Representanten Signe Øye har reist en viktig debatt her i dag. Det er bred enighet i denne salen om målet om å høyne andelen kvinner i Forsvaret. Men til tross for denne politiske enigheten om målet har det dessverre vist seg vanskelig å få de ønskede resultatene. Dagens kvinnelige forsvarsminister deler sitt engasjement i saken med den forrige, også kvinnelige, forsvarsminister. Her har det med andre ord ikke stått på god politisk vilje og kvinnelige motivatorer på høyeste hold. Det kan imidlertid være grunn til å stille seg spørsmålet om viljen fra Forsvaret selv er stor nok. Forsvaret er og har alltid vært sterkt mannsdominert, og det er i stor grad dette mannsdominerte miljøet selv – og ikke vi politikere – som må bidra til at etaten legger til rette for kvinner. En slik modernisering bør være like selvfølgelig for Forsvaret som det er å modernisere materiell og operativ trening. Skal Forsvaret tiltrekke seg de klokeste hodene, må man snarest utmeisle en rekrutteringsstrategi som også når fram til kvinner. Selv om målene vi har satt oss, ikke helt er nådd, er det en del positive trekk. Det kan f.eks. vises til at andelen kvinner blant søkere til Forsvaret økte fra 11 pst. i 2001 til 21 pst. i 2004. I tillegg er det kommet nye rekrutteringstiltak de siste årene – tiltak som naturlig nok ikke nødvendigvis umiddelbart gir stor effekt, men som det er håp om virker positivt over tid. Her tenker jeg spesielt på innkalling av kvinner til sesjon. Sesjonen og førstegangstjenesten er Forsvarets viktigste rekrutteringsplattformer. Da sentrum-Høyre-regjeringen i St.prp. nr. 42 for 2003-2004 foreslo sesjon for kvinner, ble det vektlagt at frammøte ikke skulle være lovpålagt. Denne linjen er jeg glad for at nåværende forsvarsminister har ført videre. Jeg tror ikke det er gjennom negative og tvangspregede tiltak vi kan øke rekrutteringen. Tvert imot trengs det positive tiltak som gjør at tjenesten i seg selv framstår som attraktiv, for kvinner som for menn. Statushevende tiltak for vernepliktige er et viktig element i rekruttering til og motivering for førstegangstjeneste. Det er positivt at Stoltenberg-regjeringen har videreført opptrapping av dimisjonsgodtgjørelsen. Men for å gjøre tjenesten mer attraktiv for kvinner må det tenkes videre. Selve tjenesten må gjøres mer attraktiv for kvinner. Det blir den den dagen Forsvaret framstår som en moderne organisasjon også i forhold til likestilling. Her ligger det ikke minst en utfordring til det kvinnelige befalet vi har i dag, men også til forsvarssjefen og ikke minst til det mannlige befalet. Tydelige rollemodeller skal ikke undervurderes, og når Ingrid Gjerde tidligere i år tiltrådte som første kvinnelige gardesjef noensinne, ledes en av Forsvarets mest profilerte og kanskje mest prestisjetunge avdelinger av en kvinne. Det viser at Forsvaret har velkvalifiserte kvinner i sin midte, som det er viktig å løfte fram. Det gjelder bare å få dem til å satse på en militær karriere, og det gjelder å legge til rette for at dette kan kombineres med familie og barn. Jeg har også merket meg at forsvarsministeren vurderer radikal kjønnskvotering, både for rekruttering og for å få kvinner inn i stillinger i Forsvaret. Høyre, og jeg, tror ikke at det er en løsning på den utfordringen vi ser. I beste fall vil det dekke over problemets egentlige rot. Hvis forsvarsministeren mener at Forsvaret ikke evner å gjøre seg attraktivt nok for denne ene halvdelen av Norges befolkning – som faktisk utgjør noe mer enn halvparten av landets intelligens – er det intet mindre enn en fallitterklæring for Forsvaret selv. Når jenter for øvrig stormer inn i høyere utdanning, invaderer realfag, medisinerutdanning osv., burde det være mulig også for Forsvaret som organisasjon å framstå som så attraktiv at den også tiltrekker seg noen av de fremste og flinkeste jentene. Det er viktig at man ikke bare setter et måltall for hvor mange kvinner det skal være i Forsvaret, men at man også reflekterer over hvorfor de bør være der. Flere kvinner i Forsvaret vil bidra til å opprettholde den legitimiteten som verneplikten har i folket, og styrke bånd mellom kvinner og Forsvaret. Det er i så måte svært positivt at forsvarsministeren nå har satt ned dette utvalget for høyere kvinneandel i Forsvaret, og i likhet med statsråden venter jeg spent på hva dette utvalget kan komme til å foreslå. En annen viktig grunn til at kvinnerekruttering er viktig, er at vi må sikre god rekruttering til Forsvaret totalt sett. I et moderne samfunn vil heller ikke menn, tror jeg, ønske seg til en organisasjon som bare blir en mannsorganisasjon og kanskje preget av machokultur. I tillegg er det selvsagt viktig å sikre at Forsvaret får en bredest mulig rekrutteringsbase, og da er det også viktig at jentene får en plass i framtiden.