Representanten Kenneth Svendsen stilte i sitt innlegg flere gode og meget relevante spørsmål som jeg ikke ser noen grunn til å gjenta – selv om de altså var veldig gode. Men jeg håper at statsråden kan svare på dem gjennom sitt innlegg senere i debatten. Så får vi eventuelt komme tilbake til det. Mer enn 110 000 årsverk forsvinner i sykefravær hvert år. Sykefraværet er hemmende både for samfunnet og for den enkelte, og er ofte det første skrittet på veien ut i det man kan kalle et «utenforskap», som i dag teller ca. 800 000 mennesker. Det er avgjørende å ta denne situasjonen på alvor, kanskje særlig fordi det nettopp er gjennom god reaktivisering av sykmeldte i arbeidslivet at vi kan gi mennesker en ny sjanse før det er for sent. Gjennom det vil både privat og offentlig sektor bli tilført hardt tiltrengt arbeidskraft. Derfor er Høyre tilfreds med at vi i dag behandler en sak som tar opp hvordan sykefraværet kan reduseres. Når vi ser på sykefraværsstatistikken, ser vi at sykefraværet, med unntak av en kortere periode i 2004, har vært økende. I 2004 opplevde vi imidlertid en liten nedgang etter at den forrige regjeringen foreslo endringer i IA-avtalen. De forslag som den gang ble lagt frem, ble lagt frem etter dialog med partene i arbeidslivet og satt i verk. Resultatet var altså at sykefraværet gikk noe ned, for første gang på mange år. Vi vet at blant sykmeldte er det særlig to grupper lidelser som er dominerende. Det er skjelett- og muskellidelser og psykiske lidelser. I vår regjeringsperiode ble bevilgningene til kjøp av helsetjenester økt, slik at disse pasientgruppene kunne få oppfølging tidlig i sykmeldingsperioden i stedet for å stå i kø i lang tid. Jo lengre tid man er ute i sykefravær, desto større er sannsynligheten for at den sykmeldte ikke kommer tilbake i arbeid. Effekten av tidlig oppfølging og behandling skal derfor ikke undervurderes. Da Regjeringen i august kom med sine forslag til endringer i sykelønnsordningen, var dette overraskende, ikke først og fremst fordi det høye sykefraværet ikke påkaller at sykelønnsordningen settes under lupen, men det var overraskende på bakgrunn av den kritikken dagens regjeringspartier kom med da sentrum-Høyre-regjeringen fremmet sine forslag i forrige periode. Det var overraskende fordi de samme partier i fjorårets valgkamp gikk ut og enten sa eller i hvert fall skapte det inntrykk at sykelønnsordningen var hellig og ikke skulle røres. Og det var ikke minst overraskende på hvilken måte Regjeringen valgte å fremme sine forslag på, for det første ved å løsrive det fra presentasjonen av statsbudsjettet for øvrig, selv om dette var en meget viktig del av statsbudsjettforslaget, og for det andre ved å komme med et så radikalt forslag, som altså ikke hadde vært drøftet med partene i arbeidslivet i forkant av fremleggelsen. Ei heller virket det som om Regjeringen og statsråden hadde drøftet saken med sine rød-grønne representanter på Stortinget, da forslaget kom som lyn fra klar himmel mens arbeids- og sosialkomiteen var på studiereise i India. Forslaget skapte berettiget harme, men vi kjenner altså utfallet. Regjeringen ble reddet av de gode tider, da det viste seg at det allikevel var mulig å fortsette med sykelønnsordningen som tidligere, men med sterkere fokusering på oppfølging og tidlig inngripen. La det være klart: Høyre støtter en sterkere oppfølging og raskere behandling av sykmeldte. Det har vi bl.a. vist gjennom vårt alternative statsbudsjett. Men vi vil samtidig advare mot å tro på at de foreslåtte tiltak som vi har til behandling her i dag, er en hokuspokusløsning der man automatisk får ned sykefraværet gjennom å opprette de såkalte dialogmøtene. Det er nødvendig med en tettere kontakt mellom arbeidsgiver, arbeidstaker og NAV under sykefravær, men vi etterlyser legenes rolle i det hele. Hvorfor har ikke den instans som er medisinsk ansvarlig for sykmeldingen, en plass blant dem som skal vurdere funksjonsbehov og tilrettelegging? Høyre fremmet i sitt alternative forslag til statsbudsjett et forslag om å bevilge mer penger til trygdelegeordningen, som vi mener bør ha en funksjon også overfor sykmeldte, og som vi mener vil kunne føre til at sykefraværet kan gå ned. Jeg er usikker på hvilken virkning de foreslåtte tiltak vil ha på sykefraværet. Jeg vil derfor be Regjeringen om å rapportere tilbake til Stortinget i revidert nasjonalbudsjett om hvordan tiltakene er implementert, hvordan NAV følger opp, og i hvilken grad man kan se at tiltakene faktisk fører til en nedgang i sykefraværet.