I en sak som denne er det viktig å holde atskilt de juridiske vurderinger som våre fremste juridiske organer gjør, det være seg Justisdepartementets lovavdeling i forvaltningen eller domstolen i den delen av vår forfatning, og de politiske vurderinger som regjering og storting mon måtte gjøre. Jeg har i min argumentasjon klart holdt de tingene fra hverandre, representanten Holmås blander dem sammen. Det som er saken, er at det har vært foretatt en omfattende gransking. Stortinget har forholdt seg til den granskingen, og spørsmålet som er stilt i komiteens innstilling, er: Er det framkommet ny informasjon etter at den granskingen ble foretatt, som tilsier at man må ta opp igjen hovedspørsmålet om statens objektive ansvar? Til det har jeg svart at min vurdering er at det ikke er det. Det ligger ingen skråsikkerhet i dette, om at det for all framtid er utenkelig at det kan komme ny informasjon på bordet, men det ligger en vurdering av det arbeid som er gjort, de beslutninger Stortinget har tatt, og det komiteen har framkommet med i sin innstilling. Jeg håper at fokus framover kan være nettopp det som jeg la hovedvekten på i mitt innlegg, hvordan vi for framtiden kan sikre at vi i aller, aller største utstrekning kan forebygge ulykker og skader av den type vi her snakker om.