Det er en ganske vanskelig sak vi behandler i dag. Både det saksordføreren skisserte, og noen av de synspunktene som representanten Kjønaas Kjos hadde i sitt innlegg, viser at dette er en kompleks og litt vanskelig sak. Jeg tilhører et parti som stemte imot denne innstrammingen da den ble innført, med en del av de begrunnelsene som også blir framført i dag. Særlig mener jeg at når vi skal se på denne saken framover, blir det viktig å se både på de likestillingspolitiske aspektene, som det har vært sagt her, i forhold til andre, og i forhold til andre uføre, og sjølsagt også på viktige helsemessige begrunnelser som man kan legge vekt på for at folk kanskje skal kunne få et bedre liv. Vi vet at en del helsetilstander påvirkes av f.eks. et varmere klima, som kan være godt for mange. Det hadde sjølsagt vært hyggelig å kunne si ja til denne saken i dag, men jeg er i likhet med mine kolleger i Regjeringen innstilt på at saken bør ses i en helhet sammen med innstillingen fra Uførepensjonsutvalget, for det kan være mange sider ved både uføretrygden ellers og denne som må ses i sammenheng for at det skal bli et riktig system, slik at vi ikke fortsetter å lappe på systemet, nå som vi har satt i gang et større arbeid på dette området. Så tror jeg også jeg vil understreke hva dette tillegget dreier seg om. Det blir kanskje oppfattet veldig negativt når man sier at det er en sosial ytelse. Da tillegget kom, var det knyttet til kostnader ved å leve i Norge og ved det ikke å ha mulighet til å opparbeide seg en tilleggspensjon som skulle være en del av ytelsen man fikk. Det er det denne sosiale ytelsen betyr. Det betyr ikke at det er en almisse; det betyr rett og slett en erkjennelse av at kostnadsnivået i Norge vil være sånn at for en ung ufør vil det være urimelig og vanskelig å skulle leve på en minstepensjon helt fra man er 20 eller 18 år, og til man blir pensjonist. Det er altså begrunnelsen, og det er ingen nedvurdering i det. Så jeg vil be om at det ikke blir lagt inn i det, for det har ikke vært meningen, tror jeg, fra dem som innførte den, og det lå ikke i det i det hele tatt fra oss heller den gang denne regelendringen ble vedtatt. Det er nok kanskje heller noen bekymringer knyttet til inngangskriteriet, at du kan få den ytelsen etter ett års botid. Det er en av vanskelighetene med den. Det tror jeg vi kan se når vi får sett disse ytelsene i sammenheng – hva slags rettigheter og plikter som knyttes til de ulike ytelsene, hva man får når man oppholder seg her i landet, og hva man kan få når man flytter til utlandet. For det er jo ikke bare denne ytelsen det kan være grunn til å se på når det gjelder muligheten til å ta med seg ytelsene og bo i et annet land. Det er helsemessige grunner til at folk flytter, men det er jo også andre grunner til at folk flytter. Det er veldig mange som trives med det og flytter mellom land av helt frivillige grunner. Derfor må også trygdesystemet sjølsagt tilpasses det, men på en slik måte at vi ikke får uheldige utslag, som vi ikke kontrollerer. Jeg tror også at jeg vil understreke noe av det som representanten Kjønaas Kjos var inne på, nemlig at dette er en ytelse som folk får når de er her i landet. Det er altså ikke noen økning i utgiftene i seg sjøl, men heller en innsparing som ligger der hvis folk flytter. Jeg tror heller ikke meningen med forslaget har vært at det skal være en innsparing, men at man skal få en ekstra ytelse knyttet til levekostnadene i Norge. Det var hele begrunnelsen da den ble innført.