Det er mange her som synes dette er en stor dag. Man gleder seg over at vi får grønt lys til å iverksette et viktig samferdselsprosjekt, og vi overgår hverandre i rosende omtale av arbeidet som er nedlagt i forkant. For meg blir det en litt tung glede å gi gaver som mottaker selv må betale. Finnfast-prosjektet er dessverre nok et eksempel på at staten ikke vil ta sitt ansvar med å fullfinansiere infrastrukturutbygging i dette landet, og det er uforståelig, uansett hva representanten Høybråten sier, at det ikke kan være et statlig ansvar i en situasjon der landet har 1 400 milliarder kr investert i utenlandsk næringsliv. Jeg unner innbyggerne på Finnøy at Finnfast gjennomføres, men jeg er sterkt kritisk til den maktarrogante måten stortingsflertallet og Regjeringen gjennomfører dette på. Det er et åpenbart løftebrudd fra myndighetene når brukerne av Rennfast fortsatt må betale bompenger etter at Rennfast-prosjektet er nedbetalt. Innbyggerne på Rennesøy har all grunn til å være forbannet når de opplever at Regjeringen og stortingsflertallet bryter inngåtte avtaler, og at innbyggerne derfor fortsatt må betale bompenger for noe som skulle vært gratis. Saksordføreren sier at Finnøy-buen har betalt for å kjøre gjennom Rennfast, og at det derfor er rett og rimelig at Rennesøy-buen må betale for at Finnfast skal gjennomføres. Det er i mine øyne like logisk som å si at fordi jeg kjører gjennom bompengeringen i Oslo, så skal Oslo-folk være med og betale for veiprosjekt på Jæren. Saksordføreren vil skyve fra seg sånne innvendinger ved å vise til at Finnfast og Rennfast er en del av det samme samferdselsprosjektet, men det vet Stortinget, og det vet Regjeringen, at det er stor strid om. Det er sjelden at en kommune vurderer å gå til søksmål mot staten på grunn av et bompengeprosjekt, og det hører også til sjeldenhetene at et fulltallig kommunestyre går imot at dette skal skje. Det er altså ingen av partiene i denne sal som har støtte fra sine lokale representanter i denne saken. En ansvarlig behandling i Stortinget ville tilsagt at sånne usikkerhetsmomenter ble avklart, men framfor å gjøre nødvendige avklaringer velger Regjeringen å bruke rå makt. Saken tvinges igjennom uten at man tar de juridiske innsigelsene innover seg. Nå prøver noen å skape inntrykk av at en prøver å komme innsigelsene i møte ved å forkorte forlengelsen av bompengeperioden. Men de prinsipielle problemstillingene rundt dette, nemlig at staten bryter en avtale om å fjerne en bomstasjon, og at det er høyst diskutabelt om det er lovlig å fortsette bompengedriften, ja, dem hopper de bukk over, og til sitt forsvar så stempler samferdselsministeren alle bompengemotstanderne i Rogaland som usolidariske, slik hun gjorde under et besøk i Rogaland i forrige uke. Det er en ordbruk som er hån og provokasjon og ikke minst misbruk av ordet solidaritet. Bompengestasjonen på Sokn er allerede tenkt vernet, selv om den fortsatt skal være i drift. Dermed vil den stå til evig tid som et symbol – et symbol på politisk svik: inngåtte avtaler som brytes, valgkampløfter som brytes, og ikke minst statens uansvarlighet i finansieringen av veiinvesteringer.