Den lovsak Odelstinget behandler i dag, er en meget viktig sak, som dypest sett dreier seg om et av de grunnleggende forhold i samfunnet, nemlig ytringsfrihet generelt og de ansattes rett til å varsle spesielt. Dessverre ligger det an til at Odelstinget kommer til å gjøre vedtak som i realiteten er et nederlag for ansattes mulighet til å varsle om kritikkverdige forhold. Saken har en lang forhistorie, og det er fristende å dra opp de store linjer. Det skal jeg imidlertid ikke gjøre, men jeg må peke på et avgjørende punkt i den nære forhistorien. I september 2004 vedtok et enstemmig storting den nye § 100 om ytringsfrihet i Grunnloven. Den prosessen som ledet frem til dette vedtaket, fulgte jeg på meget nært hold, siden jeg var saksordfører. Gjennom behandlingen av Grunnloven § 100 ble det klart at det var bred politisk enighet om at arbeidstakere som varsler om kritikkverdige forhold på arbeidsplassen, skal gis rettsvern. Videre påpekte Stortinget at rettstilstanden for ansattes ytringsfrihet ikke er klar nok. Nettopp derfor hadde jeg store forventninger til denne saken fra Regjeringen. Jeg beklager å måtte konstatere at jeg ble skuffet. Rett nok mener Regjeringen, som den selv skriver, at forslaget er en oppfølging av Stortingets forutsetninger da den nye Grunnloven § 100 ble vedtatt. Det er trist, men her bommer faktisk Regjeringen. Stortinget hadde som uttrykt ønske gjennom behandlingen av den nye § 100 å styrke de ansattes ytringsfrihet og rett til å varsle, ikke bare en lovfesting av gjeldende rett, for Regjeringen sier jo selv flere steder i Ot.prp. nr. 84 for 2005-2006 at forslaget den fremmer, er en videreføring av gjeldende regler og en kodifisering av gjeldende rett om den ulovfestede lojalitetsplikt. Det er derfor et forsøk på en stor bløff når de rød-grønne stortingsrepresentanter forsøker å innbille folk at det de står for, innebærer en kraftig styrking av varslervernet. De har ikke på noen måte lyktes med å forklare forskjellen på begrepene «forsvarlig måte» og «lojal måte», verken i sine merknader eller i innlegg så langt her i dag. Jeg skal ikke på noen måte legge skjul på at Høyre har vært i en prosess i denne saken, hvor vi ved hver korsvei har beveget oss i riktig retning, nemlig i retning av et styrket rettslig vern for varslere – så også ved behandlingen her i dag, hvor vi går meget langt. Jeg skal også medgi at det har gjort et sterkt inntrykk å få innblikk i historien og skjebnen til flere enkeltmennesker som trodde de var på trygg grunn da de varslet. Også avsløringene av flere svært alvorlige korrupsjons- og mislighetssaker i media de siste årene tror jeg har påvirket den lovgivende forsamling i denne saken. Det har i hvert fall påvirket meg. De rød-grønne, derimot, tar et langt skritt tilbake i forhold til det de stod for for bare ett år siden. Da slo de fast i sin lovformulering at det skulle være lov å varsle offentligheten om kritikkverdige forhold. Nå skal varslingen være «forsvarlig», og ordet «offentligheten» er tatt helt bort. Ei heller, sier de rød-grønne, skal det være lov for arbeidsgiver å iverksette undersøkelser eller andre tiltak for å bringe på det rene hvem som står bak en varsling. Nettopp derfor er jeg skuffet, både over Regjeringens forslag og ikke minst de rød-grønnes representanter her i salen, som ikke har hatt mot, evne eller vilje til å vurdere denne saken med åpne øyne, men som i passiv og nesegrus lojalitet til egen statsråd hopper når Bjarne Håkon sier: Hopp! Verken Regjeringen eller de rød-grønne burde ha latt det gå slik prestisje i denne saken. Saken hadde fortjent bedre. Jeg er opptatt av at de lover Stortinget vedtar, skal være presise, lette å forstå og ikke slik at en må være utdannet jurist for å finne ut hva Stortinget egentlig har ment. Der de rød-grønnes lovformulering er uklar og upresis og skaper mer villedning enn veiledning, er den lovformulering som en samlet opposisjon fremmer i denne saken, langt mer informativ og presis. Vi sier helt konkret hvilke ytterst få forhold som arbeidstaker ikke urettsmessig kan røpe. Vår lovformulering er ikke noe vi har funnet på selv. Vi støtter oss på en lovformulering som ulike miljøer med landets beste kompetanse på disse forholdene støtter opp om. Jeg nevner: professor Henning Jakhelln, Transparency International, professor Jan Fritjof Bernt, Norsk Presseforbund, Norsk Journalistlag, Norsk Redaktørforening, Norsk PEN og Arbeidsforskningsinstituttet. Vi fremmer dette forslaget nettopp fordi vi lar hensynet til det overordnede veie tyngst, nemlig å styrke vernet om ytringsfriheten og vernet om arbeidstakeres rett til å varsle om kritikkverdige forhold. Slike forhold setter arbeidsplasser og bedrifter i fare dersom de ikke tas tak i. Både for de ansatte selv, for bedriftenes eiere og ledelse og for samfunnet i sin helhet er det avgjørende viktig at vi kommer slike forhold til livs. Det kan vi bare oppnå ved å skape en lovmessig trygghet for den arbeidstaker som sitter og teller på knappene om han eller hun skal tørre å varsle. Den tryggheten legger vi opp til med vårt forslag.