Norge bruker over 100 milliarder kr i året på trygder til folk i arbeidsfør alder. Det er mer enn vi bruker på alle norske alderspensjonister til sammen. Trygdeutgiftene øker voldsomt hvert eneste år, og hver femte person i yrkesaktiv alder har trygd som sin hovedinntektskilde. Det er nå over 300 000 personer som er uføretrygdet. Vi har dermed flere uføretrygdede enn industriarbeidere i Norge. Minst like mange er borte fra arbeid, enten fordi de har sykepenger, er arbeidsledige, er under attføring eller har sosialstønad. Dette synliggjør at vi ikke makter å hindre at stadig flere faller utenfor arbeidslivet og blir stønadsmottakere. Flere i arbeid og færre på stønad er helt grunnleggende for at vi skal kunne klare å opprettholde våre velferdsordninger i framtiden. Dette krever reformer av dagens velferdsstat. Systemet med uføretrygd må reformeres slik at den sterke veksten i antall uføretrygdede kan reduseres. Da Bondevik II introduserte uføretrygd som lønnstilskudd, var det et tiltak for å få folk tilbake i arbeid, fordi vi vet at det å kunne arbeide betyr like mye for uføretrygdede som for andre. Forslagsstillerne vil at personer som har fått innvilget uføretrygd etter 1. januar 2004, også skal få tilgang til denne ordningen. Dette er Venstre positivt til. Etter dagens bestemmelser er det kun de som ble uføretrygdet før 1. januar 2004, som har rett til å kreve uføretrygd som lønnstilskudd. Å ekskludere noen fra ordningen av denne grunn aksepterer ikke Venstre. Hensikten med uføretrygd som lønnstilskudd er å få flest mulig tilbake i arbeid gjennom oppfølging i stønadsperioden. Tilknytning til arbeidslivet er i den forbindelse avgjørende viktig, ettersom vi vet at lang tids lediggang gjør det betydelig vanskeligere å komme tilbake i arbeid. For at mennesker som blir uføretrygdet, skal ha større muligheter til å komme seg ut i arbeidslivet, er det avgjørende at det eksisterer et arbeidsmarked som er villig til å ansette dem. Vi kan lage så fine ordninger for uføretrygdede som vi bare kan og vil, men det er ikke mye monn i slike ordninger hvis det ikke er et arbeidsmarked til å ta imot dem. Aetat må derfor i mye større grad fokusere på å komme i kontakt med bedrifter som er villig til å ansette uføretrygdede, og Regjeringen må gi arbeidsgivere som er villig til å ansette uføretrygdede, bedre incentiver enn hva dagens system gir. Mange arbeidsgivere kvier seg for å ansette uføretrygdede, fordi byråkratiet rundt ansettelsen er tungrodd og forholdet mellom Aetat og arbeidsgiver kan føles vanskelig. Representanten Sundsbø pekte på et vesentlig moment, nemlig at vi må ha et arbeidsliv som er i stand til å ta imot. Venstre er enig i at det må settes større fokus på å få kontakt med potensielle arbeidsgivere som kan gi de uføretrygdede tilbud om jobb. Dette sammen med å gjøre en revidert utgave av forsøksordningen med uføretrygd som lønnstilskudd landsdekkende og gjeldende også for dem som har fått uførepensjon etter 1. januar 2004, er et godt tiltak, som kan føre til at vi får flere fra trygd over i arbeid. Venstre er positivt til å se på denne ordningen, men mener at den naturlige sammenhengen vil være å komme tilbake i forbindelse med velferdsmeldingen som kommer til høsten.