Representanten Marit Nybakk forsikret meg om Arbeiderpartiets forsvars- og sikkerhetspolitikk. Det var i og for seg unødvendig, for jeg sa i mitt innlegg at den politikken er blitt utformet tidligere, i et samarbeid med regjeringspartiene og ikke minst med Høyre. Så spørsmålet går egentlig på om de partnerne som hun er med i et ønske om å samarbeide i en flertallsregjerings fortreffelighet med, er fornøyd med at de uten noen form for forhandlingsrett skal underkaste seg Arbeiderpartiets forsvars- og sikkerhetspolitikk. Eller kan jeg få forsikring fra Marit Nybakk om at hun har fullmakt til å si at når det gjelder NATO, når det gjelder EU, når det gjelder «Battle Groups», når det gjelder rammebetingelsene for Forsvaret, så er det slik at samarbeidet fortsatt skal skje i en forståelse mellom Høyre og Arbeiderpartiet. Det vil glede meg. Om det vil glede Senterpartiet og SV like meget, det gjenstår å se. Så er jeg litt overrasket over den oppmerksomheten som er blitt rundt begrepet «horisontal samhandel». Det ligner jo svært meget på å slå på skjækene og mene merra. For horisontal samhandel er jo ikke noe som er blitt innført nå. For å ta den biten av horisontal samhandel som gjelder husleieordningen, f.eks., så ble den innført av Stoltenberg-regjeringen, med Bjørn Tore Godal som forsvarsminister. Jeg har vondt for å tro at Marit Nybakk mener at Bjørn Tore Godal stod for et vanvittig system. Så sier Marit Nybakk videre: «Jeg er grunnleggende uenig i den strukturtenkningen som ligger bak horisontal samhandel.» Nå er det jo et interessant spørsmål hvor gammel den grunnleggende uenighet var da den oppstod. Kom den rekende på en fjøl, eller har den vært der lenge? Den kan neppe ha vært der fra Bjørn Tore Godals tid som forsvarsminister – jeg tar fortsatt til uttrykk at jeg ikke tror at Marit Nybakk mener at Bjørn Tore Godal ville ha innført noen vanvittige systemer. Bortsett fra det kunne det vært mye å si om horisontal samhandel. Den ble utviklet allerede i 1992 og i 1993, ved innføringen av Forsvarets nye styringskonsept i dette tidsrommet. Det er altså ikke noe nytt. At det går an å bruke den slags karakteristikker om et system som har vært i virksomhet i hvert fall i ti år, er overraskende i seg selv. Språkbruken er enda mer overraskende.