La meg først si at jeg synes det er bra at interpellanten og andre setter fokus på dette viktige temaet. For de seinere åra har det, som det har vært sagt her, vært en økning i registrerte atferdsproblemer hos norske barn. Men vi vet ikke om det skyldes at vi har blitt bedre på statistikk, om bedre tilgjengelighet for vurdering av psykisk helsevern for barn og unge er en medvirkende årsak, eller om økninga skyldes andre samfunnsmessige forhold. Vår kunnskap om årsaksfaktorer ved ADHD er basert på bred internasjonal forskning. Tilstanden regnes som en nevrobiologisk utviklingsforstyrrelse preget av uro, konsentrasjonssvikt, rastløshet og impulsivitet. Symptomene viser seg tidlig i barneårene og vedvarer ofte inn i ungdomsalderen og i voksenlivet. Daværende Helsedepartementet tok i 2002 initiativ til en gjennomgang av tilbudet om diagnostisering og behandling av barn og unge med ADHD, som interpellanten viser til. SINTEF-rapporten viste at det tar om lag fire år fra foreldrene identifiserer problemet, til tjenesteapparatet stiller diagnosen. Årsaker kan være usikkerhet om hvor man kan henvende seg, vanskeligheter med å forklare problemet for tjenesteytere og mangelfull koordinering og samordning av tiltak og tjenester. Kartlegginga viste også klart at det er behov for et langt bedre tilrettelagt skoletilbud. Forbruket av sentralstimulerende legemidler ved ADHD har, som interpellanten har pekt på, steget kraftig de seinere år i Norge og i mange andre land. I Norden er det bare Island som ligger høyere enn Norge i forbruk av slike legemidler. Det fins ingen internasjonal norm om på hvilket nivå medikamentbehandlinga bør ligge, men jeg er helt enig med interpellanten i at forbruket av medisiner i Norge virker veldig høyt. I 2004 fikk 8 700 barn under 18 år resept på sentralstimulerende legemidler, ifølge Reseptregisteret ved Folkehelseinstituttet. I 2005 steg antallet til 11 700 barn og unge under 18 år. Fire av fem som får slike legemidler, er gutter. Økninga må nok i noen grad ses i lys av Opptrappingsplanen for psykisk helse, der det har vært et mål å øke kapasiteten og tilgjengeligheten for barn og unge med psykiske lidelser. Nesten 40 000 barn og unge med psykiske lidelser fikk i 2004 behandling innen psykisk helsevern for barn og unge. Det er nesten en fordobling fra 1998. Vel 6 700 barn og unge ble henvist for hyperaktivitet, som er den enkeltdiagnosen der antall henvisninger har økt mest. Økt kunnskap om ADHD og større åpenhet om psykiske lidelser bidrar nok også til dette. I fjor kom Sosial- og helsedirektoratet med en veileder for diagnostisering og behandling av ADHD for primærhelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten. Her understrekes det at endelig diagnose skal settes etter en grundig utredning hos spesialist, og at et legemiddel aldri skal gis uten at foreldreveiledning og spesialpedagogiske støttetiltak iverksettes samtidig. Denne veilederen og de nye forskrivningsreglene for medikamenter vil, håper jeg, trolig stramme inn medikamenttilbudet til barn og unge, og dessuten også bidra til færre feildiagnostiseringer. SINTEF har fått i oppdrag å evaluere regelverk og veileder. Statens legemiddelverk følger internasjonale vurderinger av bivirkninger og gir råd til norske leger. Det er nylig inngått en samarbeidsavtale mellom de regionale helseforetakene og legemiddelindustrien som skal sikre god faglig utvikling. Henvendelser fra foreldre til barn med ADHD viser at det er stor usikkerhet om medisiner og mulige bivirkninger. Jeg vil derfor be Sosial- og helsedirektoratet om i samarbeid med relevante fagmiljøer å utarbeide lett forståelig informasjon for foreldre og for større barn og ungdommer. Mestring dreier seg om opplevelse av å ha krefter til å møte utfordringer og følelsen av å ha kontroll over eget liv. Ved ADHD er opplæring og mestring av hverdagen, slik interpellanten også pekte på, viktig både for barn, foreldre og voksne med ADHD. Opplæring av pasienter og pårørende er en av sjukehusenes fire lovpålagte oppgaver. Vi har nå 37 lærings- og mestringssentra. Tilbudet har vært særlig rettet mot pasienter med kroniske somatiske sjukdommer, men tilbudene omfatter nå også i større grad pasienter med psykisk sjukdom. Fem helseforetak tilbyr kurs eller andre aktiviteter for pasienter med ADHD. I samarbeid med Barne- og likestillingsdepartementet har mitt departement gjennom flere år støttet utprøving og implementering av forskningsbaserte familie- og nærmiljøbaserte metoder ved behandling av alvorlige atferdsproblemer. Metodene er særlig rettet mot å oppheve ferdighetene til foreldrene, slik at de blir bedre i stand til å mestre foreldrerollen. Resultatene fra evalueringene er så langt positive – barna møter mer kompetente foreldre, og de klarer seg bedre. Stortinget har tidligere bedt Regjeringa gjøre rede for hvordan forskningsinnsats og praktisk arbeid, tverrfaglig og på tvers av forvaltningsnivåer, kan styrkes for hjelpe barn med ADHD og lignende atferdsvansker. Utdanningsdirektoratet har fått i oppdrag å utarbeide en statusrapport innen 15. april i år, altså om kort tid. Jeg vil så drøfte med kunnskapsministeren og barne- og likestillingsministeren hvordan vi sammen kan følge opp dette slik at det blir tatt et mer helhetlig grep. Jeg mener i likhet med interpellanten at det er viktig å følge medisinering av barn og unge veldig nøye. Spesielt er det viktig, synes jeg, å ha et kritisk blikk på langtidsmedisinering av barn med psykiske lidelser. Folkehelseinstituttet har derfor utviklet en strategi for overvåkning og forskning med tanke på bruk av sentralstimulerende midler. Folkehelseinstituttet har dessuten etablert et norsk og internasjonalt nettverk for forskning på ADHD. Det planlegges også en langsiktig oppfølgingsstudie av barn med ADHD basert på Mor og barn-undersøkelsen. I bestillerdokumentene for inneværende år til helseforetakene har jeg bedt om at forskningskompetanse på bl.a. psykisk helse skal prioriteres. Vi trenger mer kunnskap om årsaker og forekomst av ADHD, om forløp, om behandling og om følgetilstander som kan komme, som f.eks. depresjoner, atferdsforstyrrelser, rus og kriminalitet. Fra 2006 er det etablert et nytt forskningsprogram for psykisk helse under Norges forskningsråd. Forskning på ADHD må videreføres og skal også omfatte klinisk og epidemiologisk forskning i tillegg til grunnforskning. Regjeringa har også varslet at vi skal sette i gang et landsomfattende program for forskning på kvinnehelse. Bedre kunnskap om ADHD hos jenter og kvinner inngår også i dette forskningsprogrammet. ADHD forekommer i langt større grad blant fengselsinnsatte enn blant befolkningen for øvrig. Det pågår flere samarbeidsprosjekter mellom justismyndigheter og helsemyndigheter for å få oversikt over forekomsten. Jeg vil drøfte med justisministeren om det er behov for et nærmere samarbeid for å gi innsatte med ADHD et bedre medisinsk tilbud. Det er mitt ansvar som helse- og omsorgsminister å sørge for at de som trenger hjelp, får det. Tilbud til pasienter med ADHD angår flere departementers ansvarsområder. Jeg vil derfor sammen med de ansvarlige statsråder drøfte hvordan vi på en bedre måte kan gi foreldre og barn et best mulig valg mellom medisinering og andre hjelpetiltak. Jeg vil komme tilbake til Stortinget med en orientering i løpet av dette året.