Landet er inne i en periode med kraftig oppgang i økonomien, med lav og fallende arbeidsledighet og gode tider både for privat og offentlig sektor. Dette er selvfølgelig veldig positivt for samfunnet, og veksten i økonomien gjør jobben lettere for regjeringen Stoltenberg enn den var for den forrige regjeringen i starten av forrige stortingsperiode. Det er ingen tvil om at denne regjeringen økonomisk sett kommer til duk og dekket bord. Jeg registrerte derfor med ganske stor undring at statsministeren brukte utviklingen i norsk økonomi til å skryte av innsatsen til avtroppende næringsminister Odd Eriksen. Stoltenberg slo fast at aldri har verdiskapingen vært større og sysselsettingen høyere enn da Eriksen var næringsminister i Norge. Dette er ganske syltynn retorikk. Utviklingen i vekst og sysselsetting det siste året er ikke nevnte næringsministers fortjeneste. Det er heller ikke Stoltenberg-regjeringens fortjeneste. Regjeringen har sittet altfor kort tid til å ha særlig innflytelse på økonomien, og den videreførte i praksis den økonomiske politikken fra forrige regjering. Stoltenberg skapte tvert imot et bilde av en regjering som i næringspolitikken har lite å skryte av. Historien viser både i næringslivet og i samfunnslivet ellers at gode tider raskt kan erstattes av dårlige tider. Dessverre er det også mange eksempler på at handlinger man gjør i gode tider, gjør nedturen enda tyngre når konjunkturen snur. Regjeringen har valgt et kortsiktig perspektiv for å levere på omfattende og urealistiske valgløfter. Høyre mener at fokus nå må være på å investere for framtiden. Vi vet at det å bake kaken større over tid også gir et større kakestykke til alle. Høyre mener at investeringer i forskning og utdanning, lavere skatter og bedre rammebetingelser, vei og infrastruktur og bedring av arbeidskraftsituasjonen bør være Regjeringens viktigste prosjekt. En slik strategi vil bygge et samfunn i framtiden med trygge arbeidsplasser og solide velferdstjenester til dem som trenger det. Istedenfor milliardkutt på forskning og milliarder i økte skatter på arbeidsplassene burde Regjeringen gjøre det motsatte og investere i framtidens velferd. Flertallsregjeringen har skapt usikkerhet og kaos på områder innenfor næringspolitikken som burde vært preget av stabilitet og forutsigbarhet. Dette gjør Norge til et mindre attraktivt land å drive næringsvirksomhet fra. Eierskapsdebatten internt i regjeringspartiene og rekken av mer eller mindre seriøse utspill og krav, og trusler om misbruk av statlig eiermakt i situasjoner hvor styre og ledelse i bedrifter som Telenor, Statoil, Hydro, Cermaq og SAS Braathens gjør ting som ikke behager de rød-grønne stortingsrepresentanter, var i starten forholdsvis komisk. Alvoret viste seg derimot da Regjeringen satte hele Statoil-ledelsen på spill gjennom sin håpløse håndtering av styrelederutnevnelsen. Flertallsregjeringen som påstod at det skulle bli mindre kaos og mer forutsigbarhet, framstår i sak etter sak med uklar ledelse og vingling. Det skapes et inntrykk av at regjeringskollegiet ikke har kontroll internt i egne rekker, og at ledelsen er forholdsvis svak. Retretten på firmabilordningen etter instruks fra LO var kanskje ingen alvorlig sak. Men Regjeringens vingling og løftebrudd på et område som sykelønn er alvorlig, og det skaper usikkerhet. Det er spesielt at en regjering, til og med en flertallsregjering, i morgen legger fram et statsbudsjett hvor 2,5 milliarder kr ikke er endelig saldert, men er avhengig av forhandlinger med partene i arbeidslivet utover høsten. Vi ser også at enkelte næringer sliter med uforutsigbare politiske rammevilkår. I fiskerinæringen har Regjeringen bråstoppet en strukturutvikling som næringen støttet, og som bidrog til trygghet og lønnsomhet for mange bedrifter langs kysten. Det er knapt kontrahert nye fiskefartøy etter at strukturfrysen ble innført i fjor høst. Og Strukturutvalget som Regjeringen utnevnte med ganske betydelig faglig og politisk slagside, har kommet med forslag som omtrent hele fiskerinæringen nå reiser seg til kamp mot. På ett år har fiskerinæringen gått fra fokus på vekst og lønnsomhet til fokus på politiske problemer og reguleringer. Det er en utvikling i feil retning. På konkurranseområdet har Regjeringen skapt usikkerhet på flere felt. Det er åpenbart at flørten med å kjøpe opp SAS Braathens og uklare svar når det gjelder mulig gjeninnføring av konkurransehindrende bonuspoengordninger til neste år, har skapt risiko for at mindre aktører og flypassasjerene må lide. De siste 100 dager har f.eks. aksjene til Norwegian-selskapet falt med nesten 20 pst., mens aksjene til SAS Braathens har steget 15 pst. Vi skal ikke se bort fra at utspill fra Regjeringen knyttet til oppkjøp av SAS Braathens har bidratt til dette, og at markedet nå forventer en utvikling som går ut over konkurransen i Norge. Det er også et faktum at vi går i retning av sterkere monopolisering av matvaresektoren. De private meieriaktørene sliter og opplever at Regjeringen gir dårligere og uforutsigbare rammevilkår. Regjeringen overkjører Konkurransetilsynet på saker hvor samvirkeaktørene ønsker dominerende posisjoner på bekostning av konkurrenter og forbrukere. Vi så dette i Prior/Norgården-oppkjøpet, og vi ser det også i dagens overkjøring i Gilde/Prior-saken. Høyre mener at i gode tider bør man bruke ressursene til å investere slik at de gode tidene fortsetter lengst mulig. Vi vil gi næringslivet bedre og mer forutsigbare rammevilkår, slik at vi får trygge og lønnsomme arbeidsplasser og et enda mer robust velferdssamfunn i framtiden.