I Norge har det vært aktiv dialog mellom den muslimske befolkninga og myndighetene. I Danmark er det full konfrontasjon. Årsakene til det kan være mange. Danmark har aktivt støttet USA i krigføringa i Irak. Fogh Rasmussen og Dansk Folkeparti har aktivt fremmet kulturkamp, der ingrediensene er en knallhard innvandringspolitikk og dyrking av det rene danske, noe som fremmer avstanden mellom «dem» og «oss». Fremskrittspartiet har hentet mye inspirasjon fra Danmark. Fremskrittspartiet er vel det partiet som har hentet mest inspirasjon fra Danmark, både når det gjelder utenrikspolitikken, og når det gjelder innvandringspolitikken – og kulturpolitikken, faktisk. Med det som har skjedd nå, har Fremskrittspartiet begynt å reflektere noe over at denne veien ikke er farbar, og at den fører til eksplosjoner både utenriks og innenriks?