Jeg er glad for denne debatten her i Stortinget om skolens innhold – ikke minst om 2. fremmedspråk i skolen, som er bakgrunnen for debatten. Regjeringen har bestemt at det ikke skal være obligatorisk 2. fremmedspråk på ungdomstrinnet i framtiden. Når jeg hører på debatten i dag, kan man få inntrykk av at 2. fremmedspråk skal fjernes fra skolen. Men alle elever som ønsker det, vil selvfølgelig få anledning til å velge 2. fremmedspråk. La det være veldig tydelig. La meg også gjenta at vi ønsker at mange skal kunne velge 2. fremmedspråk. Det er en viktig kvalitet for hver enkelt elev, og det er en viktig kvalitet for vårt samfunn at vi har mange med kunnskap i flere språk enn bare engelsk og norsk. Vi trenger språkferdigheter, og vi vil styrke den nasjonale fremmedspråkkompetansen. Derfor skal skoleeiere tilby ungdomsskoleelever opplæring i fremmedspråk i minst ett av de fire språkene tysk, fransk, spansk eller russisk, eller i tillegg et annet fremmedspråk. Og la meg understreke – representanten Dørum har forbilledlig tatt opp dette i flere replikker – at jeg håper mange skoler gir ungdom en anledning til å velge andre språk, hvis det finnes et grunnlag for det på skolen. Ikke minst her i Oslo burde en legge til rette for det, og jeg håper man finner en praktisk løsning på det. Jeg må også si, som representanten Reikvam har vært inne på, at morsmål er viktig, men det har blitt svekket, dessverre, ved den foregående regjering. Vår løsning ligger ikke i å gjøre det nye faget obligatorisk. Løsningen ligger i å gjøre fremmedspråk interessant og nyttig for elevene, slik at de velger det. Mange elever velger i dag bort fremmedspråk mellom åttende og niende klasse. Det er flere årsaker til dette, bl.a. fagets uklare status, og det at det ikke teller ved inntak til videregående opplæring. En viktig årsak kan også være selve opplæringen i fremmedspråket, som i stor grad har dreid seg om å lære om språket, ikke om å kommunisere på språket. Vi tror at hvis timene i fremmedspråk blir interessante og nyttige for elevene, vil flere velge faget. Derfor vil jeg understreke at jeg vil gå inn for å styrke ikke minst lærernes kompetanse på dette området, og intensivere arbeidet med etterutdanning for lærere i fremmedspråk. Vi vil også videreføre arbeidet med det nasjonale fremmedspråksenteret og tiltakene som ligger i strategiplanen «Språk åpner dører», som jeg vil revidere senere i år. Jeg vil altså at elevene skal ha muligheten til et valg, og det skal være et godt faglig alternativ, ikke minste motstands vei. Derfor vil det fra høsten 2006, for de elevene som ønsker det, være mulighet til å velge fordypning i norsk, engelsk eller samisk som alternativ til et fremmedspråk. Fremmedspråk og fordypningsfagene skal være likestilte fag, og det skal gis karakterer som skal til ved inntak til videregående opplæring. De nye læreplanene skal tas i bruk både i grunnskolen og i videregående opplæring fra og med skoleåret 2006–2007. Når en elev har valgt enten fremmedspråk eller fordypning i engelsk, norsk eller samisk, skal eleven normalt ha faget på hele ungdomstrinnet. Bare når særlige hensyn tilsier det, skal eleven etter første semester kunne velge seg fra eller til fremmedspråk. Vi ønsker altså å endre holdning til å se på valg som uforpliktende. Når det gjelder fremmedspråk i videregående opplæring, skal alle elever i studieforberedende utdanningsprogram ha et fremmedspråk innenfor den tidsramme som er avsatt til fellesfag. Disse elevene kan enten fortsette med det fremmedspråket de har hatt på ungdomstrinnet, eller begynne med et nytt språk. Men de kan ikke begynne på nytt med det samme språket, slik som ordningen er i dag. De elever som ikke har hatt fremmedspråk på ungdomstrinnet, men som har valgt fordypning i engelsk, norsk eller samisk, skal begynne med fremmedspråk i videregående. De skal ha faget i tre år. For disse elevene vil derfor timetallet til det valgfrie programfaget i studieforberedende utdanningsprogram bli redusert. Det vil altså lønne seg å velge fremmedspråk på ungdomstrinnet. La meg si at vi har nå funnet en svært god løsning på hvordan vår kompetanse i ungdomsskolen kan styrkes. Jeg er enig med dem som sier at kunnskap er makt, og jeg er veldig enig i at vi skal ha en skole som lyser av kunnskap. Dessverre må jeg si at gjennom de fire siste årene har det vært for mye fokusering på – ikke alt som er viktig i skolen – struktur. Mye av den strukturen viderefører vi, men vi bruker mer ressurser og mer debatt på innholdet i skolen, og det synes jeg det er gledelig å se at Stortinget også deltar i. For dette er det viktige utviklingsfeltet for vårt samfunn og vår skole. Vi skal ha en kunnskapsskole, vi skal ha en skole som lyser. Det betyr mer ressurser, mer engasjerte lærere, og mer engasjerte elever. Og det vi legger opp til her, med 2. fremmedspråk, har blitt bredt mottatt, med bred støtte i store lag av dem som har sitt daglige virke i skolen. Det viser jo at vi er på rett kurs i forhold til de valg vi her gir åpning for. Men alle valg er som sagt kvalifiserende og krevende. Det betyr at dette spekteret vi nå legger opp til, mener vi vil styrke ungdomsskolen, og det vil styrke elevenes kompetanse.