Representanten setter her søkelys på et alvorlig og langt på vei skjult samfunnsproblem. Og det er riktig som representanten Sundsbø hevder, at de fleste overgrep mot eldre skjer i den private sfære av personer som står vedkommende nær. Det gjør denne saken ekstra vanskelig. Jeg var nylig invitert til å holde innlegg i Sentralt eldreråd i Oslo. Der fortalte en av deltakerne at de hadde kontaktet alle over 80 år i sin bydel, og spurt om de kunne komme på hjemmebesøk for å snakke om trygghetsavtaler for de eldre. Bare 24 pst. ville ha et slikt hjemmebesøk, til tross for at det var helt åpenbart at mange flere egentlig trengte det. Det viste seg senere at mange ikke ville ha et slikt besøk fordi de var utsatt for vold eller overgrep fra en nær person. Dette forteller meg – i tillegg til det representanten Sundsbø har fortalt, som vi vet, og som vi leser om – at vold og overgrep er en stor utfordring for mange aktører i samfunnet. Antakelig er det også snakk om store mørketall. Overgrepene kan ha mange former. Det kan være fysiske overgrep, det kan være omsorgssvikt, eller det kan være f.eks. seksuelle overgrep. Det er oftest fysiske overgrep vi har i tankene. Men psykiske eller økonomiske overgrep kan også være en svært stor påkjenning. Det kan f.eks. være trusler som framsettes, eller misbruk av økonomiske midler og eiendeler. Selv om overgrep mot eldre kommer til uttrykk på mange måter, vet vi – i hvert fall slik jeg ser det – altfor lite om omfanget pr. i dag. For det første forteller ulike undersøkelser om voldserfaring lite om hva som skal forstås med vold. For det andre er eldre som blir ofre for vold og overgrep, ofte usynlige i statistikken over vold i befolkninga generelt. Det gjelder enten disse bygger på politianmeldte tilfeller eller på intervjuundersøkelser i normalbefolkninga. Kliniske erfaringer og studier viser at anslagsvis 4–6 pst. av den eldre befolkninga har vært utsatt for vold etter fylte 70 år. Dette er de samme tall som for befolkninga for øvrig. Selv om vold mot eldre har fått noe større oppmerksomhet de senere år, er det fortsatt ikke nok oppmerksomhet om dette problemet. Det er flere årsaker til det. Representanten var inne på det på en god måte. Vold i nære relasjoner er et tabubelagt tema. Når overgriperen er et menneske som står en nær, er selvfølgelig terskelen for å be om hjelp veldig høy. Det kan skyldes lojalitet, følelsesmessige bånd, stolthet, avhengighet, skyld eller skam. En annen grunn til at vold mot eldre ofte forblir ukjent, er at eldre overgrepsofre i liten grad selv tar kontakt med politiet eller andre offentlige instanser. Det kan skyldes at de har vansker med å orientere seg og finne fram. En annen grunn kan være manglende forståelse for sin egen situasjon, eller at en ønsker å beskytte noen, slik også representanten var inne på. Mange eldre har som kjent fast etablert kontakt med helsevesenet og hjemmetjenesten. Likevel er det grunn til å tro at vold og overgrep de har vært utsatt for, ikke kommer fram med mindre tjenesteyteren stiller direkte spørsmål. Og det er ikke sikkert det kommer fram da heller. Samfunnets generelle hjelpetilbud skal i utgangspunktet omfatte alle borgere – selvfølgelig. Jeg erkjenner at det av og til, f.eks. ved overgrep mot eldre, er nødvendig med spesielle tiltak og tilrettelegging for at tilbudet skal bli reelt for alle. Overfor tjenesteapparatet mener jeg det er viktig å nå fram med kunnskap og kompetanse, mens de eldre selv kan ha behov for både hjelp og motivasjon. Jeg mener også det er behov for – og derfor er denne debatten viktig – å øke oppmerksomheten rundt temaet i befolkninga generelt. Regjeringas handlingsplan «Vold i nære relasjoner», som gjelder fra 2004 og fram til 2007, har fire overordnede målsettinger. Den ene er at samarbeidskompetansen og kunnskapen i hjelpeapparatet skal styrkes. Den andre er at vold i nære relasjoner skal synliggjøres og forebygges gjennom holdningsendringer. Den tredje er at ofre for vold i nære relasjoner skal sikres nødvendig bistand og beskyttelse. Den fjerde er at det er meninga at voldsspiralen skal brytes ved å styrke behandlingstilbudet også til voldsutøveren. Regionale ressurssentre om vold, traumatisk stress og selvmordsforebygging er blant de 30 tiltakene som foreslås i planen. Sentrene skal bistå tjenesteapparatet med kompetanseutvikling, råd og veiledning, bl.a. ved familievold. Det skal også etableres volds- og voldtektsmottak særlig knyttet til interkommunale legevakter. Sosial- og helsedirektoratet arbeider med en veileder om mottak av mennesker som har vært utsatt for overgrep. Dette vil også kunne være med på å hjelpe eldre overgrepsofre. Vern for eldre-modellen, som bygger på erfaringer fra Manglerud-prosjektet i Oslo, og som interpellanten var inne på, er tatt i bruk i noen større kommuner. Jeg mener at denne modellen bør gjøres kjent og tilpasses slik at den kan tas i bruk i langt flere kommuner enn det som er tilfellet i dag. Informasjon om fenomenet vold mot eldre er en grunnleggende forutsetning for både å se og å erkjenne problemet, både i tjenesteapparatet og hos det enkelte menneske som lever med vold i hjemmet. Her vil de regionale ressurssentrene mot vold og traumatisk stress ha en viktig funksjon, både i forhold til tjenesteapparatet og i forhold til generell publikumsinformasjon. Ved siden av politiets bistand og tiltak i forhold til voldsofre har kommunene gjennom helse- og sosiallovgivninga ansvar for å forebygge og for å gi nødvendig bistand ved overgrep. Jeg mener det er helt påkrevet med en stor satsing på veiledning og kunnskap til kommunene, slik at dette skjer i praksis. I likhet med interpellanten ser jeg med stor uro og bekymring på det store omfanget av vold og overgrep som forsvarsløse eldre utsettes for. Problemet representerer utfordringer på flere nivåer og involverer flere aktører. I den saken om omsorg bl.a. for eldre som kommer til Stortinget i juni, vil vold mot eldre være ett av de temaene som behandles, slik at Stortinget på den måten får et forhåpentligvis enda bredere grunnlag for å gå dypt inn i og også mene noe om dette viktige temaet. Jeg akter å følge det opp, slik at situasjonen i framtida kan bli bedre enn det kan tyde på at den er nå.