Saken vi behandler her i dag, er etter min oppfatning både spesiell og prinsipiell. Utgårdskilen er Norges største fiskerihavn øst for Kristiansand. Flere bedrifter innen marin og maritim industri ønsker å etablere seg i området rundt Utgårdskilen. Allerede i dag yter bedrifter i Utgårdskilen service til norske fiskere fra begge sider av Oslofjorden samt fra svensk side, først og fremst fra Bohuslän. Så vel Kystverket Sørøst som Østfold fylkeskommune har prioritert Utgårdskilen høyt som en regional fiskerihavn, og både stat, fylke og kommune deltar i spleiselaget for å ruste opp den regionale fiskerihavnen. Dette har regional og nasjonal interesse. Før arbeidet med bygging av nye liggekaier for fiskeflåten og etablering av nye industriområder langs østsiden av Utgårdskilen kan ta til, er det høyst nødvendig å få tilfredsstillende veiforbindelse til Utgårdskilen. På denne bakgrunn ble det også utarbeidet en tiltakspakke med en ramme på 25,5 mill. kr, hvor størstedelen er tenkt finansiert med bompenger. Men er dette rimelig? La oss se litt på forhistorien. Allerede på begynnelsen av 1990-tallet var veien til Utgårdskilen planlagt utbedret, men planene ble stoppet av kommunen. Da Fjordfisk planla utvidelse av virksomheten sin i Utgårdskilen i 2000, var forutsetningen at fylkesveien ble utbedret – men ingenting har skjedd. Allerede i 2005 var det hele 14 tyngre kjøretøy som daglig dundret fram på den hårnålstrange veien til Utgårdskilen, hvor lastebilene fyller hele veibanen, og det overhodet ikke finnes sikring for myke trafikanter. Fjordfisks ledelse karakteriserer veien som et mareritt, uegnet for tungtransport, og de frykter stadig ulykker. Hva gjør så de ansvarlige myndigheter? Hvaler kommune har ikke penger. Østfold fylkeskommune sier de ikke har penger. Kystverket er, som tidligere nevnt, positive til utbygging av den regionale fiskerihavnen, og det bevilges statlige midler til å kunne øke aktiviteten i havnen, men statlig bidrag til sikring og utbedring av veien, som naturlig nok vil få økt ferdsel på en allerede håpløs veistrekning, hører vi ikke noe om. Det er i denne situasjonen noen lyse hoder får en idé. Ledelsen i tunnelselskapet som administrerer dagens bompengeinnkreving på Hvaler, finner ut at det går halvannet år fra tunnelen på Hvaler er nedbetalt og bomstasjonen egentlig skal fjernes, og frem til bompengeinnkrevingen ved ny Kråkerøybro starter. Dette mellomrommet ønsker ledelsen i tunnelselskapet å utnytte, og de viser til at det vil bety fortsatt sysselsetting for de seks–syv ansatte i selskapet. Ledelsen understreker at det er viktig for de ansatte å få avklart sin skjebne. Flertallet i kommunestyret på Hvaler aksepterer forslaget, fordi de ikke ser andre muligheter. Fylkestinget slutter seg også til forslaget. Riktignok uttaler gruppelederen til Arbeiderpartiet at han er motstander av bompenger – han synes det er noe herk, og klager på at de ikke får penger av staten. Men så går de inn for saken, mot Høyres og Fremskrittspartiets stemmer, vel vitende om at det er de rød-grønne partiene som sammen med Kristelig Folkeparti har utgjort flertallet i fylket, og i en årrekke har unnlatt å bevilge penger til utbedring av denne veistrekningen. I saksframlegget til både kommune og fylke understrekes det at nytteprinsippet vil bli et sentralt spørsmål, dvs. at de som betaler, skal ha nytte av investeringene, og omvendt. Vi snakker her om en bomstasjon på en riksvei, som skal sørge for finansiering av en gang- og sykkelvei på en tilsluttende fylkesvei. Undersøkelser viser at av dem som passerer bomstasjonen, som på middelaldersk vis holder Hvaler kommune hermetisk lukket fra omverdenen, er det kun 25 pst. som benytter fylkesveien til Utgårdskilen – dvs. at over 75 pst. av bilistene som passerer bommen, ikke vil ha nytte av tiltakene på denne fylkesveien. Argumentasjonen som brukes for allikevel å forsvare en slik innkreving, er etter min mening ganske søkt. Ved å betrakte alle de ulike veiprosjektene som har vært på Hvaler siden 1971, som én pakke, mener man at forlengelsen kan forsvares. Skal man akseptere en slik argumentasjon, betyr det at oppsatte bomstasjoner aldri behøver å bli fjernet så lenge det finnes en veibit som trenger asfaltering, eller det er behov for en gang- eller sykkelvei eller andre trafikktiltak i nærheten. Dette er ikke akseptabelt. Det er i denne forbindelsen også verdt å merke seg de skyhøye administrasjonskostnadene på mellom 50 og 60 pst., noe som også var en av årsakene til at bomstasjonen som i sin tid stod ved Hvalertunnelen, måtte flyttes for å øke inntjeningsgrunnlaget. Beboere på Hvaler som er avhengige av å passere bommen daglig, kunne tidligere betale 10 kr. Nå må de ut med et forskudd på hele 3 500 kr for å kunne oppnå denne prisen. Dette er ikke annet enn et moderne landeveisrøveri. Jeg vil derfor få lov til å ta opp Fremskrittspartiets forslag om statlig finansiering av disse 15,5 millionene. Hvis flertallets innstilling mot formodning blir vedtatt, er jeg overbevist om at denne saken vil bli innklaget for ESA.