Det er mye enighet i denne saken, men jeg har lyst til spesielt å kommentere to saker. Det sies at spesialundervisningsgrepet som departementet tar, ville være en stor svekkelse av spesialundervisningen. Jeg tror at spesialundervisningen, slik den er hos oss i dag, har tre hovedutfordringer: Det er for mange som er i den. Det er for mye byråkrati knyttet til den, og den fører til for stor stigmatisering av elevene. Det som jeg da synes er skremmende, er at de partiene som er imot å endre loven, også er representert av Arbeiderpartiet, som, da de hadde statsråden, ved Trond Giske, mente at f.eks. all undervisning av minoritetsspråklige elever skulle være spesialundervisning. Det førte til at ved skoler som f.eks. Gamlebyen skole, med 80 pst. minoritetsspråklige, skulle 80 pst. av undervisningen være etter enkeltvedtak. Det gir noen spennende byråkratiske utfordringer, bl.a. 160 nye stillinger i Oslos skoleverk. Det er derfor med litt uklare mål man blir bedt om en utredning, når vi på den ene siden ser Arbeiderpartiet, som ønsker en massiv bruk av begrepet «spesialundervisning», og på den andre siden Fremskrittspartiet som ber om den samme utredningen. Derfor har jeg lyst til å si at ettersom denne utredningen blir vedtatt, vil det fra et Venstre-ståsted være veldig viktig å se på hvordan man kan få byråkratiet ned, hvordan man kan få stigmatiseringen av elever bort, og hvordan man kan få fagfolk bort fra å behandle papir til heller å være rettledere og rådgivere for lærere som ønsker å lage god undervisning for elevene. Det må være de tre målsettingene en slik utredning skal ha. Så en liten kommentar til det frie skolevalget, som skulle være det store angrepet på det lokale folkestyret. Det er jo kanskje ikke det som har vært den store utfordringen. Jeg må si at da jeg satt i fylkesskolestyret i Nord-Trøndelag og ble nedstemt, mot alle andre partier, i å innføre det frie skolevalget der, satt vi med grusomme historier fra enkeltelever som ønsket å skifte skole etter å ha blitt mobbet og etter å ha blitt dårlig behandlet. Men det var ikke snakk om at du får lov til å flytte til bestemor for å gå på videregående, for du skal gå på den skolen der du geografisk hører til, samme hva slags hverdag det bringer deg! Alle andre stemte imot. Jeg er glad for at man nå begynner å diskutere noen av disse overgrepene. Det er ganske interessant at man i Oslo ser at det som før var bare fiffskoler – de skolene som lå der de dyre leilighetene var – nå faktisk har et mye større mangfold blant elevmassen enn hva de hadde før. Det er interessant å se at man i Oslo får en mye større miks av elever på skoler ut fra det opptakssystemet som er nå. Det er interessant å se hvordan skoler blir gode til å lage sine image, sine faglige profiler og sine ulike sammensetninger av fagsatsing, kultursatsing og miljøsatsing på skolen, for å tiltrekke seg elever. Det som vi har sett i Oslo-skolen, har vært utelukkende positivt. Flere har fått oppfylt førsteønsket sitt. Vi har sett at skolene har utviklet seg og blitt bedre, og bråket rundt videregående skoler er gått dramatisk ned. Upopulære skoler, som f.eks. Ullern videregående, tok seg virkelig på tak, og er nå blant dem med høyest søkertall i sitt område. De merknadene som er lagt inn, er egentlig litt skremmende når det gjelder kunnskapsnivået med hensyn til hva det frivillige skolevalget har ført til i en by som Oslo.