I det siste har me opplevd ein brei samfunnsdebatt om fastsetjing av leiarløner og opsjonsavtaler. Det er mange som meiner at det no er på tide med ei lov som tek for seg grunnleggjande prinsipp, og som er eit uttrykk for samfunnets krav og verdiar omkring desse spørsmåla. Gjennom denne lova legg Regjeringa på plass viktige verktøy for eigarstyring. Regjeringa har prisverdig nok teke initiativ til å foreslå ein ny paragraf i allmennaksjelova med krav om at styret skal utarbeide ei erklæring som skal innehalde retningsliner for fastsetjing av løn og godtgjering for selskapet si leiing, og at dette skal godkjennast av generalforsamlinga. Eg registrerer at ordninga også skal gjelde aksje- og aksjeverdibaserte godtgjeringar. Dette er i korte trekk dei viktigaste endringane som gjeld leiarløner og opsjonar. Det er viktig at det heretter blir full openheit om slike spørsmål, og at generalforsamlinga, altså dei som er eigarar, må godkjenne desse på førehand. Styrken i desse endringane er at det er full tverrpolitisk semje omkring desse spørsmåla. I dag opplever me at norsk næringsliv i all hovudsak går godt. Det er gode tider. Det er låg rente. Høge oljeprisar og vekst i eksportnæringane medverkar til store overskot i mange selskap. Mange spør seg så om det er behov for å gjere kursendringar for norsk næringsliv. Ja, det kan sjølvsagt diskuterast, men eitt område der det er behov for å gjere noko, er området leiarløner og opsjonar. Det er heilt urimeleg at enkelte leiarar skal kunne gjere seg rike berre fordi aksjekursen stig på grunn av at oljeprisen stig. Det er heller ikkje rimeleg at enkelte leiarar, og berre leiarane, kan sko seg på gode opsjonsavtaler fordi arbeidsstokken står på og gjer ein god jobb for bedrifta. Derfor er det så viktig no at Regjeringa gjev aksjonærane eit verkemiddel til å gripe inn gjennom denne endringa av aksjelova. Det har som sagt vore mykje snakk om opsjonar i det siste. Den mest utrulege påstanden må vere at moglegheita for opsjonar medverkar til at leiarane gjer ein betre jobb. Det må vere ein myte at opsjonar er årsak til auka verdiskaping i bedriftene. Slike påstandar finst det ikke vitskapleg belegg for. Bruk av opsjonar er unødvendig og kan på grunn av urimeleg utslag faktisk verke mot sitt føremål som motivasjonsfaktor. Eg er glad for at Regjeringa no gjennom si varsla eigarskapsmelding klargjer at staten gjennom sin eigarinnflytelse seier nei til bruk av opsjonsbaserte incentivpakker for leiarar i bedrifter som staten er eigar i. Så vil kanskje andre eigarar ha andre meiningar, men det vil det da altså vere opp til generalforsamlinga å bestemme. Men dersom staten går i framkant med gode eksempel, vil kanskje det ha stor signalverknad også for andre selskap på Oslo Børs. Debatten om leiarløner og opsjonar illustrerer kor viktig det er at selskapa som staten er eigar i, viser samfunnsansvar. Statlege selskap er ein del av eit samfunn som forventar at selskapa viser ansvar. Eg forventar at alle selskap tek samfunnsansvar, uavhengig av om dei er åtte av private eller offentlige aktørar. Derfor er det så viktig at staten som eigar er leiande i arbeidet med dette. Eg er glad for at Odelstinget i dag tverrpolitisk sluttar seg til Regjeringa sitt forslag om nye sakshandsamingsreglar for leiarlønsfastsetjing i allmennaksjeselskap. Det gjev større openheit og større aksjonærinnflytelse rundt leiarlønsfastsetjinga. Og ikkje minst bør det vere i tråd med prinsippa om god eigarstyring og selskapsleiing at styret utarbeider retningsliner for leiarlønsfastsetjingar, som i neste omgang blir drøfta på generalforsamlinga.