Det er helt åpenbart at det vedtaket som det ligger an til at vi fatter i dag, vil ha konsekvenser for foretakene og den økonomiske biten i framtiden. Det er også derfor undertegnede nå i replikkordskiftet med statsråden stilte nettopp dette spørsmålet: Når kan vi få en sak som omhandler disse tingene, og ta stilling til den? Det ene, som statsråden var inne på, går på det effektiviseringsmessige. Det andre går selvfølgelig på det som har med det tilskuddsmessige å gjøre, altså direkte tilskudd, eller på de normale overføringene man har. Statsråden var selv inne på at den første muligheten vi har til å gå inn på denne biten, kanskje er i forbindelse med St.prp. nr. 1, eventuelt i omgrupperingsproposisjonene som kommer til høsten. Altså: Når det gjelder hva som er den best egnede måten å gripe fatt i dette på, må Stortinget stå bak en invitasjon til statsråden om å komme tilbake for nettopp å se på dette. Vi har åpenbart et ansvar når vi nå fatter dette vedtaket. Men det er jo en ønsket konsekvens, for sykehusene trenger utstyr også i framtiden. Hvorvidt det er riktig eller ikke det man sier om det som har med mengde, areal og bygningsmasse å gjøre, det vet ikke vi, men det er et stort steg derfra til at vi med et pennestrøk endrer regnskapsprinsippet, måten man skal føre regnskap på i foretakene, slik at man mister muligheten til å kunne budsjettere og føre regnskap på en måte som gjør at man har en realistisk mulighet til å kunne fullfinansiere og restaurere de byggene som eventuelt måtte forfalle. Vi må bare se det i øynene alle sammen at mange sykehus i dag ikke ser ut i det hele tatt. Ta f.eks. Molde sjukehus i Møre og Romsdal Her har vi et enormt investeringsbehov bare for å holde det ved like inntil man kan bygge et nytt. Slike prinsipp vil i framtiden gi automatisk utslag i de beslutningene som man er nødt til å fatte i de enkelte foretakene. Som sagt, Stortinget har et ansvar. Stortinget må ta innover seg det ansvaret, og det gjør vi. Vi tar faktisk hensyn både til det framtidige helsevesenet og til sykehusene, men samtidig må vi også være med på å fullfinansiere dette på en slik måte at det ikke går ut over pasientbehandlingen. Det må være tindrende klart: Dette må finansieres på en slik måte at det ikke går ut over pasientbehandlingen.