Det er grunn til å gi honnør til interpellanten for at hun tar opp dette viktige, men også vanskelige temaet. «Integrert til ensomhet» var så vidt jeg husker en boktittel for noen år siden, og jeg er redd for at dette kanskje er blitt hverdagen for enkelte elever med spesielle behov. En rekke avisoppslag har også vist at integreringen for mange ikke er reell. Mye kan tyde på at integrering mer er blitt et honnørord på linje med begrepet tilpasset opplæring, ord som vi alle vet er svært viktige, men som vi ennå ikke helt har lyktes å fylle med innhold. Kanskje må vi gå så langt som å stille spørsmålet om integrering av elever med spesielle behov kan ha spilt fallitt her i landet. Kristelig Folkeparti tror fortsatt det er viktig at alle elever blir inkludert på en god måte, og at også barn med spesielle behov går på samme skole som andre barn i nærmiljøet. Nærmiljøskolen skal være en arena hvor barn og unge møtes med sin forskjellighet og lærer respekt for hverandre. Det er viktig for alle å kunne gå på skole med de samme lekekameratene som de har på fritiden. Kristelig Folkeparti er enig i at det er viktig for elevene å bli integrert i nærskolen. Samtidig ser vi at integreringen blir vanskeligere jo høyere opp i klassetrinnene man kommer. Mange elever trenger tilbud som krever mye utstyr eller høy kompetanse blant ansatte. Det kan tilsi at kommuner må kunne søke samarbeid for å gi et godt tilbud. Spesielt kan dette gjelde små kommuner. Enkelte steder i landet har flere kommuner gått sammen om å lage et felles tilbud. Follo barne- og ungdomsskole er et godt eksempel på dette. De har gjennom flere år gitt et godt tilbud til elever med spesielle behov. Skolen ligger i Ski kommune og er eid av de syv Follo-kommunene Ski, Vestby, Oppegård, Frogn, Ås, Nesodden og Enebakk. Skolen har i dag et interimsstyre som har som målsetting å etablere skolen som et interkommunalt selskap. Det har imidlertid vist seg vanskelig å realisere denne målsettingen. Ifølge brev fra Utdanningsdirektoratet viser det seg at denne type drift vil være ulovlig. Etter opplæringsloven er kommunen ansvarlig for å oppfylle retten til grunnskoleopplæring og spesialpedagogisk hjelp. Etter direktoratets mening må det foreligge en klar hjemmel i opplæringsloven dersom en kommunes myndighetsutøvelse skal legges til noen annen enn kommunen selv. En slik hjemmel finnes ikke i opplæringsloven. Det er ifølge direktoratet heller ingen holdepunkter i forarbeidene til opplæringsloven for at kommunene kan overføre myndighetsutøvelse og ansvar til andre organer. Det er kommunen som er tillagt ansvaret etter opplæringsloven. Så er vi imidlertid kjent med at Kommunal- og regionaldepartementet har kommet med et høringsnotat om endringer i kommuneloven som kan bety en oppmyking i forhold til interkommunalt samarbeid. Det ville være interessant å høre i hvilken grad statsråden mener dette etter hvert vil bety endringer i forhold til etablering av interkommunale skoler for elever med spesielle behov. Skolen i Follo er ikke den eneste i sitt slag i landet. Det finnes flere andre kommuner som har gått sammen om å gi et slikt tilbud. Etter Kristelig Folkepartis mening bør man vurdere å endre opplæringsloven slik at det kan åpnes for interkommunalt samarbeid om spesialundervisning. Forutsetningen må være at lokale myndigheter og foreldrene mener at det er dette som gir det beste tilbudet til barna. En annen forutsetning er at de rettighetene elevene har etter opplæringsloven, ikke svekkes. Kommunenes ansvar for å oppfylle retten til grunnskoleopplæring og spesialpedagogisk hjelp for den enkelte elev må fortsatt ligge fast. Den store utfordringen i forhold til integrering ligger i at den må oppfattes som reell for den det gjelder. Først da har vi lyktes. For å få dette til er det avgjørende at selve systemet ikke settes foran elevene og deres behov. Hensynet til den enkelte elev med særskilte behov må bli tilstrekkelig ivaretatt. Det gjelder også i de tilfellene der integrering i ordinær skole åpenbart er en uheldig løsning. Derfor må vi se om det finnes andre og bedre måter å organisere integreringen på, i første rekke innenfor dagens skole. Så må vi også være villige til å endre systemet. Vi må foreta de endringer som er nødvendig for å sikre at inkluderingen kan oppleves som reell for de barna som har spesielle behov.