Jeg skal bare legge til et par ting. Ja, selvsagt skal vi støtte UNIFEM. Vi røper jo ikke budsjettdetaljene på det nåværende tidspunkt, da får vi Kristin Halvorsen og mange andre store størrelser på nakken, så det tør jeg ikke. Men helt klart: Ja, vi skal bidra til å styrke UNIFEM, som er en veldig, veldig viktig organisasjon. Det er nettopp et av de områdene hvor vi igjen må gjøre begge deler samtidig, både styrke UNIFEM som en organisasjon som er i front på mange spesifikke kvinnetiltak, samtidig som vi, som jeg har skrevet i brevene til de andre store hjelpeorganisasjonene eller andre store FN-organisasjonene, forventer at de også viser resultater i kvinnespørsmål. Det gjelder UNICEF, UNDP, de største FN-organisasjonene. Dette gjelder både de spesifikke kvinnetiltakene gjennom UNIFEM og forventning om at de store FN-organisasjonene bidrar mer på det området. Så kan vi både i regi av de store FN-organisasjonene, i regi av Verdensbanken og i annen regi bidra med penger til tiltak som vi tror har en positiv virkning for kvinner. Budsjettstøtte, som interpellanten var inne på, er et veldig godt eksempel på dette. I utgangspunktet er det, slik jeg ser det, et riktig og fint tiltak. Det er å gi makten over et lands utvikling til landets demokratisk valgte ledere. Det er bare mulig å tenke seg dette i et land hvor det er en grad av demokratisk legitimitet. Man lar lederne bestemme hvilken retning landet skal gå, man gjør det mulig for dem å planlegge, og man gjør det mulig for dem å slippe å forholde seg til titusener av givere som kommer med hvert sitt lille prosjekt. Det er veldig mange gode grunner til dette. Men det kan tenkes at i land som er sterkt mannsdominert, fører det f.eks. til at kvinneperspektivet faller ut av beslutningsprosessen. Da må vi se på hvordan vi fra norsk side kan bidra til at kvinnespørsmål blir holdt oppe i debatten med landets myndigheter. Det er aldri slik at man bare gir budsjettstøtte og sier: Bruk dette akkurat som dere vil. Det er alltid en bred prosess mellom ambassadene i et land og landets myndigheter om hvordan budsjettstøtten skal utformes. Vi kan ikke fastholde alle ting, men det vil være en viktig norsk rolle i denne prosessen å holde fram et kvinneperspektiv, slik at det er en del av beslutningsprosessen når landets finansdepartement legger de store linjene. I tillegg til det kan vi så vurdere spesifikke norske kvinneprosjekter og kvinnetiltak, f.eks. støtte til frivillige organisasjoner som også kan bidra. Jeg vil bare til slutt si at et av de områdene hvor jeg har merket meg det sterkeste engasjementet fra Stortinget innen utviklingspolitikken, og det er jeg fryktelig glad for – er når det gjelder det som veldig fint kalles kvinners reproduktive helse, eller litt mer norsk: seksuelle helse og mødrehelse. Der opplever jeg at det er et stort engasjement, spesielt fra kvinnene i Stortinget, men også fra andre. Ingenting er bedre enn det. Hvis dere kan hjelpe til med å holde denne fanen høyt i Norge og internasjonalt, er det kjempeflott!