Norge er en klar vinner i globaliseringen av verdenshandelen som har skjedd de siste årene. Vi er en liten, åpen økonomi med betydelig eksport og import, og vi nyter godt av vare- og tjenestebytte i stort omfang. Norge har stor direkte fortjeneste på oppgangen i produksjon og handel på global basis, både som eksportør av olje og gass og som en stor skipsfartsnasjon. Globaliseringen gir store muligheter til både å selge varer og tjenester og til å kjøpe inn stadig bedre varer og tjenester stadig billigere. Globaliseringen bidrar av den grunn til økt innovasjon og produktutvikling og øker dermed den økonomiske veksten i alle deler av markedet. Dette er i utgangspunktet svært positivt, men globaliseringen stiller også norsk næringsliv overfor store utfordringer. Bedrifter kan oppleve globalisering og konkurranse fra Kina og andre lavkostland som krevende, og omstillingen kan i noen tilfeller bli tøff for de ansatte, særlig i arbeidsintensive bransjer, som statsråden nevnte i sitt innlegg. Jeg tror det er viktig at bedriftene og tiltakene i næringspolitikken er orientert mot å møte utfordringene og mulighetene offensivt, dvs. være i forkant av utviklingen og drive kontinuerlig innovasjons- og omstillingsarbeid. Jeg tror derimot at defensiv retorikk og eventuelt å gjennomføre en politikk – dersom ord blir gjort til handling – som f.eks. går ut på å bøtelegge utflytting av bedrifter som Regjeringen måtte mene er lønnsomme, er en håpløs vei å gå og et helt galt og defensivt signal å sende ut. Jeg tror at land som bruker slike virkemidler, på ingen måte har lyktes bedre enn Norge når det gjelder omstilling. Tvert imot bør bedriftene benytte lavkostland til det disse er gode i, og lokalisere de aktivitetene vi er gode i her i Norge, til hjemlandet. Kun på den måten vil man kunne opprettholde langsiktig konkurranseevne og trygge arbeidsplasser. Jeg synes det er grunn til å understreke at mye tradisjonelt norsk næringsliv og industri er liv laga også når det gjelder økende internasjonal konkurranse. Mange tror at industrien er lavteknologisk og lett flyttbar. Det er i mange tilfeller en feilslutning. Norsk industri preges i større og større grad av aktører som spesialiserer seg på sine områder, utvikler teknologi, produkter og produksjonsprosesser som ligger i forkant, og er dermed konkurransedyktige også i en globalisert verden. Jeg mener at tiltak som kan bidra til teknologiutvikling og nyinvestering i norsk industri, må være noe av det mest effektive Regjeringen og næringsministeren kan foreta seg for å styrke norske arbeidsplasser. Derfor er det alvorlig at vi har fått en regjering som startet arbeidet på det næringspolitiske området med å forkaste kanskje det mest effektive redskapet for å sikre innovasjon og teknologiutvikling, nemlig det å forbedre de skattemessige betingelsene for nyinvesteringer i maskiner i industrien. Gjennom Regjeringens kutt i avskrivningssatsene for maskininvesteringer i forhold til det opprinnelige budsjettforslaget øker de samlede investeringskostnadene etter skatt med 1,6 milliarder kr pr. år for industrien. Økte avskrivningssatser gjør det derimot mer attraktivt å nyinvestere i maskiner og i ny teknologi i Norge. Dette er investeringer som er avgjørende for å ligge i forkant teknologisk – og dermed kunne opprettholde høy aktivitet og høy sysselsetting i industrien. Jeg vil også understreke at mange av de andre endringene i budsjettet som Regjeringen foretok etter noen ukers saksbehandling, trekker i feil retning med hensyn til de utfordringer og muligheter globaliseringen gir oss. Som eksempler kan jeg nevne disse punktene: Kutt på 25 milliarder kr i bevilgningene til Forskningsfondet reduserer den langsiktige satsingen på forskning.Økt formuesskatt begrenser kapitaltilgangen i norske bedrifter og dermed muligheten til nyinvesteringer. Det samme gjelder økt utbytteskatt og lavere avskrivningssatser, som jeg har nevnt tidligere.Kutt i bevilgningene til Innovasjon Norge og SIVA trekker også i feil retning. Selv om næringsministeren i sitt innlegg erkjenner at globaliseringen gir oss nye muligheter og nye utfordringer, må vi altså konstatere at Regjeringen i praktisk handling påfører næringslivet og arbeidsplassene et dårligere utgangspunkt med hensyn til globaliseringen av verdenshandelen. Econ-rapport 87/2001, «Det norske importvern», gir en interessant analyse og er et godt eksempel på hvordan Norge tjener på globalisering. Der anslås gevinstene av økt import av klær fra Kina til å være 13 milliarder kr for norske forbrukere i perioden 1995–2001. Provenyeffekten av de reduserte tollsatsene som åpnet for dette, var imidlertid bare 200 mill. kr. Denne type importgevinster gir norske forbrukere økt økonomisk handlekraft, og det gir norsk økonomi lavere inflasjonspress – og dermed også lavere press på rente og valutakurs. Avslutningsvis vil jeg følge opp det representanten Gullvåg sa i sitt innlegg. Han nevnte behovet for konkurransedyktige rammebetingelser for norske sjøfolk og for norsk skipsfartsnæring. I den anledning ville det være interessant å få statsråden og Regjeringens vurdering av behovet for et mer konkurransedyktig rederiskattesystem i Norge. Det burde jo være et enkelt spørsmål å besvare dersom vi skal ta formuleringen i Soria Moria-erklæringen på alvor.