Som alle har påpekt, viser denne rapporten at det er et stykke fram til at de vedtak som er fattet på dette feltet, er satt ut i livet og i god nok virksomhet. Vi har underveis – i det tidsrommet som er sjekket – fått en endring i ansvarsdelingen. Jeg skal ikke legge til noe mer på dette området enn bare å si at jeg tror vi skal ha med oss at det reflekterer at dette er et krevende felt. Det er et krevende felt, for når vi fokuserer på den enkelte misbruker, er det som regel et sett av problemer man må håndtere. Det kan være ulike ansvarsnivåer, men vi kan også – tror jeg av og til vi må erkjenne – ha problemer med å ha de redskapene man trenger for å nå helt fram. Derfor er det da, føler jeg, et fellespolitisk syn at dette er et viktig felt, og at man neppe noen gang kommer dit at vi kan si oss helt fornøyd med innsatsen. Men når jeg bad om ordet, var det først og fremst til det som Fremskrittspartiets talsmann, Harald T. Nesvik, startet med. Han sa nemlig at vi må ha fokus på at «færrest mulig personer blir rusmiddelmisbrukere», og da trakk han opp et lerret som egentlig inviterer til en debatt som bør foregå i andre komiteer enn i kontrollkomiteen. Derfor har jeg bare lyst til å si at jeg håper at Harald T. Nesvik, – selv om han nå har forlatt salen – tar med seg det perspektivet til Fremskrittspartiets gruppe og til sin egen komite når de skal diskutere ting som har med tilgang på alkohol å gjøre, f.eks. når det gjelder åpningstider, og når finanskomiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet skal diskutere både reisekvoter og avgifter. Det tror jeg er viktig å ha med seg, fordi det blir litt for lettvint å trekke opp det perspektivet ut fra én bestemt rapport fra Riksrevisjonen som går på kommunenes ansvar, og så glemme det når man har andre forslag som lyder veldig forlokkende for mange andre og større velgergrupper.