En skal kanskje være forsiktig med å rope ulv så seint på kvelden; det kan bli bråk av det. Men allikevel føler jeg behov for å si litt i denne sammenhengen. Senterpartiet vil ha en rovviltforvaltning som ikke er til hinder for aktiv bruk av utmarka. Bruk av utmarka til beiting er en miljøvennlig form for matproduksjon som også er viktig for å opprettholde det biologiske mangfoldet. Ved behandlinga av rovviltmeldinga i mai 2004 fastsatte Stortinget et norsk bestandsmål for ulv på tre årlige ynglinger. I meldinga manglet det derimot avklaring på grenseflokkene av ulv, bortsett fra at disse skulle forvaltes sammen med Sverige. Denne uavklarte situasjonen har bidratt til at vi i dag har omtrent like mange ulver som dels lever i Sverige, dels lever i Norge, som det er helnorske ulver. Dette betyr at vi har et svært uklart bestandsmål for ulv i Norge. Vi kan komme til å ha langt flere ulver enn det bestandsmålet tilsier, og det Stortinget altså har lagt opp til. Det er sjølsagt derfor saka er tatt opp igjen nå. Forholdet til grenseflokkene vil skape store forvaltningsmessige vanskeligheter og vil kunne få dramatiske konsekvenser for folk som bor og driver næring i disse områdene. Under stortingsdebatten 13. mai 2004 uttalte som kjent daværende miljøvernminister Børge Brende at en «grensegruppe er selvsagt en grensegruppe. Det er altså en familiegruppe som har sitt revir både på svensk og på norsk side.» Ut fra denne fortolkinga vil følgelig en familiegruppe som har 1 pst. av sitt revir i Sverige, måtte defineres som en grensegruppe. Slik forslaget til ny forskrift om forvaltning av rovvilt framstår, vil slike grupper av ulv ikke kunne forvaltes av norske myndigheter. Dette gjelder også utafor ulvesonen. Jeg mener det vil være mer funksjonelt å definere en grenseflokk som norsk når den har mer enn 50 pst. av sitt revir på norsk side, og at en da kommer inn under det norske bestandsmålet og norsk lovgivning. Det er også verdt å peke på at ingen annen vill dyreart defineres som norsk eller svensk i grenseområdene etter hvor de befinner seg geografisk. Et uavklart forhold til grenseflokkene er spesielt bekymringsfullt sett i lys av at ulvebestanden i Skandinavia vokser kraftig. Vinteren 2002-2003 hadde 84-100 ulver tilhold i Skandinavia, mens totalbestanden vinteren 2003-2004 økte til 101 120 ulver. Med utgangspunkt i gjennomsnittstall gav denne en bestandsvekst på 20 pst. mellom de to vintrene. Tilsvarende tall for stasjonære ulver i flokker og par var 66-74 vinteren 2002-2003 og 86-91 individer for vinteren 2003-2004. Dette viser for stasjonære ulver av disse kategorier en gjennomsnittlig bestandsvekst på 26 pst. i løpet av samme ettårsperiode. Antall familiegrupper i Skandinavia økte også mellom disse to vintrene, fra åtte-ni til elleve grupper. For Senterpartiet er det viktig at vi har en forvaltning som sikrer at vi har kontroll på hvor mye ulv vi har i Norge, slik at de som bor i forvaltningsregionene, slipper belastninga med stadig mer ulv i sitt nærområde. Det er synd at det ikke blir flertall for å rydde opp i forvaltninga av grenseflokkene her i dag. Jeg ser at Fremskrittspartiet og Senterpartiet er i mindretall med forslaget sitt, men det er gledelig at arbeiderpartirepresentanten fra Hedmark støtter med en egen merknad. Det er kanskje slik at en må ha skoen på for å kjenne hvor den trykker.