Jeg tar ordet som ansvarlig statsråd for St.meld. nr. 44 for 2004–2005 Om Sametingets virksomhet i 2004. Arbeids- og inkluderingsdepartementet har ansvaret for samordningen av samepolitikken. Samtidig har alle departementene, med tilhørende stortingskomiteer, et selvstendig ansvar for samepolitikken på sine områder. Dette kommer også fram av denne meldingen, hvor flere departementer har utformet bidrag. Stortingsmeldingen ble lagt fram av den forrige regjeringen, av daværende kommunal- og regionalminister Erna Solberg, som tidligere hadde ansvaret for samordningen av samepolitikken. Den nye regjeringen valgte å la meldingen bli behandlet i Stortinget som den er, uten endringer. Dette indikerer, som det har vært sagt ved flere anledninger, at det er bred, men ikke full enighet i Stortinget om hovedlinjene i samepolitikken. Samtidig må vi ta innover oss at det største opposisjonspartiet har et annet syn og ønsker å avvikle heile samepolitikken. Fremskrittspartiet viser til sitt grunnleggende menneskesyn: respekt for enkeltindividet, uavhengig av etnisk opprinnelse, religion, politisk ståsted og nasjonal tilhørighet. Til det vil jeg si at Regjeringen vil bekjempe all diskriminering. Alle skal ha krav på å få de samme mulighetene til å utvikle seg, utnytte sine evner og leve sitt liv, uavhengig av kjønn, sosial bakgrunn, religion, seksuell orientering, funksjonshemning eller etnisk tilhørighet. Samtidig, dersom man ønsker å sikre mindretallets rettigheter i et flertallsdemokrati, er prinsippet om ikke-diskriminering ikke alltid tilstrekkelig. Demokrati er mer enn at flertallet bestemmer. Opprettelsen av Sametinget og den nylig inngåtte konsultasjonsavtalen mellom regjeringen og Sametinget må ses i dette perspektivet. Dialog mellom majoritet og minoritet er det best egnede virkemiddelet dersom man skal unngå konflikter, som jeg ser at kritikerne av dagens samepolitikk er så redde for. Det optimale er – gjennom dialog – å finne løsninger som er tilfredsstillende både for majoriteten og for minoriteten. Vi må også ta innover oss at minoriteters kultur og språk er utsatt for sterkt press i dagens globaliserte tidsalder. Dersom vi vil at samisk kultur og språk skal bevares og videreutvikles, er det nødvendig med aktive tiltak fra statens side. Det er ikke tilstrekkelig å erklære en politikk preget av diskriminering og assimilering for avsluttet. Ettervirkninger i form av nedvurderende holdninger kan sitte i lenge. Det er derfor nødvendig med positive tiltak for å bøte på langtidsvirkningene av tidligere tiders politikk. Aktiv handling fra statens side vil i mange tilfeller være nødvendig for å reparere noen av de skadene kultur og språk er påført, og for å legge grunnlaget for en språklig og kulturell revitalisering. Dette har regjeringspartiene konkretisert gjennom Soria Moria-erklæringen. Der heter det: «Til grunn for samepolitikken ligger at staten Norge opprinnelig er etablert på territoriet til to folk, samer og nordmenn, og at begge folkene har den samme rett og det samme krav på å kunne utvikle sin kultur og sitt språk.» Videre heter det at Regjeringen «vil føre en samepolitikk som skal tjene den samiske befolkningen slik at samisk språk, kultur og samfunnsliv skal ha en sikker framtid i Norge». Videre i Soria Moria-erklæringen heter det: «Sametinget må ha en reell innflytelse på områder som er viktig for det samiske samfunn.» Her vil jeg, som flere har gjort, trekke fram konsultasjonsavtalen som er inngått, og som legger grunnlaget for samhandlingen mellom Sametinget og regjeringsapparatet. Jeg vil si det slik at gjennom konsultasjonsavtalen har man gitt Sametinget en mer definert plass i det norske politiske systemet. Utfordringen nå er å følge opp avtalen i den praktiske politikken. Regjeringen vil i det kommende arbeidet legge veldig stor vekt på det.