Dette Dokument nr. 8-forslaget gjelder «tiltak for bedre behandling av ikke-returnerbare asylsøkere med endelig avslag og andre ikke-uttransporterbare utlendinger». Jeg vil først foreta noen presiseringer. I debatten rundt ikke-returnerbare asylsøkere blandes ofte de som er uvillige til å reise hjem etter avslag, med dem som ikke får innreise i hjemlandet, selv etter stor egeninnsats og også etter å ha samarbeidet med myndighetene. Vi har altså her to helt ulike grupper som må behandles forskjellig. Alle asylsøkere som har fått endelig avslag på asylsøknaden, får tilbud om retur til hjemlandet med International Organization for Migration, hos oss kalt IOM. Denne organisasjonen dekker reiseutgifter til hjemlandet, gir reisepenger og bistår bl.a. med informasjon, rådgivning, hjelp til å skaffe reisedokumenter og assistanse under selve reisen. Personer som har fått avslag på asylsøknaden, men som samarbeider med IOM om retur, får bo på asylmottaket fram til de reiser tilbake til hjemlandet sitt. Det gjør også enslige mindreårige, barnefamilier og enkeltpersoner som har fått unntak etter særskilt vurdering, herunder alvorlig syke personer. Disse beholder mottaksplassen selv etter endelig avslag. Dette er altså den ene gruppen. Det denne saken gjelder, er de personene som mister mottaksplassen fordi de nekter hjemreise, eller nekter samarbeid med IOM. Disse mister botilbudet, altså kost og losji, i asylmottak fra det tidspunktet utreisefristen går ut. De har ikke lovlig opphold i Norge. For oss i Høyre er det svært viktig at vi ikke lager ordninger som belønner dem som ikke retter seg etter lovlig fattede vedtak. Jeg synes det er betenkelig at forslagsstillerne vil gi personer uten lovlig opphold i landet «juridisk status», med juridiske rettigheter som sikrer dem rett til husvære, mat, økonomiske ytelser og helsetjenester. Høyre kan ikke stille seg bak dette. Asylsøkere som ikke vil rette seg etter lovlig fattede vedtak, skal ikke belønnes. Dette vil være å undergrave hele asylinstituttet. Det er viktig å holde fast ved at asylinstituttet utelukkende skal brukes til å gi internasjonal beskyttelse til personer som frykter forfølgelse på bakgrunn av etnisitet, nasjonalitet, religiøs og politisk oppfatning eller tilhørighet i en spesiell sosial gruppe. Disse kriteriene er også nedfelt i FNs flyktningkonvensjon av 1951 og senere protokoller. Enkeltsaker får ofte stor oppmerksomhet i mediene. Men dersom asyl ikke kan innvilges fordi kriteriene ikke er oppfylt, foretar utlendingsmyndighetene alltid en vurdering av om det foreligger sterke menneskelige hensyn eller særlig tilknytning til riket som tilsier at oppholdstillatelse likevel bør gis. Mange av dem som søker om asyl, oppfyller ikke noen av disse vilkårene, og får da avslag. Så å si alle avslag i Utlendingsdirektoratet klages inn for Utlendingsnemnda, som foretar en ny behandling av saken. I noen tilfeller bringes Utlendingsnemndas vedtak inn for domstolene. Det foretas altså en svært grundig behandling av hver eneste sak. Jeg finner grunn til å si litt om dette, nettopp fordi man i mediene ofte framstiller vanskelige enkeltsaker på en slik måte at man skulle tro at de ikke har vært underlagt noen skikkelig behandling. I denne saken foreslås det også å utvide framstillingsfristen fra 24 til 72 timer. Dette begrunnes med at politiets utlendingsenhet bør gis bedre mulighet til å koordinere utsending av asylsøkere. Regjeringen har allerede sendt et slikt forslag ut på høring, men høringsinstansene har vært kritiske, spesielt til forholdet til Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen. Høyre ønsker en nøyere utredning av dette, spesielt knyttet til fengslingsbestemmelsene for personer med uklar identitet der det foreligger unndragelsesfare i forbindelse med uttransportering, og der personer er bortvist eller utvist. Forslagsstillerne ønsker videre å utrede ordningen med ventemottak. 1. mars begynte departementet dette arbeidet, og har bedt UDI om å utarbeide forslag til organisering av et slikt senter. Kjært barn har mange navn, og utreisesenteret er ment å være et tilbud til personer uten lovlig opphold fram til de kan sendes ut av landet. Høyre mener at det er viktig at dette senteret preges av midlertidighet og nøkternhet, slik at det ikke framstår som attraktivt og bidrar til å gjøre uttransporteringen enda vanskeligere. Der er jeg helt enig i det som Arbeiderpartiets representant sa i saken. Det er viktig å ha klare regler som er enkle å praktisere. Det å vurdere nødrettsbestemmelsene for dem som er her ulovlig, har vist seg å være utfordrende. På den ene siden har vi altså mennesker som trosser norsk lov og forblir i landet på tross av et endelig avslag, men på den andre siden kan vi ikke være passive vitner til at mennesker i Norge sulter og fryser. Dette har vist seg å være en svært vanskelig balansegang for dem som skal praktisere reglene. Et utreisesenter vil være et ensartet tilbud som erstatter kommunenes nødhjelpsplikt, og som gjør at vi kan lande denne saken og disse enkelttilfellene på en bedre måte i framtiden. Forslagsstillerne ønsker videre en ny lovhjemmel i tråd med den svenske, som innbærer at endelig avslag på asylsøknad opphører dersom ikke vedtaket er effektuert innen fire år. Oppholdstillatelse gis deretter ikke automatisk, men undergis en individuell behandling. Dersom manglende tilbakereise skyldes at søkeren har unnlatt å følge vedtaket, vil dette kunne ha betydning for søknaden. Høyre mener at en slik regel er en slags premiering av dem som ikke følger norsk lov. Asylsøkeren plikter selv å rette seg etter de vedtak som er fattet. En slik hjemmel vil kunne motivere enda flere til ikke å reise hjem frivillig. Dette har vært vurdert tidligere av Utlendingslovutvalget, som heller ikke gikk inn for en slik hjemmel. Begrunnelsen var bl.a. de allmennpreventive hensyn. Det er også slik at det allerede i dag er en hjemmel for å kunne gi oppholdstillatelse i de tilfeller søkeren har samarbeidet om retur, men hvor dette ikke har vært mulig å effektuere. For eksempel vil dette gjelde statsløse, eller der søkeren kommer fra et land som nekter å ta imot vedkommende. Høyre ser derfor ikke behovet for å innføre en slik regel i norsk rett. Det siste forslaget som framsettes, er at det ønskes en uavhengig kvalitetssikring av UDIs og UNEs negative vedtak som ender i utsendelse. Når en person har fått endelig avslag, skjer dette etter grundig vurdering av om personen har beskyttelsesbehov. En oppsporing etter utsendelse vil være svært ressurskrevende og kan også i noen tilfeller sette personen i fare ved at norske myndigheter tar kontakt etter retur til hjemlandet. En slik gjennomgang virker unødvendig ressurskrevende og er ikke praktisk gjennomførbar. I tillegg er det vanskelig å se hvilken ny informasjon norske myndigheter vil få ved en slik gjennomgang. Norske myndigheter blir allerede i dag som regel gjort kjent med saker der en person som sendes hjem, tilstøtes noe. I disse sakene foretar man så nærmere undersøkelser og vurderer om det foreligger omstendigheter som gjør at man må ta affære, enten i den konkrete sak eller når det gjelder asylpraksis knyttet til det aktuelle område eller den aktuelle gruppe. Høyre støtter derfor ikke et forslag om gjennomgang av enkeltsaker. Avslutningsvis vil jeg ta opp forslaget fra Høyre og Kristelig Folkeparti om at Dokument nr. 8:26 vedlegges protokollen.