Under den kalde krigen var nordområdene blant de strategisk viktigste på kloden. Store deler av Sovjetunionens kjernefysiske slagkraft var plassert på Kolahalvøya. Norges grense til Sovjetunionen og Kola gjorde oss til en svært viktig alliert i NATO. Dette er nå historie. Russland har gått fra å være en motstander til å være en medspiller. Landet spiller i dag en sentral rolle i utformingen av den euroatlantiske sikkerhetspolitikk. Nordområdenes globale militærstrategiske betydning er derfor sterkt redusert. Men det er flere grunner til at nordområdene fortsatt er strategisk viktige områder for Russland, Norge og andre internasjonale aktører. Jeg må si meg enig med utenriksministeren når han mener at interpellanten la an et litt snevert perspektiv, og etter min og Høyres oppfatning la hun for liten vekt på den internasjonale, altså den globale, dimensjonen i de utfordringene som vi møter i nordområdene. Nordområdene er fortsatt et militært tyngdepunkt internasjonalt. Russland har fortsatt betydelige militære kapasiteter på Kolahalvøya. En stor del av Russlands strategiske kjernevåpen befinner seg fortsatt på Kola, og radioaktivt og spaltbart materiale på Kola kan komme på avveier og i verste fall bli brukt av terrorister. Nordområdene rommer trolig en fjerdedel av verdens uoppdagede petroleumsressurser. Et av verdens største gassfelt ligger i russisk del av Barentshavet. Russland er verdens største produsent av olje og gass og er en pålitelig eksportør i det internasjonale markedet. Amerikanske og russiske myndigheter er enige om at 15–20 pst. av USAs råoljeimport skal komme fra Russland. USA har også gjort det klart at de ønsker store russiske leveranser av flytende naturgass. Denne betydelige interessen fra amerikansk side for russiske energileveranser vil også øke den militærstrategiske interessen for nordområdene. Nordområdene er opphav til store miljøtrusler. Opphoping av atomavfall i Nordvest-Russland er et miljøproblem og et mulig spredningsproblem. Verdens største konsentrasjon av atomreaktorer gjør området til et globalt atomsikkerhetsproblem av betydelige dimensjoner. Arktiske områder er spesielt sårbare for radioaktiv forurensning, og konsekvensene av utslipp og ulykker kan derfor bli store. Ettersom vi for norsk fisk og sjømat er avhengige av tillit i markedene, er frykten for radioaktiv forurensning i seg selv en risiko for Norge. Et ubegrunnet rykte i markedene vil være tilstrekkelig til å påføre norsk fiskerinæring store tap. Utsiktene for økende omfang av leteboring og produksjon av olje og gass vil også innebære nye utfordringer. Oljetransport fra Nordvest-Russland til USA vil gå med skip langs Norskekysten. Det samme vil gjelde store deler av miljøtransporten. Det er derfor helt klart at vi trenger en ny nordområdestrategi. Høyre mener at Norge må ta et lederskap for å sikre at våre interesser blir ivaretatt, gjennom å etablere et internasjonalt samarbeid både med Russland gjennom de kanalene vi har i Barentssamarbeidet, med USA og også med EU, uavhengig av medlemskap eller ikke. Men dersom man ønsker et større interessefellesskap med Europa, er medlemskap det viktigste grepet man kan ta.