Med den enorme medieoppmerksomhet som denne saken har hatt, hadde jeg nesten forventet meg en full pressebenk i dag, men det kan være at norske journalister ikke står opp tidlig på en lørdag. Denne saken, disse MP3-spillerne, som for øvrig ser slik ut(representanten viser fram en spiller) (representanten viser fram en spiller) Fremskrittspartiet har hatt samme syn siden starten av debatten, og vi er nå glade for at en samlet komite er uenig med Regjeringen. Det er jo i og for seg litt spesielt at regjeringspartiene er uenige med Regjeringen, men det er hyggelig. Alle parter åpner nå for at lovlig innkjøpte CD-spor skal kunne overføres til MP3-spillere. Forskjellen ligger i at flertallet, Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Fremskrittspartiet, har en teknologinøytral formulering, som også tar opp i seg andre teknologier, mens Høyre og Kristelig Folkeparti knytter sitt forslag til CD og MP3 spesifikt. Jeg tror at flertallet er mest framsynt. Vi har i hvert fall fått løst dette problemet. Jeg registrerer at i et av debattprogrammene jeg var med i, Dagsnytt Atten, sa Høyres Olemic Thommessen at MP3-saken er en detalj. Jeg synes det er en oppsiktsvekkende uttalelse at noe som berører kanskje en halv million nordmenn, og det meste av norsk ungdom, er en detalj, men det får være Høyres synspunkt. Pressen har døpt denne loven MP3-loven, men åndsverkloven handler om mye, mye mer. Den handler om radio, TV, musikk, bøker, data, mobiltelefoner, bilder osv., osv. Den handler om innfasing av et EU-direktiv, og den handler om at vi må forholde oss til konvensjoner og avtaler gjort helt tilbake til 1880-tallet. Mange områder er det bred enighet om, f.eks. avtalelisens for bruk av verk internt i virksomheter, hvor det er en utvidelse, opptak av kringkastingssendinger innen helseinstitusjoner, funksjonshemmedes spesielle behov, hvordan vi skal håndtere internettkafeer, samleverk, sitatretten i § 22 og § 23, lisensavtale for kringkasting og opphavsrett i sameie mellom arvinger, hvor man har gjort en fornuftig endring og liberalisering av loven. Men det er også forhold det er uenighet om. Åndsverksloven skal forholde seg til kunst, forretning, politikk, jus og forbrukere, og da er det viktig å avveie hensynene – hensynene mellom bransje og forbruker. Regjeringens forslag var tungt i retning av bransjen, mens det nå er mer balansert med det forslaget som har flertall i saken. I debatten er det enkelte som har sagt, nesten med forakt, at dette har blitt en forbrukerlov. Det synes jeg er litt skremmende. Når man produserer musikk, bilder, bøker osv., må man faktisk forholde seg til brukerne. Men det er ikke en forbrukerlov. Det er heller ikke en opphavsmannslov, men det er en lov som balanserer mellom bransje og forbruker og regulerer dette forholdet på en god måte. Det har vært en storm av protester, spesielt i forhold til det flertallet har sagt når det gjelder offentlig sektor. Mye av dette skyldes at Høyre og Kristelig Folkeparti gikk ut med en pressemelding før merknader og forslag fra flertallet var lagt ut på Internett. Denne pressemeldingen inneholdt en rekke grove feil, bl.a. at vi ville legalisere tyveri og ran av åndsverk. Dette har bitt seg fast og bl.a. endt opp med en del annonser fra Kopinor, hvor det også er grove feil. For øvrig merker jeg meg at Kopinor må ha svært god råd, i og med at de har råd til slike annonser. Når det gjelder skoler, biblioteker og andre offentlige virksomheter som bruker Internett, er det i korthet flertallets syn at verk som publiseres på Internett uten brukerbegrensninger, skal kunne brukes fritt i ikke-kommersielle virksomheter. I disse tilfellene anser rettighetshaver å ha gitt implisitt samtykke til videre bruk. Det er faktisk slik at det er mange som legger ut ting på Internett for at allmennheten skal bruke det. Det kan være lærere, forskere, privatpersoner, politikere osv. Flertallets innstilling legger ikke opp til at kommuner og fylkeskommuner fritt skal kunne forsyne seg av alt på Internett uten opphavsmannens tillatelse, dersom det er beskyttet materiale. På dette området sier vi klart og tydelig: «Flertallet ser ingen grunn til å endre dagens praksis ...» Vi tar avstand fra de svært sterke og usaklige uttalelsene fra Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening og fra Kopinor som er gjengitt i media og i annonseform. Konklusjonen er når det gjelder offentlig sektor, at opphavsmannen som har beskyttet materialet ute på nettet, skal ha penger for det han har gjort, men vedkommende skal ikke ha penger for det andre har lagt ut til fri avbenyttelse. Jeg håper at vi kan få en slutt på de misvisende opplysningene som legges frem i denne saken, med denne avklaring. Når det gjelder bibliotekene, har vi også fått mye kjeft. Flertallet mener at det skal være lov å ta utskrifter av materiale som lovlig er digitalisert av bibliotekene, og ikke bare lese disse på skjerm, slik som Regjeringen går inn for. Digitalisering kan bare skje etter de strenge retningslinjer som gis av Regjeringen i forskrift, og flertallet sier at utskrifter kan tas «på lik linje med fotokopier fra samme verk». Forslaget innebærer dermed ikke noen andre regler for utskrift enn for kopiering. Dette vil bl.a. kunne sikre at verk som er gått ut av produksjon, f.eks. en gammel, slitt bygdebok det kanskje bare finnes ett eksemplar av, fortsatt kan brukes av slektsgranskere på bibliotekene. Det skal ikke handle om bøker som er i den ordinære handel. Så påstanden om at bibliotekene skal kunne trykke opp bøker som er i den ordinære handel, i bunkevis og dele dem ut, er feil. Det er en forbrukervennlig lov på flere måter. Når det gjelder kopisperre og tekniske beskyttelsessystemer, stiller flertallet harde krav til bransjen. Blant annet må bransjen utstyre sine produkter med systemer som ikke hindrer privat brukers mulighet til å tilegne seg verket på relevant måte. Man skal kunne bruke dem i bilen, på hytta, hjemme og på MP3-spillere. Vi stiller også strenge krav til at beskyttelsessystemer skal være effektive. Men jeg må også presisere at når det gjelder det offentliges rett til bruk, muligheter når det gjelder å beskytte, og muligheter til å oppheve kopisperrer, bibliotekenes virksomhet, osv., legger flertallet i alle sine merknader og forslag til grunn at det handler om verk som er ervervet på lovlig måte. Det er fortsatt forbudt å hente ned eller å stjele filmer, CD-er eller musikkstykker fra Internett hvor det er ulovlig lagt ut. Dette er en viktig presisering. Selv om vi i Fremskrittspartiet er veldig fornøyd med loven, er det også temaer hvor Fremskrittspartiet er i mindretall. På side 43, i forbindelse med § 45b, er Fremskrittspartiet alene når det gjelder å forsvare mulighetene til radiostasjoner og virksomheter, og der er det faktisk lagt opp til en lovendring fra flertallet – alle utenom Fremskrittspartiet – som vil føre til en 50 pst. kostnadsøkning for P4, Kanal 24, nærradioer, diskoteker, puber osv. som spiller musikk. Fra HSH er det også sagt at det vil være tilsvarende prisøkninger for frisører, dagligvarebutikker osv. som bruker musikk og har en radio stående på. Fremskrittspartiet vil ha en nærmere utredning av dette før man gjør et vedtak, mens flertallet har lagt seg på den linjen at man går rett på. Vi er også i mindretall, sammen med SV og Senterpartiet, i et forslag som ville bryte ned noe av Microsofts og Apples makt med hensyn til mediaspillere. Dette har vært en blandet opplevelse, med to måneders debatt og utredning, med mye henvendelser til komiteen. Men det har vært en interessant sak, og det blir en lov som omfatter veldig mye av det samfunnslivet som vi skal forholde oss til fremover. Vi tror fra flertallets side at vi er kommet frem til en god og balansert lov. Jeg vil med det ta opp Fremskrittspartiets mindretallsforslag.