Forsvaret er i en krise. Om den er stor eller liten, er det sikkert delte meninger om, men at krisen er der, tror jeg så å si alle er enige om. For Fremskrittspartiet er Forsvaret i en stor og vanskelig krise. Gjennom mange år har Forsvaret fått for lite penger i forhold til hva Stortinget har hatt som ambisjon om at Forsvaret skal kunne produsere, dvs. at de andre partiene hele tiden har budsjettert med for lite penger. Det norske forsvar har også med politikernes tillatelse kjøpt utstyr hvor vedlikeholds- og driftskostnader ikke har blitt tatt med. Det hevdes at investeringskostnader kun er 1/3, mens drifts- og vedlikeholdskostnader etc. kan være 2/3. Da får Forsvaret et problem, og man får slike tilstander som vi har hatt og sett de siste årene, hvor flyene blir parkert i hangarene – så fremt avdelingen har råd til å betale husleie. Det samme har vi sett med båtene våre – de blir lagt til kai, og øvelser blir avlyst, etc., dvs. at den militære aktiviteten blir sterkt redusert. Dette minner om de tilstandene som det tidligere Øst-Europa hadde, og vi lo og spøkte med det. Nå er det slik her. I Nord-Norge, som vi alle har sagt vi prioriterer for å kunne ivareta våre interesser, parkerer vi våre innkjøpte Leoparder og erstatter dem med Mercedes-jeeper. MLRS-systemet gjør vi det samme med, et system som kostet ca. 1,5 milliarder kr for noen år tilbake. Slikt blir det ikke forsvarstroverdighet av blant befolkningen. Hadde bare listen stoppet her, men dessverre kan listen tilføres prosjekt på prosjekt. Hva blir da igjen – når marinebaser kanskje skal nedlegges, og militærleire i bl.a. Nord-Norge vurderes slått sammen? At Forsvaret er i en omorganisering, er riktig og viktig. Forsvaret var for stort, økonomisk for dyrt og ikke minst lite effektivt militært sett. Spørsmålet er hvor lite det skal være, og hva slags forsvar vi skal ha. Ett sted må grensen gå, hvis vi ikke kun skal ha et vervet forsvar. Debatten om dette vil nok komme om en stund. At det i dagens situasjon er viktig med bl.a. en hærbase i sør og en i nord, er riktig. Hærens betydning må ikke undervurderes. Det er ikke nok med et relativt stort heimevern. Videre vil jeg ta for meg utenlandsoperasjoner. Siden 1947 har Norge deltatt med militært personell i over 30 militære operasjoner i utlandet, og rundt 60 000 nordmenn har tjenestegjort i disse operasjonene. Ved inngangen til 2005 deltok om lag 500 norske kvinner og menn i operasjoner utenfor Norge, bl.a. i Afghanistan, Midtøsten, Etiopia/Eritrea, Sudan, Irak og på Balkan. Alle de tre forsvarsgrenene har innsatsstyrker som består av operative kapasiteter som er ferdig utdannede og trente, som holder en meget høy kvalitet, og som kan settes inn i et konfliktområde på kort varsel. Innenfor rammen av folkeretten skal Forsvaret kunne bidra med militær kapasitet i den hensikt å skape kontroll over ulike situasjoner som enten truer felles sikkerhet og vitale interesser, eller som har andre uakseptable konsekvenser. Slik krisehåndtering vil kunne omfatte alle typer sikkerhetspolitiske utfordringer, vil i prinsippet kunne foregå over hele verden, være ledet av veletablerte organisasjoner som FN, NATO og EU, eller gjennomføres som en del av tidsbegrensede koalisjoner. Det er viktig at vi tar vare på disse kvinner og menn også når de kommer tilbake etter endt tjeneste. For ca. 5 pst. av disse har tiden etterpå vært preget av psykiske, fysiske og sosiale problemer, og dessverre har noen til og med begått selvmord. Det er 50 år siden Norge sendte sine første soldater til Gazastripen. Slik sett har Norge lange tradisjoner. FN-Veteranenes Landsforbund gjør en fantastisk jobb og bør bli satt mer pris på enn det det blir. FN-veteranene ønsker seg en veteranlov, slik som bl.a. USA og Storbritannia har. Det tror jeg også Norge må vurdere.