La meg begynne med å si at det er egentlig mer enighet i denne saken som vi behandler i dag, enn debatten kan tyde på. Det er på mange måter en forholdsvis offensiv plan. Man er enige om veldig mye. Derfor er det synd at man ikke klarer å få et større flertall enn 87 representanter bak de største delene av denne planen. Jeg minnes statsråd Djupedal i valgkampen. Han snakket ikke bare om at han skulle stoppe flyttestrømmen fra Nord-Norge – han skulle sørge for at det ble 40 000 nye nordlendinger. Statsråd Pedersen har, siden hun kom inn i Fiskeri- og kystdepartementet, snakket om at hun ønsker at det skal være lys i husene. Jeg vil vise til den kommunen jeg er født og oppvokst i, nemlig Øksnes kommune i Vesterålen. Det er en av de kommunene flest mennesker har flyttet fra. Det er en kommune som ligger rett sør for Nordland VII. Og det kan jeg si: Denne planen gjør ikke at det blir 40 000 nye nordlendinger, denne planen skaffer ikke lys i husene i Lofoten og Vesterålen, og den stopper ikke fraflyttingen fra Øksnes og kommunene rundt. Debatten så langt har handlet veldig mye om olje. Det finnes mer enn det i Barentshavet. Det finnes også rike fiskeressurser. Jeg er veldig glad for at statsråd Pedersen snakket mye om det. Fisket har vært grunnlaget for bosettingen i Nord-Norge i tusenvis av år. Man har eksportert fisk fra landsdelen siden 1400-tallet. Storegga, Nordland VII, er et av de rikeste fiskeområdene i regionen. Det er klart at dette gjør at det er mange hensyn som skal tas. En konsekvensutredning truer altså ikke fisken i Storegga utenfor Vesterålen og Lofoten. Men det er helt åpenbart at det er av største betydning at fiskerinæringen og oljenæringen kan samarbeide om seismikk, leteboring og produksjon i disse områdene. Det er ikke bare petroleumsindustrien som kan være en potensiell trussel for naturmiljøet i Barentshavet og i Norskehavet. Flere sjøfuglbestander ser ut til å ha dramatisk synkende bestandstall. Jeg nevner lomvi, lundefugl, teist og havsule, men også krykkje, som er kanskje den fremste karakterfuglen for Nord-Norge – rimelig plagsom, kan man jo si, enkelte ganger, men dog en karakterfugl for landsdelen som også har sterkt fallende bestandstall. Derfor er jeg veldig glad for at SEAPOP fortsetter sitt arbeid, så vi kan finne ut hvorfor disse fugleartene har så dramatisk fallende bestandstall som de har. Vi må finne ut hva slags grep som skal til, og også Fremskrittspartiet skal være med og bidra til å redde disse bestandene. Så er det dette med kongekrabben, som Fremskrittspartiet har fremmet forslag om og er med på merknader om. Man kaller dette en helhetlig forvaltningsplan, og man skriver mye om introduserte arter. Den aller farligste av de introduserte artene i området, kongekrabben, skriver man riktignok om, men man presenterer ingen tiltak i planen for hvordan man skal håndtere kongekrabben. Det kaller ikke jeg en helhetlig plan. Så håper jeg at historien vil vise at Tord Lien og Fremskrittspartiet tok feil i debatten om forvaltningsplanen våren 2006, og at den fortsatte økningen i bestanden av kongekrabbe som forvaltningen og flertallet legger opp til, ikke får alvorlige miljøkonsekvenser, at forvaltningen av kongekrabben ikke fører til at tareskogen forsvinner, og at sei, rognkjeks, lodde osv. fortsatt kan finne gode beiteområder og gyteområder i tareskogen nord for Finnmarkskysten. Men det er jo en mulighet for at jeg og Fremskrittspartiet har rett i denne saken når vi frykter at bestanden av disse fiskeartene kan bli redusert og kanskje også kan forsvinne fra kysten av Finnmark og Troms. Da er det skuffende at vi ser så liten vilje til tiltak fra Regjeringens og flertallets side som vi gjør i denne saken. Jeg håper at Regjeringen og flertallet tør å gå lenger når den annonserte meldingen om kongekrabben kommer til Stortinget om – forhåpentligvis – ikke lenge. Både fiskeriene og bestanden av fisk er truet av også andre faktorer. Én slik trussel er muligheten for massive oljeutslipp ved forlis. Skulle man få en situasjon der olje treffer kysten, vil dette ramme næringen i årevis på grunn av manglende og sviktende salg. Derfor er det gledelig at Regjeringen skjønte at de hadde bommet, da de i sin søknad til IMO bad om en farled på inntil 14 mil fra land. Fremskrittspartiet støtter Regjeringens nåværende standpunkt i denne konkrete saken, men så er jo poenget med hele farledsbegrensningen at det skal ta minst seks timer fra et fartøy får motorhavari og til det treffer land. Da er det også en forutsetning at man får en slepebåt på plass i løpet av seks timer. Det er ikke Regjeringen villig til å være med oss på, og det skuffer meg. Jeg er helt sikker på at SV heller ikke er fortrolig med akkurat den siden av saken. Selv om vi nå ikke diskuterer Sør-Norge og øvrige deler av Norge, men Nord-Norge ned til Lofoten, vil jeg si at jeg håper at Regjeringen om ikke lenge kommer tilbake til Stortinget og forteller oss hvordan man skal sikre oljevernberedskapen også sør for Røst. Statsråd Pedersen var inne på at en av de største truslene – om ikke den største – mot fisken og fiskerinæringen i Barentshavet, er tjuvfisket. Vi har hørt mye prat fra Regjeringens side om dette. Men jeg føler at vi har sett lite handling foreløpig. Noe handling har det vært, men jeg savner mer konkret handling – en tøffere holdning fra Regjeringen i denne saken. Når pirattrålere får gå inn til norske havner og motta utrustning, blir alle ordene om kampen mot tjuvfisket litt tomme ord. Men jeg ser fram til at Regjeringen kommer tilbake med en tøffere linje på dette området. For det er slik at tjuvfisket i en årrekke har stått for 20 pst. av den totale beskatningen av fiskeartene i Barentshavet, og mye kan tyde på at tallene de siste årene har steget og kanskje nå har passert 30 pst., at 30 pst. er ulovlig og uregistrert fiske. Dette er tyveri fra de lovlige aktørene, på lik linje med annet tyveri, og det må tas på alvor. Oppskriften er veldig enkel: Vi må øke det militære nærværet i nord, og så må vi være knallharde mot dem som jukser. Og det må vi, slik statsråden sier, selvfølgelig gjøre sammen med EU og Russland. Vi må få til en utestengelse fra alle europeiske havner, og kanskje skal vi begynne i Fredrikstad – som dog er en norsk havn. Men for ikke bare å stå her og spre edder og galle – jeg synes vel jeg har holdt meg ganske moderat – vil jeg avslutte med å si at dette er ikke så fryktelig ille. Et stort flertall er enig om veldig mye. Får vi gjort noe med kongekrabben og situasjonen for de reduserte sjøfuglbestandene, og får vi på plass en skikkelig oljevernberedskap og får bekjempet tjuvfisket i Barentshavet, er det bare to ting som ikke er på plass, og som skuffer meg. Det ene er at vi i dag kommer til å ha 87 stortingsrepresentanter som stemmer for de grove linjene i denne meldingen, og så er det 82 som stemmer imot. Det gir ikke den nødvendige forutsigbarheten som næringen i Nord-Norge hadde trengt. Men det som gjør meg aller mest trist når det gjelder den delen av landet det flytter mest folk fra – Vesterålen, Lofoten og deler av Sør-Troms – er at Vesterålen og Sør-Troms er blitt ofret på SVs miljøalter i denne saken.