La meg innledningsvis få lov til å gi uttrykk for en viss undring og forbauselse over språkbruken til representanten Thorkildsen, for ved å ha samtaler og skape flertall tvinger man vel ikke noe på noen. Er ikke det vanlig politisk forhandlingsmåte? Enhver regjering vet jo at hvis den får et flertall mot seg, tvinges man ikke til å gjøre noe, men man retter seg etter det som Stortinget sier, og så kan det være mer eller mindre klokskap i de flertallsvedtakene som gjøres. Men det er altså en helt annen sak vi debatterer. Vi er tverrpolitisk enige om målsettingen med rettshjelpstilbudet. For det første skal ingen lide rettstap på grunn av dårlige økonomiske evner eller mangelfulle opplysninger om sine rettigheter. For det andre skal rettshjelpstilbudet være et godt redskap i kampen mot fattigdom. I Ot.prp. nr. 91 for 2003-2004 er hovedformålet å gjøre loven om fri rettshjelp mer oversiktlig og brukervennlig, samtidig som endringene vil medføre mindre bruk av ressurser og raskere saksbehandling av søknader om rettshjelp. Det ligger ikke i Ot.prp. nr. 91 noen utvidelse av dekningsområdet for loven om rettshjelp. Grunnen til det er at inntektsgrensene for fri rettshjelp er hevet betydelig den senere tid. Nå faller mer enn halvparten av landets befolkning innunder inntektsgrensene for fri rettshjelp. Når det gjelder formålsbestemmelsen, mener Kristelig Folkeparti at det utvilsomt må være riktig å karakterisere fri rettshjelp som en sosial støtteordning. Det er hensikten med ordningen som begrunner det, ikke omfanget av hvor mange som har mulighet for å få denne hjelpen. Når jeg sa at det ikke ligger noen nye dekningsområder for loven i Ot.prp. nr. 91, må jeg legge til at også Kristelig Folkeparti støtter komiteens forslag med bakgrunn i den endring Stortinget gjorde i straffeprosessloven § 107 a for et godt halvår siden. Det er riktig å ta konsekvensene av den endringen inn i rettshjelpsloven, slik komiteen foreslår. Kristelig Folkeparti står sammen med Høyre i et mindretall i spørsmålet om det skal føres en svært liberal praksis for å dispensere fra inntektsgrensen når det gjelder saker om barnefordeling. Vi er ikke motstandere av jevnbyrdighet i rettshjelp, men vi mener man bør avvente virkningene av de nye reglene om behandling av barnefordelingssaker og de nye inntektsgrensene før man eventuelt vedtar en heving av inntektsgrensene i slike saker. Angående egenandeler for fri rettshjelp: Vi debatterte dette i desember, og jeg ser ingen grunn til å gjenta vår argumentasjon etter så kort tid. Jeg kan forsikre: Vi mener det samme i dag, også i forhold til vurdering av innføring av prinsippene i den finske modellen. Når det gjelder spørsmålet om folk skal kjøpe seg ussel og arm på nødvendig advokatbistand, ber vi departementet vurdere aktuelle problemstillinger i arbeidet med å følge opp Tvistemålsutvalgets innstilling og Advokatkonkurranseutvalgets innstilling.