Nei. Det var faktisk et tema allerede på SVs landsmøte om vi skulle ta så hardt i og si at vi vil avskaffe fattigdommen. Mitt argument for at man bør ha det som mål, er at hvis man setter seg så ambisiøse mål, kan man ikke lene seg tilbake noen dager og tenke at nå får det bare være som det er. Dette er et mål som det nesten er umulig å nå, for fattigdom i et så rikt land som vårt kan ta ny former. Det kan være nye grupper som ikke får være med på arbeidsmarkedet eller på inntektsutviklingen. Men hvis man ikke setter seg så ambisiøse mål som mulig for å bekjempe fattigdom, kan det store flertallet, som ikke skjønner hvordan det er kanskje ikke å ha råd til 50 kr til fysioterapeut, lett lene seg tilbake og tenke at dette likevel ikke er så farlig. Derfor har vi heller tatt sjansen på å ha et veldig klart mål. Vi er helt sikre på at et samfunn som inkluderer alle, der alle skal ha en mulighet til å få prøve seg, er det beste samfunnet – ikke bare for dem som er fattige i dag, men for hele fellesskapet. Men det er ikke noe lett mål å nå, og det krever veldig klare prioriteringer.