Energi er en viktig del av den internasjonale utfordringen som vi står overfor, og sannsynligvis den viktigste utfordringen for verden på lang sikt. Norge som energinasjon bør ta mål av seg til å være med og bidra internasjonalt. Da trenger vi perspektiver som går langt utover vår hjemlige energidebatt om varmepumper og pelletskaminer. Nordområdesatsingen til Regjeringen er en del av bidraget i en stor energisatsing, og Fremskrittspartiet er veldig positiv til det. Nordområdesatsingen vil være viktig for lokalt næringsliv og for bosetting. Det er viktig for hjemmemarkedet for vår leverandørindustri til petroleumsnæringen og vil være forutsetningen for den ledende teknologiutviklingen som vår leverandørindustri har. For Norge som petroleumsnasjon er det viktig å ha en satsing på olje i nord, fordi vi har store forventninger om funn, og vi vet av veldig mye av de gjenværende reservene er i arktiske strøk. Hvis Norge kan være en foregangsnasjon der, vil vi ha store forretningsmuligheter på sikt. For verdens energiforbruk er det også av stor interesse hva Norge gjør med sine potensielle petroleumsressurser i nordområdene. Regjeringen sier mye riktig når de snakker om sin satsing på nordområdene, men substansen mangler dessverre når vi går løftene etter i sømmene. For petroleumsvirksomheten i nordområdene er de mest prospektive områdene fortsatt stengt. Det var litt interessant å observere Regjeringens store ord da de la fram sin satsing forrige fredag, for veldig mye av det som stod om energi og nordområdene, er en ren gjentakelse av det som Regjeringen sa da de la fram forvaltningsplanen for nordområdene. Det betyr at en allerede nå kan begynne å se hvor mye en kan stole på de løftene som ble framlagt. Når det gjelder oljesatsingen i nord, er det dessverre relativt lite. Vi vet at det er en vanskelig sak for Regjeringen, der SV har vært bastant imot, og lenket seg fast til de fleste installasjoner som var beregnet på petroleumsvirksomhet, mens Arbeiderpartiet som regel var positivt, selv om det var arbeiderpartiregjeringen som stengte Nordland VI. Kompromisset til Regjeringen er jo som kjent at de kjøpte seg tid gjennom å kartlegge de store kontroversielle områdene. Nordland VI, Nordland VII og Troms II skulle kartlegges, ikke åpnes. Næringslivet og lokalbefolkningen fikk derimot inntrykk av at denne kartleggingen ikke skulle medføre noen reell forsinkelse av framdriften for eventuell petroleumsvirksomhet. Men virkeligheten vi ser i budsjettet for 2007, er at bevilgningene til Oljedirektoratet for å gjennomføre denne kartleggingen er for lave til å kunne følge opp prosessen. Innhenting av informasjon vil ikke være tilgjengelig for næringslivet, og vi kan mistenke at det er en bevisst trenering fra SV på dette området. Min frykt er at Stortinget ikke har den informasjonen en trenger i 2010, til å gjennomføre en ny evaluering av petroleumsvirksomheten i nord, og en ny forsinkelse av dette vil ha stor betydning for vår satsing i nord, og ikke minst for hvordan våre energitørste naboland ser på norsk forvalteransvar for energiressursene. Når energi er en av de viktige sakene på verdens dagsorden framover, er det viktig at Norge håndterer dette på en skikkelig måte. Da håper jeg at statsrådene som er til stede i dag, ser at en må følge opp de løftene en kommer med. Det er ikke nok med store ord. Et annet område som jeg også utfordrer Regjeringen til å følge opp, er satsing på thorium. Vi vet at statsråd Enoksen har lovt en utredning om dette, men statsråd Enoksen har lovt tiltaksplaner «i hytt og gevær», uten å ha levert en eneste plan så langt. Vi vet at det er 1,6 milliarder mennesker uten strøm på kloden, og hvis de skal få et velstandsnivå som er noenlunde i tråd med det vi har i Vesten, vil det kreve enorme mengder ny energi. Beregninger antar ca. fire ganger større energiforbruk om 100 år, selv med massive enøktiltak. Bildet er ganske mørkt når en ser på dagens energiforsyning, jf. siste IEA-rapport. Energiprisene er allerede under press, Kina er gått fra å være en nettoeksportør til å være en nettoimportør av kull, og det har bidratt til å presse energiprisene opp globalt. Når vi samtidig vet at det er en mulighet å bruke thorium som energiråstoff, at Norge har stor kompetanse på mye av det som er utfordringene på området, og at vi har store ressurser, burde Regjeringen, hvis den mener alvor med å hjelpe den fattige verden til å komme seg opp fra fattigdomsfella, se på bruken av energi. Da er thorium et satsingsområde som en burde ta opp. Til sist: Jeg merker meg stor kritikk mot Fremskrittspartiet på u-hjelpssiden. Det er ikke snakk om hvor mye penger vi bruker på u-hjelp, men at ting virker. De som har lest innstillingen fra komiteen, ser at vi bl.a. har sagt at vi ønsker å satse på å teste ut biomembran som et u-hjelpsmiddel. Der kan en få veldig mye tilbake for relativt lite penger. Det vil være mye bedre enn å ha et kappløp om hvem som bruker mest penger på u-hjelp. Jeg utfordrer statsråden til å følge opp en mulig testing av biomembran.