Jeg vil også takke interpellanten for å ha satt en veldig viktig sak på dagsordenen. Denne saken er det bred politisk enighet om, og veldig mye av de samme tingene blir gjentatt – veldig viktige ting. Man kan undre seg litt over hvorfor saken ikke har vært tatt opp tidligere. Dette er ikke noe nytt. Men det er et økende problem. Det er slik at det er et økende problem at en del av den voksne delen av befolkningen har problemer med rusmidler, problemer med økonomi og problemer med psyken. Vi får flere og flere eldre som bor alene, høyt opp i alder, som ofte har litt bedre økonomi enn de hadde tidligere, og som blir utsatt for grov vold fra barna sine. Det er veldig vondt. Det er helt naturlig at foreldre – av kjærlighet og lojalitet, men dessverre også på grunn av skam og redsel – ikke vil melde fra når det skjer alvorlige overgrep. Man slutter ikke å være glad i barna sine fordi om barna behandler en dårlig, på samme måte som barn ikke slutter å være glad i foreldre som utøver vold. Mange eldre blir utsatt for både psykisk og fysisk vold, og når den fysiske volden utøves, får man jo en like stor psykisk smerte. Det å bli behandlet dårlig av sine nærmeste, gjør vondt. Mange av de tiltakene som har vært nevnt, er vanskelige å iverksette, nettopp på grunn av at man ikke vil gå til anmeldelse, og ikke vil innrømme hvordan man har det. Mange ønsker at dette skal oppdages. Jeg tror derfor det er viktig at man får flere omsorgsboliger. Omsorgsboligene var en gang tenkt som et sted man kunne flytte til når man hadde behov. I dag er det bare de mest pleietrengende som får et slikt tilbud. Det å kunne bo et trygt sted, hvor man vet at det er noen vegg i vegg, hvor det kanskje er en fast bemanning som følger litt med når noen går ut og inn, slik at man ikke behøver å si noe eller melde fra, kan kanskje være nødvendig for mange i framtiden. Kanskje man også trenger hjelp til å flytte til et annet sted, hjelp fra kommunen, bistand til salg, eller til kjøp av en mer trygg bolig. Det med besøkstjeneste tror jeg kan være veldig viktig, det at man blir oppsøkt uten å be om det, og det som er gjort i disse forsøkene, synes jeg er flotte tiltak, som bør iverksettes i alle kommuner. Flere og flere utvikler også demens og lever med det i veldig mange år, og mange bor også hjemme. Det var et program for to–tre uker siden på TV som viste en dame med demens som var utsatt for en mann, det var ikke et familiemedlem, men han ønsket tydeligvis å bli det, og ville gjerne ta del i hennes formue. Det ble der nevnt en NOU. Det som var utredet, men som ikke var tatt til behandling, gjaldt overformynderiet og dets rolle og kompetanse. Jeg skulle ønske at den ble tatt fram igjen, så man kunne få hevet både kompetanse og sammensetning i overformynderiet, slik at de kunne trygge de eldre og også dem som ikke kan ivareta seg selv på annen måte, bedre enn det som blir gjort i dag. Jeg vil derfor bare takke for at denne saken er tatt opp, og håper at vi kan ha dette med oss videre i behandlingen av de forskjellige sakene, slik at eldre kan få en bedre og tryggere hverdag – både overfor egen familie og overfor samfunnet ellers.