Jeg synes det er ganske frimodig av de tidligere regjeringspartiene å utfordre Regjeringen med hensyn til næringspolitikken. Dette er jo partier som har stått fram med sitt mantra som at lavere skatter og avgifter og kutt i offentlige utgifter er den eneste løsningen i næringspolitikken. De henger fast i troen på at den beste næringspolitikken egentlig er å ikke ha noen næringspolitikk i det hele tatt. Derfor omgir de seg med karakteristikker som «honnørord» og tomme fraser når de omtaler Regjeringens næringspolitikk. Men om representantene for de tidligere regjeringspartiene ikke har merket regjeringsskiftet, så har tusener av bryggeriarbeidere og sjøfolk gjort det. De har nemlig berget sine arbeidsplasser som følge av regjeringsskiftet. Mens de tidligere regjeringspartienes egen næringsminister reiste til Skien med tom verktøykasse, er denne regjeringen i full gang med omstillingsarbeidet. Bondevik-regjeringen løftet ikke en finger for å sikre arbeidsplassene i Årdal og Høyanger. Denne regjeringen sørger for at ensidige industrisamfunn som har utnyttet norske naturressurser gjennom årtier, fortsatt kan leve og få utvikle seg inn i framtiden. Vi er i full gang med å fylle den verktøykassa som Høyre i regjering med Kristelig Folkeparti og Venstre, godt assistert av Fremskrittspartiet, brukte fire år på å tømme. Vi har tatt fatt på den jobben. Men vi trenger litt mer enn fem måneder på å forme ut framtidens næringspolitikk. Vi skal lage en ny ervervslov som kan hindre at lønnsomme bedrifter slaktes og gode arbeidsplasser legges ned. Vi skal skape en ny eierskapspolitikk der statlig eierskap betyr å stille krav til de bedriftene som staten eier, utover det som kan leses i regnskapenes bunnlinjer. Aktivt eierskap betyr at staten skal bruke sin aksjonærinnflytelse, selvsagt innenfor de rammer og spilleregler som følger av aksjelovgivningen. Staten skal også ha klare forventninger om økonomisk utvikling og utbytte. En mer aktiv statlig eierskapspolitikk innebærer også at selskapene skal ta sin del av ansvaret for det samfunn som omgir dem. Det skal stilles etiske krav til selskapene, og de skal bidra til å oppfylle våre nasjonale mål for forskning og utvikling. Et aktivt eierskap vil også bety at staten kjøper seg inn i selskaper av stor betydning for næringslivet, bl.a. for å bevare kompetanse og hovedkontor i Norge. I andre tilfeller kan det være riktig å selge seg ned eller slå selskaper sammen for å sikre industrielt partnerskap og markedsadgang. Det er dette som kalles aktiv næringspolitikk, og som er motstykket til handlingslammelse og næringsnøytralitet. Jeg har i løpet av de månedene som er gått siden stortingsvalget, besøkt en rekke bedrifter, næringsorganisasjoner og forskningsinstitusjoner, noen ganger også i selskap med interpellanten. I denne strømmen av befaringer, bedriftsbesøk, møter og konferanser har jeg kun en eneste gang opplevd at en bedriftsleder snakker om skatter og avgifter. Men nesten alle som jeg har møtt, har snakket om behovet for økte samferdselsinvesteringer og næringsrettet forskning og utvikling. Derfor satser vi også på disse områdene. Regjeringen vil sørge for at veg- og jernbanesatsingen når de mål som er fastsatt i Nasjonal transportplan, slik det bekreftes i Soria Moria-erklæringen. Jeg tror det er viktig å ha riktig fokus i næringspolitikken. Ikke at jeg undervurderer betydningen av lav inflasjon, lave renter og stabil kronekurs. Den generelle økonomiske politikken er viktige rammevilkår for næringslivet. På det området er det heldigvis bred enighet i Stortinget, med unntak av Fremskrittspartiet, som setter seg utenfor alle samfunnsøkonomiske rammer og tror de kan øse oljepenger ut over samfunnet. Konsekvensen av en slik politikk vil selvfølgelig være økt prisstigning, økt inflasjon og høyere kronekurs, med ødeleggende virkning for norsk økonomi og norsk næringsliv. Det er bekymringsfullt at Stortingets nest største parti ikke viser større økonomisk edruelighet og i stedet henfaller til ren populisme ved å innbille folk at det ikke er noen grense for hvor mye vi kan bruke og forbruke i dette samfunnet.