Jeg takker også for en god interpellasjonsdebatt. Det virket som om representanten Ulf Erik Knudsen trodde det var spørretimen, men det er det altså ikke. Det er en interpellasjonsdebatt, og regjeringspartiene har selvsagt samme anledning som andre til å reise slike debatter. Det er jo et felles tiltak, dette, som vi bør samles om, på tvers av politiske skillelinjer. Vi kjenner fra vårt eget liv til verdien av et politisk mangfold – at man har forskjellige uttrykk, forskjellige erfaringer og forskjellige synspunkter som møtes, som fører til at man utvikler hverandres synspunkter, og som fører til bedre resultater for alle sammen. Det er jo dette vi ønsker å oppnå på andre samfunnsområder, og ikke minst i kulturlivet – at forskjelligheten kommer fram, og at den har gode rammebetingelser. Jeg setter pris på den forholdsvis brede enigheten det er i Stortinget om de målene som vi har satt oss i Soria Moria-erklæringen, i regjeringserklæringen og i andre dokumenter, og håper at den støtten vil komme til uttrykk også når vi kommer til de konkrete tiltakene. Vi har mange forskjellige tiltak på beddingen, og det kommer vi tilbake til om kort tid og ved ulike anledninger. Men la meg bare ta tak i det som representanten fra Venstre tok opp om budsjettet. Vel, det er jo lett å bruke penger som er funnet i ettertid, men det budsjettet vi la fram etter regjeringsskiftet, hadde altså en større og mer omfattende satsing på flerkulturelle tiltak enn det den forrige regjeringen la fram før den gikk av. At man så finner andre penger som man bruker på ulikt vis etter at rammene for budsjettet er vedtatt, blir, med det budsjettsystemet vi har i Stortinget, kanskje ikke helt riktig framgangsmåte når man skal få fram de politiske forskjellene. Jeg må også si at jeg har forståelse for tankegangen, at jo mer vi møtes og jo mer vi gjør ting sammen, jo mer ser vi at vi likner på hverandre. Men formålet med et mangfoldig, flerkulturelt satsende kulturliv skal ikke være at vi blir mer like hverandre. Tvert imot, det skal være at vi skal dyrke forskjellene, få fram forskjellene – vi skal glede oss over forskjellene, irritere oss over forskjellene, bli stimulert av forskjellene og bli utfordret av forskjellene. Det er det det mangfoldige handler om. Noe kan vi lære av hverandre, noe finner vi likt, noe finner vi er helt uforståelig forskjellig – og det er det som er stimulerende og viktig. Det er «problemer som ikke finnes», sier Karin S. Woldseth. Vel, jeg tror at for mange minoritetskunstnere oppleves det norske kulturlivet som vanskelig å komme inn i. For mange med ulike smale uttrykk oppleves det som vanskelig å finne gode levekår, og for oss som ønsker mangfoldet, oppleves også kulturlivet fortsatt som for ensrettet, for fokusert på den store majoritetskulturen og på tradisjoner. Det er det viktig å ta vare på, men det er også viktig å gå inn i en ny tid.