Jeg tror vel at det store politiske slaget om skattepolitikken stod i finansdebatten, og at vi nå er i et slags lite oppsamlingsheat i forhold til ulike temaer som det kan være interessant å utdype videre. Men jeg har lyst til å komme med noen få kommentarer til det litt større bildet først, for det er et par ting som er veldig interessant å merke seg når det gjelder opposisjonspartiene. For det første: Når man ser på opposisjonspartienes alternative statsbudsjetter, er det veldig interessant å merke seg at når Høyre er i opposisjon, kutter de dramatisk i bistandsbevilgningene. Det er egentlig en stor honnør til Kristelig Folkeparti først og fremst, tror jeg, og kanskje til Venstre også, for det vitner jo om at de har hatt ganske tøffe kamper for å holde det nivået på bistandsbevilgningene som man faktisk har klart. Like interessant er det å se på skattepolitikken når Kristelig Folkeparti har frihet til å gjøre akkurat slik som de vil. Det er påfallende, og vi kan bare fastslå i debatten, at Kristelig Folkeparti ikke setter skattelette øverst når de gjør endringer på budsjettet. De er tvert imot veldig komfortable med det skattenivået som den rød-grønne regjeringen har lagt til grunn. Det synes jeg er et interessant trekk. Likevel er det flere talere fra opposisjonen som nå er ute og lovpriser den dynamiske skattepolitikken med veldig enkle analyser – om jeg tør si det slik. Det er selvfølgelig slik at hvis man har 100 pst. marginalskatt, kan det ha visse effektivitetseffekter på norsk økonomi. Det samme kan det være hvis det er 0 pst. Diskusjonen om hva som er et effektivt marginalskattenivå eller et effektivt skattesystem, er selvfølgelig helt relevant. Men å slå bombastisk fast at det er de skatteendringene som den forrige regjeringen gjennomførte, som nå fører til at det går meget bra i norsk økonomi, synes jeg er en litt for drøy runde med selvskryt. Da hopper man glatt over det som er situasjonen i verdensøkonomien, hvor Norge er plassert midt i smørøyet i forhold til de inntektene vi har fra olje og gass, de økte inntektene vi har når den prisen er høy, og hvordan vi nyter veldig godt av at vi kan importere stadig flere varer til stadig billigere pris fra Kina. Det er først og fremst dette som nå er drivkraften i norsk økonomi, sammen med et rentenivå som ligger under det vi må kunne regne som et normalt nivå. Så til noen av de diskusjonene som har vært når det gjelder skattereformen og gjennomføringen av skattereformen, og hva som har vært SVs tidligere skattepolitikk i Stortinget. Det er ikke noe annet parti som har vært så opptatt av å vise til at så lenge man har en så stor forskjell i beskatningen på arbeid og kapital, vil det være en veldig stor drivkraft i forhold til å tilpasse seg og få arbeidsinntekt til å bli kapitalinntekt. Den store skattereformen som ble gjennomført i fjor, som det var bred enighet om i Stortinget, og som vår regjering fulgte opp, hadde nettopp disse elementene veldig tydelig i seg. Baksiden av den medaljen, at marginalskatt på arbeid ble satt ned litt, mens marginalskatt på kapital ble satt opp mye, var at enkelte høytlønte fikk skattelettelser som de ikke hadde behov for ut fra fordelingspolitiske argumenter. Det var en virkning av den systemomleggingen som ble gjennomført. Vår regjering halverte de skattelettelsene samtidig som vi videreførte formuesskatten. I sum er fordelingsprofilen av det bra. Vi har jo ikke dokumentasjon når vi legger fram statsbudsjettet for 2007, på hvordan denne skattereformen faktisk har slått ut, og om vi har klart å finne nivået i forhold til hvordan dette skjer. Vi kommer til å ha noen flere opplysninger når vi legger fram budsjettet for 2008, men antakelig kommer vi ikke til å ha full oversikt over dette før likningen for 2007 kommer, og før statsbudsjettet for 2009. Men fordelingsvirkningene av den store skattereformen er det veldig viktig for den rød-grønne regjeringen å følge veldig nøye med på, fordi vi ønsker å fordele mer rettferdig, og vi ønsker at de som har mye, skal bidra mer. Så gjør vi enkelte grep i dette statsbudsjettet, bl.a. når det gjelder verdsetting av aksjer osv., som vi vet har veldig klar og tydelig fordelingsprofil. La meg bare stikke innom noe som jeg ser er oppe til diskusjon i mange aviser i dag, og det dreier seg om omlegging av bilavgiftene. Vi har foreslått at drivstoffgjerrige biler skal komme bedre ut av engangsavgiftssystemet ved at vi innfører en CO2-komponent i engangsavgiftssystemet. Det gjør at små dieselbiler kommer gunstigere ut, og at prisen på dem reduseres betydelig. Samtidig er det noen som er ute og med bred penn slår fast at det vil øke utslippet av NOx og partikler og være til stor ulempe for folk som sliter f.eks. med astma eller andre typer lidelser. Det vil ikke denne omleggingen i seg selv føre til, fordi det er først og fremst de gamle dieselbilene som er et stort lokalt miljøproblem. Men vi har selvfølgelig som ambisjon at også partikkelutslipp skal med, fordi det har en stor lokal forurensningsulempe. Derfor varsler vi overfor Stortinget i forbindelse med denne omleggingen at i denne omgang er de endringene vi gjør når det gjelder engangsavgiften, rettet inn mot klimaproblemene for å få ned CO2-utslippene. Men vi kommer til å jobbe videre for å få til et system som gjør at man oppfordrer til å installere filter som renser partikler, og det kan vi gjøre gjennom å legge større vekt på lokale utslipp, i årsavgiften eller på andre vis. Det har jeg lyst til å si veldig høyt og tydelig, slik at ingen som nå kjøper en liten dieseldrevet bil, i ettertid kommer og sier at ja men, kjære vene, vi var helt uforberedt på at det også kom tiltak i forhold til den lokale forurensningen. Det kommer, og det er det viktig å merke seg, for vi skal klare begge deler, nemlig. Vi skal klare å få ned klimautslippene. Stadig flere ser stadig mer av konsekvensene av klimautslippene, men vi skal selvsagt også jobbe veldig aktivt i forhold til de lokale drivstoffutslippene fra bilparken. Da har jeg bare et par stikkord igjen. Det ene er at det er noen som prøver å dra opp en diskusjon og sette spørsmålstegn ved Regjeringens politikk når det gjelder rentefradrag. Det er det ingen grunn til. Regjeringen har ingen planer om å endre rentefradraget. Vi jobber ikke med noen hemmelige planer om å gjøre det. Den debatten er avlyst. Det andre som er til diskusjon, er skattefavorisering i forhold til individuell pensjonssparing. Der har Regjeringen lagt om skatteincentivene fordi vi har innført en ordning med tjenestepensjon som nå er betydelig forbedret ved at også selvstendig næringsdrivende kan komme inn. Vi har flyttet skatteincentivene, kan man si, fra kapitalsparing og til sparing knyttet til arbeidsinntekt. Dette er imidlertid et tema i forbindelse med forhandlingene om et nytt pensjonssystem, eller pensjonsreformen. Regjeringen har et veldig klart ønske om at det er en reform som skal favne bredt i Stortinget, fordi pensjonssystemet ikke er noe som bør endres hvert fjerde år i takt med skiftende stortingsflertall – hvis det skulle være slik at stortingsflertallet skifter etter neste stortingsvalg. For opposisjonen, har vi merket oss, er det et viktig spørsmål om det skal videreføres et system med skattefavorisering av individuell pensjonssparing. Derfor er det et tema i forbindelse med dette. Men jeg har ikke tenkt at jeg på vegne av Regjeringen skal blande meg inn i det som nå foregår i Stortinget. Det er det Stortinget som skal ha hånd om, og forhandlingene mellom partene foregår mellom partiene i Stortinget. Så jeg regner med at hvis noen i opposisjonen har ønske om utdyping av hva som kommer til å være regjeringspartienes posisjon i den diskusjonen, vil det være stortingsrepresentanter fra regjeringspartiene som besvarer det. For øvrig vil jeg si at det vi har gjort av endringer her, har gode fordelingsvirkninger, men at vi skal komme tilbake til diskusjonen om hvordan innretningen eventuelt skal skje. Jeg regner med at det også er en del av forhandlingene i Stortinget.