Jeg takker representanten Borten Moe for spørsmålet og bidragene til en elegant veksling. Det er positivt at Regjeringen har fremmet et forslag om en tilskuddsordning for tiltak som kan begrense elektrisitetsbruken i husholdningene. Det er også positivt at det skjedde så tidlig at mange husholdninger kan få glede av dette allerede denne vinteren. Men det er slik at denne ordningen vil få begrenset effekt på totalforbruket og dermed det store bildet i energipolitikken. Den vil imidlertid ha betydning for mange husholdninger, og det er bra. Venstre mener at støtteordningen burde hatt et større omfang og burde favnet bredere. Det som er i opplegget nå, er en konsentrert støtte til et begrenset utvalg av de mulighetene som fins, og de mest kostbare alternativene. Etter vårt syn ville det økt spareeffekten betydelig om ordningen var utvidet. Jeg registrerer at saksordføreren i sin henvisning til store diktere sier at satsingen er akkurat passe. Venstre har større ambisjoner enn som så. Det er en forsiktig begynnelse, det burde vært utvidet, og, like viktig, dette bør fortsette. Venstre mener at rentbrennende vedovner og luft-til-luft-pumper burde vært med i dette. Det er rett at det er betydelig omsetning av disse produktene, og det går an å diskutere hvorvidt det er naturlig å støtte disse alternativene – jeg er med på det. Når Venstre ønsker det, er det fordi det vil bidra til å øke den samlede spareeffekten, og fordi en slik støtte vil nå flere og dermed også kunne fungere som et mer kraftfullt tiltak i en mobilisering av bevissthet rundt de mulighetene vi har for å forvalte energien mer fornuftig i den enkelte husholdning. For Venstre er det altså også veldig viktig at ordningen fortsetter. Et par representanter sa at de i vårt alternative statsbudsjett ikke fant pengeavsetning til den økte satsingen som Venstre ønsker. Jeg skal hjelpe med litt leserveiledning. Venstre sier at hele avsetningen til Enova som Regjeringen foreslår under Energifondet på 400 mill. kr, ønsker vi å bruke til energiomlegging og sparetiltak, og så ønsker vi å stimulere fornybar energiproduksjon gjennom en feed-in-ordning av typen grønne sertifikater. Dermed får vi betydelig mer ressurser til å videreføre og intensivere sparearbeidet. I det bildet vi nå diskuterer, hvor en framstiller dette som et viktig tiltak i forhold til å rette opp misforholdet mellom forbruk og produksjon på energisiden, framstår det som et stadig større paradoks at Regjeringen skroter ordningen med grønne sertifikater, og kaster bort viktig tid som kunne vært brukt til å få fornybar energiproduksjon på løftet. Jeg vil understreke betydningen av at det legges opp til en informasjonskampanje, for den enkelte forbruker har ikke bare de virkemidlene som en her gjennom støtteordninger vil stimulere, men vi har også muligheter i den enkelte husholdning til på en ganske lett måte å redusere forbruket betydelig gjennom en mer bevisst holdning til forbruket og gjennom installasjon – til dels billige virkemidler. Denne muligheten bør brukes og understøttes gjennom en offensiv informasjonskampanje fra myndighetenes side. Jeg vil avslutningsvis si at det er veldig viktig nå når det ser ut som om luften har gått ut av ballongen – eller rettere sagt, vannet går inn i magasinene – at ikke trykket på sparearbeidet stopper opp. Det er minst like viktig nå som det var tidligere i høst å holde trykket på dette både for myndighetene, for energiselskapene og for den enkelte husholdning. Muligheten for å spare store beløp for den enkelte er definitivt til stede, og i sum kan dette også bli et viktig bidrag i det store energibildet.