Dette er en alvorlig sak, og det er en trist sak. Den er alvorlig fordi den er et eksempel på en behandling i politi og påtalemyndighet som er kritikkverdig på en rekke områder. Det er en behandling som folk ikke skal utsettes for. Den er trist fordi de som er berørt, har fått store belastninger over mange år. Den kritikkverdige saksbehandlingen har lagt stein til byrden. Sivilombudsmannens undersøkelse av saken konkluderer med at behandlingen er kritikkverdig på flere punkter: sen saksbehandling, manglende svar på henvendelse, unnlatelse av å registrere og etterforske en motanmeldelse og mangelfull journalføring og dokumentstyring. Dette bekrefter den kritikk Riksadvokaten har framført. En enstemmig kontrollkomite er enig i denne usedvanlig sterke kritikken, at kritikken er nødvendig, og at disse feilene har ført til unødig lidelse for partene i saken. Vi forutsetter at den oppfølging som Riksadvokaten har foretatt i saken overfor politi og påtalemyndighet, sikrer at slike feil ikke gjentas. Sivilombudsmannens og Stortingets behandling av saken understreker alvoret i dette og bør være et bidrag til at slike saksbehandlingsfeil unngås for framtiden. Jeg vil også vise til det erstatningsforlik som er inngått mellom partene og Justisdepartementet. Jeg er glad for at dette forliket kom i stand, fordi det også bør være et viktig bidrag til at saken kan avsluttes. Feilgrep og de lidelser de fører til, er ofte en stor belastning for de berørte. Samtidig er det viktig for å komme videre at også de berørte blir i stand til å legge saken bak seg. Det bør alle som er implisert i og har engasjert seg i denne saken, gi sitt bidrag til. Jeg vil bare i tillegg få kommentere én ting i Fremskrittspartiets særmerknad, og som går på tidligere justisminister Odd Einar Dørums brev til kontrollkomiteen i 2002. Der skriver Fremskrittspartiet: «Disse medlemmer vil også påpeke at tidligere justisminister Odd Einar Dørum kan ha blitt forledet til å ha feilinformert kontroll- og konstitusjonskomiteen og Stortinget i 2002 i forbindelse med denne saken.» Justisministeren kan ha blitt forledet til å feilinformere Stortinget. Denne nyskapningen i forhold til statsrådenes ansvar overfor Stortinget, og spesielt for noe så sentralt som informasjonsplikten, er interessant. For min del ser jeg ikke grunnlaget for den tvil Fremskrittspartiet sår om informasjonen i Dørums brev. Men hvis Fremskrittspartiet ser det, bør de kunne gjøre seg opp en mening om hvorvidt det var en feilinformasjon eller ikke. Om en statsråd feilinformerer, er det ikke noe statsråden «forledes til», men faktisk noe han har et ansvar for. Hvis det er tillatt å si det i en alvorlig sak: Dette forsøket på å skape en ny parlamentarisk praksis som innsnevrer statsrådenes ansvar her i salen, er kanskje også en del av Fremskrittspartiets forberedelse til å bli regjeringsparti. Da kan det jo hende at de vil se seg tjent med at denne type ansvarsfraskrivelse fikk feste seg. Men jeg tror ikke Fremskrittspartiet kommer til å få gehør for det i denne sal.