Vi har tidligere her i dag diskutert én side av det faglige nivået på behandling, pleie og omsorg i norske sykehjem, nemlig det som dreier seg om legedekningen. Spørsmålet om kvalitet og faglig nivå dreier seg sjølsagt om mye mer enn det rent medisinsk-faglige som tilsynslegene har det overordnede ansvaret for. Høy faglig kvalitet dreier seg om mange nok ansatte på jobb til enhver tid av alle typer aktuelle yrkesgrupper, slik at pasienter og beboere får den behandling, pleie og omsorg som de sjøl opplever som god, og som blir gitt til rett tid. Det dreier seg også om den faglige kvaliteten på det arbeidet som faktisk utføres, at det holder faglige mål, og at det er de riktige tingene som rent faktisk blir gjort. All god kvalitet koster penger. Hvis det er viktig for oss å få den beste kvaliteten på en vare, ja så er vi forberedt på og villig til å betale for det. Dette tror jeg de aller fleste her vil erkjenne og være enig i. Men for denne regjeringa og flertallet her i denne salen, virker det som om sammenhengen mellom pris og kvalitet gjelder på alle områder, men med ett viktig unntak: de offentlige velferdstjenestene. På dette området virker det som om det skal være mulig å få til en betydelig forbedring av kvaliteten uten at det trenger å koste særlig mye. For min og SVs del er det helt sjølsagt at sammenhengen mellom pris og kvalitet også gjelder for velferdstjenestene. Vi får heller ikke her bedre kvalitet enn det vi er villig til å betale for. De aller viktigste velferdstjenestene i Norge blir utført i kommunene og av kommunene. Dermed er kvaliteten på disse tjenestene helt avhengig av de økonomiske mulighetene kommunene har for å skape denne kvaliteten. Disse mulighetene bestemmes i svært stor grad her i huset. God ledelse og god organisering er viktig, men god kvalitet krever også flere ansatte, ikke færre, slik det nå blir i mange kommuner på grunn av denne regjeringas kommuneøkonomi. God kvalitet krever at folk holder ut i jobben, ikke at flere blir sykmeldt på grunn av arbeidsbelastningen, slik vi ser i pleie- og omsorgssektoren i kommunene. God kvalitet krever et løft for lønns- og arbeidsforholdene for lavtlønns- og kvinneyrkene, som er ryggraden i denne sektoren, både for å beholde de gode fagfolkene vi allerede har, og for å klare å rekruttere nye. Dette er helt avgjørende for å klare å rekruttere ungdommen til disse viktige yrkene. God kvalitet krever også muligheter til faglig utvikling og fornying underveis i yrkeskarrieren. God kvalitet krever at de som ønsker det, skal kunne få fulle stillinger. Alt dette har sin pris. På dette området står både interpellanten og statsråden overfor den samme utfordringen: politisk vilje til å betale denne prisen.