Krig skaper lidelser og senskader av ulik art. Mange har gjennom livet vært preget av ettervirkningene av krigen. Både de som kjempet for fedrelandet, de som mistet en av sine kjære, og de som tilhørte «feil side» i krigsårene, har vært sterkt preget av krigen. Smerten har gått sammen med livet. Det er likevel liten tvil om at mange av krigsbarna har hatt det særdeles vanskelig gjennom barndommen, på skolen og også i voksen alder. Samfunnet må ta et ansvar for den systematiske mobbingen mange av krigsbarna ble utsatt for. Hat og forakt fra voksne og utstøting blant andre barn har rammet krigsbarna hardt. Svært mange sliter i dag med ettervirkningene av dette, og derfor blir det nå innført en egen billighetserstatningsordning for krigsbarna. Før og nå – tidligere og gjennom arbeidet i komiteen med denne saken – har mange av oss blitt kontaktet av mennesker som har lidd overlast som følge av at de er krigsbarn. Historiene er sterke og har også gjort inntrykk. Komiteen slutter seg til Regjeringens forslag om å utvide billighetserstatningsordningen slik at den omfatter de krigsbarna som har lidd særlig overlast. Billighetserstatning gis dem som har blitt utsatt for særlig uheldige forhold fra statens side. En billighetserstatning kan aldri kompensere fullt ut de lidelser en søker har blitt påført, men erstatningen representerer en oppreisning og en beklagelse fra samfunnets side. Smerte kureres ikke av penger, og all smerte kan ikke lindres med penger. Beklagelse for urett lindrer, men tar ikke bort smerten. Men det samfunnet må, er å ta lærdom av krigsbarnas erfaringer og sørge for at historien ikke gjentar seg i møte med andre grupper. Derfor er det også viktig med kunnskap og forståelse i samfunnet for hva krigsbarna måtte gjennomgå. Krigsbarna har også behov for avklaringer og kunnskap om nettopp det som er ens egen fortid. Mobbing er vanligvis ikke en grunn til å søke om billighetserstatning. De fleste av krigsbarna som led overlast i barndommen, ble utsatt for mobbing fra barn og voksne i nærmiljøet, på skolen eller i møte med offentlige institusjoner. Vi mener at det for krigsbarnas del foreligger særlige omstendigheter som gjør at slik mobbing skal kunne gi grunnlag for erstatning. Statlige inngrep som f.eks. det å hindre innkreving av barnebidrag fra Tyskland, har også rammet krigsbarna spesielt hardt. Komiteen har sluttet seg til Regjeringens forslag om samme øvre grense som etter dagens billighetserstatningsordning, dvs. 200 000 kr. Ved den konkrete erstatningsutmåling må det ses hen til hva som har vært utbetalt til andre grupper etter billighetserstatningsordningen, og også tidligere særskilte erstatningsoppgjør. Typiske overgrep mot krigsbarn vil være vanskelige å dokumentere. En gradert erstatningsordning vil etter vårt syn derfor være hensiktsmessig. Der det foreligger sakkyndig dokumentasjon som bekrefter søknaden og skadevirkninger overgrepet har fått for den enkelte, kan det utbetales opp mot full billighetserstatning. Der det ikke foreligger slik dokumentasjon, kan det utbetales en billighetserstatning opp mot 20 000 kr basert på en egenerklæring fra søker. St. meld. nr. 44 for 2003-2004 omhandler også et annet svart kapittel i norsk historie. Mange romanifolk og tatere ble utsatt for grove overgrep fra myndighetene. De ble satt i interneringsleirer, lobotomert, fratatt sine barn og tvangssterilisert. Flere tatere har opp gjennom årene fått avslag på sine søknader om nettopp billighetserstatning, fordi de ikke hadde det vanskeligere enn tatere flest. At man her ikke har sammenlignet deres situasjon med situasjonen til den øvrige norske befolkning, er etter vårt syn svært urimelig. Vi er glad for at denne uretten nå skal forsøkes kompensert. Komiteen ber også om at man gjennomgår departementets arkiver over tidligere avslåtte søknader fra romanifolk/tatere og sender ut informasjon til disse om endringene i vilkårene. Mange tatere har vært utsatt for flere overgrep – noen har både vært internert, tvangssterilisert, tvangsadoptert og mobbet. I disse tilfellene vil erstatningssummen kunne bli opptil 200 000 kr for hvert enkelt grunnlag. Med dette håper komiteen å sette en strek over dette mørke kapittelet i norsk historie. Mange samiske og kvenske barn lærte ikke å lese og skrive under og etter krigen og har levd som analfabeter hele livet, dette som følge av at mange skoler i Finnmark og Nord-Troms ble okkupert av tyskerne, og at skolene ble brent da tyskerne trakk seg ut. Samer og kvener er en gruppe som har kommet særlig uheldig ut nettopp som følge av tapt skolegang i forbindelse med krigen og fornorskningspolitikken. Disse får også kompensasjon nå ved billighetserstatningsordningen, og det er vi glad for.