Den siste bemerkningen fra Thorbjørn Jagland forteller jo nettopp at dette er et område fullt av dilemmaer, der det egentlig ikke finnes fullgode løsninger på noen spørsmål. Det er klart at å knytte de to landene på på den måten uten at det blir oppfattet som en anerkjennelse av det de rent faktisk har gjort, er vel nesten en umulighet. Det er egentlig her dilemmaene ligger, nemlig om verden skal bite det i seg og akseptere at dette er situasjonen nå, og bygge videre på det. Men det er klart at det vil jo i seg selv ha betydelige implikasjoner. Det fører meg over til et annet dilemma som jeg tror vi må ha klart for oss – og her må formuleringene være uhyre støe – og det er følgende: Jeg er enig i at det selvfølgelig må være en balanse mellom nedrustning og ikke-spredning, men vi må jo også håndtere det dilemmaet på en slik måte at vi ikke konstruerer eller gir muligheter for unnskyldninger for de landene som på tross av regelverket søker å utvikle kjernevåpen. Vi må ikke argumentere på en slik måte at man gir dem en slags begrunnelse for å fortsette den linjen. Det er ett av de dilemmaene vi må være svært bevisst på, og som krever mye av våre formuleringer. Ellers vil jeg bare få lov å takke for debatten. Den vil selvfølgelig ligge til grunn for det arbeidet som skal gjøres. Men jeg registrerer også at det ikke er noen stor uenighet i salen om selve tilnærmingsmåten. Det er jo det paradokset, som Åslaug Haga pekte på, at situasjonen er meget vanskelig og alvorlig. Allikevel er det jo egentlig forbausende lite internasjonal debatt om hvordan vi skal gå videre. Det er i seg selv et utgangspunkt for at vi må sørge for å ha en tilstrekkelig høy profil her hjemme når det gjelder disse spørsmålene, og ikke minst å sørge for å ha prioritetene våre riktig. Det er selvfølgelig riktig, slik som flere har vært inne på, at NPT ikke er hele svaret. Det er en viktig del av svaret, men det er også andre arenaer, og da er det også praktiske arenaer som er viktige. Jeg mener at det initiativet vi tok for å slutte oss til PSI-arbeidet, kanskje ikke har vært veldig betydningsfullt, men det har i hvert fall vært et praktisk tiltak. Det samme er den prioriteringen vi har når det gjelder atomforurensningen i nord, som jeg tror det er viktig å holde på inntil det problemet er løst, og at vi har den som en av de aller viktigste prioriteringene. Jeg er enig i det Thorbjørn Jagland sa om kontrollspørsmål. Også på det området kan vi jo kvittere ut med at vi gjør noe i praksis, ikke bare i teorien, og det er viktig å yte konkrete bidrag. Når det gjelder Bjørklunds spørsmål, skal jeg sjekke det så fort som mulig og komme tilbake til det. Jeg har det ikke i hodet, men jeg skal komme tilbake med svaret så fort som mulig.