I Dagbladet i dag kan vi lese følgende uttalelser fra en tillitsvalgt ved en bedrift i Norge: «Etter et knapt år med denne regjeringen, er verktøykassa enda tommere».«Vi ber ikke om statsstøtte eller særordninger.» Gode sitater, særlig etter at vi på Dagsrevyen i går kunne høre næringsministeren si at nå hadde Regjeringen innfridd sine løfter om en aktiv næringspolitikk. Det ser ut til å være at Regjeringen kommer med noen millioner kroner til et næringsfond etter at avvikling av arbeidsplasser er et faktum. Det er etter mine begreper ikke aktiv næringspolitikk, men snarere tvert imot en form for industripolitisk gravferdsstøtte. Hvis det er Regjeringens definisjon på å fylle verktøykassa, synes jeg kanskje det kunne være interessant å høre statsministerens vurdering av det, eller om det er slik at det å gi statlige penger til å etablere en ny dørfabrikk, som kan skape trøbbel for andre dørfabrikker, som i sin tur selvfølgelig må bety at næringsministeren må løpe dit med nye industripolitiske gravferdsstøtteordninger, er en aktiv næringspolitikk. Det er med andre ord ikke så lett å få øye på denne aktive næringspolitikken som Regjeringen snakket om gjennom hele valgkampen, og som den har skrevet masse om i Soria Moria-erklæringen, som det kan være nyttig å ta frem og lese litt i en gang iblant – det tror jeg ikke statsministeren har gjort på en stund. Det er med andre ord et hav av sprik mellom alt det Regjeringen har sagt den skal gjøre, og det Regjeringen nå gjør. Det skaper uro, det skaper uforutsigbarhet, og det skaper sprik i oppfatningen av hvordan Regjeringen har planer om å sikre trygge, stabile og lønnsomme arbeidsplasser i fremtiden. Det må være ubehagelig for statsministeren å sitte i en permanent spagat, hvor politikken fremstår som så tøyelig at den knapt går an å få øye på.