Jeg får takke for denne runden med posisjon og opposisjon. Jeg synes jo at opposisjonen kom omtrent der jeg hadde forventet. Det er en tydelig ny orientering i det budsjettet som er lagt fram for 2006 fra denne regjeringen, i forhold til budsjettet fra den regjeringen som gikk etter valget. Og den tydelige nyorienteringen dreier seg om at vi drar inn de skattelettene som Bondevik lovet. Vi tar litt i økte skatter fra 2005, og vi bruker det på det fellesskapet som velgerne ønsker skal styrkes, for det store paradokset for de aller fleste er at et så rikt land som vårt ikke sørger for å bruke pengene på det som er viktigst. Vi vet at vi ikke er helt i havn på det, men det hadde vært veldig bekymringsfullt om vi nå lente oss tilbake og syntes at dette var bare jubel, etter å ha jobbet i litt mer enn tre uker. Vi er utålmodige på områder som vi ikke har klart å nå helt i havn på, men vi har ambisjonsnivået på plass i forhold til Soria Moria-erklæringen. Det betyr at vi har startet nå og skal fortsette videre. La meg ta noen av de innvendingene som har kommet fra partiene i den regjering som har gått av, særlig når det gjelder det som dreier seg om næringspolitikken. For det første er det ingen generelle kutt i forskning i dette budsjettet. Det er en omprioritering på Næringsdepartementets budsjett for å skape rom for andre satsinger innenfor næringspolitikken, som kommer til å være veldig etterlengtet. For eksempel er det viktig å få på plass nettolønnsordningen. Det vil mange representanter – ikke bare fra regjeringspartiene, men også fra opposisjonen – mene er helt nødvendig for at vi fortsatt skal ha norske sjøfolk. Det vil også være slik for norsk næringsliv at den innsatsen som skjer på samferdselssektoren – selv om vi ikke er helt i mål, selv om vi vet at vi må ha mange flere milliarder kroner på dette feltet i løpet av denne stortingsperioden hvis vi skal klare å nå de målsettingene vi har satt på jernbane og på vei – vil være noe som bedrer mulighetene for næringslivet i distriktene. Det er en viktig og vesentlig næringspolitikk. Så til det som dreier seg om det som er viktigst, uansett, nemlig investering i folk. Ja, det er det dette budsjettet først og fremst gjør. Dette budsjettet investerer først og fremst i mennesker. Når kommunenes budsjetter øker, er det slik at kommunene kommer til å ha mulighet til å gjøre den jobben som vi har tillit til at de kan gjøre, hvis de får penger til å gjøre den, nemlig til å satse på omsorg og på kunnskap. Den viktigste opprustingen i forhold til skole – og der vet jeg, med en liten hilsen til Sponheim, at også de har en stor hjertebank – må være at Skole-Norge nå ser at vi ikke står foran nye runder med omfattende kutt igjen. Nå er det slik at det skal være mulig å få ressurser nok til å se hver enkelt unge. Klarer vi det, så klarer vi å investere i kunnskap for framtiden.