Representanten skal ha kompliment for å følge den linjen som jeg har kalt ærlighetslinjen, når det gjelder satsing på forskning, nemlig at det ikke satses noe særlig. For det er jo det som er poenget. Olof Palme lærte meg en gang at politikk er å ville. Og SV – først med 12 milliarder kr i regjering, så 4 milliarder kr i nesten julegave for å dekke inn sykelønnskuttet – har verken evne eller vilje til å la det komme én krone til forskningen. Og den arven som er der, er jo en arv fra Bondevik II-regjeringen, på 14 milliarder kr. Jeg har da respekt for at man velger helheten i budsjettet, og den helheten er da følgende: Man velger ikke høyere utdanning, man velger ikke forskning, man velger det bort, man velger det bort i forhold til Soria Moria-erklæringen, og man velger det bort i forhold til sin egen sterke, forpliktende profil i forbindelse med forskningsmeldingen i Stortinget. Det er et ærlig svar, for politikk er å velge og å ville. Og jeg synes det var befriende at representanten for det første innrømmer at man ikke har valgt dette. Så har hun den samme forhåpning som statsråd Djupedal før jul i fjor, at det skulle bli nye greier når budsjettet for i år kom. Da budsjettet for i år kom, var linjen ubrutt – først kutt på 25 milliarder kr ved inngangen av dette året, så kutt på 100 mill. kr i revidert nasjonalbudsjett, og så det bedrøvelige resultatet som vi har i budsjettet her i dag.