Det er gledelig at mange deltar i denne debatten i dag. Det er ikke bare grunn til å rette fokus mot dette, men det er grunn til å gjøre noe for disse barna. Siden jeg er i arbeids- og sosialkomiteen, som har ansvaret for fattigdomstemaet, er det naturlig for meg å rette fokus mot det. Som flere andre har sagt, og som SV har vært opptatt av i flere år, har ikke alle enslige forsørgere rettigheter som enslige forsørgere. Det er disse familiene som de facto er mest enslige, for når du har en ektefelle eller samboer som er i fengsel, er det slik at du verken får økonomisk bidrag – som de fleste får som er skilte eller enslige forsørgere – eller har avlastning i helger eller på kvelder. I tillegg er det alle de andre belastningene som flere har vært inne på her. Mange av de vanskelighetene som har vært tatt opp her i dag, er det vanskelig for politikere å gjøre noe med. Men det vi kan gjøre noe med, er i hvert fall økonomien til disse familiene. I praksis skjer det at de fleste av disse familiene skiller seg, slik at de får mulighet til å få stønad som enslige forsørgere. Det kan være noen som velger det av egne grunner, men veldig mange forteller at de gjør det fordi de rett og slett ikke makter det økonomisk sett, da de reelt sett er enslige. Når vi da vet hvordan økonomien generelt sett er i disse familiene, er det ingen grunn til at ikke disse familiene skulle bli likestilt med enslige. De er i praksis enslige. Derfor er det veldig gledelig at så mange partier nå er enig i det SV har ment lenge – at disse familiene bør få en slik status – og at statsråden også så åpent som hun gjør i dag, signaliserer at dette er et tema vi faktisk er nødt til å ta opp. Hvis vi er ute etter å hjelpe noen av de aller fattigste barnefamiliene, er det disse barnefamiliene. Vi vet at konsekvensen av fattigdom i barnefamilier er at barna blir ekskludert fra sosiale arenaer. Vi kan veldig lett tenke oss at for disse barna er det enda mer vanskelig enn for andre barn. De trenger den alminneligheten som det er å kunne være med på noe av det som koster penger i dagens samfunn. Da er det ganske trist at skilsmisse er løsningen på de problemene for mange av disse familiene. Skilsmisse fører også til større vanskeligheter i forhold til besøk i fengselet for mange av disse familiene, som flere har vært inne på her. Det får konsekvenser for andre deler av livet, som da kan bli en ekstra belastning. Flere har også vært inne på at det å holde de familiene som vil holde sammen, sammen, er det viktigste grepet for at man skal lykkes med rehabilitering etterpå for den som er kriminell – og ikke minst for at barna skal komme over i en normalisert situasjon etter at fengselsoppholdet er slutt. Det er veldig mange gode grunner til å endre systemet på dette området. Det er et paradoks at når vi ellers har en politikk som fokuserer på at vi skal hjelpe familier til å holde sammen, har vi her et regelverk som gjør at vi faktisk setter dem i en slik økonomisk knipe at de ikke ser noen annen vei ut av det enn å skille seg. Jeg er glad for at det har vært så bred forståelse for den problematikken i dag. Denne regjeringen har en stor ambisjon og et stort ansvar i forhold til fattigdom i Norge. Spesielt har Regjeringen i sin erklæring pekt på fattigdom blant barn. Derfor håper jeg at man finner en løsning med hensyn til dette temaet ganske raskt. Jeg er helt sikker på at det også vil være en løsning som vil få veldig bred politisk oppslutning. Etter det jeg hører av debatten i dag, er det en helt annen forståelse for dette temaet nå enn det var for bare et par år siden, da det var veldig få som var opptatt av det og det fortsatt satt litt langt inne å forstå at disse barna faktisk er helt uten skyld i den situasjonen de og familien er kommet opp i.