Regjeringa er glad for at Stortinget samtykker til ratifikasjonen av FN-konvensjonen mot korrupsjon. FN-konvensjonen mot korrupsjon representerer en nyvinning som det første globale instrumentet rettet mot korrupsjon. Den er på mange punkter mer omfattende og går lenger enn de allerede eksisterende regionale konvensjoner på området. FN-konvensjonen representerer en universell standard for antikorrupsjonsarbeidet. Formålet med konvensjonen mot korrupsjon er å styrke statenes lovverk og å fremme internasjonalt samarbeid for å forebygge og bekjempe korrupsjon. Norge deltok aktivt under alle syv forhandlingssesjonene, og undertegnet konvensjonen straks den ble åpnet for undertegning i Mexico 9. desember 2003. Konvensjonen trådte i kraft 14. desember 2005 etter at 30 land hadde ratifisert denne. Det er viktig at Norge ratifiserer konvensjonen nå, for å sikre vår troverdighet som pådriver i kampen mot korrupsjon. Ratifikasjon sikrer Norge rettigheter som konvensjonspart på den første statspartskonferansen for konvensjonen, som finner sted i desember 2006. Som part i konvensjonen vil vi ha større mulighet til å påvirke det internasjonale samfunnets videre bekjempelse av korrupsjon. Korrupsjon er dessuten, som flere talere allerede har vært inne på, et stort problem både nasjonalt og ikke minst globalt. Korrupsjon er skadelig for alle land, men skadevirkningene er særlig store i de fattigste landene med den mest sårbare befolkningen. Konvensjonen inneholder bestemmelser om teknisk bistand til utviklingslandene for å sette dem i stand til å gjennomføre konvensjonen. Reglene om tilbakeføring av utbytte av korrupsjonshandlinger vil bidra til at også de fattigste land får mulighet til å hente hjem utbytte som har gått ut av landet. FN-konvensjonens betydning og gjennomslagskraft vil avhenge av at både industrialiserte land og utviklingsland ratifiserer og gjennomfører konvensjonen. Norsk ratifikasjon vil bidra til å skape bedre balanse mellom utviklingsland og industrialiserte land. De lovendringene som er nødvendige for å ratifisere konvensjonen, vil bli behandlet i Odelstinget senere i dag. Vi vil da ha mulighet til å komme tilbake nærmere til de helt konkrete lovhjemlene i forhold til Norges situasjon. Jeg vil også bemerke at det er viktig at vi både får vedtatt lovhjemler og får ratifisert konvensjonen, men i dette arbeidet, som også representanten Lydvo var inne på, ligger det også store arbeidsoppgaver foran politimyndighetene og Økokrim og andre, nettopp for å bidra til at disse lovhjemlene får den kraften som de skal ha. Blir disse lovhjemlene og en slik ratifikasjon en hvilepute, både internasjonalt og nasjonalt, så er det all grunn til å være bekymret. Dette fordrer økt innsats, noe Regjeringa også legger opp til, noe vi også viste i vår tilleggsproposisjon før jul.