Med Norge som medlem av Europarådet føles det svært meningsfullt å vite at kampen mot vold i hjemmet er noe vi alle står sammen om, og som akkurat nå debatteres i alle Europas parlament. Vold i familien kan bekjempes dersom vi som medmennesker tar ansvar og reagerer når vi vet at kvinner og barn blir slått i eget hjem. Vi må tørre å bry oss. I vårt moderne og åpne samfunn finnes det få tabuer. Vold er imidlertid et tabuområde som fortsatt eksisterer. Voldsutøvere skryter ikke av at de slår. Vold mot kvinner og barn gir ingen respekt eller status. Ofrene selv forteller sjelden om overgrepene de utsettes for. Kvinnen frykter fordømmelse om hun blir i et forhold som venner og familie vet er voldelig – derfor tier hun. Vi må ikke tie – når vi ser uforklarlige blåmerker og gjentatte benbrudd, eller når nabobarn forteller om vanskelige forhold hjemme. Kjennskap til vold forplikter oss alle til årvåkenhet, nestekjærlighet og handling. Kristelig Folkeparti vil bidra til å forhindre vold gjennom økonomisk støtte til krisesentrene, til familievernkontorene og til sinnemestringsprogrammer. Vi mener at det er viktig å gi både den som slår, og den som blir slått, god hjelp. Organisasjoner som Alternativ til Vold har gjennom behandling hjulpet mange menn til et liv fritt for kriminalitet. For oss har det også vært viktig å forbedre besøksforbudsordningen og gi flere mulighet til å få voldsalarm. For Kristelig Folkeparti er det viktig å sikre at barn som har vært vitne til vold, ikke tvinges til samvær med voldsutøveren etter et samlivsbrudd. Selv om volden ikke rammer barnet direkte, vil den utvilsomt danne grunnlag for frykt og utrygghet. Derfor foreslo Bondevik II-regjeringen endringer i barneloven slik at barn som har vært vitne til vold, får økt rettsvern ved spørsmål om samvær. Når retten likevel bestemmer at samvær skal gjennomføres, men med tilsyn, mener vi at barnevernet både må skaffe og betale hjelpere som kan ha tilsyn med samværet. Det bør også stilles som et krav for samvær at voldsutøveren søker hjelp til å mestre sitt voldsproblem. Jeg besøkte krisesenteret i Arendal i går for å lytte til hva de mener er viktig. De mener at de som slår, i langt sterkere grad må forplikte seg til behandling dersom de skal få besøk av sitt barn. De var også enig med Kristelig Folkeparti i at den familievoldskoordinatoren som i dag finnes i hvert politidistrikt, bør arbeide med familievold på heltid. I dag er det ofte slik at den polititjenestemannen eller kvinnen som har ansvar for familievoldssaker, har så mange andre oppgaver at dette blir nedprioritert. Jeg vil utfordre justisministeren til å prioritere dette. Kristelig Folkeparti mener også at hvert politidistrikt bør ansette en egen barnevernskonsulent for å sikre at politiet har gode rutiner for å følge opp barn som lever med vold. Vi foreslo dette da politirollemeldingen ble behandlet. Fremskrittspartiet og Høyre støttet oss den gang, og etter litt betenkningstid vil kanskje også statsråden slutte seg til et slikt forslag? Skal vi lykkes i kampen mot vold, må alle etater få mer kunnskap om denne problematikken. De må også bli langt flinkere til å samarbeide. Det kan ikke være slik at skole, helsetjeneste, barnevern og politi ikke får relevante opplysninger fordi en praktiserer taushetsplikten for strengt. Kristelig Folkeparti mener at selv om helsepersonell i en del tilfeller ikke kan melde fra til politiet, burde en i slike saker kunne dokumentere dette gjennom anonymisert statistikk. Økt kunnskap kan hjelpe oss til å forebygge og gi hjelp på et tidlig tidspunkt. Den som gjennom år utsettes for fysisk og psykisk vold, mister selvtilliten. Utfordringene opphører derfor ikke når samlivet med voldsutøveren avsluttes. Forfatteren Henning Mankell har beskrevet situasjonen slik: Å gå fra å være ingen til å være noen er den lengste reisen et menneske kan gjøre. Denne erkjennelsen forplikter oss til å stille opp for dem som er ofre for vold over lang tid. For de er ikke bare «noen». De er mødre, søstre, venninner og kollegaer. Ingen kan forholde seg uberørt til det.