Da har vi kommet til den årlige kulturdebatten og festtalenes tid, som fort kan bli både en reprise og en hilsen hjem for de fleste, for ikke å snakke om – som vi nettopp hørte – en lovprisning av Kulturløftet og kulturlov og kultursatsing fra de rød-grønne partiene. Men den debatten tar jeg ikke nå. Grunnen til det er at det gjør ikke kultureliten heller. De bare nikker og smiler og er fornøyd med det nissen gir dem. Det er jo jul snart, må vite. Det vi i Fremskrittspartiet ønsker å fokusere på, er det faktum at vi nå er blitt førende innenfor norsk kulturpolitikk. Vi har gått fra å være et parti som etter sigende ikke hadde noen kulturpolitikk, til å bli et parti som starter de debattene som teller. Det har vært spaltemeter på spaltemeter med debatt rundt vår kulturpolitikk, og det setter vi stor pris på. For i motsetning til de andre partiene har vi gjort et forsøk på å prioritere. Det er sikkert en del ulike kulturtiltak der man ikke setter pris på våre prioriteringer, men slik vil det alltid være. Det som er positivt, er jo at de andre nå erkjenner at Fremskrittspartiet faktisk har en kulturpolitikk som nok fremdeles vil provosere, men også engasjere innenfor kultursektoren. Statsråden har ikke imponert oss nevneverdig med nytenkning på kulturfeltet. Det var nok store forventninger til at det nå skulle bli et kulturløft. Men det som skjedde, var at mange av de politisk korrekte tiltakene fikk penger, mens andre gikk skuffet hjem. Og ikke har det skjedd noe spesielt nytt heller, annet enn en liten kulturlov på fire paragrafer som nå er ute på høring, og at frivillige lag og organisasjoner har mistet en del av inntektene sine. Det kan kanskje virke som om jeg ønsker å kritisere statsråden, men én ting skal jeg ikke kritisere ham for, nemlig hans valg av venner og den måten han står rakrygget og forsvarer sine vennskap på. Det synes jeg statsråden skal ha ros for. Men i mellomtiden venter vi og håper på at det faktisk skal skje noe innenfor kulturfeltet. Vi har gjort vårt for å dra i gang debatten. Vi har fremmet forslag om en kanon, som falt på stengrunn. Dette til tross for at stadig flere land lager sin. Nylig laget USA en liste over verdens mest betydelige menn, og da kommer det vel også snart en kvinneliste, vil jeg tro. Norsk Litteraturfestival, som jo er støttet av staten, skal lage en litterær kanon. Det blir veldig spennende å se hvordan dette skal utvelges og prioriteres, for dette har jo vært så vanskelig for Regjeringen og regjeringspartiene. Jeg har, i forbindelse med kanonen, lyst til å sitere kommentator Steinar Brox, som skriver: «Verden er plutselig snudd på hodet. Frp går inn for kulturell planpolitikk, de andre for liberalistisk markedspolitikk. I de fleste sammenhenger forlanges det faktisk rettesnorer, og uten slike normeringer er det heller ikke mulig å si hva som er godt eller dårlig, sant eller usant.» Han skriver også i kronikken: «I virkeligheten tok Frp de andre partiene på senga.» Og det er vi veldig stolt av! Dette var den mer generelle delen av innlegget. Nå vil jeg gå over til de ulike feltene som Fremskrittspartiet har prioritert, og som vi mener det er viktig at vi satser på. Først til museene: Her har det vært lovt mye, bare man konsoliderte seg. Momskompensasjonen som det har vært snakket så mye om i året som gikk, er uteblitt, noe som gjør det vanskelig selv for konsoliderte museer å få muligheten til å videreutvikle seg. Bare en liten digresjon når det gjelder museer: Jeg hørte forleden at det bare er én – jeg gjentar: bare én – tekstilkonservator i Norge som kan ta inn lærlinger. Hva skjer etterpå? Hvem skal sørge for å utdanne nye? Vi har nemlig en fantastisk samling av tekstiler rundt omkring i Norge. Hvem skal sikre dem for etterslekten? Mitt poeng er at vi må sikre en forsvarlig drift av museene, og vi må forsikre oss om at det finnes både interesse og kompetanse. Dette gjør vi ved å styrke feltet. I likhet med museene våre har også arkivene en helt unik rolle i historiefortellingen om landet vårt. Det finnes mange god arkiv, både små og store, både offentlige og private, og det er fantastisk hvor mye lokalhistorie og historie av nasjonal interesse som finnes der. Fremskrittspartiet foreslår å bygge opp et fond for å gi arkivene mulighet til å digitalisere det de besitter av verdifullt materiell. Jeg så nylig en reportasje på NRK om et fotoarkiv i Bergen som dessverre ikke hadde særlig bra forhold, og som ikke var særlig godt brannsikret heller. Det var nærmest takket være noen få, engasjerte mennesker at det ikke har gått tapt for lenge siden. Og dette er nok ikke det eneste i sitt slag. Det er av svært stor viktighet at vi tar vare på denne delen av kulturarven vår og sikrer også denne for ettertiden. Fremskrittspartiet fremmer forslag om to ulike fond for kultur i tillegg til arkivfondet. Vi mener at målrettede fond gir gode og etterprøvbare resultater. For det første foreslår vi å opprette et fond for frivillige og deltagende kulturaktiviteter. Vi mener at de mange engasjerte amatører i bredden i kulturen også bør få bedre kår. Spesialisert, profesjonell kultur for de få gir ikke nødvendigvis et rikt kulturliv, men det gjør den kulturen hvor folk selv deltar. Vi mener at det er i bredden vi får mest for kronene. Fremskrittspartiet mener at den frivillige og deltagende kulturen kanskje ikke er den som gir de store overskriftene og den stor prestisjen, men at det allikevel er nettopp amatørkulturen som gir mest glede og opplevelse i de mange lokalsamfunn. Vi mener det er viktig at den verdifulle lokale amatørkulturen får trygge og stabile rammer. Derfor ønsker vi å opprette dette fondet. Fondets avkastning bør rettes spesielt mot aktiviteter for barn. Det andre fondet vi ønsker å opprette, er et fond for samarbeid mellom kulturvirksomheter og privat næringsliv. I forbindelse med Stortingets behandling av kultur- og næringsmeldingen ga alle partier uttrykk for vyer om kunst- og kulturvirksomhet som god næringsvirksomhet. Fremskrittspartiet ønsker med utgangspunkt i slike vyer å legge til rette for utvikling av levedyktige og skapende kulturnæringsvirksomheter. Vi er veldig glad for at de andre borgerlige partiene i år støttet vårt forslag om et slikt fond. Dessverre er det denne gangen bare Fremskrittspartiet som har funnet penger til fondet. Men vi håper at de andre borgerlige partiene og de sosialistiske regjeringspartiene skal følge etter oss, om et år eller to, når tanken har modnet. Fondet skal gi muligheter for samarbeid mellom kulturvirksomheter og privat næringsliv. Her er det viktig å se det store potensialet som ligger i skjæringspunktet mellom kreative sjeler og de andre. Det er faktisk slik at begge sider potensielt er både givere og mottakere av kompetanse, ideer og hjelp. Som man ser, har vi en plan med det vi holder på med, som er målrettet, men som også tør å stille krav både til utøvere og til bruk av statlige kroner. Man kan si, og det viser vel også medienes og kulturlivets nysgjerrighet og engasjement for vår kulturpolitikk, at Fremskrittspartiet i sitt kulturprosjekt har lyktes så langt. Jeg vil herved ta opp Fremskrittspartiets forslag og de forslagene der vi er medforslagsstillere.