Ot.prp. nr. 61 for 2005-2006 inneholder flere lovendringer, også endringer i forhold til EU-direktivet. Høringsinstansene har for det meste vært positive til endringene. EBL sier bl.a. at de er positive til at energiselskapene får betingelser som gir muligheter for næringsutvikling lokalt og regionalt. Deres innvendinger mot proposisjonen er den stramme reguleringen av konsernsjefens mulighet til å sitte i datterselskapenes styrer. Det som det er uenighet om etter høringsrunden, er om norske kraftselskaper som driver både monopolbasert nettvirksomhet og produksjon/konkurranseutsatt virksomhet, skal underlegges strengere krav til selskapsmessig og funksjonelt skille enn det EU-direktivet tilsier. Her viser Regjeringen til St.meld. nr. 15 for 2004-2005, om konkurransepolitikken, hvor Bondevik II-regjeringen varslet nye krav om selskapsmessig og funksjonelt skille. EU-direktivet foreslår et selskapsmessig skille der selskapene har mer enn 100 000 kunder, abonnenter, mens Bondevik II-regjeringens forslag var ned til 10 000 kunder. Dette har Fremskrittspartiet og Høyre fremmet forslag om i saken som vi behandler i dag, selv om det var en enstemmig komite som under behandlingen av meldingen om konkurransepolitikken mente at kraftbransjen kunne få ekstrakostnader grunnet pålagt omorganisering i bransjen som følge av nye selskapsmessige og funksjonelle krav for kraftselskapene. Det reelle spørsmålet er om aktørene som har både nettvirksomhet og kraftproduksjon, driver med kryssubsidiering, og om dette svekker konkurransen i markedet og er prisdrivende i forhold til sluttbrukerne. I St.meld. nr. 15, om konkurransepolitikken, skriver regjeringen Bondevik II i en fotnote at «det er svært usannsynlig at noen har insentivene til den type atferd». Da er vi inne på tilliten til vertikalt integrerte selskaper. Bondevik II-regjeringen sa også at sluttbrukermarkedet er nasjonalt og i all hovedsak preget av nasjonale aktører, og at mange av aktørene har egen produksjonsvirksomhet. Konkurransen mellom aktørene i sluttbrukermarkedet regnes som velfungerende. Jeg ser da ingen grunn til at Norge skal gå ned til 10 000 kunder og overprøve EU-direktivet, når dagens marked er velfungerende. Derfor er jeg meget fornøyd med at den rød-grønne regjeringen ikke vil tvinge gjennom en omorganisering av mindre selskaper, men forholde seg til EU-direktivet. Da er det seks selskaper i Norge med over 100 000 kunder, og de er allerede dannet som konsern. Dersom Fremskrittspartiet og Høyres forslag ble gjennomført, med 10 000 kunder, ville det ha fått konsekvenser ved at innarbeidede ledelsesstrukturer ble splittet og kompetansemiljøene oppløst. Etter min mening ville dette ha medført et større byråkrati og utgifter som til sist ville bli lagt på sluttbruker. Selskapene har også i dag et ansvar i forhold til kryssubsidiering, bl.a. med strenge regler for delt regnskap. Komiteen er altså splittet i konklusjonen om når selskapsmessig skille skal inntre. Resten av proposisjonen er det stort sett enighet om. Vi skal fortsatt tilstrebe å ha et effektivt kraftmarked og en effektiv utnyttelse og utvikling av nettet i alle ledd. Derfor er det avgjørende viktig at NVE og Konkurransetilsynet fører tilsyn og følger opp også i framtiden. Jeg er glad for at komiteen forholder seg til innholdet i proposisjonen når det gjelder outsourcing, der departementet forutsetter at aktører med konsesjon etter energiloven skal ha egne ansatte som har all nødvendig kompetanse til å forvalte virksomhetens plikter etter lov, forskrift, konsesjoner og avtaler. Dette er en meget viktig sak for Arbeiderpartiet. Jeg registrerer med tilfredshet at fungerende saksordfører, fra Kristelig Folkeparti, legger hele proposisjonens innhold til grunn og dermed er med på å styrke flertallet for et fortsatt velfungerende kraftmarked. Arbeiderpartiet mener fortsatt at et sterkt nasjonalt og desentralisert offentlig eierskap når det gjelder kraftselskapene, er den beste løsningen for nasjonen.