Saken om miljøvennlige gassteknologier er med rette blitt kalt vårens energisak her i Stortinget. Saken avklares med konstruktive og framtidsrettede løsninger. Det lover godt for forutsigbar utvikling framover, som kommersielle aktører er så avhengige av. Det er betryggende for aktørene at utviklingen skjer som følge av kompromiss mellom ansvarlige partier innenfor energipolitikken. Det har vi god erfaring med i dette landet. Kostnadseffektiv distribusjon og utnyttelse av gass er avhengig av mengde og avstand fra nærmeste kilde og ilandføringssted. I den ene ytterligheten finner vi den vegløse hytten på fjellet med svært beskjedent forbruk, og på den andre siden finner vi megastore avtakere på USAs østkyst. Men de har én ting felles, nemlig at gassen fraktes i beholdere, fra små bærbare beholdere til kjempesvære gasstankskip fra Melkøya, nettopp fordi rørledninger er for kostbart og urasjonelt. Eksemplet forteller oss at bærekraftig transport og distribusjon må tilpasses den løsning som i det lange løp er regningssvarende for markedet og brukeren, for leverandør og produsent, og for samfunnet som sådant. Flere rederier, bl.a. Knutsen OAS og IM Skaugen, har kunnet framlegge spennende konsepter, konsepter som bl.a. omfatter gassen levert «på døren» til akseptable energipriser, og sjølagring mot et nærdistribusjonsnett. Naturgass Vest har også, som kjent, allerede etablert distribusjon med et mindre skip langs kysten. Når etterspørselen etter gass vokser og markedet er blitt etablert og etterspør løsninger med større kapasitet, kan det i neste omgang være aktuelt å bygge gassrør for å forsyne enkelte områder. Skipene kan da benyttes andre steder. Etter at stortingsmeldingen ble lagt fram, har industrien flere steder tatt opp utfordringene meldingen gir, og lansert planer, for å få både økt volum, som kan bedre lønnsomheten i gassrør, og økt medvirkning fra industrien når det gjelder finansiering av røret og forpliktelser til kjøp av gass. Uten at disse kommersielle interessene i hvert enkelt tilfelle er aktive, vil ikke prosjektene bli realisert. Dette utfordrer oss som statlig myndighet, og vi bør være med i spleiselaget for å få på plass sannsynlig framtidsrettet løsning med en gang. Vi peker på at det er naturlig at Statnett, eller et annet statlig selskap, sammen med kommersielle aktører går videre med denne saken. Dette er et klart gjennombrudd for å ta gassen i bruk i langt større omfang i Norge, og det vil bety en betydelig effektivisering av industriproduksjon og energiforbruket mange steder. Gledelig er det også at forurensende energikilder erstattes av naturgass med langt renere forbrenning og dermed mindre skadelige utslipp. Det er viktig for meg å understreke at det Stortinget i dag gjør vedtak om, er en såkalt transparent ordning som kan anvendes over hele landet hvis forutsetningene er til stede, ikke minst at industrien er med på spleiselaget. Det er først og fremst de kommersielle interessenes planer og vilje til deltaking som vil være avgjørende for hvor satsingen vil skje. På min kant av landet, Vestlandet, og spesielt i Hordaland, er man allerede kommet svært langt i å utnytte gassen. Jeg hadde faktisk som fylkesvaraordfører, for seks–sju år siden, gleden av å markere oppstart av gassbussprosjektet i Bergen ved å tilslutte den første gassbussen til fyllestasjonen, og før året er omme er det 80 busser som går på gass i Bergen I industrielt perspektiv er det også store planer i Kollsnes–Mongstad–Sløvåg-regionen, og her vil rørledning være riktig løsning for å forsyne bl.a. varmeenergiverket på Mongstad, men det vil også generere industriutvikling i regionen. Vestlandsrøret sørover fra Kollsnes, via Bergen–Sunnhordland–Haugaland og til Kårstø, vil bety en gassrørledning fra Sogn og Fjordane til Vest-Agder grense, med de enorme muligheter som det vil innebære for industrien og husholdningene langs denne kyststrekningen.