Ved valget i 2005 sa velgerne at de ønsket en ny kurs. Hovedbudskapet for velgerne tror jeg var at de ønsket en kurs der vi satser på fellesgodene, og der vi satser på å utvikle velferdssamfunnet videre. Så er spørsmålet: Leverer Regjeringa i forhold til bestillingen fra velgerne? På det spørsmålet vil jeg gi følgende svar: Ja, vi leverer; vi leverer faktisk hver eneste dag, både med hensyn til stort og med hensyn til smått. Jeg kan ikke ramse opp alle de viktige områdene der vi leverer, men la meg nevne tre. For det første har vi sørget for å få tilbake en optimisme i Kommune-Norge, der kommunene opplever at de igjen har et handlingsrom for å drive og utvikle sin del av Norge. Det er en optimisme i forhold til å ta tak i nye problemer, en optimisme i forhold til at man skal løse viktige velferdsoppgaver i kommunene. For det andre har vi antakelig nå gjort det viktigste i forhold til å snu den kursen som Bondevik-regjeringa la opp til, nemlig å stoppe privatiseringen av norsk skole. Jeg tror kanskje det viktigste grepet vi har tatt i Norge for å utjevne forskjeller mellom folk, er at vi har hatt en enhetsskole. Den kursen som Kristin Clemet la opp til, var i ferd med å komme fullstendig ut av lei, der vi faktisk hadde rykket langt, langt tilbake til fortida dersom den regjeringa hadde fått lov til å fortsette. Det at vår kunnskapsminister og Regjeringa reverserte dette, er antakelig den viktigste symbolikken på at vi faktisk ønsker å ta vare på fellesgodene, vi ønsker at alle skal ha like muligheter, uansett hvilken bakgrunn de har. Det tredje jeg vil nevne, er barnehageutbyggingen, der vi faktisk i mange år har snakket om at vi skal nå full barnehagedekning. Det er vi altså i ferd med å nå. Vi har igjen fått en flertallsregjering, og det er flere – presidenten, statsministeren og andre – som snakker om utfordringer med å ha en flertallsregjering. Jeg er enig i at det er en stor utfordring å ha en flertallsregjering, og jeg mener at denne regjeringa tar Stortinget på alvor. Og det er viktig. Det er viktig av to grunner. Det er for det første viktig av demokratiske hensyn, fordi folk er demokratisk valgt gjennom gode prosesser rundt omkring i landet og er kommet til Norges viktigste demokratiske arena, Stortinget. Derfor er det viktig at man tar Stortinget på alvor. Men det er også viktig fordi det er en betydelig kompetanse i Stortinget. Her sitter det politikere som gjennom mange år kjenner sin del av landet, og som kan bidra til at man får de beste løsningene, ved at man kommer med sine innspill til Regjeringa når man fremmer saker for Stortinget. Derfor er en seriøs og god stortingsbehandling utrolig viktig for at en sak som legges fram, skal få et best mulig resultat. Så av demokratiske, men også av faglige hensyn er det viktig at Stortinget blir tatt på alvor, slik som Regjeringa legger opp til. Etter at jeg begynte som parlamentarisk leder, har det vært mye snakk om dette med munnkurv. Jeg er overrasket over hvor fokusert både pressen og opposisjonen har vært på at man skal sette munnkurv på enkelte representanter. Norges storting og det norske demokratiet tåler at enkelte representanter, også fra regjeringspartiene, har et nyansert syn på enkelte saker. Det må ikke bli slik at vi er så redde for en åpen debatt at vi faktisk lukker den inne i møterommene og ikke tør reise spørsmål som vi syns det er viktig å få reist, sjøl om det skulle være nyanser hos de ulike som reiser dem. Hvis vi ser tilbake på historien også i denne salen, ser vi at representanter for f.eks. Borten-regjeringa, Venstre-representanter, faktisk fra Stortingets talerstol snakket imot sin egen regjering. Og ikke nok med det: De stemte imot sin egen regjering. Og så er det slik i dag at når enkeltrepresentanter fra regjeringspartiene har et nyansert syn på en sak og vil få debattert den, blir det bl.a. fra representanten Sponheim sagt at det er en katastrofe – at det er en katastrofe. Hvis jeg som gammel norsklærer en dag skulle tilbake til mine elever, måtte jeg si at ordet «katastrofe» har fått ny betydning i Norge. Vi må omdefinere ordet. Det man før kalte katastrofe, betyr det, men Sponheim har omdefinert ordet til noe annet. Tida går fra meg. Jeg hadde lyst til å komme innom Fremskrittspartiet. Det får jeg ta ved et senere høve, i et treminuttersinnlegg. Men jeg må bare avslutningsvis si at vi i SV trives godt i regjering. Vi opplever at vi får gjennomslag for mye av vår politikk hver eneste dag. Vi leverer i forhold til Soria Moria-erklæringen. Vi er veldig godt på vei til å gjennomføre store deler av det vi lovet da vi gikk inn i regjering.