Innlegget til representanten Nordtun bærer nok preg av en smule lettelse i ikke minst regjeringspartiene og i Arbeiderpartiet over at de har kommet helskinnet gjennom denne debatten uten å oppleve for mange som har demonstrert på utsiden, og for store splittelser internt. Arbeiderpartiet har nok størst grunn til å være fornøyd, for hvis vi ser på tidligere innstillinger om oljesaker, har vi opplevd at til og med Arbeiderpartiet har vært splittet internt, f.eks. da Snøhvit ble vedtatt. Det har de unngått denne gangen. Så kan en fokusere på at det er mye enighet. Ja, hvis en leser innstillingen, er det veldig mye som hele komiteen er enig om. Ofte er det de tingene som SV skryter av, at hadde det ikke vært for SV i regjering, så hadde ikke dette blitt gjennomført, f.eks. på miljøområdet. Da er det jo litt snodig at det er akkurat de tingene som en skryter av, som det står en samlet komite bak. Jeg tror faktisk at nesten uansett regjering hadde en fått gjennomført de tingene. Men det er verdt å se på den samlingen med forslag som ligger bakerst i innstillingen – det er ca. 15 forslag. Så mange forslag har det ikke vært i forbindelse med en oljemelding – hvis vi kan kalle det det – på all den tid. Det viser jo at det faktisk er stor uenighet om en del ting som en skal vedta i dag. Og vi ser at det faktisk er en samlet opposisjon som står bak en del av forslagene. Det kan jeg heller ikke si indikerer at det er en bred enighet om den linjen Regjeringen legger seg på nå. Snarere tvert imot. For det skjedde vel aldri i forrige periode, så langt jeg kan huske, at Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV samlet seg om noe som helst når en diskuterte oljesaker. Men det har altså denne opposisjonen klart. Og det viser hvilket – etter mitt skjønn – dårlig forlik som ligger til grunn på enkelte områder, og som en kunne gjort noe med hvis regjeringspartiene hadde ment alvor da de i sin tid inviterte opposisjonen til samarbeid. Nå får vi en forvaltningsplan som kun 87 av 169 representanter føler et ansvar for, og vi har allerede i dag fått demonstrert at en rekke av de arbeiderpartirepresentantene som tvinges til å stemme for den, nå gleder seg til å få ta en omkamp på den så snart som mulig. Det er ikke den type langsiktige rammebetingelser som oljebransjen burde forholde seg til, og det er heller ikke den type rammebetingelser som Nord-Norge burde forholde seg til – når til og med de som vedtar rammebetingelsene, gleder seg til å ta omkamp. Det ligger forslag i saken i dag som, hvis regjeringspartiene hadde sett mot Fremskrittspartiet og Høyre, kunne fått 148 stemmer av 169. Da hadde en hatt en robust forvaltningsplan, som hadde overlevd nærmest enhver regjeringskonstellasjon. Det får vi dessverre ikke nå. Det betyr at de rammebetingelsene som regjeringspartiene nå skryter av er på plass, ja de varer maks i et par år. Og sprekker denne regjeringen før 2009, er jeg sikker på at de allerede da vil bli gjort om – hvis det f.eks. blir en ren arbeiderpartiregjering.