Forslaget om etablering av et felles håndhevingsapparat for likestilling og mot diskriminering er basert på Regjeringens ønske om å håndheve diskrimineringslovverket på en god måte for brukerne, hvilket betyr å etablere et uavhengig, sentralt organ som kan arbeide helhetlig for likestilling og mot diskriminering. I tillegg til likestillingsloven har vi i denne regjeringsperioden utviklet regelverk for likestilling og ikke-diskriminering på flere andre områder: arbeidsmiljølovens kapittel om forbud mot diskriminering i arbeidslivet på grunn av seksuell orientering, funksjonshemning, alder, politisk syn, mv.boliglovens forbud mot diskriminering på grunnlag av homofil legning, leveform eller orienteringden 19. april vedtok Odelstinget ny lov om forbud mot diskriminering på grunn av etnisitet, religion, mv. – diskrimineringslovenSyse-utvalget, som vurderer funksjonshemmedes rettsvern, leverer sitt forslag i mai 2005 Disse lovverkene følger i store trekk samme metodikk og prinsipper som likestillingsloven. Likevel har lovverkene vært håndhevet av en rekke forskjellige organer: Likestillingsombudet, Senter mot etnisk diskriminering, Arbeidstilsynet og også det ordinære rettsapparatet. Regjeringen mener at en samordning av håndhevingen av ulike diskrimineringsbestemmelser er til beste for brukerne. For enkeltpersoner som opplever diskriminering, vil det være en fordel å kunne forholde seg til ett organ framfor å orientere seg blant mange. Ett organ gir mye bedre muligheter til å møte tilfeller av multippel diskriminering, dvs. diskriminering på flere grunnlag. For arbeidsgivere, offentlige instanser, interesseorganisasjoner, utdanningsinstitusjoner osv. som trenger veiledning om hvordan mangfold og likestilling aktivt kan fremmes, vil det likeledes være en hjelp å kunne forholde seg til ett organ. Jeg mener også at et samlet håndhevingsapparat med et bredere fagmiljø og større grad av faglig erfaringsutveksling vil oppnå både større gjennomslagskraft, bedre resultater og derigjennom større legitimitet enn flere små separate organer, som vil måtte konkurrere om oppmerksomhet og ressurser. Det er positivt at Stortinget er engasjert i pådriverfunksjonen, som det foreslåtte ombudet vil få. Jeg kan forsikre om at denne funksjonen vil få en meget tydelig plass i forskriften. Jeg mener at både lovhåndhevingsarbeidet og pådriverarbeidet vil dra nytte av en samling i ett felles organ. I tillegg vil enkeltsaker ombudet behandler som lovhåndhever, gi pådriverarbeidet viktig dokumentasjon og legitimitet. Når det gjelder multippel diskriminering, vil jeg peke på at Likestillingssenteret i de senere år har beskjeftiget seg med tema som berører flere diskrimineringsgrunner, f.eks. tvangsekteskap og kjønnslemlestelse, som berører både kjønn og etnisitet. Dette tyder på at samlingen med Senter mot etnisk diskriminering vil gi betydelig synergi og læring på tvers av ulike grunnlag. Jeg er oppmerksom på utfordringene som er forbundet med å samle arbeidet med presserende enkeltsaker og det mer langsiktige pådriverarbeidet i samme organ, men vil presisere at pådriverarbeidet er like entydig lovpålagt som lovhåndheverarbeidet gjennom lovforslagets § 3, og at Regjeringen som nevnt vil forskriftsfeste et utfyllende mandat for ombudets pådriverarbeid. Dette betyr at ombudet ikke kan nedprioritere pådriverarbeidet. Pådriverarbeidet vil fortsatt omfatte alle aspekter av kjønnsdiskriminering. Som i dag forutsettes også at denne funksjonen skal involvere og dra veksler på samarbeid med et bredt spekter av kompetansemiljøer og interesseorganisasjoner, nasjonalt så vel som regionalt og lokalt.