Som vanlig er det vanskelig å finne uklarheter og grunnlag for noe kritisk tema knyttet til innlegg fra Kristelig Folkeparti og Lilletun når det gjelder utenrikspolitikk. Det er for så vidt ikke forbausende hvis en ser på tradisjonen når det gjelder norsk utenrikspolitikk, og hvem det er som samler støtte om den. Lilletun kvitterte ut at det var full oppslutning om utenriksministerens redegjørelse og også komitelederens første innlegg i dag. Men jeg har likevel lyst til å spørre om to forhold. Det ene er knyttet til FN-systemet, som vi mener er det viktigste multinasjonale organet vi har. Vi ønsker å øke støtten både politisk og økonomisk, men samtidig gå inn for reformer. Vi registrerer at i hvert fall ett parti her i salen mener at vi skal knytte økonomiske reaksjoner til eventuelt en mangel på framdrift, noe vi er uenig i. Jeg vil gjerne høre Lilletuns bemerkning til det. Til slutt vil jeg også gjerne få høre Lilletuns vurderinger når det gjelder støtten til de nye styresmaktene i Midtøsten, om vi skal gi dem tid til å områ seg noe. Det er ingen tvil om hvilke målsettinger Arbeiderpartiet har når det gjelder videre forhandlinger knyttet til utviklingen i Midtøsten.