Nærmere en «stille før stormen»-melding enn den meldingen vi har til behandling i dag, tror jeg ikke en kommer. I meldingen er det ikke tatt opp fundamentale eller prinsipielle forhold, og dette gjelder også i stor grad for komiteens innstilling. I Høyre ser vi det slik at det er kirke–stat-utredningen og diskusjonen om denne som også må avklare og finne løsninger på en del av de utfordringene som Kirken står overfor. Den norske kirke er en særdeles sentral institusjon i det norske samfunn – dette gjelder enten vi snakker om Kirken her i landet eller Sjømannskirkens rolle for nordmenn i utlandet. Det er viktig at Stortinget med jevne mellomrom får en orientering om økonomien i og utfordringene for Den norske kirke. Det er ingen tvil om at utfordringene til dels er store når det gjelder både drift av Kirken og vedlikehold av kirkebygg. Det er viktig at politikken ikke går for langt inn på Kirkens rett til selv å finne løsninger på sine utfordringer, særlig når det gjelder driftsorganisering. Meldingen avslører at Kirken kan stå overfor betydelige utfordringer i valget mellom økonomi, frivillighet og potensielle stordriftsfordeler ved organiseringen. Videre har vi notert oss at Kirken har en utfordring i å endre fordelingen av ressursene mellom bispedømmene i forhold til de kontinuerlige endringene i folketallet. Vi mener at Kirken gjør en god jobb, og er på rett veg i sitt arbeid med trosopplæringsreformen, og vi vil berømme Kirken for det økte engasjementet dette har skapt i menighetene. Trosopplæringsreformen er en stor og viktig satsing, og det er viktig at det kan dokumenteres resultater i tråd med forventningene. Generelt er det viktig å fremme en åpen og god dialog, og gode relasjoner til og dialog mellom ulike religiøse retninger. Det er mange krefter som ønsker å dyrke fram motsetningene i dagens samfunn. Den norske kirke har en viktig rolle å spille for å motvirke disse kreftene. Vi vil videre understreke at det er gjennomført en styrking av prestetjenesten. Dette har åpnet for regulert fritid og beredskapsordninger for prestene, noe som er viktig for bedre å ivareta personalpolitiske hensyn i presteskapet. Økte statlige bevilgninger har i stor grad gått til å finansiere disse to reformene. Det er et betydelig vedlikeholdsbehov Kirken står overfor. Dette er anslått til 8 milliarder kr i meldingen. Vedlikehold er et kommunalt ansvar. Det enorme etterslepet i vedlikeholdsbehovet tyder på at kommunene ikke ivaretar dette ansvaret i tilstrekkelig grad. Staten kan ikke fraskrive seg en rolle på dette området. En utvidelse av rentekompensasjonsordningen vil være et viktig signal til kommunene og gi en nødvendig stimulans for at kommunene skal prioritere vedlikeholdet. Eierskapet til Opplysningsvesenets fond – OVF – er et politisk spørsmål, som vil bli behandlet i forbindelse med behandlingen av Gjønnes-utvalgets innstilling. Fram til dette skjer må Opplysningsvesenets fond forvaltes som et selvstendig rettssubjekt med henblikk på avkastning, og slik at det over tid kan gi rom for økte bidrag til Den norske kirke. Vi mener at Opplysningsvesenets fond har en lovpålagt forpliktelse til ikke å avstå eller gi bort verdier til lavere pris enn markedsverdi. Videre er ikke inflasjonsjustering annet enn at fondets realverdier opprettholdes over tid. Det er viktig at kravet om inflasjonsjustering av fondet ikke svekkes. Dette vil svekke fondets evne til over tid å fylle sine forpliktelser overfor Kirken. Den inflasjonsjusterte delen av avkastningen skal heller ikke gjøre det lettere for offentlige myndigheter å fraskrive seg sitt ansvar for Kirkens vedlikeholdsetterslep. Flertallet varsler at Regjeringen ganske raskt vil legge fram en egen proposisjon om å endre loven slik at en tar bort bindingen som ligger i inflasjonsjusteringen. Det ligger i det som er sagt, at representanten fra Arbeiderpartiet egentlig varsler at man vil komme til å tappe OVF. Det beklager vi sterkt, selvfølgelig, men vi må ta det opp til diskusjon når saken kommer til Stortinget.