Jeg vil takke interpellanten for initiativet. Så vil jeg bare si her i stortingssalen at det er ikke lenge siden fagkomiteen var i USA for å se på hvordan amerikanerne tok vare på dannelsen. Den amerikanske «liberal arts»-tradisjonen er et uttrykk for at man i amerikansk akademia satser på at dannelse, allmenndanning, er helt avgjørende. Det er en styrke ved det samfunnet, det er en styrke ved de institusjonene. Derfor er det min inngangsvinkel til interpellantens initiativ at det å være språkdyktig, enten det er på engelsk, som vi legger opp til ut fra alle internasjonale forpliktelser, eller på norsk, som er vårt eget språk, er en del av forsvaret for allmenndanningen i dette landet, det er en del av dannelseskampen. Så må det være slik at vi kan diskutere hvilke praktiske virkemidler vi har da, gitt de internasjonale forpliktelsene vi har, til å kunne gi merittering av norsk som forskningsspråk. Det er det som er temaet. Jeg tror interpellanten er inne på noe veldig viktig, at i tillegg til det positive arbeidet som flere har vist til, og som har foregått ved Universitetet i Oslo, må vi få en egen utredning fra Kunnskapsdepartementet om norsk som fagspråk. Hvordan den kommer, er ikke avgjørende, men det kunne vært et interessant vedlegg til en helhetlig utredning og stortingsmelding, som Regjeringen har bebudet. Vi må kunne forvente en egen utredning, og vi må kunne forvente det fra fagdepartementet når vårt største universitet har tatt det ansvaret som det har gjort, ved å lage en egen utredning om hvordan norsk kan fremmes som forskningsspråk. Dette er det all mulig grunn til å rose. Hvis man ser på forslagene som man har kommet med, tror jeg det er mye å hente der, både i forbindelse med en egen sak om norsk språkpolitikk og i forbindelse med det arbeidet som jeg rett og slett forutsetter at Kunnskapsdepartementet setter i gang; at de lager en skikkelig utredning for å følge opp dette initiativet fra vårt største universitet. Jeg er enig med statsråden i at forskjellige virkemidler kan brukes. Jeg er også enig i hans understrekning av betydningen av å belønne formidling. Det er nemlig slik at hvis du er en god forsker, men ikke klarer å formidle det på begripelig norsk, er det flere som har et problem. Forskeren har i hvert fall et problem. Hvordan i all verden skal vi kunne opprettholde et livskraftig folkestyre og et demokrati hvis man ikke på en enkel og tydelig måte kan formidle det man har sagt? Da må det være et eller annet som svikter i hele dannelsen før man kommer så langt. Jeg vet jo at folk kan dette. Jeg velger derfor å se på debatten i dag slik at vi, ikke fordi vi er redde for noe, men fordi vi nettopp lever i en situasjon med internasjonalisering, ønsker å være gode til å ta vare på de virkemidlene som gjør at vi klarer begge deler – at vi klarer å delta internasjonalt, og at vi klarer å ta vare på vårt eget språk, ikke bare som et skjønnlitterært språk, men som et fagspråk. Når det gjelder meritteringen, har det kommet forskjellige innspill. Formidling er et viktig punkt. Jeg vil bare oppfordre statsråden til å se på hvordan man nettopp kan belønne merittering i det arbeidet. Jeg oppfattet det slik at det var grunnholdningen i innlegget hans og i tilsvaret til interpellanten – at det var det han ville. Så vil jeg understreke hvor positivt det er at utdanningsinstitusjonene tar ansvar selv. Det er svært positivt – interpellanten understreket også det – at Universitetet i Oslo har gjort det. Andre bør følge opp dette. Andre i vår store, tunge forskningsverden må følge opp det initiativet som er tatt ved Universitetet i Oslo. Dette burde være en inspirasjon til at man innenfor alle våre store, tunge forskningsmiljøer følger opp det som Universitetet i Oslo har gjort, fordi sjansen for at kloke folk kommer med kloke forslag øker jo flere det er som deltar i debatten. Da slipper man også å få en angstbitersk debatt. Da vil man få en debatt som er framtidsrettet, og som nettopp trekker fram bredden. Det er ikke enten–eller når det gjelder å mestre engelsk godt, eller å mestre norsk godt – det gjelder begge deler. Jeg har stått på denne talerstolen i andre sammenhenger og snakket varmt om det flerspråklige. Det er helt naturlig å gjøre det i denne sammenhengen også. Jeg vil avslutte der jeg begynte. Jeg forventer at når Regjeringen kommer tilbake med sin melding, og ut fra mitt og Venstres synspunkt med et svært og omfattende trykt – eller utrykt – vedlegg om fagspråket, ser Regjeringen dette som en del av et dannelsesprosjekt, det prosjektet som gjør at det er begripelig også i 2006 og i 2007 å forklare folk flest hvorfor det er bra at du kan noe om hva du burde kunne, selv om det ikke er det du har satset ditt på i livet, og at du er så ydmyk der du kan noe, at du er nysgjerrig på at andre kan noe annet. Essensen i selve dannelsesprosjektet er jo at man klarer å holde dette perspektivet oppe. Og, som sagt: Komiteen fikk sterke impulser om at det i amerikansk høyere utdanning er sterk vilje til å holde dette oppe. Vi kan ikke være dårligere her på berget. Vi har hatt tradisjoner før oss, vi kan fornye dem. Det er det som interpellanten ønsker med sin interpellasjon, og Venstre støtter hensikten.