdningen til ordbruk som trolig er årsaken til at Regjeringen nekter å konsekvensutrede. Kunnskap er noe Regjeringen skal smykke seg med, men ikke bruke som verktøy for verdiskaping. Hvor er logikken når Regjeringen tillater at en skal innhente kunnskap gjennom begrenset seismikk og fugletelling, men ikke så mye at det faktisk kan gi en kvalifisert oppfatning om at petroleumsaktiviteten kan skje uten akseptabel risiko? Hvor er logikken når Regjeringen sier at det er forsvarlig å drive med seismikk i Nordland VII, men ikke i Nordland VI? Det er ingen miljømessige begrunnelser, som jeg har hørt så langt. Trolig er svaret at regjeringspartneren SV er redd for at kunnskapen skal vise at petroleumsvirksomhet er forsvarlig, og at det kan leve side om side med fiskeriene. Jeg antar at SV har observert hvordan petroleumsindustrien gang på gang har møtt forventningene, kravene og de teknologiske utfordringene. Vi skal tross alt huske på at dersom vi tillater konsekvensutredninger i dag, så ligger en eventuell utbygging mange år, om ikke mange tiår, fram i tid. Mye teknologi kan utvikles innen de problemstillingene vi i dag diskuterer, blir løst. Det framstår derfor som ren symbolpolitikk når Regjeringen velger å gjøre som de gjør. Det er beklagelig når den rød-grønne regjeringen ikke lytter til det brede laget av befolkningen i nord, til næringslivet og til industrien, og ikke minst til sine egne folkevalgte i regionene, som ønsker at områdene skal konsekvensutredes. Derimot er det positivt at Fremskrittspartiet og Høyre lytter til de lokale kreftene. Vi gjør det som de lokale arbeiderpartirepresentantene i alle de tre nordlige fylkene ønsker. Arbeiderpartiet kan fortsatt ombestemme seg i dag, for forslagene ligger til votering. Vi har gjort dette på en konstruktiv måte. Vi inviterer til et samarbeid der Regjeringen ikke forplikter seg til noe som helst for Nordland VI, Nordland VII og Troms II, annet enn å foreta en konsekvensutredning. Hvis konsekvensutredningen viser at det ikke er forsvarlig med oljevirksomhet, ja så aksepterer vi det. Da skal ikke dette åpnes for oljevirksomhet. Men hvis det viser seg at det er fullt forsvarlig, hadde vi sluppet å kaste bort mange år på at enkelte partier skal få lov til å trenere en ønsket framdrift. Arbeiderpartiet forsøker å plassere seg i midten i denne saken som et bevis på et godt kompromiss, noe representanten Nordtun har uttalt til NTB en rekke ganger. Sannheten er derimot at et lite mindretall i denne sal har sperret for ønskene til et stort flertall, og kompromisset handler kun om å utsette beslutninger av rent politiske og taktiske hensyn. Dette blir det smaleste oljekompromisset på Stortinget. Invitasjonen som regjeringspartiene fremmet overfor opposisjonen i høst, er ikke verdt noen ting. 87 av 169 representanter står bak det flertallet som vedtar forvaltningsplanen. Noen forslag illustrerer riktignok at det er uenighet innen opposisjonen om hvor langt en skal gå, men denne uenigheten er langt mindre enn det Arbeiderpartiet og SV illustrerte i forrige periode da de kunne flagge sine primære standpunkt. Verre er det for Regjeringen at opposisjonen faktisk står sammen om en rekke forslag, som vi ikke får støtte for fra regjeringspartiene. Det synes jeg er trist, og det viser at regjeringspartiene opptrer som stemmekveg. Heldigvis legger Regjeringen opp til en revidering av forvaltningsplanen allerede i 2010. Det er bra. Det er mange som er klare for omkamp. Det gjøres ingen vedtak i dag som binder framtidige regjeringskonstellasjoner i særlig grad. Det er fullt legitimt for Fremskrittspartiet å ta den omkampen og få nordområdesatsingen inn på et bedre spor. Jeg regner faktisk med at også Arbeiderpartiet vil være med i den omkampen, for vi så at de startet den omkampen allerede da forvaltningsplanen ble framlagt, og det gjorde også SV. Det viser hvor skjørt dette kompromisset dessverre er.