For Venstre er det, i likhet med for flertallet, et overordnet mål i distrikts- og regionalpolitikken å legge til rette for likeverdige levekår i hele landet og å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret. I kystdistriktene spiller lokal transport med hurtigbåt og ferge en viktig rolle. Ikke minst gjelder dette i områder uten fast veiforbindelse, og da både innenfor godstransport og persontransport. Og med en viss erfaring fra norsk samferdselspolitikk vil jeg si at av og til er utfordringene å ligne med utfordringene i avansert motorsport. Det kreves mye for å sikre det vi vet, nemlig, som flere representanter har vært inne på, at norske eksportbedrifter ofte har en svært lang og kostbar transportvei til sine markeder, og for bedrifter der første del av veinettet ikke er vei, men ferge, blir avstandsulempen forsterket dersom det er dårlig kapasitet og lav frekvens på fergene. Et virkemiddel når det gjelder å sørge for fergeforbindelse med tilfredsstillende kvalitet og regularitet, ligger i statlig kjøp av riksveifergetjenester som også kan utvides til å gjelde øremerking av midler til enkelte fergesamband eller hurtigbåtsamband etter særlige kriterier. I denne sammenheng vil jeg også, som andre talere, vise til at Regjeringen i det reviderte budsjettet for 2006 nettopp har brukt denne muligheten gjennom forslaget om en økning på posten «Kjøp av riksvegferjetjenester» med 1 mill. kr for å dekke utvidelse av tilbudet med nattferger i sambandet Stavanger–Tau fra 1. juni 2006. Dette er ett av fergesambandene/områdene som er omtalt av forslagsstillerne. For andre av de omtalte samband/områder – og jeg nevner dem: Lovund og HALD-prosjektet – er det ikke snakk om nattferger, men først og fremst om ferger på dag-/kveldstid, som kan sikre at fersk fisk lastet på vogntog faktisk kommer av gårde samme dag vogntoget er lastet, og at reisende kan komme fram og tilbake innenfor rimelig tidsramme i yrkesmessig og privat sammenheng. Det er derfor viktig at Regjeringen foretar en vurdering av alle aktuelle øysamfunn og kystkommuner der fergeforbindelse og hurtigbåtforbindelse er avgjørende for verdiskapingen. Utgifter for staten gjennom kjøp av riksveifergetjenester eller øremerket kjøp av andre fergetjenester på kort sikt kan gi en god samfunnsmessig avkastning på lengre sikt. Dette kan samvirke godt med ønsket politiske mål og strategier på andre områder av politikken, og på den måten sikre gode sektorovergripende, samfunnsøkonomiske virkninger. Venstre støtter derfor forslaget om at Regjeringen må gi Stortinget en vurdering av hvordan øysamfunn og kystkommuner som samferdselsmessig er ensidig avhengige av bilferge og hurtigbåt, kan gis bedre mulighet for næringsmessig verdiskaping. La meg komme med en personlig betraktning på det, for av og til har jeg vært i nærheten av bedrifter på disse øysamfunnene, og det er jo slik at det lukter rå og effektiv kapitalisme, i den forstand at folk står på, og de skaper noe. På noen av stedene har man jo til og med opplevd det under at fylkeskommuner som har lite penger, klarer å konsentrere sine små midler, nettopp for å sørge for at lokale veinett skal sikres. Et slikt eksempel er Averøy på Nordmøre, og når man er i nærheten av å ha den viljen til å løfte lokalt, inviterer man også til å løfte i et samspill mellom det lokale og det nasjonale. Så har jeg også vært på en del av veiene i Hordaland. Jeg skal ikke kommentere dem, bortsett fra at det er asfalt på riksveier fra 1950-tallet. Veisjef Martinsen i sin tid puttet asfalt på veien, men av og til var kurvaturen tvilsom. Så må vi si at på deler av kysten har vi fått bygd gode samband. Det er det all mulig grunn til å være glad over, det er positivt, og jeg er en av de norske politikere som er stolt når jeg prøver å møte f.eks. amerikanske journalister som ikke skjønner en del av tunnelene som vi har på kysten. Da prøver jeg ofte å oversette dem til dollarbetegnelser, og da blir de litt lyttende, fordi de altså ikke skal tenke på antall personbiler som kjører der, men de skal tenke på den verdien som kommer fram på mange måter. Det er jo det særegne ved Norge, at vi er i stand til å skape en slik utvikling, om noen med et snevert bedriftsøkonomisk syn ikke skjønner det, selv om det selvfølgelig er utrolig god bedriftsøkonomi og samfunnsøkonomi i at konkurransedyktige bedrifter kan levere produktene sine og holde oppe markedsandeler på områder som er viktige for oss. Og vi vet hvilke områder det er, vi vet at fisk er stort for Norge, vi vet at alt som har med det å gjøre, er særdeles viktig for oss. Så det er ikke bare med et formelt, men med et betydelig intellektuelt og emosjonelt engasjement at jeg slutter meg til det forslaget som er tatt opp av min partifelle Borghild Tenden i komiteen, og som vikar er det en stor glede å gi uttrykk for disse vitnesbyrd i et kveldsmøte i Stortinget. For vi kommer sikkert til å få andre typer vitnesbyrd under neste sak.