I et nyttårsintervju med NTB karakteriserte statsministeren debatten om bordbønn i skolen som usaklig støy. Det samme gjaldt bråket om hvem som er best egnet til å oppdra småbarn, foreldrene eller barnehagene. Alle debattene så han på som uvesentlige, misforståelser og tøvete. Det var bare skattedebatten mellom LO og Arbeiderpartiet som statsministeren fant høyverdig nok til å kunne karakterisere som en real og ærlig debatt. Da Linda Austnes fra Godøy så oppslaget i VG om at kunnskapsministeren ville stoppe bordbønn i skolen, ble hun så provosert at hun spontant satte i gang en underskriftskampanje på sin nærbutikk. Kampanjen har fått stor oppmerksomhet, og har pr. i dag samlet inn 57 000 underskrifter. Det var synd statsministeren ikke fant tid til å møte Linda Austnes da hun var her før jul for å levere disse underskriftene. Jeg gjorde det, og hun kunne fortelle at det er mye uro i landet omkring disse spørsmålene. Et slikt engasjement som det Linda Austnes viser, kan ikke karakteriseres som verken usaklig eller tøvete. Debattene som statsministeren uttaler seg om, kan heller ikke bortforklares som misforståelser. De har rett og slett kommet som følge av uttalelser fra Regjeringens egne medlemmer, og ikke som mediers eller enkeltpersoners vonde vilje. I disse dager skal Regjeringen bruke noen dager på å reise rundt i Norge, og målet er, ifølge statsministeren, å få innspill fra vanlige folk. Jeg vil ikke utelukke at regjeringsmedlemmene vil møte mye som de vil oppfatte, ut fra en slik tenkning, som uvesentlig, misforståelser eller tøvete. Men statsministeren har invitert til dialog og samarbeid med opposisjonen, og da må man kunne forvente at det blir motstand, debatt og uenighet. Det som av statsministeren kan ses på som uvesentlig, er for mange mennesker i dette landet svært vesentlig. Regjeringen har sagt at den skal endre politikkens innhold og form. Er det slik at politikkens nye form er å avfeie ubehagelige debatter som unødvendige, uvesentlige og tøvete?