Som en følge av rusreformen fikk de regionale helseforetakene ansvar for tverrfaglig spesialisert behandling for rusmiddelmisbruk fra 1. januar 2004. Med dette fikk rusmiddelavhengige pasientstatus på lik linje med andre pasientgrupper innen spesialisthelsetjenesten, og det var også helt nødvendig. Fra 1. september samme år ble det gjort noen generelle endringer i pasientrettighetsloven. For det første skal det være rett til vurdering innen 30 virkedager, og dersom det gis rett til nødvendig helsehjelp, skal det gis en individuelt fastsatt frist for når behandling senest skal påbegynnes. Disse endringene i pasientrettighetsloven omfattet også rusmiddelavhengige. En viktig intensjon med rusreformen var å knytte ansvaret for behandling av rusmiddelavhengige sammen med ansvaret for den øvrige spesialisthelsetjenesten. Målet var bl.a. at samhandlingen mellom rusfeltet og øvrig spesialisthelsetjeneste skulle bli bedre. Erfaringene så langt viser at det fortsatt er store forskjeller mellom helseregionene og innad i helseregionene med hensyn til hvordan pasientrettighetene blir praktisert. Tall viser at andelen rusmiddelavhengige som får innvilget rett til nødvendig helsehjelp, varierer fra under 50 pst. og opp til 90 pst. mellom de fem helseregionene. Jeg vil for ordens skyld nevne at slike forskjeller er et generelt problem for alle typer spesialisthelsetjenester, ikke bare for rusmiddelavhengige. Dette er ikke bra nok! Derfor er det i årets bestillerdokument til de regionale helseforetakene – og i Nasjonal helseplan som ble sendt ut på høring i går – stilt krav om at de skal sette i gang tiltak for å sikre en mer enhetlig tildeling av rett til nødvendig helsehjelp. Det er positivt at de regionale helseforetakene har gått sammen for å oppnå det. Jeg har registrert at de regionale helseforetakene i sitt arbeid på dette feltet har skapt reaksjoner og debatt, noe som bl.a. avspeiles i et oppslag i Dagbladet i dag. Helse- og omsorgsdepartementet har nylig hatt møte med de regionale helseforetakene, der vi er blitt orientert om prosessen som har vært i forbindelse med utarbeidelsen av disse retningslinjene. I den forbindelse har departementet påpekt viktigheten av at vurderingene gjøres på en rettslig korrekt måte i forhold til pasientrettighetene og prioriteringsforskriften, nettopp for å ivareta hver enkelts individuelle behov for tjenester. Jeg forutsetter sjølsagt at dette også blir praksis overfor den enkelte rusmiddelmisbruker som henvises til spesialisthelsetjenesten. Rusmiddelavhengige skal, som alle andre pasienter, få vurdert sitt behov for helsehjelp, og de skal få de spesialisthelsetjenestene de trenger og har rett til. Det er spesialisthelsetjenestens ansvar å sørge for likeverdige helsetjenester også til denne pasientgruppen. Vi skal selvfølgelig ikke ha et system som fører til at de som har det største behandlingsbehovet, ikke får hjelp. Dette ville være stikk i strid med hva denne regjeringa ønsker å oppnå. Rusfeltet er et høyt prioritert område. Som kjent har jeg i årets bestillerdokument bedt om at den prosentvise veksten i ressursbruken i våre sjukehus skal være større når det gjelder rus og psykiatri, enn når det gjelder somatikk. Til slutt vil jeg nevne at Regjeringa vil legge fram en egen handlingsplan for rusfeltet, for ytterligere å styrke innsatsen på dette viktige området.