I valgkampen kom de rød-grønne partiene med mange utspill og løfter om at de skulle redde nedleggingstruede arbeidsplasser. Man besøkte bedrift etter bedrift, fagforening etter fagforening. Man besøkte Årdal, Høyanger, Union i Skien, Rjukan og Telenor Opplysningen. Man lovte en ny politikk, og at arbeidsplassene skulle reddes. De skulle ikke omstilles eller få nedleggingsbistand. Arbeidsplassene skulle reddes. Et eksempel er Øystein Djupedal på NRKs folkemøte på Union Scene i Drammen i valgkampen. Der sa han, ikke særlig snaut: Hvis det er slik at Norske Skog som er bygget opp på norsk svette, norsk kapital, norsk trevirke og norsk kraft, ikke er liv laga, må staten simpelthen gå til ledelsen og si: Dette finner vi oss ikke i. Norske Skog skal videreføre produksjonen her. Ellers må vi sørge for at de selger til noen andre eller viderefører produksjonen. Historien kjenner vi. De rød-grønne lovte én ting i valgkampen. De gjør en annen ting i regjering. I dag stopper den siste maskinen på Union papirfabrikk. Forstår statsministeren at de ansatte, deres familier, lokalmiljøet og fagforeningen er skuffet over denne politikken?