Jeg har et spørsmål til barne- og familieministeren. I går ble det lagt fram tall over barnehageutbyggingen i 2004. Nå er det helt klart at målet for full barnehagedekning nok en gang skyves på. Opprinnelig var målet at vi skulle ha full dekning i 2000. Det satte Bondevik I-regjeringen en stopper for. Da vi nådde det laveste barnehageutbyggingsnivået på 15 år, sa Sem-erklæringen at man skulle ha full barnedekning i 2003. Det nådde man heller ikke. Så sa man i barnehageforliket i Stortinget at målet skulle nås i løpet av 2005. Nå er det klart at med dagens barnehageutbyggingstakt vil målet tidligst nås i løpet av tre år. Skjønner barne- og familieministeren den fortvilelsen de 20 000 barn og deres foreldre føler når de får nei på søknad om barnehageplass, når de må organisere livet sitt på en annen måte på grunn av problemer med jobb osv., og ikke får den omsorgen for barna? Kan barne- og familieministeren ta ansvar for at vi når full barnehagedekning raskest mulig?