La meg først takke komiteen for et godt samarbeid om saken – og beklage at jeg ikke har klart å framkalle representanten Lånkes sterke følelser. Vi får komme tilbake til det ved en senere anledning. Opplysningsvesenets fond er eier av store verdier, i form av både eiendommer og pengekapital. Ved siste årsskifte var verdiene beregnet til 6 milliarder kr. Disse verdiene må forvaltes på en forsvarlig måte. En hovedoppgave for fondet er å sørge for at prestene har tjenlige presteboliger. Mange av presteboligene er fredet og representerer viktige kulturminner i lokalsamfunnene. Fondets bidrag til kulturminnevernet er betydelig. Jeg nevner dette innledningsvis for å understreke at Opplysningsvesenets fond ikke er å regne som et vanlig pengefond som bare kan måles etter forretningsmessige eller bedriftsøkonomiske kriterier. Det er mange hensyn som skal ivaretas innenfor rammen av en forsvarlig forvaltning av fondet. Et ensidig fokus på hva fondet kan gi av årlig avkastning, blir for snevert. På den annen side blir det feil ikke å ha kontinuerlig oppmerksomhet på hva fondet kan gi av inntekter. Fondet skal tjene kirkelige formål, og avkastningen fra fondet har direkte betydning for hva det er mulig å finne rom for til beste for Kirken. Når Regjeringen har fremmet forslag om å oppheve det lovbestemte kravet om inflasjonssikring av fondets grunnkapital, er det nettopp ut fra et ønske om å øke handlefriheten og fleksibiliteten i bruken av fondets avkastning. Det er et ordtak som heter «å spare seg til fant». Jeg vil ikke uten videre si at det ordtaket fullt ut illustrerer saken som er til behandling i dag. Men det er et poeng at vi ikke må verne om fondets verdier og avkastning på en slik måte at vi ender opp med stadig å øke fondets verdier, uten å ha særlig tanke for de pengebehov som finnes i Kirken i dag. Ved å oppheve lovbestemmelsen om inflasjonssikring er det åpnet for å kunne bruke en større del av avkastningen til kirkelige formål. I de to årene inflasjonssikringen har vært gjeldende, har i alt 40 mill. kr blitt «låst inne» som en del av fondets grunnkapital. Inflasjonssikring er en form for sikring av kapitalen mot verditap. Den kanskje viktigste tapsrisikoen for fondet er at Opplysningsvesenets fond har en stor del av sine verdier plassert i børsnoterte verdipapirer. Historikken til fondet viser at de årlige inntektene fra finansforvaltningen har vært og er viktig for fondets evne til å bære sine årlige utgiftsforpliktelser. Men det er alltid en risiko forbundet med å investere på børsen. På samme måte som vi ikke bør låse inn deler av avkastningen for inflasjonssikring, mener jeg at det ikke er rimelig å bygge opp store bundne reservefond fra avkastningen for å kunne ta høyde for nedgang i finansmarkedene. Hva fondets avkastning skal brukes til, er et annet og svært viktig spørsmål. Mange gode formål kan regnes opp. Blant annet har det vært reist spørsmål fra ulike hold om ikke fondet bør bidra til at de kulturhistorisk viktige kirkene settes i forsvarlig stand. Etterslepet på dette området er som kjent stort. Dette og andre spørsmål om bruken av fondet er til vurdering i departementet, og vi skal komme tilbake til det ved en senere anledning. I komiteinnstillingen uttaler en samlet komite at den er «enig i at en opphevelse av kravet om inflasjonssikring vil gi mer fleksibilitet og handlefrihet ved disponering av fondets avkastning». Jeg oppfatter dette slik at komiteen langt på vei i sak er enig i lovforslaget. Jeg nevner at også Kirkemøtet og Kirkerådet har stilt seg bak lovforslaget. Slik sett synes ikke konflikten først og fremst å dreie seg om forslaget i og for seg. Når mindretallet likevel går imot lovforslaget, oppfatter jeg det slik at mindretallet mener at denne saken ikke bør tas opp nå, men vurderes i en bredere sammenheng. Det har jeg respekt for, selv om vi har kommet til en annen konklusjon. Jeg har selvsagt respekt for synspunkter om at mange mindre endringer i sum kan bli en større endring av prinsipiell eller vidtrekkende betydning. Men etter mitt syn er det mulig å behandle et lovforslag nå uten at man kommer i konflikt med den store helheten. Fondets rammebetingelser blir etter Regjeringens syn ikke endret ved at vi opphever et lovbestemt krav om inflasjonssikring av grunnkapitalen. Jeg er tilfreds med det resultatet komiteen har kommet til. Jeg håper at vi ved en senere anledning nettopp får muligheten til å ta en helhetlig debatt, både om fondet og om Kirkens økonomiske framtid, slik vi nylig har hatt i Stortinget.