Det blir et dristig løp når Høyre i denne sal prøver å framstille alt som så rosenrødt under den forrige regjeringen. Var det ikke slik at ledigheten økte kraftig fra den forrige regjeringen tiltrådte og til den gikk av? Var det ikke slik at det var rundt 100 000 flere som ble stilt utenfor det ordinære arbeidsmarkedet under den forrige regjeringsperioden? Var det ikke slik at det ble 25 000 færre industriarbeidsplasser under den forrige regjeringen? Ja, faktisk for hver dag den forrige statsministeren og finansministeren gikk inn i kontorene sine, svekket man antallet industriarbeidsplasser med opp mot 20 plasser. Så hører man snakk om at sysselsettingen økte. Det er i beste fall et bevisst misbruk av tall. Andelen sysselsatte av den voksne befolkningen gikk ned under den forrige regjeringen. Fra at den i 2001 var på 70,9 pst., var det i andre kvartal 2005 en nedgang til 69,0 pst. Det var flere sysselsatte i antall, ja selvfølgelig, men så var også antallet innbyggere i den yrkesaktive aldersgruppen økt betydelig i løpet av denne perioden. Jeg hører at representanten Flåtten viser til ubalansen i norsk økonomi – høy valutakurs og problemer for industrien. Ja, det var i 2002–2003. Det var faktisk etter regjeringsskiftet og under den forrige regjeringen. Når det gjelder spørsmålet om økonomisk ansvarlighet, må det være lov til å vise til at oljepengebruken økte fra 1,5 milliarder kr under regjeringen Stoltenberg I til rundt 70 milliarder kr under regjeringen Bondevik II. Det tilsvarer hele budsjettet til høyere utdanning, justis, kultur, kirke, landbruk og miljø til sammen. Så vær så snill å dempe ned framstillingen av at den ansvarlige økonomiske politikken var så mye mer ansvarlig enn alle andre. Det var store avvik fra handlingsregelen. Denne regjeringen har som ambisjon å holde seg til den handlingsregelen som ligger til grunn. Det er behov for en ny og offensiv næringspolitikk, ja. Arbeiderpartiet mener at vi har behov for å styrke forskningen, og for å ta et kunnskapsløft. Vi vil etablere en god finansieringsordning for etter- og videreutdanning, og vi vil beholde fellesskapets eierskap til viktige naturressurser. Vi vil øke rammene for Innovasjon Norge, øke innenlandsbruk av naturgass, øke satsingen på samferdsel, ha nasjonale strategier på områder hvor Norge har fortrinn, styrke samarbeidet med arbeidslivets parter for et inkluderende arbeidsliv og ha en økonomisk politikk som sikrer næringslivets konkurranseevne og stabil kronekurs, et næringsliv som skal ha stabile og konkurransedyktige skattemessige vilkår, slik finansministeren redegjorde for. Det er ikke bildet av en dramatisk svekkelse av rammebetingelsene for næringslivet som er det bildet norsk næringsliv formidler. Tvert imot, norsk næringsliv gir inntrykk av at de er svært tilfredse med de rammevilkårene som denne regjeringen har lagt til grunn. Dersom Høyre hever blikket fra Høyres PR-avdeling og ser ut på hva som faktisk er reaksjonene rundt i samfunnet, vil de kanskje også få øye på det. Det er behov for en mer aktiv næringspolitikk. I forhold til de stadige omstillingene som foregår, er det positiv nyskaping, men det er også problematiske endringer for mange som befinner seg i disse omstillingene. I mitt eget hjemfylke tapte man 1 000 arbeidsplasser i fiskeindustrien i løpet av ett år uten at regjeringen løftet en finger for å hjelpe. Da er det behov for en mer offensiv politikk for å møte den typen omstillinger. Det var handlingslammelse, ikke handlingskraft, som preget den forrige regjeringens arbeid på disse områdene. I tillegg er det behov for å ta tak i de mulighetene som dette landet har. For 100 år siden sa Sam Eyde: Hvor der er en vilje, er der også en vei. Det var starten på industrieventyret Norsk Hydro. Næringspolitikk handler også i dag om å ha vilje. Det handler om å ha riktig verktøy, og det handler om å ha en aktiv stat som bidrar til å legge til rette for en slik utvikling. Da må selvfølgelig også staten engasjere seg på et bredt felt. Forskning og utvikling, kapitaltilgang og eierskap er noen stikkord, teknologi, samferdsel og fleksibelt virkemiddelapparat er andre. Men samtidig må vi også ha vilje til å sette inn et ekstra løft der Norge har særskilte muligheter. Jeg kan nevne som eksempel reiselivet og fiskeri og havbruk. Det er områder hvor vi åpenbart har slike fortrinn. Da må vi, slik Olympiatoppen gjør, være villige til ta et ekstra løft for å løfte disse som har muligheten til å bli aller best i verden, til faktisk å bli det. Da nytter det ikke å si som forrige regjerings næringsminister sa, at man ikke har noe verktøy i verktøykassen. Hvis man ikke har det verktøyet som man skal bruke, hvorfor er man da næringsminister? Er det ikke slik at da får man skaffe seg det verktøyet? Det er det denne regjeringen har en ambisjon om. Derfor er det behov for en offensiv og en aktiv næringspolitikk innenfor rammen av en ansvarlig økonomisk politikk, slik finansministeren har beskrevet.