Nå kunne jeg selvfølgelig ha kastet en haug med ord i hodet på de Ruiter, men han er ikke viktig nok. Det er imidlertid forskningen. Det er gått ett år siden vi sist stod her og debatterte de ulike ståstedene vi har i forhold til forskning og utvikling. Har det skjedd noe siden sist? Ikke stort. Statsråd Djupedal har lansert det ofte siterte ordet «hvileskjær» i forskningen, noe som nettopp er dekkende for det året som er gått, og som jeg ser muligens blir dekkende for de årene som kommer. Det er rart dette med forskning. Det krever langsiktighet, forutsigbarhet, vilje og handling. Alt dette er i mine øyne fraværende i dagens regjerings budsjett for dette området. At den ikke-sosialistiske siden er samstemte om en vesentlig økning av Forskningsfondet, forbigås i stillhet. Det er noe rart med ordet «privat». Private skoler, private sykehjem, private løsninger er ord som er blitt til skjellsord i taler fra Regjeringen og i debatter med den. Men i forskningen er det private trukket inn i et betydelig medfinansieringsansvar for å nå målet om 3 pst. av bruttonasjonalproduktet til forskning i 2010. Der skal det private bidra med 2 pst. og det offentlige med 1 pst. For å si det slik: Da er de gode å ha. Flere i næringslivet svarer nokså kontant at de pengene det er forventet at de skal bruke på dette, har de ikke. Hvis denne økningen på 2 pst. for privat sektor skal basere seg på 5 pst. av omsetningen, snakker vi om store summer. Forventingene til den private forskningsandelen er så høy at den ikke anses for å være realistisk. Det offentliges andel i forskningsinnsatsen bør derfor økes til 1,4 pst. av bruttonasjonalproduktet, og den private andelen reduseres ned til 1,6 pst. I tillegg har det året som er gått, gitt oss en negativ utvikling fra ca. 1,7 pst. som det har vært før, til 1,5 pst. av bruttonasjonalproduktet. Her må det snarest tas grep for å få forskningen på skinner igjen. Det finnes områder på budsjettet som ideelt sett burde vært vedtatt for en lengre periode, nettopp for å få langsiktighet og forutsigbarhet inn i vedtakene. Det er framtiden vi prater om, en framtid hvor Norge ikke må sakke akterut. Forskning kan ikke bare skrus av og på etter de ulike regjeringers politiske syn og ståsted. Det blir feil. Men hva er forskning? Noen synes det er utrolig kjedelig, og at det er tørre tall. Men for eksempel: Hvorfor forsvinner tareskogen langs kysten? Hva med å finne den rette vaksinen mot den farlige fugleinfluensaen? Hva med nye materialer i olje- og energinæringen? Hva kan vi bruke kompositt-materialer til? Hvorfor må oppdrettstorsk ha levende fôr når oppdrettslaksen ikke trenger det? Hva med IP-kommunikasjon? Hva med å chippe bilen? Eller kanskje skulle en forske litt på handlingsregelen? Men statsråd Djupedal drar ut stikkontakten, og det blir mørkt. Bare fantasien setter grenser. Men vi skal overleve i framtiden som kunnskapsnasjon, og vi skal være på A-laget. Da må vi satse nå: Økt internasjonalisering, større fokus på samarbeid på tvers av tidligere skiller samt et enda tettere samspill mellom kunnskapstriangelet utdanning, forskning og innovasjon. Også arbeidet med å styrke båndene mellom entreprenørskap og nytenkning og utvikling er utrolig viktig for å nå opp i toppen av nasjoner som satser på forskning. Forskning fra det private næringsliv er spesielt konjunkturavhengig, og blir derfor ekstra skadelidende når det foretas kutt i en tid hvor forskning og utvikling skulle ha gått for full maskin. Forskjellige incentiver og stimulanser til næringslivet har blitt kuttet ned, slik som SkatteFUNN-ordningen, som flere her i dag har vært innom. Det er ikke veien å gå. Til slutt vil jeg minne statsråden på det som representanten Lena Jensen fra SV sa i denne salen da St.meld. S. nr. 20 for 2004-2005 ble debattert: «Men jeg er veldig opptatt av at man ikke skal gå i den samme fella som man gjorde i 2000 da man behandlet forrige forskningsmelding, ved at vi satte oss mål som ikke ble fulgt opp.» Videre: «Stortinget sier nå at vi ønsker at statsråden skal komme med en plan for opptrappingen, og jeg vil da utfordre statsråden til å si noe om når denne planen skal komme.» Jeg vil gripe den stafettpinnen fra SV og sende den videre via oss i Fremskrittspartiet tilbake til statsråden fra SV og spørre: Når kommer denne konkrete opptrappingsplanen, hr. president?