Som saksordføreren var inne på, er målet for Riksrevisjonens kontroll å undersøke om statsråden har utført sin oppgave som forvalter av statens interesser i selskaper mv. i samsvar med Stortingets vedtak. Dette er uavhengig av om det gjelder generalforsamling, foretaksmøte eller retningslinjer gitt i henhold til lov, instruks, forskrifter eller krav ved tildeling av bevilgning. Dette er et helt sentralt punkt, fordi disse selskapene utfører virksomhet som er helt avgjørende for samfunnets infrastruktur og for hvordan Stortingets forutsetninger og vedtak som har betydning for folk flest, særlig på velferdsområdet, omsettes i praktisk politikk i de ulike selskapene. Frøiland-utvalget var opptatt av denne problemstillingen, og det understreket betydningen av at fristilling av offentlig virksomhet ikke måtte svekke Stortingets og Riksrevisjonens muligheter for kontroll. Det skal ikke være valg av organisasjonsform som skal bestemme Stortingets mulighet for kontroll. I dag styres, som sagt, viktig tjenesteproduksjon gjennom statlige kjøp av tjenester, betalt ved tilskudd, konsesjoner eller annen regulering i forhold til selskapene. Stortinget må derfor sikres en reell mulighet til å vurdere hvordan heleide statlige foretak ivaretar sine samfunnsmessige plikter. Stortinget gav under behandlingen av Frøiland-utvalgets innstilling tilslutning til forslaget om å utvide Riksrevisjonens adgang til å gjennomføre forvaltningsrevisjonen til også å omfatte heleide statlige selskaper. Hvorfor er dette så viktig? Hvorfor skal nå absolutt Stortinget blande seg borti hvordan disse selskapene driver sin virksomhet? Jeg synes dette tydeligst lar seg merke i forhold til helseforetakene, fordi man har valgt en organisasjonsform og en selskapsform som skal gjøre det mulig å drive helseforetakene økonomisk forsvarlig samtidig som man ivaretar det som er helseforetakenes primære oppgave, nemlig å behandle folk som er blitt syke, drive forebyggende virksomhet og sammen med kommunehelsetjenesten sørge for at folkehelsa fortsatt kan bli bedre i dette landet. Dette er helt sentrale og viktige samfunnsspørsmål. Hvis man velger en organisasjonsform som fratar Stortinget mulighet til å føre kontroll med om Stortingets forutsetninger er fulgt opp, vil kravet komme om at vi må få en annen type organisering, som sikrer folkevalgt styring. Jeg ber statsråden være spesielt oppmerksom på dette, for dersom man ikke sørger for at man har systemer der Stortinget har mulighet til å etterprøve sin kontroll, vil kravet om en annen foretaksform komme, med ganske betydelig styrke. Jeg vil ikke at man skal tvinge igjennom foretaksformer som skal sikre en folkevalgt styring som gjør det vanskeligere å drive disse selskapene fornuftig. Men på den annen side kan heller ikke Arbeiderpartiet være med på at hvis vi ser at denne valgte foretaksformen fører til at Stortingets intensjoner systematisk settes til side, så må man finne andre instrumenter. Derfor er denne riksrevisjonsrapporten så betydningsfull for Stortingets mulighet til å etterprøve om forvaltningen av disse selskapene har vært i tråd med de intensjoner Stortinget har hatt. Vi kan ikke komme i en slik situasjon i dette samfunnet, som baserer seg på folkestyrets prinsipper, at viktige virksomheter som skal ivareta velferdssamfunnet, unntas for folkestyrets innflytelse, medvirkning og kontroll. Dette er et prinsipp som jeg synes vi alle sammen må søke å ivareta, samtidig som vi sørger for at de virksomheter som skal produsere tjenestene for befolkningen, er så godt og effektivt organisert at vi får mest mulig igjen for pengene. Det er en balansegang, men det er meget viktig å være oppmerksom på de ulike problemstillingene. En ser det også i det temaet der komiteen har delt seg, der ikke engang opposisjonen har greid å samle seg, det gjelder i spørsmålet om lederlønninger og pensjoner. Jeg tror jeg må kunne konstatere at et flertall av komiteens medlemmer er misfornøyd med den utviklingen vi har sett for lederlønninger i staten og for pensjonsavtaler i staten. Arbeiderpartiet har ikke villet gå så langt som Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti har ønsket å gjøre, i å instruere Regjeringen til bestemte tiltak. Vi mener at dette faktisk er en komplisert problemstilling, samtidig som det er helt åpenbart at staten gjennom sin eiervirksomhet, enten det er heleide eller deleide selskaper, må kunne ha mulighet til å føre en overordnet politikk i spørsmål om lønn og pensjoner, men også når det gjelder en rekke etiske spørsmål der staten har et overordnet syn og et overordnet ansvar. Vi kommer ikke til å stemme for de forslagene som er framlagt, som det framgår av innstillingen. Men vi sier i en merknad i innstillingen at vi «finner det naturlig at Regjeringen nærmere redegjør for Stortinget for hvordan Regjeringen planlegger å følge dette opp». Det betyr hele problemstillingen knyttet til hvordan staten er som eier, enten som heleier eller med muligheten til å utarbeide retningslinjer for styremedlemmer for hvordan de skal opptre i deleide selskaper, og hvordan vi skal unngå at staten, som har stor betalingsevne, på én måte blir lønnsledende i ulike virksomheter og på en annen måte blir foregangsselskap når det gjelder høye pensjonsavtaler. Dette skal ikke være statens politikk, og vi må prøve å få dette under en bedre kontroll. Jeg håper statsråden ikke slår seg til ro med at disse to forslagene ikke ble vedtatt i Stortinget, men innser at med disse to forslagene, sammen med Arbeiderpartiets merknad, utgjør dette et flertall i denne salen som ønsker en bred behandling av disse spørsmålene i Stortinget, og at Regjeringen, særlig statsråden, som har et hovedansvar nå for de ulike statlige selskaper, klargjør hvordan dette er tenkt fulgt opp gjennom en helhetlig politikk. Saksordføreren gikk ganske godt igjennom de utfordringene vi står overfor i forhold til Riksrevisjonens anmerkninger, særlig når det gjelder helseforetakene. Det er synd å si, men det er faktisk slik at de problemstillingene som Riksrevisjonen lister opp når det gjelder helseforetakene, etter hvert er blitt vanlige i Riksrevisjonens anmerkninger for en rekke virksomheter i staten og for departementer, faktisk også for Stortinget, der man ikke greier å ha den administrasjonen og den prosedyren som gjør at man kan følge statens økonomiregelverk og statens regelverk for offentlige anskaffelser. Dette er punkter som jeg mener at Riksrevisjonen, statsrådene og også Stortinget må vie betydelig oppmerksomhet i den tiden som kommer, slik at man får dette under kontroll og styring. Er reglene for vanskelige å etterleve, er det kanskje også et behov for å gå igjennom reglene og se om reglene er tilpasset en ønsket virkelighet og ikke en reell virkelighet. Men det er Regjeringens ansvar å komme til Stortinget med et eventuelt forslag til oppmykingstiltak. I en tid der det er mye fokusering på bl.a. korrupsjon, samrøre, må jeg si at noen av de funnene Riksrevisjonen har gjort, ikke akkurat bidrar til å styrke troen på at det ikke finnes samrøre, selv om det ikke er grunn til å anta at det er skjedd noe kriminelt. Men når revisorer i spesielle selskaper samtidig får i oppgave å være konsulent for selskaper til forholdsvis dyre penger, er det grunn til å stille spørsmål om selskapets overordnede styring og om hvordan man har tenkt å følge de retningslinjer som staten selv har satt opp, for ettertiden. Så jeg ber Riksrevisjonen om også i framtiden å ha et spesielt fokus på dette, og jeg ber også Regjeringen, hvis den mener at dette er så vanskelige regler at de er umulige å oppfylle, om å gå igjennom regelverket og eventuelt foreslå oppmyking. Avslutningsvis: Komiteen har tidligere, men nå helt spesielt, bedt om å få en tilbakemelding når det gjelder Entra Eiendom AS. Både Stortinget og Riksrevisjonen har gjentatte ganger bedt om en redegjørelse i en egen sak for hvorvidt Entra Eiendoms hovedstrategi og oppgave ligger innenfor de forutsetninger som lå til grunn fra Stortingets side ved opprettelsen av selskapet. Fordelingen av bygningsmassen mellom Statsbygg og Entra Eiendom vil måtte stå sentralt i en slik sammenheng. Derfor har et flertall, bestående av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Fremskrittspartiet, bedt om at en slik sak fremmes for Stortinget, slik at den kan behandles i vårsesjonen. Det kan kanskje høres ut som om det er en umulig oppgave for Regjeringen, men det kan det ikke være. Dette bør man ha så god oversikt over at man kan gjøre det umiddelbart. Dessuten har altså Stortinget og Riksrevisjonen gjentatte ganger bedt om at dette gjøres. Så jeg vil anmode den statsråden som her er til stede på vegne av Regjeringen, om at dette tas på alvor, og at det følges opp.