Under slep fra Murmansk havn til India for hugging drev krysseren «Murmansk» på land ved Sørvær, i 1994. I 1995 ble det gjort et forsøk på å berge fartøyet, noe som mislyktes. «Murmansk» er et av mange vrak langs norskekysten. Vrakdatabasen i Kystverket har registrert 2 300 vrak som er sunket langsmed kysten etter 1914. Etter forurensningsloven er utgangspunktet at rederen/eieren er ansvarlig for å fjerne vraket. I den grad statlige tiltak skal iverksettes, må disse først og fremst rettes mot vrak som utgjør en reell fare for akutt forurensning eller hindring for skipsfarten. Forurensningsfaren fra vraket av krysseren «Murmansk» har vært vurdert flere ganger. Flere undersøkelser på slutten av 1990-tallet pekte på at det ikke er større oljemengder igjen i vraket, og at det ikke utgjør noen forurensningsfare. Statens forurensningstilsyn anbefalte derfor at fartøyet ble liggende. Nye påstander om at «Murmansk» ikke var tømt for olje før slep, ble framsatt i mars 2000. Med bakgrunn i de nye opplysningene nedsatte Statens forurensningstilsyn en prosjektgruppe som skulle foreta en detaljert gjennomgang av tilgjengelig materiale samt tegninger for å vurdere om det fantes oljerester i vraket, til tross for at flere undersøkelser tidligere hadde indikert at så ikke var tilfellet. Gruppen ble ledet av Statens forurensningstilsyn og bestod i tillegg av Sjøfartsdirektoratet, Det Norske Veritas og Ødegaard Berging. Prosjektgruppens vurdering var at det er petroleumsprodukter igjen om bord i «Murmansk», og det foregår en minimal utlekking, men ikke av et slikt omfang – jeg understreker det – at det vil kunne føre til akutt forurensing av betydning. Gruppen konkluderte med at videre tiltak ikke var nødvendig. Undersøkelser som er foretatt, konkluderer således med at vraket ikke utgjør noen fare for akutt forurensning til skade for miljøet. Jeg anser det derfor ikke riktig at staten skal prioritere å fjerne vraket av «Murmansk».