Dagens innstilling er i all hovedsak en oppfølging av Innst. S. nr 232 for 2003-2004, som gikk på de store omlegginger av skatt som Stortinget behandlet i fjor vår. Det som er interessant, er at både aksjonærmodellen, skjermingsmodellen og foretaksmodellen, som jo ligger i dette, er de deler av skattesystemet som bidrar til større grad av rettferdighet. Vi har hatt den paradoksale situasjon i Norge at vi har flat skatt på kapital, men ikke på arbeidsinntekt. Nå har man innført skatt på aksjeutbytte, som jo vårt parti lenge har tatt til orde for ut fra en rettferdighetsbetraktning. Og det er vel med et visst skjevt smil jeg registrerer at det er Høyre av alle partier som nå innfører igjen skatt på aksjeutbytte. Det er jeg tilfreds med, om enn dette er i en modifisert form. Skatt på aksjeutbytte er rettferdig, simpelthen fordi det finnes ingen rimelighet i at så store inntekter skal unndras beskatning når personinntekter ikke skal det. Svakheten ved dette som legges fram, er jo at det skal smøres med store skattelettelser. Skattelettelsene i den store omleggingen i fjor vår beløp seg jo til 10–12 milliarder kr, og det er signalisert ytterligere flere milliarder i skattelettelse, særlig på formuesskatt. Det betyr at det igjen er de som har de store formuene og de store inntektene som skal begunstiges, og det gjør at systemet i seg selv ikke vil bidra til mer rettferdighet, selv om modellen er bedre enn en modell uten aksjonærbeskatning. Skjermingsfradraget som også foreslås, har svakheter som vi tidligere har påpekt, nemlig ved at man får skjermingsfradraget ved normal avkastning. Det gir store svakheter for nystartede bedrifter og ikke minst for bedrifter som har liten kapitalverdi. Dette kan gjøre det vanskelig å fastsette hvilken pris en slik bedrift har. I det store og hele aksepterer vi de endringene som her ligger, og vi tar ikke omkamp på skattereformen som sådan, selv om vi hadde et avvikende syn i den innstillingen Stortinget behandlet i fjor. Det betyr at vi tar til etterretning at stortingsflertallet nå endrer et system, men det er klart at disse store lettelsene som ligger her, er lettelser som vårt parti ikke aksepterer. La meg kort også ta andre forhold som berøres i innstillingen, og som er viktig. Det første jeg ønsker å berøre, er forholdet til riggselskapene. Det ble opprinnelig foreslått en endring som ville ha medført store kostnader for riggselskapene. Vi er tilfreds med at de går fra et system der man i praksis har nullskatteregime innenfor rederibeskatningen, til et system der man må beskattes, men vi mener det er rimelig at man da innfører overgangsordninger som gjør at disse selskapene fremdeles vil bli i Norge – for det har vært knyttet kompetanse og arbeidsplasser til de norske selskapene. Dette gjelder i all hovedsak tre norske selskap med et betydelig antall ansatte i Norge og en betydelig kompetanse. Vi er tilfreds med at både selskapene og Stortinget for øvrig mener at den rederiskatteordningen de har vært innunder, ikke er god nok, selv om det er EU som i utgangspunktet ber om den endringen. Jeg er også tilfreds med at dette nå vil skje, men vi mener det finnes en rimelighet i at man bruker noe lengre tid på dette, slik at skattebelastningen for selskapene ikke blir urimelig stor. Vi er også glade for at Regjeringen nå kommer tilbake med en endring i SkatteFUNN for ulønnet arbeidsinnsats, som jo Stortinget har pålagt Regjeringen en rekke ganger, men der Regjeringen ikke har fulgt opp Stortingets pålegg. Den løsningen som nå ligger i denne innstillingen, er etter SVs mening en tilfredsstillende løsning som gjør at man også bør få en tilbakevirkende ordning, slik at de som har trodd at en slik løsning skulle komme på plass, nå får sikkerhet for at det kommer på plass. En av de sakene som har vakt mest interesse i komiteen som sådan under behandlingen av denne innstillingen, gjelder forholdet til skogbruket og forholdet til beskatning av virke. Skogbruket har den særegenheten ved seg at det tar mange år å få opp virket igjen etter at man har tatt ut hogst. Mange eiendommer er små, slik at man ikke kan ha kontinuerlig høyt virke på bruket. Vi er tilfreds med at man her legger til grunn en gjennomsnittsbetraktning over de siste fem år. Vi mener også at en slik ordning må ha tilbakevirkende kraft for forrige skatteår. Grunnen til det er at man ikke har kunnet påregne de store endringene som Regjeringen her foreslår. Vi tror at den ordningen som er funnet her, er tilfredsstillende for skogbruket, og det virker som om skogbruket også er tilfreds med det. Bakgrunnen for endringen er jo skogbrukets helt spesielle karakter, simpelthen ved at trær bruker noe tid på å vokse opp, og det må man også ta hensyn til i skattesystemet. Det siste forholdet jeg ønsker å berøre, er et forslag som ikke har flertall i innstillingen. Jeg vil likevel utfordre statsråden til å kommentere dette, for det er ingen grunn til at ikke dette forslaget burde ha fått flertall. Det gjelder forholdet med arveavgiftsfritak for samboere uten felles barn. Der har Stortinget tidligere gjort endringer som gjør at man får arveavgiftsfritak når man er samboere og har felles barn. Dette er en oppretting av lovverket som går på samboeres stilling knyttet til arv – det gjelder par som i dokumenterte, ekteskapslignende forhold har vært samboere, men som ikke har felles barn. Vi har nå vært vitne til, og sett eksempler på, at den ene plutselig forulykker og den andre sitter igjen uten gjensidig arv, som man ville ha fått i de tilfeller hvor man hadde hatt felles barn, eller selvfølgelig i de tilfeller der vedkommende hadde vært gift. Samboerutvalget har konkludert med at en toårsregel også bør gjelde for disse. Toårsregelen har man selvfølgelig for at man skal sørge for at det er en viss sammenheng i samboerskapet, og at dette ikke er tilfeldig. Samboerutvalget konkluderer med at man ønsker en slik anbefaling. Sosialistisk Venstreparti, Arbeiderpartiet og Senterpartiet har tatt opp dette forholdet i innstillingen, fordi det spesielt har vært noen saker det siste halve året som har gjort dette nødvendig. Og så ønsker vi tilbakevirkende kraft. Dette forslaget har i praksis ingen proveny, men de få enkeltmennesker som utsettes for en ulykke som gjør at man plutselig sitter igjen uten muligheten til arv selv om man lever i et dokumentert, ekteskapslignende forhold – men som ikke har barn – rammes hardt. Det som er min utfordring til statsråden, er om han ikke kan se på dette på nytt, for når Stortinget nå har gjort den endringen knyttet til samboere med felles barn, er det etter mitt skjønn ingen saklig grunn til at man skal unndra dem som ikke har felles barn, men som likevel er dokumenterte samboere.