Jeg vil først takke interpellanten for å ha reist en veldig viktig debatt. Jeg tror dessverre at interpellanten har rett i at presidentvalget i Iran har vist at det ikke er mye håp om en utvikling i mer moderat og demokratisk retning. At en 19 år gammel psykisk utviklingshemmet jente er dømt til 99 piskeslag, viser dette med all mulig tydelighet. Det er en tortur vi knapt kan forestille oss, og som hun neppe overlever. Det har også vært sterkt politisk press fra flere land mot den opprinnelige dødsdommen – hun skulle egentlig ha vært steinet til døde. Spørsmålet er om dette er så veldig mye bedre. Jeg vil understreke det utenriksministeren sa om at det er viktig at Norge og nærstående land – jeg tror det var det han sa – opptrer samlet og tydelig overfor iranske myndigheter. Og det er nødvendig at Utenriksdepartementet følger den konkrete saken videre. Denne debatten finner sted på den internasjonale dagen for å bekjempe vold mot kvinner. Dagen markeres over hele verden og minner oss om de ufattelige lidelser som mange kvinner rundt omkring utsettes for. Iran hører så avgjort til verstingene. Her mangler kvinnene også lovfestet beskyttelse, og kvinnediskriminering inngår som en del av systematiske brudd på menneskerettighetene. Respekten for rettsstatsprinsippet er svært mangelfull i Iran. Jeg kan nevne at 19. juli i år ble to gutter, på henholdsvis 16 og 18 år, offentlig hengt av det iranske regimet. Før hengingen ble det gitt 228 piskeslag. Årsaken: Tenåringene hadde visstnok hatt sex med hverandre. I løpet av ayatollaenes 26-årige regime er minst 100 000 mennesker drept av myndighetene, i stor grad etter brudd på landets religiøse lovgivning. Et typisk eksempel er statlig drap på kvinner – naturligvis etter såkalt utroskap. Rett etter at Taliban hadde tatt makten i Afghanistan, leste jeg en detaljert beskrivelse av steiningen av den første kvinnen under det nye regimet. Da satt jeg på et fly til England, og jeg leste en britisk avis. Det var rystende lesning. Nå er heldigvis Taliban borte fra Afghanistan. Men kvinnene har en lang, lang veg å gå. Respekten for kvinner er svært lav også der. Da den forrige forsvarskomiteen besøkte Afghanistan i mars i år, hadde vi samtaler med flere av de frivillige organisasjonene, som kunne berette om rystende tilfeller av vold mot kvinner, og at samfunnet er gjennomsyret av nettopp vold mot kvinner. La 25. november minne oss på at vi har fryktelig mye ugjort, og at vi aldri må gi opp å kjempe mot vold og tortur mot kvinner. Nå har Norge engasjert seg sterkt i Afghanistan. Afghanistan er samarbeidsland for norsk bistand, og vi har stabiliserende, fredsbevarende styrker i landet. La vår dialog med Iran være tydelig og kritisk. Vi skal ikke akseptere de overgrepene som skjer i dag. Jeg er glad for de signalene som utenriksministeren kom med, om hvordan vi skal håndtere vårt forhold til Iran framover. Jeg mener det er viktig at vi hele tiden følger med, ikke minst når det gjelder den måten kvinner behandles på, men også når det gjelder andre former for brudd på menneskerettigheter, som dessverre ser ut til å forverre seg i Iran.