Dokument nr. 5 for 2005–2006, Ombudsmannsnemnda for Forsvarets innberetning, føyer seg inn i rekken av tidligere innberetninger og skiller seg ikke så mye ut i forhold til tidligere. Vi kan lese at nemnda har hatt fem møter samt en rekke befaringer. Komiteen har merket seg at det i 2005 ble behandlet 106 klagesaker, og at en medholdsandel på i overkant av en tredjedel er omtrent som gjennomsnittet i de senere år. Komiteen har i likhet med nemnda merket seg at omstillingen og nedbemanningen i Forsvaret ikke har medført et særlig økende antall skriftlige klagesaker. På den annen side registrerer komiteen at det ved Ombudsmannsnemndas befaringer i enkelte avdelinger er blitt framført at de økonomiske ressursene ikke dekker oppgavene som skal løses, og videre at det er en generell misnøye med horisontal samhandling. I tillegg er det blitt framført at det i omstillingen av Forsvaret er et for stort fokus på antall hoder og for lite fokus på arbeidsoppgavene som skal løses. Komiteen vil understreke viktigheten av å ha en åpen og god dialog med Forsvarets personell i den videre omstillingen av Forsvaret. Komiteen har merket seg at de økonomiske/regnskapsmessige prosedyrene i Forsvaret synes å fungere tilfredsstillende i 2005, og at det kun er én klagesak innen dette temaet. Komiteen er fornøyd med at Forsvaret synes å ha fått kontroll på sine rutiner og sin opplæring på dette felt. Komiteen har også merket seg at problemer med tilgang på leger ved en del avdelinger er løst eller står foran en løsning. Vi er opptatt av at soldatene skal få et tilfredsstillende legetilbud under tjenesten. Vi er enig i at tilgang på egne leger i avdelingene gir den raskeste behandlingen, og dermed også den mest effektive tjenesten. Komiteen er opptatt av at tillitsmannsordningsapparatet får god oppfølging, og at TMO- og HMS-kursene fortsatt prioriteres. Komiteen er positiv til at temaet senskader etter internasjonale operasjoner også i 2005 har stått sentralt i nemndas arbeid. Videre er komiteen fornøyd med at nemnda vil følge utviklingen nøye i 2006, spesielt med tanke på økonomiske ressurser og tilgang på fagpersonell. Komiteen mener i likhet med nemnda at veteranadministrasjonen i tillegg til etablering av en nasjonal militærmedisinsk poliklinikk, sammen med psykiatrisk/psykosomatisk oppfølging av personell, vil gi verdifulle bidrag til arbeidet med senskadeproblemene. Komiteens flertall, medlemmene fra Fremskrittspartiet og Høyre, vil i likhet med nemnda likevel peke på at det fortsatt er mangel på sanitetsressurser og mangel på medisinsk personell med tilstrekkelig kompetanse ved internasjonale operasjoner. Dette har klart negative følger for Forsvarets medisinske kvalitet og kapabilitet. Her har Arbeiderpartiet og SV en noe annerledes tolkning. Ellers er komiteen enig om at rapporteringen om disiplinærsituasjonen i 2005 har vært urovekkende. For øvrig er det noen særmerknader, og i den grad de enkelte partier føler for det, vil de sikkert kommentere dette selv. Det er også en merknad fra flertallet, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet, hvor man sier man er bekymret over at hver sjette dimitterte soldat endte i arbeidsledighet. Det er også Fremskrittspartiet – det skulle bare mangle. Men dette kan ikke være Forsvarets problem, det er samfunnet som bør ha et ansvar for å fange opp dette og hjelpe soldatene når de dimitterer. Man er ikke i Forsvaret bare for å gå på kurs. Komiteen har merket seg at det ved innkallingen til førstegangstjeneste med frammøte i januar 2006 viste seg vanskeligere enn tidligere for studenter å få innvilget utsettelse av førstegangstjenesten. Komiteen mener det er viktig at Forsvaret viser den nødvendige fleksibilitet i forhold til innkalling av og utsettelse for studenter. Komiteen merker seg at nemnda anfører at erfaringene som er gjort i forbindelse med januarkontingenten i 2006, vil komme til nytte når januarkontingenten 2007 skal innkalles, og at nemnda vil følge utviklingen på dette området. Komiteen har også merket seg at Forsvaret har økt sitt rusforebyggende arbeid noe i forhold til 2004, og at dette har gitt seg utslag i økt bevissthet og kompetanse innen området. Fremskrittspartiet tar til etterretning at FSAN, Forsvarets sanitet, er bekymret for at en konsekvens av dette blir at insidensen av psykiske problemer vil stige mot de tall som amerikanerne har erfart. Fremskrittspartiet registrerer at FSAN er av den oppfatning at for å hindre en slik utvikling må f.eks. Hæren ha minst fem bataljoner for å sikre restitusjon mellom oppdragene og ivareta personellets familiære og sosiale nettverk. Fremskrittspartiet mener i likhet med nemnda at veteranadministrasjonen i tillegg til etablering av en nasjonal militærmedisinsk poliklinikk sammen med psykiatrisk/psykosomatisk oppfølging av personell vil gi verdifulle bidrag til arbeidet med senskadeproblemer. Fremskrittspartiet vil i likhet med nemnda likevel peke på at det fortsatt er en mangel på sanitærressurser og mangel på medisinsk personell med tilstrekkelig kompetanse ved internasjonale operasjoner. Dette har klart negative følger for Forsvarets medisinske kvalitet og kapabilitet. Fremskrittspartiet registrerer at norske politikere og forsvarsledelsen i de senere år i større grad enn tidligere har ønsket å bidra med rene kampavdelinger til bruk i «skarpe» operasjoner. Vi er bekymret over at nedskjæringer derfor kan bety flere oppdrag og gjenbruk av personell, hvilket betyr større belastninger for personellet og deres familier. Fremskrittspartiet ser med bekymring på at de økonomiske ressursene for de fleste avdelinger ikke dekker oppgavene som skal løses. Dette viser at det ikke er samsvar mellom de oppgaver som pålegges avdelingene, og de rammer Forsvarets ledelse er pålagt å følge. Det er etter Fremskrittspartiets syn en uheldig situasjon, og det må forventes at avdelingene ikke pålegges oppgaver det ikke er ressurser til å gjennomføre. Det er etter Fremskrittspartiets mening slik at den øverste ledelse i Forsvaret har ansvar for å tilpasse oppgaver som gis til avdelingene ut fra de ressursrammer som er gitt av Stortinget. Dersom den øverste ledelse i Forsvaret ikke makter å løse de oppgaver de er pålagt gjennom de gjeldende budsjetter, må Forsvarets ledelse gå tjenestevei til Stortinget og framlegge de kasus som gjenspeiler de manglende ressurser, slik at Stortinget kan vurdere om det skal bevilges ytterligere midler til formålet, eller om oppgavene skal omprioriteres. Det er ikke opp til Forsvarets ledelse å gå utover sine fullmakter og bevilgninger for å få gjennomført oppgaver de vurderer som viktige, all den tid de ikke makter å prioritere innenfor de gitte bevilgninger. Fremskrittspartiet forventer at Forsvarsdepartementet gjennomgår sine rutiner på dette området. Fremskrittspartiet ser med bekymring på at en mulig generell usikkerhet om framtiden i organisasjonen har medført at personell med høy kompetanse slutter. Vi ser på personellet som den viktigste ressursen i Forsvaret og er derfor svært opptatt av at personellsituasjonen i Forsvaret bedres, og at organisasjonens størrelse må reflektere de pålagte oppgaver. Fremskrittspartiet registrerer at det synes å være en generell misnøye med oppleggene med horisontal samhandling. Vi forventer at dette vil bli gjennomgått i organisasjonen, og at det vil bli gjennomgått i senere saker i Stortinget. Vi har videre merket oss at mange avdelinger har vakante stillinger som ikke blir besatt. Dette synliggjør etter Fremskrittspartiets mening at avdelingene i Forsvaret velger å omprioritere sine ressurser for å løse sine pålagte oppgaver på bekostning av å opprettholde en organisasjon med nødvendig antall personell i forhold til strukturplanen. Det er derfor også bekymringsfullt at reduksjonen i årsverk gjør organisasjonen sårbar i forhold til vernebestemmelsene Helse – Miljø – Sikkerhet. Med dette legger jeg fram komiteens tilråding.