Som beboer i den aktuelle bydelen er det spennende å høre på innlegg her og få beskrevet hvordan det er å bo i bydel Søndre Nordstrand. Mye av det er sikkert riktig, selv om jeg synes det er et poeng, som jeg synes både Dørum og statsråden ivaretok, at det er enkeltmennesker som bor der. Vi kan ikke snakke om grupper – heller ikke i denne sammenheng. Jeg er glad for at Dørum har tatt opp interpellasjonen. Selv tok jeg opp dette spørsmålet med statsråd Haga like før jul. Uten å gradere statsråder må jeg vel si at den statsråden som har svart i dag, kanskje bærer sitt navn, inkluderingsminister, på en god måte. Så har jeg heller ikke sagt noe annet om noen andre. Jeg synes det er oppmuntrende at det ikke er noen avvisning av muligheten – og jeg får være litt konkret her – for å ta opp en satsing på Groruddalen samtidig som man satser på Søndre Nordstrand. Jeg synes det ville være misbruk av en mulighet å la det gå – la oss si – ti nye år før man setter inn et for sent støt, vil jeg da si, i bydel Søndre Nordstrand. For det som kanskje særpreger Søndre Nordstrand, også i forhold til Groruddalen, er at her har utviklingen gått veldig raskt. Statsråden var selv inne på enkelte skolekretser. Her har utviklingen vært slik at på tre–fire år har andelen minoritetsspråklige økt fra 50 til rundt 90 pst. – bare på tre–fire år. Jeg er kanskje litt overrasket over at Oslos byråd har en litt tilbakelent holdning til akkurat dette. For dem som kjenner bydelen, er det faktisk slik at vi har et flyttemønster internt i bydelen som nettopp går på å sørge for at man kommer på en skole der det ikke er 90 pst. minoritetsspråklige. Da snakker vi ikke om at det bare er etnisk norske som gjør det, det er like mye minoritetsspråklige foreldre som av hensyn til språkopplæringen for sine barn gjør akkurat det samme. Det er dette jeg mener med at vi bør bruke den anledningen vi nå har, til å inkludere både bydel Søndre Nordstrand og Groruddalen i en fornyet satsing – ikke minst fordi alle som er opptatt av budsjett, vet at de pengene som har ligget til indre øst, ligger der nå, de skal utfases, og det er mye lettere å bruke disse midlene enn å starte på nytt om ett, to eller tre år. Det er en faktor som også gjør at situasjonen i Søndre Nordstrand er blitt som den er blitt, ganske paradoksalt. Det er at bydelen har et svært godt boligtilbud: nye boliger, store boliger, relativt rimelige boliger. Det gjør faktisk at mange tiltrekkes av denne bydelen, ikke minst minoritetsspråklige, altså et gode i seg selv, men som akselererer en utvikling som vi har sett. Hvis jeg skal komme med et råd til statsråden i den dialogen han skal ha med Oslo kommune, er det tre områder jeg mener det er viktig å satse på. Det er språktilbud til barn under skolealder, det er skolen, og – det siste – det er arbeidsmarkedstilknytning. Der har jeg selv, som tidligere statssekretær i Barne- og familiedepartementet, brukt den ordningen som statsråden var inne på – storbyordningen for barn og unge – nettopp til å utvide den til også å gjelde muligheter for støtte til markedstilknytning. Det tror jeg er en meget god investering som jeg håper statsråden vil bidra til. Selv om det ikke ligger under hans departement, kan det videreutvikles og gjerne utvides, for det er mange som kanskje får ett, to eller tre års opphold fra arbeidsmarkedet, og som på den måten dessverre aldri kommer inn i det igjen, hvis det går for lang tid. Jeg er veldig glad for den positive holdningen som statsråden gav i svaret til representanten Dørum. Jeg håper og tror, og vil i grunnen utfordre statsråden på det: Får vi svaret på i hvilken form samarbeidet skal skje i hovedstadsmeldingen, eller vil det komme på annen måte?