Jeg vil også starte med å berømme det modige initiativet som representanten Sonja Sjøli har reist. Barn av gravide i legemiddelassistert rehabilitering er et krevende tema, fordi det fortsatt er flere spørsmål enn svar. Som hun selv nevnte i innlegget, er det en debatt som stort sett har gått i faglige miljøer og ikke så mye i det politiske. Krevende er det fordi det berører det mest sårbare vi har, nemlig barna, og fordi det berører mødre som ofte er svært syke, og som er i en svært krevende situasjon i livet. Krevende er det selvsagt å være avhengig av rusmidler og i tillegg ha ansvar for et ufødt liv, og snart for et barn. Håpet om et vendepunkt i livet er i en slik situasjon veldig sterkt. Behandlingstilbud med tanke på rusfrihet må være sentralt. Like sentralt som både interpellanten og statsråden har vært inne på, er oppfølging etter fødsel og videre framover. Jeg synes statsråden har hatt en klok og ydmyk tilnærming til dette komplekse feltet. Jeg synes det er grunn til å være fornøyd med at statsråden sier at det å ivareta barna er det mest sentrale. Samtidig understreker statsråden kvinnenes vanskelige livssituasjon, og at de må ivaretas på en helt spesiell måte og med stor omtanke. De gravide som er under LAR-ordningen, har en jevnlig kontakt med helsevesenet. Jeg er mer bekymret for dem som ikke er det, og hvordan vi skal få fulgt opp dem. Det er derfor interessant å høre statsråden vise til de land som iverksetter metadonbehandling av gravide heroinavhengige, selv om kvinnen ikke er under LAR. I statsrådens svar får vi et godt inntrykk av at gravide rusmiddelavhengige er høyt prioritert. Ved dårlig rusmestring hvor det er fare for barnet, fremmer sosialtjenesten sak om tvang etter sosialtjenesteloven. Jeg synes at behandling uten samtykke er et interessant spor å følge. Det er lett å forstå, slik statsråden uttrykte det, at tjenesten her står overfor veldig vanskelige valg og dilemmaer i slike saker – en sårbar blivende mor og et ufødt liv. Vi vet for lite om de skadevirkninger et barn utsettes for under mors behandling med f.eks. metadon. Noen fagmiljøer har mye kunnskap om mor, barn og rus. Borgestadklinikken kan nevnes, og det er sikkert flere. Jeg vil be statsråden om å høste erfaring fra disse klinikkene. Det er betryggende at statsråden holder tråden i saken både mot kompetansesentrene og mot helseforetakene. Vi kjenner dessverre til at det vil være et økende problem og en stor utfordring for norsk helsevesen i årene framover.