Opptøyene i Frankrike har vært en vekker for hele Europa. Mange er blitt overrasket over at noe slikt kunne skje, og over omfanget. Men allerede i januar 2004 hadde FNs generalsekretær en kronikk i Aftenposten hvor han advarte mot nettopp dette. Han skriver: «Alle som føler ansvar for Europas fremtid og menneskets verdighet, burde derfor ta et standpunkt mot tendensen til at innvandrerne gjøres til syndebukker for sosiale problemer. Et overveldende flertall av innvandrerne er driftige, dristige og målbevisste. De vil ikke være gratispassasjerer.(…) De ønsker ikke å leve for seg selv. De vil være en del av samfunnet.» (…) Den nye regjeringen vil i større grad ta signalene fra FNs høykommissær for flyktninger og etter hvert ta inn flere av dem som trenger vår beskyttelse aller mest. Samtidig vil vi allerede i dette budsjettet forsterke innsatsen for å få sendt hjem de som har fått avslag. Det har gjennom årene blitt påstått at den norske innvandringspolitikken har vært blåøyd. Ja, det er nok blitt gjort en del feil. Vi har f.eks. ikke vært flinke nok til å si at alle trengs, til å si at alle har en verdi. Men jeg må også tillate meg å spørre: Hva er en blåøyd innvandringspolitikk? Kan det f.eks. være å etablere lukkede mottak som vil isolere alle som søker opphold, og dermed forsterke deres problemer? Eller kan det være ikke å bevilge penger til egne introduksjonsprogrammer? Hva med å ville sette nye landsmenn i bås av typen «gjerningsmannen er av utenlandsk opprinnelse»? Jeg er sikker på at dette er eksempler på en blåøyd politikk som vil trekke oss nærmere franske tilstander enn vi er i dag. Regjeringen går i motsatt retning. Gjennom gratis kjernetid i barnehager vil vi sørge for at barn ikke blir skoletapere, men at de lærer seg norsk før de begynner på skolen. Ved å gjeninnføre integreringstilskudd til kommunene kan vi på en bedre måte sikre at alle blir inkludert i vårt samfunn. I går fikk stortingsrepresentantene tilsendt hver sin plakat fra Kontaktutvalget mellom innvandrere og myndighetene. Her står det: Punkt 1: Slipp oss til i arbeidslivet!Punkt 10: Politikere: Vis genuin interesse for minoriteter også når det ikke er valg! Hører vi ekkoet fra gatene i Frankrike? Arbeiderbevegelsens historie er et sammenhengende frihetsprosjekt. Vi glemmer aldri vår ambisjon om å løfte alle nordmenn til selv å bli i stand til å velge sin framtid.