Jeg setter stor pris på det sterke engasjementet som er i denne sal for å få til en kraftig satsing på fornybar energi. Det er nødvendig å øke energiproduksjonen i Norge, og det er helt nødvendig spesielt å øke produksjonen av fornybar energi. Det er også nødvendig å stimulere produksjonen av fornybar energi. Det er altså, slik flere har vært inne på, ikke tilstrekkelig at markedet skal ta seg av dette. Det er nødvendig med økonomisk stimulans både når det gjelder f.eks. vindkraft, deler av vannkraftproduksjonen og bioenergi. Det Dokument nr. 8-forslaget vi har til behandling i dag, viser da også at det er bred tilslutning i Stortinget for å satse på slike tiltak. Så kan vi diskutere virkemidlene, men tilslutningen til denne satsingen er gitt i erkjennelse av at dette vil koste. Det vil også føre til kostnader for forbrukerne. Det er det faktisk en ganske kraftig tilslutning til. Et grønt sertifikatmarked ville blitt belastet forbrukerne fullt ut og ville påført norske forbrukere betydelige kostnader. La det være sagt umiddelbart: Jeg skulle også gjerne ha sett at det hadde vært mulig å komme fram til et godt felles sertifikatmarked med Sverige. Det var ikke mulig å få det til. Det kan godt være at noen i denne salen mener at det skyldes dårlige forhandlinger, men i realiteten var det slik at svenskene, som jeg har opplyst flere ganger tidligere, bestemte seg for et ambisjonsnivå som også Norge skulle forplikte seg til, og de var ikke villige til å flytte seg i forhold til det utgangspunktet man hadde. Det er nemlig ikke slik, som flere har hevdet – senest Gunnar Kvassheim – at den forrige regjering leverte et fiks ferdig opplegg som denne regjeringen bare kunne adoptere. Det var ikke gjennomført forhandlinger om ambisjonsnivået og byrdefordelingen. Det var faktisk den vesentlige delen som gjenstod for å få et grønt sertifikatmarked på plass. Der strandet det også. Så ble det sagt at det har gått tolv uker siden vi måtte erkjenne at det ikke var mulig å komme fram til et felles sertifikatmarked. Det er riktig, det har gått tolv uker. Det står fast, som jeg sa i pressemeldingen da vi måtte legge bort dette sertifikatmarkedet, at vi så raskt som mulig skulle komme tilbake med et alternativt opplegg. Nå kan man selvfølgelig spørre om tolv uker er kort eller lang tid med hensyn til å utrede alternativer. Alternativene skal ikke bare iverksettes, men de skal også utredes. Med tanke på at man brukte nesten fire år på å utrede grønne sertifikater, er med respekt å melde tolv uker ikke spesielt lang tid i denne sammenheng. Jeg tror alle i denne sal bør være enige om at det opplegget som nå presenteres, bør stå seg bedre enn det viste seg at det grønne sertifikatmarkedet stod seg når det kom til sluttforhandlinger, hvor det ikke var mulig å komme fram til et resultat. Hva har så den rød-grønne regjeringen foretatt seg på det energipolitiske området, spurte Børge Brende. Vi har gjennomført de forhandlingene om de grønne sertifikatene som den forrige regjering ikke kom i mål på, og som den forrige regjering hadde brukt lang tid på, men hvor de vesentlige delene av forhandlingene altså gjenstod. Vi måtte erkjenne at det ikke var mulig å komme i mål, og vi har brukt de tolv ukene etter dette til å utrede alternative opplegg som skal bli minst like bra som de grønne sertifikatene. Det var ikke uenighet i Regjeringen. Jeg hører den påstanden bli gjentatt til det kjedsommelige, men det var altså ikke intern uenighet i Regjeringen som på noen måte førte til at de grønne sertifikatene ble lagt bort. Det var rett og slett ikke mulig å bli enige om et opplegg som vi fant å kunne forsvare overfor norske forbrukere. Vi har også, som Børge Brende helt riktig påpekte, og som jeg faktisk trodde at Børge Brende som tidligere miljøvernminister satte pris på, iverksatt et prosjekt i forhold til håndtering av CO2 fra gasskraftverk som har vakt internasjonal oppsikt, og som flere land er interessert i nå. Flere land har tilsvarende prosjekter på beddingen. Det er altså heller ikke slik, som Børge Brende påstår, at det er en beslutningskrise som er årsaken til at vi ikke har fått på plass et opplegg i forhold til kraftkrisen i Midt-Norge. Det er en krise som har vært varslet lenge, og som den forrige regjeringen burde være vel kjent med var under oppseiling. Vi har en særdeles stram tidsplan i forhold til å få dette på plass. Når det så gjelder satsing på alternativ energi, er det kanskje på sin plass å opplyse om at vi så langt har bygd ut 0,7 TWh med vindkraft, og det er altså gjort i løpet av de siste fem årene. Man kan da lure på om det gamle ordtaket om at man skal heve støynivået når man har svake argument, også i denne saken gjør seg gjeldende fra opposisjonens side.