Regjeringen Stoltenberg endrer Norge. Det er en ny kurs. Vi ser det over hele linjen. Vi følger opp det vi har lovet om å bruke de store pengene på de store oppgavene. Et av de områdene vi har store oppgaver på, er samferdsel. Den forrige regjeringen etterlot seg store, ugjorte oppgaver der. Det hevdes i dag fra flere Høyre-representanter at de ikke fikk gjort noe særlig fordi de måtte få fart på norsk økonomi. Men hvis økonomien virkelig var en av hovedprioriteringene, skulle man tro at samferdsel hadde blitt høyere prioritert. Alle vet at et godt bane-, sjø- og veinett er en forutsetning for at norsk næringsliv skal lykkes. Høyre prøver også i dag å kalle sine pengegaver til landets rikeste for starthjelp til norsk økonomi. Hovedgrunnen til at det går godt i Norge, er imidlertid at det går godt med verdensøkonomien, og Høyres skattelettepolitikk er og var ikke noe annet enn en markering av hvem de mener er de viktigste: de rikeste. Mens den forrige regjeringen stolte på internasjonale konjunkturer, legger denne regjeringen forholdene til rette for en varig og sunn vekst i norsk økonomi. Da vi i forrige periode fikk vedtatt en kjempesatsing på samferdsel gjennom NTP, var beskjeden fra Bondevik II at dette var for ambisiøst. Jeg hører i dag at Høyre nå har kommet på andre tanker, og at de skal ha et veifond, og at de ifølge representanten Helleland er misfornøyd med sin egen regjerings innsats på området. Jeg er enig med representanten Helleland når han sier at vi kaster bort altfor mange norske arbeidstimer i bilkøer, selv om jeg ikke gråter spesielt over at Høyre og Helleland ikke får full uttelling for sine på vei hjem til Drammen. Men forskjellen er at når vi har makten, gjør vi noe med det. Problemet er at skulle vi fulgt den planen som den forrige regjering la opp til, måtte vi ha ventet enda lenger før vi fikk en skikkelig jernbane mellom Oslo og Drammen og Helleland kom seg hjem. Denne regjeringen måtte bruke store deler av sine ekstrabevilgninger til å holde arbeidene på vestkorridoren i gang. Høyre, som av en eller annen grunn har fått rykte på seg for å være et «flink med penger-parti», hadde nemlig vært med på å spre bevilgninger tynt utover hele landet til oppstart av samferdselsprosjekter, men de hadde i sin sedvanlige kortsiktige tenkning ikke sørget for at det kom penger til fortsettelsen. Og da må jeg få spørre meg til slutt: Hvis både Høyre og Fremskrittspartiet i forrige periode, da de hadde makt, ønsket å satse på samferdsel, var det da Kristelig Folkeparti eller var det Venstre som satte bremsene på? Eller er sannheten at verken Høyre eller Fremskrittspartiet egentlig har vilje til å prioritere samferdsel i valget mellom det og skattelettelse til de rikeste? Jeg holder nok en knapp på det siste.