Jeg tok i grunnen ordet bare for å avkrefte dette inntrykket som ble gitt fra Fremskrittspartiet, at SV står for en slags fri flyt-politikk. Det gjør vi absolutt ikke. Vi står på Soria Moria-erklæringen, og Soria Moria-erklæringen er klinkende klar. Alle de tre partiene stiller seg bak Soria Moria-erklæringen. Vi har tre typer innvandring til Norge. Vi stiller oss bak det at vi skal ha en human og rettferdig flyktningpolitikk. Det er vi for, og det er vi internasjonalt forpliktet til å gjøre. Vi er altså for at vi skal ha en behovsstyrt arbeidsinnvandring til Norge. Der har vi EØS-avtalen som regulerer EU-området. Og vi har den kvoten som ikke blir fylt opp, som det ganske riktig ble påpekt. Vi må se på hvorfor det er slik. Og så har vi den tredje formen for innvandring, familieinnvandring, som er den innvandringen vi diskuterer her i dag. Jeg tillater meg å påpeke den inkonsekvensen i Fremskrittspartiets politikk som går ut på at mens vi i menneskerettighetene har retten til familieliv som grunnleggende, virker det som om denne retten er noe Fremskrittspartiet er villig til å sette til side. Det stiller vi oss kritisk til. Vi må sørge for at mennesker tar ansvar for sine egne valg og får gifte seg med de menneskene de vil. Mens Fremskrittspartiet mener at de bør utøve sitt familieliv i et annet land enn Norge, mener vi altså at her er vi nødt til å sørge for å ha noen prinsipielle betraktninger i bunnen, og så må vi samtidig finne gode virkemidler mot tvangsekteskap. Det er det arbeidet som vi driver på med, og som vi stadig holder på å utvikle.