Dagens foreldrepermisjonsordning er en veldig god ordning, og sett i et internasjonalt perspektiv er det veldig mange kvinner og menn – ikke minst i Europa, men også i andre deler av verden – som misunner småbarnsforeldre i Norge den gode permisjonsordningen som vi har. Det er ingen tvil om at vi har en unik mulighet i dette landet til å kombinere det å få barn og det å være yrkesaktiv. Det vi også ser, er at de nordiske landene, som har disse gode permisjonsordningene hvor det er muligheter for å ta ett års permisjon i forbindelse med fødsel, er de landene som har den høyeste yrkesdeltakelsen blant kvinner, og som klarer å kombinere det med et høyt antall barnefødsler. Det er egentlig ganske unikt at vi klarer å få til en kombinasjon av en så høy yrkesdeltakelse blant kvinner og likevel ligge på Europa-toppen når det gjelder antall barnefødsler. Egentlig skulle det tilsi det motsatte. Vi har gode ordninger, ikke minst i forhold til fødselspermisjon, som gjør at det er mulig å kombinere jobb og familie. Men også barnehage er et viktig tiltak i så måte. Samtidig er jeg enig med interpellanten i at det er flere ting i fødselspermisjonsordningen vår som vi må se på, og som bør forbedres. Det er svakheter ved ordningen – vi har fremdeles en vei å gå. Vi har bl.a. ambisjoner om å utvide ordningen ytterligere, og at fedre skal få en større andel av permisjonstida. Men vi ser også i ordningen vår at fedre i dag blir diskriminert i den forstand at de ikke har egne opptjente rettigheter. Vi vet at permisjonsordningen vår er veldig dårlig for sjølstendig næringsdrivende, fordi man ikke har egne rettigheter til foreldrepenger. Det kan også være sånn at kvinner med tette barnefødsler bør få bedre rettigheter enn hva de har i dag. Men det siste er jeg faktisk litt i tvil om, og der er jeg enig med statsråden. For hvis man ser på dagens ordning, er det sånn at man er nødt til å jobbe seks måneder for å få opptjente rettigheter til fødselspenger, eller foreldrepenger, som vi nå har endret navnet til. Det vil si at tar man permisjon med 80 pst. lønn, vil mor, dersom hun tar ut hele permisjonen sjøl, eksklusiv fedrekvoten, kunne være hjemme med barnet til barnet er ti måneder gammelt, og deretter gå ut i arbeid igjen. I så fall betyr det at man ikke kan ha tettere barnefødsler enn at det må være 16 måneder mellom hvert barn. Det må man jo si egentlig er et forholdsvis tett søskenkull, det også. Jeg er skeptisk til å endre den praksisen vi har i dag, og det av flere grunner. For det første er fødselspermisjonsordningen vår en trygderettighet, og som alle andre trygderettigheter bør den være basert på arbeidslinjen, at man skal ha opptjente rettigheter. Vår ambisjon har nettopp vært å legge til rette for muligheten til å kunne kombinere jobb og omsorg for barna. Det å bidra til å sikre kvinner bedre rettigheter i arbeidslivet er også viktig. Dessuten tror jeg ikke vi skal motivere til at kvinner har tettere barnefødsler enn 14–16 måneder mellom hvert barn, ut fra et helseperspektiv. Og så mener jeg at man ikke må legge opp til en ordning som bidrar til at kvinner får et lengre fravær fra yrkeslivet enn hva de allerede har i dag. For det fjerde mener jeg at en slik ordning vil motvirke målet om at fedre skal ta ut en større del av fødselspengeperioden. En såkalt søskenbonus, som en har i Sverige, er skreddersydd for mødre som tar ut mesteparten av stønadsperioden sjøl, og som fortsetter i ulønnet permisjon fram til neste barnefødsel. Et manglende krav om opptjening for å ha rett til lønn ved permisjon ved neste barn vil altså påvirke flere kvinner i retning av å jobbe mindre mellom to fødsler. Representanten Molvær Grimstad snakket om tidsklemma. Jeg tror vi har litt ulik oppfatning. For meg dreier tidsklemma seg om den hverdagen småbarnsforeldre møter etter at begge to har gått ut i yrkesaktivitet igjen og skal levere barn i barnehage. Nøkkelen for å løse tidsklemma er nettopp å slippe fedre mer til, og skal man klare det, må man sørge for at fedre tar en større del av permisjonen i forbindelse med fødsel. Det er bare på det grunnlaget man sørger for at også fedre i etterkant tar et større ansvar for barna. På den måten klarer vi å komme oss ut av tidsklemma. Derfor er jeg, som statsråden, veldig skeptisk til at vi skal legge opp til en ordning med søskenbonus, fordi jeg tror det vil bidra til at fedre får mindre tilgang til å være hjemme med sine barn enn ved de ordningene vi har i dag.