Til tider har denne debatten tilnærmet vært en mer generell kriminalitetsdebatt, men jeg skal i hvert fall prøve å forholde meg mer til det interpellanten tok opp i sin interpellasjon, selv om vel, som jeg hørte statsråden sa, alt henger sammen med alt, også når det gjelder kriminalitetsbekjempelse. Målet helliger midlet, er det jo noe som heter, og alle som er her, ønsker – og det er vel et samstemt ønske generelt i det norske samfunn – at vi skal oppklare mest mulig av den kriminalitet som begås, ikke minst for å sørge for at det er tillit til den norske rettsstaten. Så er spørsmålet: Hvilke midler er vi så villige til å ta i bruk for å oppnå et slikt mål? Det er akkurat det denne debatten til syvende og sist kanskje kommer til å handle om. DNA vil kunne være et effektivt kriminalteknisk hjelpemiddel for å avdekke og oppklare kriminalitet. Jeg kan fra Kristelig Folkepartis side si meg helt enig i at det er behov for en utvidelse av de grensene som i dag foreligger, for når vi kan ta i bruk denne type analyser som et hjelpemiddel for å avdekke kriminalitet. Så vil jeg også si at i utvalget som har vurdert dette, er det et flertall, og det er et mindretall. Så langt, selv om det pågår en høringsrunde, vil vel jeg si at jeg heller mer mot å gå inn for det mindretallet anbefaler, nemlig at det settes en grense ved at handlinger som etter loven kan medføre frihetsstraff i seks måneder eller mer, bør kunne omfattes av denne type tester. Så synes jeg også følgende spørsmål er viktig, som også utvalget problematiserer, nemlig: Innenfor hvilke rammer skal denne registreringen skje, og hva skal registeret kunne brukes til? Utvalget er inne på det som vi alle kjenner til: Det er en voldsom vitenskapelig og teknologisk utvikling, og den går raskt. Det tilsier et føre var-prinsipp i tillegg. En løpende kontroll og diskusjon om bruken av biologisk materiale i strafferettspleien er derfor helt nødvendig. Det vil Kristelig Folkeparti legge stor vekt på når vi endelig skal behandle den saken som statsråden har annonsert kommer om ikke så veldig lenge. Så kommer vi jo ikke fra at selv med dagens mulighet til å bruke DNA-tester, er det utfordringer med å bruke dem – i den grad det er mulig allerede i dag, og da kommer vi til finansiering. Jeg kunne ha lyst til å utfordre statsråden litt nærmere på hvordan han ser for seg den framtidige finansiering av denne type virkemidler. Heller han til en sentral form for finansiering, eller, som representanten Ellingsen for så vidt var inne på, risikerer vi at en utvidet bruk av dette vil gå på bekostning av andre oppgaver som politiet også skal ivareta?