Lokalpolitikerne har de siste 25–30 årene fått stadig mindre selvråderett når det gjelder kommunens arealer. Det gjelder strandområder så vel som andre områder. Interessen for å delta i lokalpolitikken er dessverre dalende. En årsak er trolig at lokalpolitikerne får mindre og mindre å si i forvaltningen av kommunale arealer. Det blir utvannet. I kystkommunene har Fylkesmannens miljøvernavdeling blitt oppfattet som den myndighet som stadig legger kjepper i hjulene for kommunale vedtak. Vi som har drevet med lokalpolitikk, kjenner alle til begrunnelsene for avslag: Tiltaket ligger i strandsonen. Tiltaket skaper presedens. Det kan ses fra fylkesvegen. Tiltaket punkterer landskapet. Og så videre. Oppfinnsomheten fra Fylkesmannens miljøvernavdeling for avslag øker stadig og hindrer fornuftig bruk av kommunenes arealer. Etter at fylkeskommunen ble fratatt sykehusoppgavene, har byråkratene tydeligvis funnet ut at arealplanlegging i kommunen skal være satsingsområde. I lokalsaker som tidligere ikke hadde regional eller nasjonal interesse, lot fylkeskommunen stort sett lokalpolitikerne få det endelige ordet. Nå er situasjonen en helt annen. Byråkratene hever svepen og truer med innsigelse til tiltakene, selv om disse ikke har interesse utover det området tiltaket berører. Fremskrittspartiet er sterkt imot at den lokale råderetten nesten er blitt utradert. Påklagede lokale vedtak ender som oftest med at Fylkesmannen omgjør disse. Blant lokalpolitikerne fra de fleste partier er det en meget stor irritasjon over mangelen på selvråderett over kommunens arealer. Som tidligere nevnt i denne debatten, vedtok sentralstyret i KS i april 2004 at fylkesmannsembetet må fratas anledning til å overprøve lokalpolitisk skjønnsutøvelse, og at kommunen må tillegges mer beslutningsmyndighet på bekostning av Fylkesmannen. Når man tenker på at KS består av politikere fra alle partier, burde det jo være enighet om dette forslaget – noe det sannsynligvis ikke er. Fremskrittspartiet fremmet også et privat lovforslag i 2004 om samme sak, et forslag som fikk bare egne stemmer. Miljøvernminister Helen Bjørnøy har nå bedt miljøvernmyndighetene om å stramme ytterligere til ved å nekte enhver form for bygging i strandsonen. Kysten fra svenskegrensen til Lillesand er flere steder sterkt belagt med hytter. I resten av landet, og sikkert også i nevnte kystsone, er det uendelig med områder som ville egne seg til hytter og fritidsboliger uten at det ville skade allmennheten. I mange tilfeller blir allmennheten brukt som et alibi for å nekte tiltak i strandsonen. Fremskrittspartiet vil arbeide hardt for å forsvare kommunenes selvråderett i arealsaker.