Denne debatten gir oss en mulighet til ettertanke, til å tenke på hva vi kan gjøre bedre i Norge – og samtidig være stolte. For å si med et gammelt sosialistisk slagord som jeg er sikker på at statsministeren liker: være stolt, men ikke fornøyd. Mitt utgangspunkt er at en av de viktigste faktorene for å skape et realt samfunn, for å gi folk en sjanse til integrering, er utdanning. Etter min oppfatning er kanskje Oslo by, Oslo-skolen, en av de viktigste integreringsarenaer i dette landet, noe som altfor sjelden kommer fram. Og da går jeg rett på sak. Ser ikke statsministeren at et obligatorisk annet fremmedspråk ville være med på å gi anerkjennelse til de ressursene minoritetene representerer, og at man på den måten strekker ut hånda og sier: Vi gir deg hånda og du gir oss hånda, og vi viser at dere hører til? Vil statsministeren revurdere Regjeringens standpunkt til et annet fremmedspråk, eller i hvert fall imøtekomme søknader fra alle kommuner som ønsker å bruke et slikt annet fremmedspråk? Byrådet i Oslo, f.eks., ønsker å gjøre det, fordi de – akkurat som jeg – er overbevist om at det vil fremme integreringen og skape et mer realt samfunn.