Representanten Schjøtt-Pedersen snakker om økonomiske konjunkturer og handlingsregelen. Det er jo akkurat der selvmotsigelsen ligger. Man sier på den ene siden at handlingsregelen er fleksibel, mens man på den annen side sier at den er fast. Det er vi politikere som skal gjøre den vurderingen. Da må politiske partier kunne vurdere det på forskjellige måter. Vi kan ikke ha en enstemmighet i Stortinget der man sier at det skal være 4 pst., men så skal det ikke være 4 pst. likevel, avhengig av det ene eller det andre. Vi må som politikere, som politiske partier, vurdere hva som er ansvarlig og fornuftig i norsk økonomisk politikk. Det er jo det som er politikk. Det er det vi er satt her til å forvalte – ikke et prosenttall som er satt av andre, som vi skal forsvare. Vi må vurdere dette selv, ut fra våre kunnskaper. Partiene må som helhet vurdere hva som er ansvarlig i norsk økonomi. Det er jobben vår. Det er slik at det er den samlede aktiviteten i privat og offentlig sektor som styrer hvor mye penger vi kan bruke i norsk økonomi. Da burde man spørre: Hvorfor bruker man penger på f.eks. Innovasjon Norge? Jo, for å skaffe mer fart i norsk økonomi. Men da blir det jo press i økonomien, ifølge flere talere, f.eks. Klungland. Men man burde ikke sprøyte inn 1 milliard kr til Innovasjon Norge hvis man ikke ønsker mer fart i norsk økonomi. Og man burde ikke gråte krokodilletårer over tapte arbeidsplasser, for det ville da svekke norsk økonomi og ikke skape press i norsk økonomi. Det er jo en meningsløs logikk. Det henger ikke sammen. Det henger ikke sammen på den ene siden å si at vi ikke kan bruke 5 øre mer, og på den annen side å si at vi kan bruke mye mer i privat sektor, når det er det totale forbruket i privat og offentlig sektor som definerer om vi får press i norsk økonomi.