Hver eneste gang Stortinget debatterer skatt på folks boliger og fast eiendom sitter man igjen med en usikkerhet om hva venstresiden egentlig vil. Man får et inntrykk av at det norske folk er en samling boligspekulanter som skal skattlegges hardere, men man får aldri tak i på hvilken måte dette skal gjøres. Jeg synes anledningen i dag hadde vært god til å klargjøre det. Vi har ikke fått noen slik klargjøring. De tre regjeringspartiene har ved flere anledninger, ikke minst ved Stortingets behandling av skattereformen, sagt at skatt på folks boliger skal ses i sammenheng med eiendomsskatt, gjerne fulgt av et mantra – som vi allerede har diskutert i dag – om et mer rettferdig system. Det er ikke det som er problemet. Det er det at hus og hjem i det hele tatt beskattes, som er problemet – dette kaller man for et stabilt skattefundament. Arbeiderpartiets tidligere skattetalsmann Tore Nordtun gikk langt i skattedebatten i revidert budsjett i fjor ved å si at dette skulle man beskatte fordi det ikke kunne flyttes. Vi mener dette er en uforutsigbar holdning i skattespørsmålet. I forbindelse med skattereformen bad også de nåværende regjeringspartiene om en utredning av formuesskatt, boligskatt og eiendomsskatt sett samlet. Resultatene har foreløpig vært å øke formuesskatten, særlig på bolig, og i tillegg en målsetting om å kunne innføre obligatorisk eiendomsskatt. Ligningstakstene ble økt med 25 pst. for skatteåret 2006. Det sier representanten Holmås nå skal bidra til mer rettferdighet. Hvis satsene fra før av er skjeve, og man øker med 25 pst., er det vanskelig for meg – i hvert fall med min utdannelse – å finne ut at det blir mer rettferdighet. Jeg ville si at det blir mindre. Dagens forslag om å innføre et tak også for annen fast eiendom er derfor veldig betimelig. Dette vil først og fremst komme næringseiendom og særlig gårdsbruk til gode, altså eiendommer som både tjener som boliger og som er driftsmiddel, hvor økt beskatning får dobbel virkning. Derfor er det oppsiktsvekkende at Senterpartiet, som senest i behandlingen av skatteopplegget for 2005 hadde en særmerknad om at vanlige boliger må skjermes for boligskatt, ikke har kommet mer igjennom. Nå har man først vært med på denne 25 pst.-økningen av satsene for 2006, dernest ville man ikke være med på en rettferdig begrensning som først og fremst kommer gårdsbruk til gode, og så serverer man et slag i luften i form av en merknad om at man vil «vektlegge at verditaksering av annen fast eiendom ikke må bidra til urimelig byrde for næringsutøvelsen». Ja, nettopp, det er det vi har foreslått. Ønsker man det, kunne man bare stemme for det istedenfor å ty til kryptiske merknader. Det som vil skje, er at man antakelig vil være med på å øke formuesskatten på boliger og gårdsbruk også for 2007. For primærnæringene må det være vanskelig å finne igjen begrepene «aktiv næringspolitikk» og «mer verktøy i kassen» gjennom slike standpunkt. Jeg greier det ikke. Jeg hadde håpet at representanten Lundteigen skulle være til stede her i dag, slik at han kunne gitt meg noe veiledning i den kunsten. Gjennom skattereform og ved alle korsveier i debatten om skatt på folks bolig kommer man stadig tilbake til svakhetene ved verdsettingen, nemlig at takstene kan være vilkårlige, slik også finansministeren gjør i sitt brev til komiteen. Det er da forunderlig at en ikke vil medvirke til og anbefale positivt et forslag som i hvert fall reduserer litt av disse urettferdighetene. Men det er neppe dette som er bakgrunnen for regjeringspartienes ønske om taksering. Det er økt skatt som er målet, ikke likhet og rettferdighet. Jeg synes finansministeren sier det nokså klart i sitt brev. Hun sier at takstene og takreglene ikke bør være slik at de oppfordrer folk til å investere i egen bolig. Vi skal ikke ha en tilstrekkelig god bolig å krype i ly i i kalde vintre eller som driftsmiddel i gårdsbruk, som vi har sett. Det er ikke «effektiv ressursbruk», skriver statsråden, å bruke våre ressurser på egen bolig. Derfor kommer skattene til å bli økt. Jeg tror at hvis man i et land som Norge, hvor boligen av klimatiske forhold betyr mer enn de fleste andre steder i verden, ønsker å vri ressursbruken på denne måten, skal man legge på mye på skatten før folk slutter å ha en god bolig. At Senterpartiet kan være helt umælende med på dette, er for meg en stor gåte. Jeg må si at det må være oppsiktsvekkende rundt omkring i de mange lokalsamfunn, i distriktene, hvor man har bygget opp sine boliger, sine gårdsbruk, på selvberging, foretaksomhet, nøysomhet og ansvar for hus og hjem og for seg og sine. Selsomt, må jeg si.