Den saken vi i dag behandler, omhandler et av de dyrene i norsk natur som er mest truet av utrydding. Det handler om ulv. I dag har vi to ynglende flokker av ulv i Norge. Målsettingen er at vi skal klare å komme opp på tre ynglende flokker. Fremskrittspartiet har lagt fram et Dokument nr. 8-forslag som innebærer at også enkelte av grenseflokkene skal inkluderes i bestandsmålet for ulv. Flertallet i komiteen, alle utenom Fremskrittspartiet, legger til grunn forliket i Stortinget om rovdyrpolitikk i 2004. Det er altså bare to år siden Stortinget hadde en bred gjennomgang av rovdyrpolitikken. Med utgangspunkt i de bestandsmål som ble fastsatt av Stortinget i 2004, skal Norge bidra til levedyktige bestander av ulv, bjørn, jerv, gaupe og kongeørn, og det skal arbeides aktivt med konfliktdempende tiltak. Bestandstall skal kunne vurderes ut fra effekten på beiting, beitedyr og livskvaliteten for folk i områder som har mye rovdyr. Det er et bredt flertall som går inn for å avvise forslaget fra Fremskrittspartiet. Jeg vil likevel kommentere noen av de andre punktene som er omtalt i denne saken, spesielt knyttet til merknadene som er lagt inn på vegne av Høyre og Kristelig Folkeparti. La meg først ta merknaden fra Høyre og Kristelig Folkeparti hvor man antar at grenseflokkene har økt kraftig de senere årene. Det medfører ikke riktighet. Da rovdyrforliket ble inngått for to år siden, var det tre grenseflokker av ulv. I dag er det to. Det er altså ikke riktig det som blir lagt til grunn, at forutsetningene er endret. Høyre og Kristelig Folkeparti skriver at grenseflokkene i dag er utenfor nasjonal forvaltning. Det er selvsagt ikke riktig. Det ble gjort en konkretisering av regjeringen Bondevik II i mars 2005 som det brede flertall sluttet seg til, som innebærer at vedtak om felling som berører familiegrupper eller revirmarkerende par av ulv der deler av reviret ligger i Sverige, skal fattes etter kontakt med svenske myndigheter. I denne saken er det grunn til å understreke at norsk viltlov gjelder på den norske siden av grensen. Det innebærer at grensegrupper også framover skal forvaltes av norske myndigheter dersom det oppstår skader eller fare for skader på norsk side av grensen. Siden det her er snakk om problemstillinger som berører naboland, skal forvaltningen av grenseflokkene skje etter forskrift lagt til sentrale myndigheter og ikke til rovviltnemndene. Det er i merknaden fra Høyre og Kristelig Folkeparti også lagt til grunn at stortingsforliket for to år siden utvidet levearealet for ulv i Norge. Det er ikke riktig, og jeg er overrasket over at man kan skrive det. Forslaget fra Bondevik II-regjeringen var et forvaltningsområdet for ulv på 17 706 km2. Det endelige forvaltningsområdet etter forliket i Stortinget var på 16 616 km2. Det ble altså redusert med 90 km2 og er mindre enn det Bondevik II la opp til i utgangspunktet. Også her er jeg overrasket over at Høyre og Kristelig Folkeparti bryter med det som den gang utgjorde rovdyrforliket. Når det gjelder det som er sakens kjerne i Fremskrittspartiets forslag, å inkludere enkelte grenseulvflokker inn i bestandsmålet, er man i rovdyrforliket helt tydelig på at man ikke vil det. Bondevik II var også i sin presisering i forskrift av 18. mars 2005 og senere i behandlingen i Stortinget av et Dokument nr. 8-forslag våren 2005 helt tydelig på at sånn skal det ikke være. På den bakgrunn er det et bredt flertall som avviser forslaget fra Fremskrittspartiet. Jeg anbefaler komiteens innstilling.