Jeg mener det er ønskelig med en så smidig visumpolitikk som mulig, og som balanserer de behov og ønsker utlendinger har for å besøke Norge, de behov som personer som bor i Norge, har for å ha kontakt med sin familie, og de kontroll- og reguleringsbehov som norske myndigheter har. Derfor har jeg også vært forbauset over den mediedebatten som har kommet, iallfall basert på det som jeg oppfatter at flertallet har uttrykt, nemlig at de har gitt tilslutning til det jeg har skrevet i brev til komiteen av 5. november 2004, hvor jeg har sagt meg villig til å utrede en ordning i lys av et ønske om en mer liberal visumpolitikk. Hele det brevet baserer seg nettopp på at det er det det dreier seg om. Jeg er litt forbauset over at noen tror at man nødvendigvis f.eks. skal stille bankgaranti for alle, at man skal ta inn 3,8 milliarder kr på alle som kommer. Det er selvfølgelig mange muligheter for forskjellige fleksible løsninger innenfor dette. Nå er det flere forhold som er viktige i forhold til visumpolitikken. For det første er vi folkerettslig forpliktet innenfor Schengen. Det betyr at visumpolitikken vår må ligge innenfor den samme rammen som andre land har. Norge har en annen visumpolitikk enn det Danmark hadde før de innførte den nye ordningen. Vi har i utgangspunktet faktisk en mer individorientert og en mer liberal politikk, mens Danmark har hatt en mer gruppeorientert politikk. Derfor er det mulig at Danmark ikke har en mer liberal politikk enn det vi allerede har pr. dags dato. Det viktigste er heller ikke spørsmålet om hvorvidt folk hopper av og søker asyl. Det er det nok en liten gruppe som gjør. Men det er veldig mange som oppholder seg ulovlig. Mange av dem som oppholder seg ulovlig i Europa, har på et tidspunkt hatt et visum som de har kommet over grensen med, eller et papir med et tilsynelatende visum på. Noe av det viktigste vi gjør innenfor Schengen-området for øyeblikket, er å etablere visa- og informasjonssystemet VIS, som altså blir en sentral visumdatabase innenfor EU og Schengen, og som skal være operativt innen 1. januar 2007. Bruk av VIS vil gjøre det lettere å identifisere ulovlige innvandrere. Det vil lette prosedyren i forbindelse med tvangsmessige returer, for da vil man ha et datagrunnlag for identiteten til de personer som vi i dag vet er vanskelig å returnere. Fra departementets og Regjeringens side har vi derfor sagt at vi ikke synes det er hensiktsmessig å iverksette noen nye ordninger for garantier og annet før vi har VIS inne. Det er mulig at VIS vil bidra med den type informasjon som gjør at det er mindre naturlig å innføre bankgaranti. En av de tingene VIS kan gi oss, er mye raskere saksbehandling når det gjelder de kurante sakene, om personer som har vært inn og ut av landet mange ganger. Ett av problemene pr. dags dato er jo at så lenge man ikke har et ordentlig datasystem, har man problemer med å finne frem, og det tar mye tid også å klare opp i alle de såkalte kurante sakene. En annen ting er at selv om man har hatt mange visum, sier det selvfølgelig ingenting om når man har reist ut igjen fra landet, på grunn av at vi mangler denne type datasystemer i dag. Det betyr at mennesker som har vært inn og ut, i løpet av den tiden kan ha reist over grensene mange ganger. Derfor synes jeg at det har vært et høyt trykk i denne debatten når det gjelder at det skulle være spesielt innskrenkende. Min oppfatning har vært at stortingsflertallet har ønsket en mulighet til å være noe mer liberale, særlig overfor de landene der vi har returproblemer. Når vi skal returnere, er det fortsatt mange land som vi har store identifikasjons- og returproblemer med. Og vi må huske på én ting: Det er ikke bare en adgang til Norge det er snakk om når noen får et visum. Det er adgang til Schengen-området, som om ikke så altfor lenge sannsynligvis kommer til å bestå av bortimot 22 land i Europa, og vi har en forpliktelse i forhold til dem. Jeg mener altså at det kan være grunner til å vurdere om vi skal utrede en dansk ordning. Jeg har for mitt vedkommende ikke sagt at vi bør innføre en slik ordning, eller sagt at vi ikke bør innføre den. Mitt ønske er at vi skal kunne ha en balanse mellom kontrollhensynene og det å være noe mer liberal. Jeg opplever akkurat de samme enkelthistoriene og henvendelsene som Trine Skei Grande nettopp redegjorde for, som et problem. I et flerkulturelt samfunn er det slik at vi også bør være flinkere til å la minoritetene i befolkningen få mulighet til å ha nærmere kontakt med sin familie, også de unge ugifte, som ofte er de som ikke får adgang. Når vi har et felles område som er så stort som det europeiske Schengen-området for øyeblikket er, er jeg samtidig ikke i tvil om at kontrollproblemene er noe vi også er nødt til å ta vare på, fordi vi har forpliktelser både overfor oss selv og overfor andre. Jeg forventer egentlig at også andre land tar sine forpliktelser innenfor Schengen-samarbeidet alvorlig i forhold til Norge.