«Det ville ikke være urimelig om alle nordmenn, av pur takknemlighet, hadde en byste av Jens Evensen i sine hjem.» Det var journalist Stein Sneve i Avisa Nordland som hentet fram dette sitatet fra Jan Kjærstads bok «Forføreren», da han skulle omtale nordområdene. Arbeiderpartiets Einar Førde sa det slik i minneordet om Jens Evensen: «Knurrande må eg da medgi at einskildmennesket også kan skape historie». Jens Evensen var en bauta i norsk politisk historie. Norge leter etter en lignende skikkelse, for det kan trenges i en situasjon der det ser ut til at flertallet på Stortinget og ledelsen i Utenriksdepartementet i årevis har glemt at nordområdene er et av de viktigste fundamentene for en moderne utvikling av Norge. Arbeiderpartiet har nesten forskuslet det enorme arbeidet Jens Evensen stod for. Det er på sin plass å stille spørsmålet om forsvaret av Arne Treholt gav partiet feil fokus i flere årtier. Ingen i fiskerinæringen er i dag i tvil om at Arne Treholts arbeid for Sovjetunionen var en sterkt medvirkende årsak til at vi i dag har gråsonen i Barentshavet. Så kan man alltids diskutere detaljer. Men mangel på avtale i gråsonen har kostet norsk fiskerinæring milliarder av kroner. Bare den kjensgjerningen burde ha ført til en sterk fokusering på viktigheten av å være til stede i nordområdene, være på plass med kystvaktskip, være på plass med Marinen, ha en kontinuerlig og sterk fokusering på det som skjer i nordområdene. Men det skjer ikke. Nordområdene er for mange – og jeg vil tillate meg å si altfor mange, også politikere – et ord uten innhold. Men nordområdene representerer sentrale ressurser, og motparten er Russland. Det er et område med sektorovergripende interesser. Det er enorme fiskeressurser der, og sjøpattedyr som sel og kval. Ja, det er et av verdens største matfat. Det er også enorme gass- og oljeressurser der. Vi snakker om et av de reneste og mest verdifulle havområdene i verden. Det krever også et fokus på miljø og et apparat som skal ta vare på ressursforvaltning og miljøinteresser. Vi er i sentrum av verdenspolitikken nettopp fordi vi har fornybare naturressurser i mengder. Jens Evensen var såpass stor som internasjonal jurist og politiker at han klarte å knytte de norske interessene til Norge, og han brukte internasjonale organisasjoner og rettsoppfatninger. I dag er det ikke nok politisk interesse for å ordne opp i nordområdeproblematikken, med et Norge som står utenfor EU. Jeg frykter at man også i denne debatten vil høre at Norge må bli medlem av EU for at vi skal klare å løse de suverenitetskravene vi har i nordområdene. Det er etter min mening en sterk avsporing av debatten. Jens Evensen var en sterk motstander av EU, og han ble en stadig sterkere motstander dess eldre han ble. Det passer selvsagt ikke inn i Arbeiderpartiets bilde og hvordan Stoltenberg og Jagland vil drive norsk utenrikspolitikk. Men så har de også gått seg vill i EU-tåka, i motsetning til Evensen, som virkelig forstod begrepet nasjonal suverenitet. Nordområdene er spekket med suverenitetskonflikter. Synet på Svalbardtraktaten er en slik konflikt. Skal Norge ha suverenitet utover tolv nautiske mil rundt øygruppen, eller skal Norge gjøre krav på alle rettigheter i den økonomiske sonen rundt Svalbard og føye kontinentalsokkelen fra Norge forbi Spitsbergen til den norske kontinentalsokkelen? Her møter Norge sterk motstand fra Russland og Island. Man kommer ikke utenom at dette er krevende politikk – ja, så krevende at det trengs dyktige og skarpe politikere for å forstå og stå opp for de norske interessene. Det ser dessverre ikke ut til at dagens politiske ledelse har den intellektuelle kraften eller viljen til å kjempe for norske interesser i nordområdene. Det er en kjensgjerning vi må ta innover oss, før vi i dag tar opp det som er noen av de mindre, men mer prekære problemene i nordområdene. Norge har til i dag ikke prioritert undervannsundersøkelser eller geologiske undersøkelser og kartlegging av nordområdene. Det er overlatt til amerikanske multinasjonale selskaper. Oljeselskapene som stikker boret i bunnen av havet, har nøyaktige kart. Vi må til oljeselskapene for å få kart over havområdene, vi kan ikke gå til norske myndigheter. Det er en skam. Det viser hvordan denne regjeringen og stortingsflertallet vurderer slike sensitive opplysninger. Olje- og gassvirksomheten i norsk sone bør komme Nord-Norge til gode gjennom ilandføring og oppbygging av lokal industri. Oljeberedskapen må styrkes, og oljefrakter bør gå langt til havs og ikke langs norskekysten. Lokale fiskeressurser i norsk sone bør være underlagt ilandføringsplikt i nord. Det bør være sterk tilstedeværelse på Svalbard gjennom gruvevirksomhet og forskningsinstitusjoner. Vi bør ha sterk militær tilstedeværelse for å hevde suverenitet over vår økonomiske sone. Ja, vi må vise flagget for å hevde suverenitet. Norge bør ta initiativ til å utvide den økonomiske kystsonen til 300 nautiske mil, slik at vi får tettet Smutthavet og Smutthullet. Nasjonal, statlig forvaltning er viktig også i Finnmark-sammenheng. Jeg skal komme litt inn på de andre vestnordiske landene. I samarbeid med Grønland, Island og Færøyene kan Norge bidra til at Vestnorden får kontroll over de store naturressursene i Norskehavet. Det kulturelle samarbeidet i Vestnorden bør styrkes. Stortinget bør søke om medlemskap i Vestnordisk Råd. Jeg skal komme litt inn på forholdet til Russland, og jeg kunne ha snakket lenge om det. Norge og Russland har felles interesse av å få en forsvarlig utvinning av olje- og gassressursene i Barentshavet. Norsk næringsliv bør engasjere seg også i russisk olje- og gassindustri. Norge bør fortsatt yte bidrag til atomsikkerheten i Russland. Norge bør ikke tillate omfattende innvandring fra Russland, da det vil utgjøre et potensielt sikkerhetsproblem å ha en stor russisk befolkning i Nord-Norge. Handelen med Russland kan utvikles mye, og en bedre jernbaneforbindelse bør opprettes. Så skal jeg komme litt inn på forholdet til USA. Norge har strategisk interesse av å styrke NATO og samarbeidet med NATOs førende land, USA. Det er NATO og ikke EU som garanterer vår sikkerhet. Norge har interesse av å få avsetning på sine råvarer til andre markeder enn EU. EU vil ikke være med på å betale tilbringersystemene for olje og gass til EU. Derfor satser Russland på USA. Det samme bør Norge gjøre når det gjelder eksport både av olje, gass og fisk. Så skal jeg komme litt inn på forholdet til EU. EU grenser ikke til havområdene i nord. Derfor bør ikke EU spille noen sentral rolle i disse områdene. Norge bør være med og styrke samarbeidsordninger for nordområdene som ikke omfatter EU. Så litt om situasjonen i dag. Kystvakten ligger til kai mens russiske trålere driver rovfiske i Barentshavet og frakter fisken til EU. Det viser hvor alvorlig denne regjeringen tar selv de minste utfordringene i nordområdene. Når det blir avslørt, er det norske journalister som avslører det enorme omfanget av dette rovfisket. Nå ja, det er nå sagt fra denne talerstolen også. Det betyr at man har overlatt store deler av fiskerikontrollen i nordområdene til norske og utenlandske journalister. Kystpartiet har gang på gang påpekt det enorme rovfisket som foregår i nordområdene, og vi har gang på gang påpekt skandalen med at kystvaktskipene ligger til kai i Norge mens dette rovfisket pågår. Kystpartiet har gang på gang påpekt at det er forsvinnende liten interesse i dagens regjering for å ta et skikkelig initiativ og sette nordområdene skikkelig i fokus. Hadde det ikke vært for at det ikke er kutyme å si slikt, ville jeg sagt at Regjeringen enten lar det skure og gå i nordområdene, eller så lar den helt bevisst situasjonen utvikle seg slik at det legges til rette for at utenlandske multinasjonale selskaper får overta og drifte de enorme naturressursene vi har der oppe. Uansett, dette er en holdning og en politikk som er den rake motsetning til Jens Evensens kraftfulle initiativ og fokus.