Når det gjelder det som var hovedtemaet knyttet til individuelle planer, må jeg si at hvis ikke den medisinen som er iverksatt overfor de regionale helseforetakene, skulle virke, en medisin som består av innføring av internkontroll, internrevisjon og rapportering – og jeg føler det også er helt naturlig å offentliggjøre resultatene fra utviklingen i de enkelte RHF-ene og påpeke overfor Helsetilsynet i deres kontroller at dette gjøres – ville jeg antakeligvis bli stående litt rådvill med hensyn til hvilken medisin som da skal foreskrives. Jeg har i de møtene jeg har hatt, uten unntak pekt på dette som et av de viktigste tre–fire grep vi kan gjøre innenfor både psykiatri og rusomsorg, nemlig at man i det minste greier å lage en individuell plan. Nå har vi satt i gang et ganske stort arbeid i direktoratet for å lage en enda bedre veileder. Hvis noen ikke greier å utarbeide en slik individuell plan etter å ha lest den veiledningen vi har i dag – da stiller jeg store spørsmål. Her må vi ha en helt annen grad av ansvarliggjøring av dem som skal følge opp den enkelte pasient. Enten man er i psykiatrien eller i rusomsorgen, er det ofte noen av de svakeste pasientene vi snakker om, i forhold til evnen til å gjøre krav på de tjenestene som er relevante for den enkelte. Når det gjelder å sikre deltakelsen fra og kompetansen som de frivillige organisasjonene besitter, hvordan vi skal bruke den i helseforetakene og i kommunenes arbeid i forhold til individuelle planer, er det først og fremst et offentlig myndighetsansvar å sørge for at man får utarbeidet og lagt til rette for disse planene, og at de private institusjonene, selvfølgelig, får den opplæring og informasjon som de skal ha, og at Helsetilsynet har kontroll med at dette gjennomføres i disse private institusjonene. Men det er ingen tvil om at disse, ofte organisasjonsdrevne, private institusjonene, ikke minst innenfor rusomsorgen, er helt sentrale aktører og et meget viktig supplement til det vi har i offentlig regi. I en del områder av landet er det faktisk slik at disse private institusjonene utgjør en vesentlig del av behandlingstilbudet. Det er det viktig å ta vare på. Men jeg tror også det er viktig at vi i dialogen med våre ansvarlige helsemyndigheter regionalt driver den nødvendige utveksling av erfaringer, og at man gjør en felles innsats for å kunne realisere de pålegg som kommer. Det er ingen tvil om at den kompetansen og det engasjementet som vi har i mange av disse frivillige, organisasjonsdrevne institusjonene, er det meget viktig å ta vare på.