Jeg tok ordet til den betraktningen som Lønning hadde, for Lønning betrakter jo helseforetakenes styrer nærmest som om det er gitt hva de skal foreta seg, på oppdrag fra en statsråd. Men det som har vært mye av problemet til nå, og som gjør at man endrer det, er nettopp at det fattes beslutninger i styrene som på mange måter blir politiske beslutninger med konsekvenser for det enkelte fylket og for det enkelte helseforetaket – som også sier noe om strukturen knyttet til spesialisthelsetjenesten. Derfor må det jo være en styrke, hvis Lønning mener at styrene på selvstendig grunnlag skal kunne fatte en del beslutninger, at det er en folkevalgt forankring av de beslutningene som tas, og at de ikke tas helt på egen hånd, uten at man både i denne nasjonalforsamlingen og ellers er med på å beslutte hva de faktisk skal gjøre. Derfor må det da være en styrke at man øker den folkevalgte representasjonen også i styrene.