En styrking av hjem–skole-samarbeidet har høy prioritet for denne regjeringen. Jeg støtter representant Lena Jensen i at foreldrene har en svært viktig rolle å spille i forhold til elevenes faglige og sosiale utvikling, og at foreldre er en svært viktig ressurs for skolen. Jeg er glad for at representanten reiser debatten. Jeg er opptatt av å styrke foreldres muligheter for medvirkning i skolen og for å gi barna faglig støtte. Vi vet at foreldre har ulike forutsetninger når det gjelder dette. Tiltak som kan bidra til å utjevne disse forskjellene, vil være et viktig tema i vårt arbeid med den kommende stortingsmeldingen om sosial utjamning og utdanning. Regjeringen tar sikte på å oversende denne stortingsmeldingen i desember 2006. Men skal vi lykkes med dette, må det satses på flere arenaer samtidig. I Prinsipper for opplæring, del II til Læreplanverket for Kunnskapsløftet, legger Regjeringen stor vekt på skolens og lærebedriftens ansvar for å utvikle elevens, lærlingens og lærerkandidatenes sosiale kompetanse, motivasjon for læring og læringsstrategier. Læringsplakaten, som er en del av denne, understreker at skoler og lærebedrifter skal legge til rette for samarbeid med hjemmet og sikre foreldres/foresattes medansvar i skolen. Hovedansvaret for barns oppdragelse og læring ligger her. Deres engasjement har stor betydning for barnas motivasjon og læringsutbytte. Samarbeidet mellom hjem og skole er sentralt for å skape både gode læringsvilkår for den enkelte og et godt læringsmiljø i gruppen og på skolen. Samarbeidet mellom skolen og hjemmet er et gjensidig ansvar, men skolen skal ta initiativ og legge til rette for samarbeidet. Opplæringsloven, forskrift til loven og Læreplanverket danner grunnlaget for samarbeidet, og foreldre/foresatte skal ha en reell mulighet for innflytelse på egne barns læringsarbeid, både faglig og sosialt. Hjem–skole-samarbeidet er regulert i opplæringslovens kapittel 11 Organ for brukarmedverknad i skolen, samt i forskrift til opplæringsloven, kapittel 20 Foreldreutvalget for grunnskolen. Samarbeidet mellom hjem og skole er allerede et viktig område for denne regjeringen gjennom Foreldreutvalget for grunnskolen. FUG er et viktig rådgivende organ for Kunnskapsdepartementet i saker som angår samarbeidet mellom hjem og skole. I sin utadrettede virksomhet overfor foreldre med barn i grunnskolen ivaretar de foreldrenes interesser i skolesammenheng. Nettopp fordi vi ser betydningen av det arbeidet Foreldreutvalget nedlegger på dette området, har vi satt ned en gruppe som skal se nærmere på en styrking av FUGs rolle. Dette arbeidet vil være avsluttet ved utgangen av juni. Regjeringen vil komme tilbake til Stortinget i høstsesjonen med oppfølging av saken. Om kort tid sender departementet ut en brosjyre til alle landets foreldre med informasjon om Kunnskapsløftet. I denne sammenheng har vi invitert FUG til å bidra med ti råd til foreldre om hvordan de kan støtte opp barnas skolegang. Disse tror jeg vil bli godt mottatt. Rammeplanen for lærerutdanningen fokuserer i dag godt på betydningen av et tett og gjensidig samarbeid mellom hjem og skole. I rammeplanen for allmennlærerutdanningen står det bl.a. at studentene skal lære hvordan de kan legge opp et aktivt og positivt samarbeid med hjemmet og med lokalsamfunnetkjenne til barns oppvekstvilkår i dag, familiestrukturer, familiens rolle i et moderne samfunn og betydningen av samarbeid mellom skole og hjem Det påligger lærerutdanningsinstitusjonene og skolene et ansvar for å gi rammeplanen et konkret innhold. Hjem–skole-samarbeidet skal gis stor oppmerksomhet i lærerutdanningen. NOKUTs midtveisevaluering av allmennlærerutdanningen viser at rektorer og skoleeiere etterspør nyutdannede læreres kompetanseområder som hjem–skole-samarbeid, foreldresamtaler, konferansetimer og foreldremøter. Regjeringen vil presentere de endelige konklusjonene for Stortinget. Et annet undervisningstilbud som Regjeringen forventer vil føre til et bedret hjem–skole-samarbeid, er den såkalte rektorskolen. Denne masterutdanningen innenfor skoleledelse er i dag etablert ved fire institusjoner rundt om i landet. Det dreier seg om Universitet i Oslo, Universitetet i Tromsø, Høgskolen i Agder og Høgskolen i Sogn og Fjordane. Disse fire har siden 2002 samarbeidet om et etter- og videreutdanningstilbud innenfor utdanningsledelse. Jeg forutsetter at man innen utdanningen av morgendagens skoleledere løfter fram betydningen av å etablere og pleie et nært samarbeid mellom hjem og skole. Her ligger nøkkelen til å styrke elevenes faglige og sosiale trivsel. Første kull uteksamineres om drøyt et år. Regjeringen vurderer å iverksette en evaluering av denne masterutdanningen med tanke på å kartlegge vektleggingen av hjem–skole-samarbeidet innenfor denne utdanningen. Skoleledere rundt om i Norge må signalisere entydige, positive holdninger til hjem–skole-samarbeidet. Det er en kjensgjerning at hvis man ønsker en varig endret atferd i en organisasjon, må den til syvende og sist være solid forankret i ledersjiktet. Lærerstaben ved den enkelte skole har behov for at ledelsen ikke bare verdsetter deres innsats, men at de selv også aktivt medvirker til at hjem–skole-samarbeidet får en vedvarende høy prioritet. Hvilke tiltak som er matnyttige, kan derimot variere fra skole til skole. Lærerrollen har i lengre tid vært utsatt for angrep fra mange hold. Arbeidsgiverne stiller store krav til hver enkelt lærers omstillingsevne og fleksibilitet. Jeg er overbevist om at lærerne i allmennhet ser barnas foreldre som en betydelig ressurs i elevenes utdanningsforløp. Det må imidlertid være en rimelig balanse mellom de krav og forventninger som skoleeierne, skolelederne og ikke minst foreldregruppen stiller til hver enkelt lærer, og den status de samlet sett er villige til å gi lærerrollen. Det er ikke bare elever og foreldre som har krav på å bli verdsatt – stikkordet i denne sammenhengen er gjensidig respekt. Et tiltak Regjeringen har stor tro på, er Utdanningsdirektoratets plan «Prosjekt leksehjelp». Det starter opp høsten 2006 og har en varighet på to år, med et budsjett på 10 mill. kr. Prosjektet har sin bakgrunn i Soria Moria-erklæringen. Her sies det eksplisitt at hensikten med leksehjelp er å bidra til sosial utjamning, og det påpekes at økt timetall i grunnopplæringen også skal gi rom for leksehjelp. Prosjektet skal skaffe en oversikt over pågående arbeid med leksehjelp og eventuell evaluering av detteiverksette utprøving og evaluering av leksehjelp på alle trinn i grunnopplæringenbidra til erfaringsspredning av gode modeller for leksehjelp Utprøvingene av leksehjelp som vi nå iverksetter, skal involvere ulike skoleslag og trinn, være forskjellige og ha ulike hjelpere. I arbeidet med å utvikle mer kunnskap om leksehjelp er det et klart behov for å få oversikt over de tilbudene som allerede eksisterer. Sentrale spørsmål i arbeidet med leksehjelp vil være: Hva kjennetegner de tilbudene om leksehjelp som i dag eksisterer i norsk skole med hensyn til organisering, ansatte, innhold og målgrupper?I hvilken grad er det sammenheng mellom ulike organiseringsmodeller for leksehjelp og de resultatene som oppnås?Kan leksehjelp være et egnet virkemiddel i forhold til å redusere den sosiale reproduksjonen som foregår i skolen?Hvilke konsekvenser kan ulike modeller for leksehjelp få for samarbeidet mellom hjem og skole og foreldrenes involvering i barnas skolegang? Som en del av «Prosjekt leksehjelp» vil Utdanningsdirektoratet kartlegge lokale forsøk med foreldreskoler. Dette er et tilbud som er iverksatt ved enkelte skoler, ved at foreldrene gis økt kompetanse i å støtte opp om barnas skolegang. Her kan foreldrene få kjennskap til dagens skole, betydningen av egen rolle i barnas skolegang samt kunnskap om hvordan leksehjelp og annen støtte til egne barns skolegang bør utføres. I denne sammenhengen må også nevnes et prosjekt som Nasjonalt senter for matematikk i opplæringen har iverksatt. Der inviterer de foreldrene til skolen, slik at foreldrene skal lære å bli tryggere på realfagene. Prosjektet tar foreldrene på alvor og er et eksempel på hvordan man kan bidra med leksehjelp via foreldregruppen. Regjeringen er opptatt av å sikre at foreldrene har en sterk tilknytning til skolen, og at de enkelte skoler sørger for å legge til rette for at foreldrene føler seg inkludert. De må oppleve seg meningsberettiget og stimuleres til å bidra positivt til barnas skolegang. Skal man lykkes med å skape varige endringer i det norske samfunnet, er barns oppvekstmiljø og utdanning selve inngangsporten. Jeg deler interpellantens syn på foreldrenes betydning for barnas skolegang. Det betyr at vår regjering legger til rette på mange ulike vis – som jeg nå har gått igjennom i svaret på denne interpellasjonen – for å styrke foreldrenes rolle i skolen. Erfaringene som også interpellanten viser til, og de kunnskapene vi har om dette, viser at resultatene for barna også blir bedre ved at foreldrene engasjerer seg. Det er en viktig erfaring å ta med seg i det videre arbeidet med dette.