Jeg er langt på vei enig i det representanten Dørum nå gav uttrykk for, at når man skal vurdere denne typen initiativ og denne typen tiltak, bør man ikke binde seg opp til selskapsretten som et utgangspunkt. Utfordringen vår, og problemet, er jo at det er dét forslaget gjør. Forslaget er i stor grad preget av at det tar utgangspunkt i selskapsretten. Derfor skal jeg ile til og si at det ikke er vanskelig å være enig i målsettingen i det Dokument nr. 8-forslaget som vi nå har til behandling, om et enklere og mer hensiktsmessig regelverk for næringsdrivende. Vi politikere tar ofte til orde for at lov- og forskriftsverket vårt skal være så enkelt som mulig å forholde seg til for brukerne. Denne saken illustrerer etter min mening imidlertid at spørsmålet om hva som er et enkelt regelverk, ikke nødvendigvis har et entydig og opplagt svar. Jeg tillater meg å si at jeg selv har drevet et lite aksjeselskap, så jeg vet sånn noenlunde hva jeg snakker om, og har også ofte irritert meg over både skjemaer og desslike, men har samtidig sett behovet for at man kanskje har en annen tilnærming i forhold til den typen utfordringer som vi faktisk står overfor her. Jeg mener at det å innføre en egen aksjeselskapsform, som man i realiteten gjør i dette Dokument nr. 8-forslaget, for såkalt små aksjeselskaper med regulering i en egen lov og med egne lovtekster, ikke vil innebære noen forenkling. Dette vil medvirke til at lovverket som sådant vil bli mer uoversiktlig – det har flere av representantene vært inne på tidligere i dag. For næringsdrivende vil det også være krevende å skulle forholde seg til hele tre forskjellige former for selskaper med ulik regulering. Av de landene det i en slik sammenheng kan være naturlig å sammenlikne seg med, kjenner jeg ikke til noen der det opereres med tre aksjeselskapsformer. Jeg har heller ikke noen tro på at man innholdsmessig vil oppnå noen særlig grad av forenkling bare ved å tilpasse en egen aksjelov til slike små forhold det her er tale om. Skulle man utforme en lov som var betydelig kortere enn f.eks. dagens aksjelov, hvis det skulle være en målsetting, måtte man sløyfe en rekke regler som gir svar på spørsmål som kan oppstå uansett om selskapet er stort eller lite – jeg hadde nær sagt, særlig når det er lite – eller man måtte sløyfe regler som innebærer et tilbud eller en handlefrihet for selskapene, ikke et forbud eller en plikt. Man må i spørsmålet om forenklinger ha klart for seg at aksjeloven er en privatrettslig lov som regulerer forholdet mellom private aktører, og som også de private aktørene i stor grad har nytte av, særlig når det spisser seg til. Når det gjelder framveksten av såkalte NUF-er, som er en forkortelse for betegnelsen «norskregistrert utenlandsk foretak», er jeg enig i at dette kan by på lovgivningspolitiske utfordringer. Tendensen i EU synes å bevege seg i retning av noe mer liberale regler når det gjelder beskyttelse av selskapskapitalen. Jeg mener likevel at vi, når det gjelder den alminnelige reguleringen i aksjeloven og allmennaksjeloven, bør avvente den videre utviklingen i EU for å se hvordan EU ønsker å utforme sin fellesskapslovgivning på dette området. Når det gjelder annen næringslovgivning, kan man innføre enklere regler i denne lovgivningen for små foretak uten at man innfører en egen selskapslov for de små selskapene. Det er der jeg mener vi alle har noe å hente – og kan fylle opp verktøykasse og hva det måtte være av alternativer. Spørsmålet om en egen aksjelov for små selskaper og spørsmålet om det i næringslovgivningen ellers skal være mindre restriktive regler for små foretak, har lite med hverandre å gjøre. I den forbindelse kan det være grunn til å minne om at næringslovgivningen først og fremst retter seg mot den virksomheten som utøves, ikke mot hvilken selskapsform virksomheten er organisert i. Det betyr at hvilken selskapsform som er brukt, er uten relevans for i hvilken grad reglene kommer til anvendelse. De forenklingsgrep man ønsker, særlig kanskje overfor små virksomheter, bør ha en mye større bredde enn bare å knytte seg opp mot aksjeselskapsformen, kanskje særlig med henblikk på det arbeidet som Regjeringa nå gjør for å lage en ny lov om samvirke. Vi håper vi kan presentere den for Stortinget til høsten, og den vil også, på bakgrunn av europeiske erfaringer, gi verdifulle innspill i forhold til hvordan man kan organisere små virksomheter på en mye enklere måte. Jeg har merket meg at komiteen ønsker å vurdere om det kan være grunn til å fjerne bestemmelsen i aksjeloven § 6-14 første ledd annet punktum, som bestemmer at dersom selskapet ikke har daglig leder, står styrelederen for den daglige ledelse av selskapet. Dette innebærer at små selskaper som etter lovens § 6-2 ikke har plikt til å ha daglig leder, må ha en slags daglig leder likevel, med de konsekvenser det har for krav om rapportering mv. til styret. Jeg mener det er en god idé å vurdere en slik endring. Komiteen ber departementet om å vurdere revisjonsplikten for små foretak. Dette spørsmålet har Regjeringa allerede satt på dagsordenen. Finansdepartementet tar sikte på at det skal nedsettes et utvalg som skal se på dette spørsmålet. Finansdepartementet ser også på spørsmålet om oppgaveplikter i skatte- og avgiftslovgivningen for øvrig, noe som vil kunne ha et bredere virkeområde enn det som forslagsstillerne legger opp til. Jeg har merket meg at komiteens mindretall mener at en støtte til konklusjonen i Dokument nr. 8-forslaget vil føre til en enklere hverdag for små næringsdrivende. Mindretallet sier imidlertid ikke noe om hvordan man vurderer eller vil møte de innvendinger som faktisk er anført mot forslaget. Det er nokså enkelt å kreve at lovgivningen skal oppfylle en bestemt målsetting når man kan lukke øynene for slike innvendinger som komiteflertallet har pekt på. Vi er alle opptatt av at vi skal ha en mest mulig hensiktsmessig lovgivning for næringslivet. En tilnærming til dette, som går ut på at man skal ta utgangspunkt i en egen selskapslov for små aksjeselskaper, er etter mitt syn imidlertid ikke en oppskrift som vil føre oss til målet.