Saken vi behandler her i dag, er full av politikk, og den har viktige prinsipielle sider. Som saksordføreren var inne på, er det en enstemmig komite bak det meste av lovendringene. Mange av endringene er jo nødvendige for å møte nye krav til tjenester i forbindelse med eiendomsregistrering, bl.a. på grunn av teknologisk utvikling. Men på ett svært viktig og sentralt punkt er vi i mindretallet sterkt uenige, og det gjelder Regjeringas forslag om at grenser bør oppmåles etter anbudsprinsippet. Vi mener at dette er nok et eksempel på Regjeringas ensidige fokus på privatisering og konkurranseutsetting som middel for å effektivisere i kommunesektoren. Det blir hevdet at vår motstand er ideologisk begrunnet. Jeg vet ikke om det er noe galt i det. Min klare oppfatning er i hvert fall at den som er tilhenger av den endringa, er minst like ideologisk i sin begrunnelse. I dag står kommunen for alle sider ved eiendomsregistreringen. Regjeringa vil ha som hovedregel at kommunene skal ha privat tjenesteyting og fritt landmålervalg. Nå åpner man likevel for at kommunene kan gjøre unntak fra denne hovedregelen, enten ved å ha en landmåler ansatt som kombinerer tjenesten med andre oppgaver i kommunen, eller ved at kommunene etablerer egne landmålerforetak, som skal kunne levere tjenester i konkurranse med private foretak. Regjeringa bruker som et viktig argument for lovendringa at det vil stimulere til et helt nytt konsulentmarked. Jeg kan ikke forstå hvorfor det å etablere en egen konsulentbransje i seg selv er et argument for en endring av dagens praksis. Eiendomsgrenser er i en særstilling ved å være både privat eiendom og offentlig infrastruktur, samtidig som det i alle fall svært sjelden er bare én part til en eiendomsgrense. Arbeiderpartiet mener eiendomsgrenser ikke egner seg for anbudsprinsippet, der en av partene til en ny grense leier inn landmåleren som skal registrere hvor grensen skal gå. Anbud på eiendomsmåling vil etter vår mening heller ikke gi bedre kvalitet eller billigere tjenester. I Danmark, som er det eneste landet i Norden som har privatisert denne tjenesten, er tjenesten langt dyrere enn i Norge. Slik loven nå fremmes, flyttes retten og plikten til eiendomsmåling bort fra kommunene og over til en anbudsrunde mellom hver enkelt privatperson som trenger en grense oppmålt, og tilbydere av landmålingstjenester. Allerede i dag er det jo mange eksempler på at kommuner leier inn private landmålerforetak, f.eks. når de har kapasitetsproblemer. Slik sett er det ikke noe prinsipielt nytt som det åpnes for her. Det prinsipielt nye er at det skal være en hovedregel at man skal ha oppmåling foretatt av private landmålerforetak. Vi frykter at de kartfaglige miljøene i kommunene vil bli utarmet dersom kommunene ikke lenger skal ha hovedansvaret for å drive oppmåling. Dette vil særlig ramme mindre kommuner. Da vil kommunene i tilfelle være enda mer avhengig av å ha et nærliggende fylkeskartkontor, men Regjeringa reduserte som kjent antall fylkeskartkontor i forbindelse med meldingen om «Norge digitalt». Det gjør forslaget enda mer uheldig. Et stort antall kommuner, GeoForum, Norges Ingeniørorganisasjon og Kommunaldepartementet frykter at geodatakompetansen i kommunene vil bli svekket, og at en vil få et dårligere tjenestetilbud lokalt. Flere kommuner er bekymret for at det vil skje en kompetanseflukt fra kommunene innen fagområdet kart og oppmåling. I tillegg vil det naturligvis skje nedbemanning i de kommunene som velger å sette ut oppmålingsoppgavene, og det omfatter i dag ca. 480 årsverk i kommunene. Vi mener denne saken føyer seg inn i rekka av ideologisk høyrepolitikk. Siden dette er en av de siste gangene jeg har ordet i salen, vil jeg gjerne benytte anledningen til å sitere tidligere senterpartileder Anne Enger Lahnstein, som sa: Dette landet trenger ikke mer høyrepolitikk. Derfor sier Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet nei til Regjeringas forslag, som vil føre til mer marked og mindre samfunnsstyre. Jeg tar opp de forslagene som vi er med på.