Jeg har lyttet til debatten, men jeg er ikke helt sikker på om jeg får tak i den, for den tar for det første ikke høyde for at representanten Høglunds Dokument nr. 8-forslag jo omfatter vesentlig mer enn det debatten til nå har dreid seg om. Og de sidene som nå ikke er trukket frem i debatten, er jo kanskje også de største svakhetene ved dette Dokument nr. 8-forslaget. Jeg synes det er fortjenstfullt at vi ikke går runder om den delen av det, men jeg vil bare peke på at det er én viktig side ved denne debatten. Når det så dreier seg om norsk utenrikspolitisk debatt i sin alminnelighet, tror jeg det er veldig viktig at man nå ikke skaper seg myter om myten om at det ikke foregår en grundig utenrikspolitisk debatt i Norge. Det er på det rene at det forskes mye i Norge. Det skrives mye i forskermiljøer. Det som skrives, danner ofte grunnlag for debatter, og det er nok slik at politikere bare i begrenset grad kan regissere debattene. Her er vi på mange måter prisgitt både at det finnes medier som er villige til å ta den, og at det finnes mennesker som er villige til å delta i den, men jeg har ikke opplevd noen politiske partier som særlig tungbedte når det gjelder å delta i utenrikspolitiske debatter. Vi er nå oven i kjøpet i en fireårssyklus hvor partiene nettopp har foretatt sine grundige programbehandlinger, hvor man nettopp har tatt det overordnede grepet på hva man mener bør være landets utenrikspolitikk. Og det er jo det overordnede grepet som nå skal testes i det valget som kommer. Så her har vi altså hatt både mye tenkning og mye debatt. Når vi nå får en debatt her i salen som nærmest bygger på det premisset at intet debatteres, blir det hele ganske eiendommelig. Og når vi attpåtil har fått levert eksempler ved dette møtets åpning, nemlig en debatt som nettopp tok utgangspunkt i at vi anmodet forskere om å komme med en del synspunkter, så viste det seg at heller ikke den delen av virkelighetsoppfatningen bekreftes av det som rent faktisk skjer ute. Vi har altså også brukt fagfolk for å skaffe oss underlag for debatten. Men det at man ikke har et overordnet grep, det vil jeg reservere meg mot. Det er noe partiene virkelig tar på det største alvor, og det er vel derfor vi har orientert oss som vi har gjort, fordi vi mener at vi i den løpende debatten som er, har et godt grep på hva hovedprioriteringen måtte være. Det er også ganske instruktivt at i innstillingen gir alle partiene et kraftfullt svar på den oppfatningen Fremskrittspartiet har om hvordan prioriteringen er. Det svarer jo nettopp komiteen på i komiteinnstillingen, og det er et uttrykk for både at dette er gjennomtenkt, og at debatten finnes.