Det er med en viss misunnelse jeg opplever en statsråd i fristil. Men la meg få lov til å si det på følgende måte: Hvis man først går i fristil, må man være veldig klar på hva man har fristil på. Statsråden har nå i løpet av denne muntlige spørretimen om Latin-Amerika sagt at man skal støtte regimer, mens han i resonnement når det gjelder Afrika, sier at det er de fattige menneskene man skal støtte. Jeg trodde i all enkelhet at det var de fattige menneskenes situasjon som var det verdimessige utgangspunkt for hele bistandspolitikken vår. Og den grundige runden vi hadde tidligere om kvinners situasjon, lå jo veldig tungt med det perspektivet. Vi kan ikke ha en bistandspolitikk hvor en statsråds eller et politisk partis tilfeldige sympatier eller politiske antipatier skal være styrende. Da ble det kanskje til sjuende og sist veldig få igjen, for da ville vi ønske at alle skulle være lik oss. Vi ville få en krevende bistandspolitikk på mange måter. Jeg vil derfor gjerne ha statsråden til å bekrefte at det er de fattige menneskene som er poenget, og ikke hvorvidt statsråden er tiltalt av regimeskifter i deler av Latin-Amerika. Og så vil jeg ønske ham lykke til med hans første budsjettkonferanse, i og med at han allerede har proklamert hva man vil oppnå med bistand. Jeg ønsker ham av hele mitt hjerte lykke til med den første budsjettkonferansen i mars.