I Soria Moria-erklæringen viser den nye Stoltenberg-regjeringen en sterk vilje til å føre en politikk som skaper mer rettferdighet og fellesskap. Med den høyredominerte Bondevik II-regjeringen havnet Norges kommuner dessverre på sparebluss. Altfor mange er uten arbeid, og de fattige opplever en brutal og uverdig virkelighet. Vi har arvet et borgerlig budsjett som var bygget på helt andre verdier og prioriteringer enn det Arbeiderpartiet ønsker. Jeg ser med stor begeistring at flertallsregjeringen har gjort det den kan for å rette opp dette, til tross for de korte, men svært effektive 24 dagene den har hatt til disposisjon. Allerede med dette budsjettet bevises det forbedringer, og at det er mulig å levere. Den formidable økningen til kommunene er ikke bare til jubel for landets skoler og eldresentre. Den gir også storbyene, som i et moderne samfunn har spesielle utfordringer, som kriminalitet, integrering og fattigdom, et kraftig løft. For hovedstadens del ble forventningene overoppfylt. Bare Oslo får 364 mill. kr mer og til sammen 500 mill. kr mer enn i år. I praksis betyr det mer innsats i skolefritidsordningene, fritidsklubbene, politiet i nærmiljøene og bibliotekene, som har en uerstattelig rolle i det forebyggende arbeidet. Groruddalen er endelig for første gang med i tittelen på en egen budsjettpost, som det tidligere glemte området fortjener. Det gir en god start på den framtidige Groruddalsplanen, som trengs for de godt over 100 000 menneskene som bor der i dag. Støtten til Oslo indre østs spennende skoler og utviklingsprosjekter økes til 40 mill. kr. Det er ikke rart at selv borgerlige ordførere og kommunepolitikere er storfornøyde. Regjeringen har slått fast at fattigdommen skal avskaffes, et meget ambisiøst prosjekt hvor det må jobbes på flere felter. Men det vi vet, er at en forutsetning for å få til dette er at det ligger en sosial boligpolitikk til grunn. Derfor er det på sin plass at Regjeringen forbedrer bostøtten for de vanskeligstilte i store byer som Bergen, Oslo, Stavanger, Drammen og Kristiansand, hvor det har blitt altfor dyrt å bo. I Oslo, som har vært høyrestyrt i 25 av de siste 30 årene, har man ført en kynisk politikk, hvor man har markedsleie i kommunale boliger. Det har ført til at veldig mange mennesker unødvendig har blitt sosialklienter. Og nettopp fordi man har ført en så urettferdig gjengs leieordning som er inntektsgradert, lønner det seg heller ikke for mange å jobbe. Jeg merker meg, og jeg synes det er flott, at Regjeringen tar ansvar og grep for disse menneskene som har havnet i dette uføret og denne vanskelige livssituasjonen. I kampen mot bostedsløshet og fattigdom er heving av bostøtten et absolutt nødvendig bidrag. Vi er særlig glade for den barnepolitiske fokuseringen i innsatsen mot fattigdom. Vi har lenge nok hørt triste historier om barn som gruer seg til festdager og ferier, barn som spiser suppe og grøt til middag hver kveld, og barn som ikke har råd til å gå på legebesøk fordi mamma og pappa ikke har god nok økonomi. Derfor er det gledelig og veldig viktig at barnetillegget for mottakere av attføring og rehabiliteringspenger med foreldreansvar nå økes betraktelig, og at barnefattigdommen skal få mer oppmerksomhet gjennom barnevernet. Jeg er svært stolt over at dette budsjettet er et klart brudd med den avgåtte Høyre-dominerte regjeringens usosiale profil. Med dette utgangspunktet er jeg veldig optimistisk, og jeg gleder meg til å se hva vi kan utrette de neste fire årene.