Dette er en Venstre-politikk som har vært programfestet i mange perioder, og som først og fremst går på et prinsipielt syn for vår del. Vi mener at det korporative innslaget i norsk demokrati allerede er stort nok som det er, og nå ser vi jo hvordan det akselererer under denne regjering. Det gis en makt til ikke-folkevalgte organer som etter mitt skjønn er en dramatisk forskyvning av makt i det norske samfunn, og det har en prinsipiell side. Vi vil heller bruke pengene på viktigere tiltak enn å bidra til at disse kan blåse opp gigantiske lobbyorganisasjoner, og det gjelder både på arbeidsgiver- og arbeidstakersiden. Så er det også en praktisk side, og det er at det er så mange formål å bruke pengene på med hensyn til dem som trenger det mer enn de store fagforeningsorganisasjonene, som bygger seg opp store verdier. Politikk handler om å prioritere, og vi prioriterer penger til dem som trenger det mest. Derfor gir vi skattelette, bl.a. i minstefradraget, på de laveste inntektene, og tar fra de store fagorganisasjonene muligheten til å bygge opp de store formuene.