Jordbruksforhandlingene og det endelige oppgjøret for 2006 ble etter min mening et noe overraskende opplegg. Forhandlingstilbudet inneholdt ikke vesentlige kursendringer verken på innretning eller på ramme fra den politikken Bondevik II-regjeringen førte, og forhandlingene endte dessuten med at Bonde- og Småbrukarlaget brøt ut og gikk imot avtalen. Bonde- og Småbrukarlaget skriver i sin sluttkommentar i høringsnotatet til næringskomiteen at avtalen viderefører hovedtrekkene i dagens landbrukspolitikk, og er i strid med de mål Regjeringen selv har kommunisert for norsk landbruk. Bonde- og Småbrukarlaget illustrerte dette overfor næringskomiteen ved å gi komiteen et timeglass som et symbol på landbrukspolitikken under Senterpartiet med følgende sitat inngravert: «Hvert bruk som legges ned er et nederlag». Dette stemmer godt med landbruksministerens uttalelser i Varden 26. januar 2006: «For meg er kvar nedlegging eit nederlag.» Antall jordbruksbedrifter falt med 46 pst. fra 1989 til 2005, en nedgang på 46 200 bruk totalt på 16 år. Prognosen for 2006 med ny regjering er en fortsatt nedgang på nesten 4 pst. Landbruksministeren står dermed ansvarlig for en politikk som i år gir om lag 2 100 nedlagte bruk, og vi kan gjerne beskrive dette som 2 100 nederlag for Regjeringen bare i år. Det er imidlertid underlig at Regjeringen ikke viser tegn til å justere den politiske kursen i nevneverdig grad dersom man oppfatter den utviklingen som en nederlagets utvikling. Her er avstanden mellom retorikken i valgkampen, Soria Moria-erklæringen, kommentarer fra statsråden og den faktiske politikken utført av Regjeringen, betydelig. Vi står altså overfor et tradisjonelt jordbruksoppgjør. Dette viser at de utviklingstrender og utfordringer norsk landbruk står overfor, er de samme nå som før valget, og at virkemidlene for å møte utfordringene er de samme nå som før valget. Et møte med virkeligheten, slik bl.a. Senterpartiet nå får oppleve, tror jeg er sunt for debatten om norsk jordbrukspolitikk. Høyre mener at jordbruket er en viktig næring for mange bygder og kommuner, og at livskraftige lokalsamfunn betyr mye for en desentralisert bosetting. Høyre mener i likhet med flertallet, med unntak av Fremskrittspartiet, at Norge må ha en matproduksjon som tar hensyn til matsikkerhet, lokale tradisjoner og naturgrunnlaget. Å ha muligheter for landbruk i alle deler av landet er et viktig virkemiddel for å opprettholde en desentralisert bosetting. Norske bønder trenger stabile og forutsigbare rammevilkår på linje med annet næringsliv. Dette betyr ikke at framtidens landbruk blir slik som det er i dag. Omstillingstakten er høy, og jordbrukets effektiviseringsprosesser går kontinuerlig. Høyre er opptatt av å fremme forslag som sikrer bedre lønnsomhet og bedre rekruttering i jordbruket. Men selve jordbruksavtalen som virkemiddel er vi prinsipielt imot. Høyre mener det er prinsipielt feil at bondeorganisasjonene alene sammen med staten forhandler fram rammevilkår for egen næring, for næringsmiddelindustrien og for forbrukerne samt sentrale deler av distriktspolitikken, og at alt dette skjer utenom ordinær budsjettbehandling. I år er det også slik at en av organisasjonene, Bonde- og Småbrukarlaget, har brutt og tatt avstand fra avtalen. Dermed blir det hele et oppgjør og en avtale mellom Bondelaget og Regjeringen. Dette mener vi er problematisk i et demokratiperspektiv og et hinder for å se denne delen av nærings- og distriktspolitikken i sammenheng med andre deler av politikken, slik statsbudsjettet legger opp til. Jordbruket er svært gjennomregulert, og jordbruksoppgjøret fastsetter i detalj rammevilkår for mange bønder. Vi mener at kompleksiteten er høy, og at justeringer på enkelte parametere vil kunne få store konsekvenser for mange bønder. Høyre mener derfor at bondeorganisasjonene og næringsmiddelindustrien bør få en fast konsultasjonsordning med staten for å kunne gi innspill til budsjettet. Dette vil da være en spesiell ordning for denne næringen i motsetning til andre bransjer, men det vil være et betydelig skritt i forhold til dagens ordning med egne forhandlinger og et jordbruksoppgjør før statsbudsjettet. Konsultasjonsordninger og høringer er også den metoden som brukes i andre vestlige land i jordbrukspolitikken. Så langt vi kjenner til, er det ingen andre land som har jordbruksforhandlinger. Det sier litt om at dette instituttet har gått ut på dato for lenge siden. Høyre fremmer på denne bakgrunn to forslag, ett hvor vi går imot årets jordbruksavtale, og ett hvor vi foreslår en konsultasjonsordning i forbindelse med statsbudsjettarbeidet. Høyre synes det er positivt at regjeringspartiene nå igjen børster støv av skattelettelser som næringspolitisk virkemiddel. Dette vil komme bønder med næringsinntekter til gode. Men for Høyre er det uakseptabelt dersom Regjeringen planlegger å finansiere disse skattelettelsene til bøndene med næringsfiendtlige skatteskjerpelser for andre grupper. Høyre vil ikke delta i en slik inndekning dersom den skulle komme i statsbudsjettet. Vi vil for øvrig vise til at dette er en kursendring, i og med at Regjeringen skjerpet skattleggingen av bl.a. jordbruket betydelig i budsjettet for 2006. Høyre er opptatt av å gi den enkelte bonde som næringsdrivende størst mulig evne til å stå på egne bein og til å utnytte de ressurser og muligheter som ligger på det enkelte gårdsbruk. Vi mener at det helt åpenbart er den enkelte bonde, ikke staten eller bondeorganisasjonene, som er best skikket til å bestemme hvordan driften bør innrettes for å oppnå størst mulig avkastning. Vi mener derfor at jordbruksnæringen trenger færre reguleringer og bedre rom for kreativitet. I den sammenheng har vi pekt på at samdrifter er en måte å organisere driften på som kan frigjøre ressurser. Samdrift er ikke bare moderne og lønnsomt. Det gjør også næringen mer attraktiv for unge mennesker som vil satse på jordbruk. Jeg tror at de som i dag satser med friskt mot på jordbruket, er opptatt av å ha muligheter for en ordnet arbeidstid, ferie og fritid. Vi reagerer derfor på at bønder flere steder blir nektet å organisere seg i samdrifter som følge av et stivbeint regelverk for antall deltakere. Vi merker oss også at senterpartirepresentanter fra Ørskog i Møre og Romsdal protesterer på dette stivbeinte regelverket, uten at de blir hørt av sine partifeller i Landbruksdepartementet. Høyre lytter imidlertid til disse innspillene, og vi fremmer derfor forslag til oppmykning av regelverket for samdrift. Høyre mener at en sterkere eiendomsrett innen jordbruket og i distriktene er nødvendig for å sikre at bøndene får beholde sine verdier, og for at bønder som næringsdrivende kan føle trygghet for framtidige investeringer. Når eiendomsretten blir svekket, blir også prisene ved omsetning av bruk fastsatt på et for lavt nivå, og få tar sjansen på å investere i framtidig infrastruktur. Dagens strenge regulering av bruk og omsetning av eiendom virker sterkt hemmende på utviklingen av jordbruksnæringen. Høyre vil derfor oppheve det generelle delingsforbudet i jordloven. Vi legger her avgjørende vekt på den argumentasjonen som skogbruksnæringen fører i forhold til at bonden selv er best egnet til å ta beslutninger som berører egen eiendom, og vi tar avstand fra en politikk som ikke respekterer de verdier som norske bønder har bygget opp på sine bruk gjennom generasjoner. I tillegg vil en mer liberal omsetning av eiendom gjøre det lettere for andre enn bønder å bo på eller i nærheten av jordbrukseiendom. Dette tror vi i Høyre er en viktig kvalitet i forhold til å bo på landsbygda, noe jeg ser at kommunalministeren i dagens Aftenposten også er opptatt av. Vi må ta mulighetene i distriktene i bruk skal vi klare å gjøre det attraktivt for flere å bli boende i distriktene. Vi står også sammen med Fremskrittspartiet på en merknad om at vi ønsker likeverdige konkurransevilkår også innen meierisektoren. I den sammenheng er det viktig at ordningen med etterkontroll blir videreført fram til vi får på plass et fungerende system med kapitalavkastningskrav for Tine. At det haster å få orden på konkurransevilkårene i meierisektoren, blir kraftig understreket ved at Q-meieriene i dag har tatt ut søksmål mot staten. Q-meieriene krever erstatning på minimum 150 mill. kr for feil og åpenbare mangler ved utforming og gjennomføring av markedsordningene som etter deres oppfatning er i strid med Stortingets forutsetninger. Høyre synes det er beklagelig at vi har fått denne situasjonen på meierisiden, og vil oppfordre Regjeringen til å rydde opp, slik at konkurransen kan skje på mest mulig like vilkår. Jeg vil avslutte med å ta opp Høyres forslag i innstillingen.