Brukerstyrt personlig assistanse er som kjent regulert i sosialtjenesteloven og er en måte å organisere tjeneste, praktisk bistand og opplæring på. Det er kommunen som avgjør om nødvendig praktisk bistand skal gis som en kommunal tjeneste eller organiseres som en brukerstyrt personlig assistanse. Et vedtak i kommunen om brukerstyrt personlig assistanse innebærer at brukeren selv kan engasjere assistenter som han eller hun har arbeidslederansvaret for. Da kan brukerne, som også interpellanten har påpekt, i stor grad selv bestemme når og hvordan bistanden skal ytes. Ordninga gir en stor grad av brukerstyring i forhold til tradisjonell kommunal tjenesteyting. Men jeg er på ingen måte enig med representanten Erna Solberg i at det er skarp kontrast eller inkonsekvens, som også var det ordet som ble brukt, mellom å styrke retten til brukerstyrt personlig assistanse og uttalelsen det er vist til fra Soria Moria-erklæringa om konkurranseutsetting og privatisering innenfor viktige velferdsområder. Det har vært bred politisk enighet – og jeg oppfatter at det er det – om at brukerstyrt personlig assistanse er en positiv ordning for dem som kan og ønsker å nyttiggjøre seg den. Økt brukerinnflytelse på utforminga av kommunal bistand er noe ganske annet enn det de aller fleste legger i konkurranseutsetting og privatisering. Regjeringa legger til grunn at økt valgfrihet og individuell tilpasning av tjenester gir best mulighet til å møte morgendagens samfunn. Den beste måten å sikre uavhengighet og selvbestemmelse på er å gi brukerne selv større makt. Da er det slik at brukerstyrt personlig assistanse er et godt eksempel på at brukerne selv gis mulighet til å styre innholdet i tjenesten. Jeg kan også bekrefte at jeg vil følge opp med et høringsnotat som foreslår styrking av retten til brukerstyrt personlig assistanse. Regjeringa mener at tjenestene bør ytes av kommunene. Men det forhindrer ikke kommunene i å organisere tjenesten på andre måter som kan styrke brukernes innflytelse på innholdet i tjenestene. Brukereide tjenestetilbud eller tjenestetilbud fra frivillige organisasjoner sikrer ofte brukerne gode muligheter for å styre innholdet i tjenestene. Et eksempel på brukerstyrt foretak er det som heter Andelslag for borgerstyrt personlig assistanse, forkortet til ULOBA, som er skapt av funksjonshemmede, eid av funksjonshemmede og drevet av funksjonshemmede. Dette organiserer praktisk og personlig assistanse til funksjonshemmede som selv er arbeidsledere for sine personlige assistenter. Det er bra – veldig bra. Regjeringa mener at konkurranseutsatt tjeneste i stor grad er styrt ut fra andre hensyn enn brukernes interesse. Konkurranse i forhold til økonomi og effektivitet gir etter vår mening ikke de beste forutsetningene for brukerne til å påvirke innholdet i tjenesten. Dessuten mener jeg at anbudsregelverket ikke er tilpasset pleie- og omsorgstjenester. La meg bruke et eksempel. Representanten Lønning var i den forrige debatten inne på den nye ordninga for rehabiliteringsinstitusjoner, hvilket det var den forrige regjeringa som la til rette for – Erna Solberg var statsråd og Inge Lønning tilhører det samme partiet som henne – som altså bestemte at det skulle legges ut til helseforetakene, og at det skulle ut på anbud. Hva har så skjedd? Jo, en del rehabiliteringsinstitusjoner har blitt nedlagt. Og hvem er det som står først i køen og kritiserer det? Jo, det er representanter fra Høyre. Det er et resultat av – og jeg mener et eksempel på – at anbudsreglene ikke er tilrettelagt for å ta seg av helse- og sosialtjenester, for der er det andre ting som må legges til grunn enn det som blir brukt i forhold til f.eks. rehabiliteringsinstitusjoner. Vi trenger flere rehabiliteringsinstitusjoner, og vi trenger flere av god kvalitet, ikke færre. Men resultatet av den forrige regjeringas politikk er færre rehabiliteringsplasser, fordi det var så viktig å få det ut på anbud. Jeg tror ikke brukerne er særlig fornøyd med det, men det er det konkrete resultatet. Det å sette pleie- og omsorgstjenestene ut på anbud medvirker etter Regjeringas oppfatning til at omsorgstjenestene i større grad blir ansett som varer og ikke som tjenester. Det styrker verken tjenestene eller brukernes mulighet til å styre innholdet i tjenestene, og det er det som er viktig. Regjeringa mener – og det er ikke noe nytt og ikke noe hemmelig – at det er avgjørende viktig at alle som trenger pleie og omsorg, får det, uavhengig av hvor rik du er, hvilket kjønn du har, hvor gammel du er eller hvor du bor i landet. Men det skal være, som vi snakket om i den forrige debatten, med et innhold som er tilpasset hver enkelt, og som er av god kvalitet. Jeg mener veldig sterkt at Regjeringas satsing på brukerstyrt personlig assistanse ikke på noen måte står i strid med dette standpunktet, fordi brukerstyrt personlig assistanse ikke betyr at tjenestene kommersialiseres på samme måte som en konkurranseutsatt tjeneste gjør. Ved å foreslå lovfestet rett til brukerstyrt personlig assistanse viser Regjeringa at det er fullt mulig å innføre brukerorienterte løsninger uten at det samtidig er nødvendig å kommersialisere det. Vi mener denne sektoren er særdeles dårlig egnet til anbud, til konkurranseutsetting og privatisering. Men vi vil gjerne bidra med alt det vi kan for å sikre at alle som trenger pleie og omsorg, også de eldre, får være med og påvirke i langt større grad enn det som mange ganger er tilfellet i dag, også innholdet i det tilbudet de får, enten det er hjemme eller det er i institusjon, slik at vi sikrer at kvaliteten er god.