Flere i denne sal har understreket betydningen av at man får en individuell plan. Det er mulig at man kan ha rett i at det er viktig. Jeg har her et eksempel på en individuell plan til en rusmiddelmisbruker. Den er på åtte sider. Problemet med de åtte sidene er at det står ingenting på noen av dem. I stedet for å være så opptatt av at man skal ha rett til en plan som absolutt ikke inneholder noen ting, burde vi i denne salen bruke tiden til å diskutere innholdet, for det er jo det som betyr noe. Retten til et dokument som ikke gir rett til noe som helst, er jo en meningsløs rett. Det er den situasjonen rusmiddelavhengige står overfor i dag. Vi trenger ikke bevege oss lenger enn ti meter utenfor dørene til Stortinget før vi møter rusmiddelavhengige som ikke har noe tilbud om behandling. Vi møter personer som, når de skal behandles ved en klinikk i dag, plutselig støter på nye egenandeler som de må betale for å få et behandlingstilbud. Så møter vi rusmiddelavhengige som har stått månedsvis i kø for å få et behandlingstilbud, men som ikke får det. Så møter vi rusmiddelavhengige som har vært i Danmark og kommer tilbake for et ettervernstilbud, men som ikke får det. Diskusjonen om en individuell plan – nå har også vi lært at det heter IP, det har jeg ikke hørt før – er jo en meningsløs debatt hvis man ikke gir den typen planer et innhold. Derfor burde vi diskutere det. Hvordan kan vi sikre at vi unngår den uverdige situasjonen at mennesker med rusmiddelavhengighet blir avvist ved psykiatriske avdelinger fordi de ikke er syke nok, og ikke er psykotiske? Hvordan kan vi hindre at personer som virkelig har et stort psykisk problem, blir avvist fordi de også har et alkoholproblem? Hvordan kan vi i det hele tatt sikre at den gruppen som i dag faller utenfor på alle mulige områder, får en sammenhengende kjede som arbeider til fordel for dem? Da er det mulig at en individuell plan kan ha noe for seg, dersom man sikrer innholdet i den, og dersom man sikrer at det betyr rett til behandling, rett til et attføringstilbud som på sikt gir et arbeid, rett til tiltak som gir en fast bolig, og rett til tiltak som gir et verdig liv. Men det Regjeringen gjør her, er jo, parallelt med å understreke betydningen av en plan, å fjerne alle de mulighetene som kunne gi det tilbudet. Kommunene sliter, uten unntak, med en dårlig økonomi som nettopp rammer den gruppen vi her snakker om. Vi ser hvordan man i regi av de ulike helseforetakene leter med lys og lykte for å innføre egenandeler på tjenester også til denne gruppen. Vi fikk nylig melding om det, bl.a. ved Folloklinikken. Da kan ikke Regjeringen innbyrdes sole seg i glansen av sin egen fortreffelighet, med rosende omtaler av planer som ikke har et innhold – åtte sider uten et eneste tiltak!