Jeg vil først takke utenriksministeren for en god og grundig redegjørelse, som Arbeiderpartiet selvfølgelig gir sin fulle støtte til. Redegjørelsen balanserer svært bra mellom to ulike hensyn: Norges offensive og defensive krav til WTO, med bl.a. utgangspunkt i de krevende klimatiske forhold vi driver vårt landbruk under, og at vi naturligvis ikke har mandat til å forhandle slik at vårt landbruk nedleggesbetydningen av å sikre en videreføring av det multilaterale handelssystemet med en reell forbedring for utviklingslandene, slik at systemet vil være relevant for det 21. århundres økonomiske og sosiale utfordringer, herunder FNs tusenårsmål Da Norge innførte toll- og kvotefri markedsadgang for varer fra MUL-land, sonderte man fra norsk side mulighetene for å importere sukker fra Mosambik. Men til tross for at sukkeret fra Mosambik var svært rimelig, førte eksportsubsidiene til at det ble billigere med dansk sukker. Vi kjøper derfor fortsatt sukker fra Danmark, og ikke fra Mosambik. Foran forhandlingene i Hongkong har en del fattige land, med Benin i spissen, som vi hørte fra utenriksministeren, krevd at intern- og eksportstøtte på bomull må fjernes – dette for at fattige bomullsproduserende land skal kunne få solgt sitt produkt til industrilandene. Men USA, gigantprodusenten av bomull, har altså trolig ikke mandat til å håndtere dette spørsmålet i Hongkong. Det går med andre ord svært sakte. Likevel er WTO viktig. Og det er nødvendig at Hongkong blir en møtestasjon som holder energien oppe i prosessen, slik at den fortsetter. Alternativet til rettferdig fri handel – med nødvendige regelverk og tilpasninger – er nemlig ufri handel. Den sterkestes rett: De sterkeste og de største tar seg til rette. Vi vet også at de flernasjonale og globale selskapene greier seg svært godt uten rettferdige kjøreregler, mens små land som Norge – og de fattigste landene – trenger en bedre organisert verden. I tillegg er det viktig med globale styremekanismer som sikrer en mer rettferdig verden. Vi må altså bidra til et godt resultat for utviklingslandene og ta hensyn til at vi har nasjonale interesser, bl.a. at vi driver landbruk under krevende klimatiske forhold. Under et ferieopphold på Andørja utenfor Harstad i sommer opplevde jeg hvordan man utnyttet det ulendte terrenget med stupbratte fjell til nisjeproduksjon av geitemelk. Dette er en type næringsvirksomhet vi ønsker å opprettholde – helt annerledes enn storskalalandbruket i USA. Vi er, som utenriksministeren understreket, likevel beredt til å gi betydelige bidrag. Så har vi naturligvis svært offensive interesser når det gjelder fisk og fiskeprodukter. Dette er viktig for Norge. Vi snakker om en av våre største næringer – med et stort potensial – der vi er avhengig av gode handelsregler for vår eksport. Samtidig er jeg glad for enigheten om at MUL her skal unntas for alle forpliktelser. Det er også enighet om at en del andre fattige land kan forventes å binde sine tollsatser på industrivarer, herunder fisk. La meg så sterkt jeg kan understreke betydningen av Aid for Trade som en del av vår bistandspolitikk og u-landspolitikk og som et element i den pakken i forhandlingene av interesse for de fattigste landene. Vi må i mye sterkere grad målrette en del av bistanden vår mot etablering av næringsvirksomhet i MUL-landene, og gjøre dem i stand til å benytte eksisterende og ny markedsadgang til sine produkter. Det er også viktig å sikre at MUL-landenes egen matproduksjon ikke blir konkurrert ut på hjemmebane av flernasjonale storkonsern som selger frossenmat – dette i tillegg til positiv særbehandling av MUL i forhold til ulike deler av WTO-regelverket. Så er vi i Arbeiderpartiet enig i at Norge trekker krav til u-land når det gjelder strøm, vannforsyning, høyere utdanning etc., for å sikre u-landenes oppbygging av egen offentlig sektor. Dette er virkelig viktig. Så vil jeg helt til slutt understreke det utenriksministeren sa om antidumping. Dette mener vi er viktig for oss.