Jeg hadde egentlig forventet og håpet at regjeringspartiene i dagens debatt hadde benyttet seg av anledningen til å avklare litt hvordan man velger å tenke fremover for å løse en krise som blir større og større for hver dag som går. Men det er bare å ta til etterretning etter at alle hovedtalspersoner har vært her oppe, at man fortsatt har ryggen vendt mot Midt-Norge og blikket festet bakover til den forrige regjeringen. Jeg kan aldri tenke meg at industrien, befolkningen eller kunder i enhver forstand i Midt-Norge har noen grunn til å føle seg beroliget etter å ha lyttet på dagens debatt. Dagens debatt startet egentlig ganske oppløftende med at saksordføreren klart slo fast at vi ikke kan sitte og se på at det er for lite kraft – jeg tror jeg siterer saksordføreren ganske korrekt – vi må løse dette gjennom bygging av gasskraftverk. Det er bare å slutte seg til saksordførers utsagn. At han også kommer med den tilleggspåstand at vi må være beredt til å ta i bruk mobile gasskraftverk, illustrerer bare hva slags hjørne den nye regjeringen har valgt å male seg inn i. At man samtidig velger massivt å vende blikket bakover og kritiserer den forrige regjeringen, får vi bare ta til etterretning. Men jeg tror at de som hadde grunn til å senke skuldrene litt, bør vende tilbake i full beredskap igjen når det nå gjøres helt klart at selv forslaget som fremmes i dag fra representanten Brende, hvor man «henstiller til Regjeringen om at de ekstra kostnadene ved regulering av produksjonen, ved en eventuell strømkrise i Midt-Norge, må dekkes over sentralnettet», velger regjeringspartiene å stemme imot i dag. Da er det ingen som har spesielt stor grunn til å føle seg beroliget. Bare sagt i en innskutt bisetning her: Man sier nei til en gasskraftløsning som kunne møtt de utfordringene man står foran gjennom å si ja til Tjeldbergodden. Selv grønn sertifikatordning, altså fornybar energiløsning, har man heller ikke vært i stand til å få på plass etter syv måneder. For ordens skyld er det all grunn til også å slå fast at selv Vefsna, som vi tok ut av verneplanen, puttet man øyeblikkelig inn igjen. Så til utenrikskomiteens leder, Olav Akselsen, som lurer på om det finnes grenser for frekkhet i det politiske liv. Man skal selvfølgelig lytte til fagfolk, men jeg tror det må være litt flaut for Arbeiderpartiets hovedtalskvinner og -menn som reiste land og strand rundt og på mange måter vant de nødvendige stemmers overvekt ved å love industrien billig kraft. Det var så enkelt: Med den vilje de rød-grønne partiene hadde i dette spørsmålet, ville saken bli løst i løpet av en ettermiddagsstund. Nå har det gått sju måneder, og jeg tror man må vende blikket og fronten mot Midt-Norge og ikke bakover mot den forrige regjeringen.