I mars besøkte utenrikskomiteen FNs kontor som steller med narkotika og kriminalitet – UNODC – i Wien. FN-organisasjonen er sterkt engasjert i bekjempelse av en økende og ukontrollert menneskehandel i Europa – en menneskehandel drevet av kynisk mafia fra Ukraina, Russland, Kosovo eller andre europeiske land – eller for den saks skyld afrikanske land. UNODC er i Norge kanskje mest kjent for sine reklamefilmer. Vi husker de korte innslagene med sterke scener om tvangsprostitusjon og slavearbeid. Ofte er barn involvert. Felles for den vanskelige materien organisasjonen jobber med, er at ofrene enten er truet eller lokket til det helvetet de havner i, eller de er rett og slett kidnappet og tvunget til slavearbeid eller prostitusjon. UNODC har konsentrert seg om to former for menneskehandel: de jentene som er tvunget til å være sexslaver i Vest-Europa, og de barna som selges som gratis arbeidskraft hos farmere og på plantasjer. Det finnes imidlertid en tredje kategori: barn som blir solgt for at deres indre organer skal brukes til transplantasjon. Jeg kommer her i vesentlig grad til å konsentrere meg om prostitusjonsdelen og menneskehandelen. Menneskehandel er definert av NATO som en av flere nye trusler mot fred og stabilitet. Også OSSE – Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa – har utarbeidet en handlingsplan mot menneskehandel og trafficking. OSSE er spesielt aktive i postsovjetiske områder, i Kaukasus og Sentral-Asia, men også på Balkan og i land som Moldova, Armenia, Ukraina og Hviterussland. Her i Oslo, rett utenfor stortingsbygningen, jobber – hver kveld og hver natt – sexslaver fra bl.a. Moldova, Ukraina og Nigeria som ufrivillig prostituerte. De starter i hvert fall kl. 18 og må ofte holde på til kl. 6–7 om morgenen. Mange av dem må betale mellom kr 90 000 og kr 100 000 hver måned til en bakmann, som så sender pengene videre til mektige mafianettverk, bl.a. i Øst-Europa. Disse jentene utsettes for vold, overgrep og trusler. De holdes innesperret, og de vet ingenting om den byen de jobber i. En advokat som har noen av disse jentene som klienter for asylsøknad, fortalte meg at de hadde hørt om velferds- og velstandslandet Norge fra sitt hjemland. De hadde lest om Holmenkollen og de vakre norske fjordene på skolen. I Oslo har de aldri sett verken Holmenkollen eller – for den saks skyld – Tøyenbadet. De vet ingenting om velferdssystemene. De fornedres hver kveld og hver natt på det groveste. De fornedres som mennesker, som individer, de tas fra sin personlige integritet. Det disse jentene opplever av Norge, er menn som kjøper kroppen deres. De opplever overgrep og vold og brutale bakmenn og halliker. Forsøker de å hoppe av, betyr det represalier for familien i hjemlandet, og dette er selvfølgelig noe av kjernen ved problemet. En ukrainsk jente som prøvde, ble først banket opp. Så bortførte mafiaen hennes lillesøster i hjemlandet og truet med å drepe henne. En annen jente som flyktet hjem, opplevde å bli voldtatt av ukrainsk grensepoliti da hun skulle hjem igjen. Dette er opptegninger på et advokatkontor i Oslo. Vil utenriksministeren ta opp med land som Ukraina og Moldova at trafficking er totalt uakseptabelt og brudd med fundamentale menneskerettigheter? Noen så nylig dokumentarfilmen om jenter fra Moldova som ble solgt som sexslaver til bordeller i Tyrkia. Ukrainsk mafia stod bak. Det er viktig i den dialogen Norge har med land som Ukraina, men også de baltiske land, at menneskehandel tas opp som et fundamentalt menneskerettighetsspørsmål. Også Europarådets parlamentarikerforsamling må stille krav til disse landene, der trafficking må ses på som all annen tramping på fundamentale menneskerettigheter og brudd på demokratiske rettigheter. De jentene som opererer i Oslo sentrum, er slaver i velferdssamfunnet Norge. De er det som resultat av internasjonal kriminalitet, men også fordi det er et marked her. I den svenske Riksdagen er det startet en gruppe av mannlige parlamentarikere mot kjøp av sex. Så jeg vil fra denne talerstol be mine mannlige kolleger om å gå ut i media og oppfordre mannfolk til å avholde seg fra det misbruket av utenlandske jenter som skjer i vår midte hver kveld. Jeg tror også det er viktig at mannlige politikere engasjerer seg i denne saken, og ikke bare vi jenter. Derfor vil jeg også gi ros til komiteleder Olav Akselsen for hans klare utspill i Dagbladet for noen uker siden. Noen av jentene søker om politisk asyl. Det bør de etter min oppfatning få. Selv om vi ikke aksepterer ordinære asylsøkere fra Moldova og Ukraina, står disse prostituerte i en helt spesiell situasjon. Det er krevende, dette. Jentene må ha ny identitet i tillegg til asyl. Det finnes faktisk eksempler i Oslo i dag på at jenter som har fått asyl, fortsatt blir tvunget til prostitusjon av sine gamle bakmenn fordi familien utsettes for represalier hvis de lar være. Det er viktig at det internasjonale samfunnet intensiverer politisamarbeidet for å komme organisert kriminalitet og internasjonal handel med barn og kvinner til livs. Det er også helt vesentlig å få til et internasjonalt lovverk og internasjonale avtaler for å sidestille handel med barn og kvinner med andre forbrytelser mot menneskeheten, med tilsvarende internasjonal rettsforfølgelse av kvinneslavehandelen og annen menneskehandel. Det er viktig at Norge støtter – politisk og økonomisk – det arbeidet både UNODC og OSSE gjør for å bekjempe menneskehandel og trafficking. Vi må også samarbeide med ikke-statlige organisasjoner som f.eks. Coalition Against Trafficking in Women. Organisasjonens mål er å øke kunnskapen og utvikle strategier om trafficking for å bekjempe dette i Europa. De har et prosjekt som nå drives i tolv land, og som Sverige bl.a. er sterkt involvert i. Norsk næringsliv er involvert i flere av de landene hvor disse jentene kommer fra. Og for å ta et land som ikke er europeisk, nemlig Nigeria, er norske oljeselskaper sterkt inne der. Norske myndigheter bør kanskje stille krav om at disse selskapene tar opp med nigerianske myndigheter at det må tas viktige skritt for å stoppe den mafiaen som sender nigerianske prostituerte til Europa. Vi stiller krav til disse selskapene når det gjelder menneskerettigheter f.eks. i Iran, og vi har hatt en debatt om dette. Jeg tror det er viktig at vi ser på trafficking og menneskehandel som samme type brudd på menneskerettigheter som andre brudd på demokratiske rettigheter. Det må vurderes en europeisk handlingsplan mot trafficking, og NATO og EU må ta problemet opp i hele sin bredde. EU er, så vidt jeg vet, i ferd med å utvikle en felles politikk på området. Der er det også nødvendig at vi er med innenfor de begrensninger som vi som utenforland naturligvis har. Jeg vil også legge til at i forbindelse med et samarbeid over landegrensene i Europa om dette spørsmålet kommer vi ikke utenom en debatt om forbud mot kjøp av seksuelle tjenester. Det vil si også i en EU-kontekst. Statsadvokat Kaia Strandjord sier til Dagbladets nettsider 19. april – det var hun som fikk dømt bakmennene i Trondheim – at de hallikene som slo seg ned i Trondheim, først vurderte både Tyskland, Sverige og Finland før de valgte Norge. Og videre: «Den estiske bakmannen var veldig fornøyd med at salg av seksuelle tjenester var legalt i Norge. Han undersøkte dette før han anla virksomheten sin her, sier hun. Hun mener at Norge nå må følge etter Sverige og Finland, som henholdsvis har innført eller er i ferd med å vedta lover mot kjøp av sex.» Da utenrikskomiteen var i Stockholm, ble trafficking tatt opp i møtene med både den svenske utenrikskomiteen, den svenske forsvarskomiteen og den svenske delegasjonen til Nordisk Råd. Ja, det var faktisk våre svenske kolleger som tok dette spørsmålet opp med oss fra Norge. I Sverige er politikerne svært opptatt av saken. Sverige ønsker samarbeid om saken i EU og jobber internt i EU med dette. I Sverige mener også politikerne – her er det sikkert delte oppfatninger – at lovforbudet virker. Færre utenlandske prostituerte opererer nå i Sverige. De er blitt flyttet over til norske byer. Lovforbud har alltid virket forebyggende. Derfor må vi våge å ta denne debatten om kriminalisering av kjøp av sex. Det betyr imidlertid ikke at vi konkluderer her og nå.