Høyre mener at man må utvikle videre en offentlig sektor som er åpen, og som yter tjenester når en har behov for det. Sist åpningstiden ble belyst i sin fulle bredde, var på begynnelsen av 1980-tallet. Åpningstidsutvalgets arbeid og oppfølgingen av dette, av regjeringen Willoch, førte til at vi fikk åpningstider f.eks. i forhold til butikker og private tjenester som i dag tas som en selvfølge. De fleste statlige og kommunale kontorer stenger kl. 15 sommerstid og kl. 15.45 vinterstid. I en del tilfeller er åpningstidene for telefonhenvendelser enda kortere. Det betyr at mange må ta seg fri fra jobben for å møte opp på et offentlig kontor enten de skal fornye passet, hente førerkort eller snakke med skatteetaten. Skal de ringe, må de nesten alltid gjøre det i arbeidstiden. Noen har ikke mulighet til å ta seg fri, og får dermed ikke gjort helt nødvendige ærend. For andre er det upraktisk og irriterende. Korte åpningstider er også kostbart for små bedrifter som ikke kan avse folk midt på dagen. For samfunnet betyr dette redusert verdiskaping. Høyre mener offentlige kontorer på samme måte som butikkene må være tilpasset et moderne arbeids- og familieliv. Både enslige og familier der begge er i jobb, har behov for utvidede åpningstider. Derfor må åpningstidene og telefontidene til statlige kontorer tilpasses, og en må lokalt arbeide for at kommunale kontorer holder åpent lenger. Noen stiller seg kanskje spørsmålet: Ja, er dette virkelig et problem i et samfunn med telefon, Internett og mail? Vil ikke dette løses gjennom DinSide, og dermed en døgnåpen offentlig forvaltning? Er det ikke slik at disse kontorene utover det stort sett henvender seg til personer som ikke er yrkesaktive? Nei, slik er det ikke. La meg ta et annet bilde, som også forteller noe om virkeligheten: For det første kreves det personlig frammøte i forbindelse med veldig mange tjenester. For det andre er det så mange som 500 000 personer i aldersgruppen 55–74 år som av ulike grunner ikke bruker PC og Internett. For folk bosatt i distriktene og for eldre og ressurssvake personer vil nok spørsmålet om åpningstider være av enda større betydning. Uansett er det også et spørsmål om kvalitet og service. Av og til har man faktisk behov for å forholde seg ansikt til ansikt til et menneske. Dessuten varierer kvaliteten på de ulike nettstedene ganske kraftig. Ikke alle har engang informasjon om kontaktmuligheter og åpningstider. La meg ta noen eksempler: Trygdeetaten har åpningstid fra kl. 9 til 14.30, men noen få steder åpent til kl. 16 på torsdager. 1,3 millioner mennesker har trygd som sin viktigste inntektskilde. 2 millioner mottar løpende ytelser fra etaten, og den behandler mer enn 6 millioner saker. Anslagsvis er det slik at 60–70 pst. av dem som oppsøker trygdekontoret, kommer for å få refusjon for helsetjenester, dvs. at svært mange altså ikke er pensjonister, men yrkesaktive småbarnsfamilier. For 2005 var det beregnet at det vil bli utstedt 260 000 pass til voksne og 120 000 pass til barn. Kun noen politistasjoner har utvidet åpningstid til denne tjenesten. Husbanken har en åpningstid fra kl. 8 til 15. Jeg tror de fleste førstegangsetablerere enten er i arbeid eller i utdanning. Trafikkstasjonene har åpningstid fra kl. 8 til 15, noen steder til kl. 15.15, noe som sikkert er til stor hjelp for publikum. Det betyr at alt som har å gjøre med sertifikater og registreringer i forhold til bil, må tas i arbeidstiden. Studentene som vi nå forventer skal være heltidsstudenter etter Kvalitetsreformen, må henvende seg til Statens lånekasse mellom kl. 9 og 15. Jeg tror at vi som publikum er så vant til denne type service fra det offentlige at vi ikke tenker så mye på det før vi står foran den låste døren – barna skulle vært hentet i barnehagen, og fristen for fornyelse av passet gikk ut i går. Det er enkle og billige grep som skal til for å rette på dette og for å få en ganske dramatisk forbedring i forhold til publikum. Jeg håper statsråden vil følge opp denne interpellasjonen ved å gjennomføre en åpningstidsreform i det offentlige. Det vil sannsynligvis være den billigste og enkleste reformen som noen gang er gjennomført i offentlig sektor. En kan gjennomføre dette ved å la de statlige kontorene med stor publikumspågang være åpne til kl. 18 på hverdager, og i noen tilfeller på lørdager. Eksempler på denne type kontorer vil være trafikkstasjoner, skatteetaten, Arbeidstilsynet, kontor for passhenvendelser og toll- og avgiftsetaten. En bør la alle statlige kontorer med publikumshenvendelser i løpet av denne stortingsperioden ha løsninger for telefonbetjening fram til kl. 18 på hverdager og fra kl. 10 til 14 på lørdager. Eksempler på kontorer som dette bør omfatte, er Husbanken, Statens lånekasse for utdanning, Brønnøysundregistrene, Fylkesmannen, Statens forurensningstilsyn og Arbeidstilsynet. En bør selvfølgelig følge opp dette også gjennom nettstedene MinSide og Norge.no, slik at statlige etater gir informasjon og tilbyr personlige elektroniske tjenester 24 timer i døgnet, både hverdager og helligdager. En kan kanskje tenke at dette vil være dyrt. Det vil være noen kostnader knyttet til det å utvide åpningstiden, men svært mye kan oppnås ved å organisere arbeidet i statlige etater annerledes og ved å forskyve arbeidstiden til de ansatte noen dager i uken. På hverdager er det faktisk bare timen mellom kl. 17 og kl. 18 som gir økte lønnskostnader. Det må påregnes noen kostnader, som f.eks. tillegg for ubekvem arbeidstid, økte strøm- eller fyringsutgifter o.l. Men den digitaliseringen av offentlig tjenesteyting som den forrige regjeringen igangsatte, vil gi betydelige effektiviseringsgevinster i denne perioden, hvis det følges opp. Høyre mener at Regjeringen må bruke en del av dette til å forbedre servicen overfor innbyggerne og næringslivet, som har behov for å møte det offentlige ansikt til ansikt. Som jeg har vært inne på, vil heller ikke reglementet for de ansatte i offentlig sektor være til hinder for å gjennomføre dette. På dette området er det faktisk stor fleksibilitet og store muligheter for staten som arbeidsgiver til å bruke sitt arbeidsgiveransvar og sin styringsrett, men selvsagt i nær dialog med de ansattes organisasjoner og i samarbeid med disse. Service er selvfølgelig mer enn åpningstider. Det handler også om hvordan en blir møtt, og hvordan reglene blir utformet. For å illustrere dette vil jeg sitere fra et brev til den forrige moderniseringsministeren – «Aldri på en torsdag» er overskriften: «Jeg ringte akkurat mitt lokale trygdekontor for å stille noen spørsmål om utfylling av krav om fødselspenger – slik trygdeetatens internettsider oppfordrer til. Da jeg kom gjennom, ble jeg spurt om mors fødselsdato. Da jeg opplyste om denne, ble jeg fortalt at jeg måtte ringe igjen i morgen, for da var saksbehandleren som har ansvar for denne datoen på jobb. Hvorfor kan ikke noen med min fødselsdato få svar på sitt forholdsvis generelle, trygderelaterte spørsmål på en torsdag?» Denne type holdninger og systemer er det selvfølgelig nødvendig å gjøre noe med. Å fokusere på åpningstider vil kanskje også være et virkemiddel for å få fokusert på andre servicerelaterte spørsmål i offentlig sektor. Jeg håper på et positivt og offensivt svar fra statsråden.