I likhet med mange andre vil jeg takke interpellanten for å ta opp et viktig tema, og jeg vil takke statsråden for et meget godt svar. Kreft og kreftomsorg er kanskje en av de største utfordringene vi har i Helse-Norge i dag. Det er den mest voksende folkesykdommen vi har. Over 170 000 er rammet av kreft i en eller annen form, og det er over 24 000 nye krefttilfeller årlig. Vi opplever alle, enten i familien eller blant venner, at noen blir rammet av kreft. Derfor er det viktig at alle som blir rammet av kreft, skal være sikre på at den behandlingen og det tilbudet de får, er godt, og at det er medisinskfaglig forsvarlig på alle mulige måter. Uansett hvor man bor i landet, skal man ikke oppleve å få forskjellig behandling – enten det gjelder bruk av medisin, teknologi eller fagfolk. Derfor tror jeg ikke, som flere har vært inne på, at vi kan ha høyspesialisert behandling på alle sykehus, og kanskje heller ikke i alle regioner. Statsråden og jeg var bl.a. på St. Olavs Hospital for kort tid tilbake, hvor vi fikk presentert hvor viktig den teknologiske utviklingen knyttet til treffsikkerhet i behandlingen av kreft er. St. Olavs Hospital er blant de ledende i verden på dette området, og det er viktig at de får videreutviklet kompetansen ytterligere. Det som iallfall er viktig for å sikre at folk blir friske, er at økonomi ikke skal gi ulike vurderinger knyttet til medisin og behandlingsform. Sånn kan vi ikke ha det. En skal være sikker på at når en blir rammet av sykdom, skal en ikke behøve å søke på nettet for å finne de institusjoner som har den beste behandlingen. En må bli ledet dit hvor den riktige og beste behandlingen blir gitt. Det knyttes veldig mye frykt og angst til kreft. Jeg leste senest i avisen i dag om en fortvilt mor og hvordan det gikk. Når en får en kreftdiagnose, gjør det noe med en. Det er derfor viktig å knytte somatikken og psykiatrien mye nærmere hverandre også i dette bildet. Det er i dag presentert en nasjonal strategiplan knyttet til kreftbehandling og -omsorg. Det er et veldig viktig signal fra statsråden og Regjeringen om at en ønsker å satse på dette området. Ikke minst viktig er det at vi får en egen strategidirektør for kreftområdet, som skal sy dette sammen og sørge for at det vi prioriterer å sette på dagsordenen, blir så målrettet og godt som mulig. Det er også viktig at møtet mellom kreftpasienten og helsetilbudet vi har i Norge i dag, utvikles. Jeg tror det mest sårbare og angstfylte vi kan oppleve, er å få kreft. Derfor er det viktig at det legges stor vekt på det mellommenneskelige forholdet i den nasjonale strategiplanen. Ikke minst viktig er dette med rehabilitering – ikke bare den fysiske rehabiliteringen, men også den mentale og psykososiale rehabiliteringen etter kreft. Flere har snakket om forebyggende arbeid. Jeg ser også at et av områdene i den nasjonale strategiplanen handler om forebyggende arbeid. Herunder har vi dette med folkehelse og mosjon. Å oppmuntre folk til å ta vare på helsen og kroppen sin gjennom et aktivt liv er gode forebyggende tiltak. Gode bo- og nærmiljø hvor en tar hensyn til støy, støv, biltrafikk, eksos, osv., er også viktige faktorer i forhold til forebygging av ulike kreftformer. Likeså dette med arbeidsmiljø. Jeg har selv jobbet innenfor grafisk industri og sett dette med bruk av kjemikalier, og hvor stor innvirkning arbeidsmiljøet har på helsen til folk. Derfor er arbeidsmiljøet et viktig område å kikke nærmere på. Det er viktig med forebyggende arbeid knyttet til alle disse områdene. Mosjon, kosthold m.m. knyttet til ungdom og skole må være en viktig del av den nasjonale strategiplanen.