Det har ikke vært et poeng for meg å advare mot Fremskrittspartiet i det hele tatt, i hvert fall ikke i denne sammenheng. Min referanse til skjæringspunktet dreier seg ikke bare om nordområdespørsmålene, men slik norsk utenrikspolitikk ofte er utformet. Da vil man ofte finne det skjæringspunktet som jeg nå nevner. Dette er ytterligere et eksempel på dette. At vi i denne saken har Fremskrittspartiet om bord på svært mye av substansen – ja, ikke bare Fremskrittspartiet, men en del andre også – vil jeg gjerne understreke. Men det var ikke mitt poeng. Mitt poeng var egentlig av mer generell art. Jeg kan vel også gjøre Høglund oppmerksom på at det ikke er i forhold til Fremskrittspartiet denne problemstillingen er mest interessent. Den er uhyre interessant i forhold til to andre partier i Stortinget, og hvordan et rød-grønt alternativ nå skal komme ut av det å skape utenrikspolitikk, om de skulle få et flertall.