Det er to ting jeg vil kommentere i denne saken. For det første har jeg aldri brukt ordet «amnesti», og det mener jeg. For meg er det viktig å skille mellom det å gi et generelt amnesti og det å foreta en fornyet vurdering, på bakgrunn av det som Utlendingsdirektoratet sier. Foretar man en fornyet vurdering, skal man selvfølgelig vektlegge det som går på kriminalitet, på andre ting, som går på om man er barn, f.eks. – som jeg mener er viktig å vektlegge i hele denne saken. Det er en kjent sak at det går et grunnleggende skille mellom de menneskene her i salen som mener at man skal ha rom for å foreta en fornyet vurdering i en del tilfeller, og de som mener at det ikke skal være rom for det. Over til Per Sandberg: Jeg vet ikke om Per Sandberg følger med i avisene og nyhetene, og jeg vet ikke om han ser det som alle andre som følger med, ser, nemlig at det fortsatt foregår dramatisk store mengder voldshandlinger i hele Irak. Det sprenges bomber i hele Irak, mer sentrert enkelte steder. Det kan ikke på noen som helst måte sies at det er fred i Irak. Mitt grunnleggende argument i denne saken er at når mennesker er på flukt, og vi ser at FNs anbefalinger går ut på at mennesker ikke ufrivillig skal tilbakesendes, da må det være noe som vi legger vekt på, og som vi vurderer når vi skal treffe en beslutning om hvorvidt folk skal få bli her i landet eller ikke. Hvis ikke, havner man i en situasjon der mennesker som FN anbefaler at vi ikke skal tvangsmessig returnere, kan bli sittende i lang, lang tid i norske asylmottak og blir i Norge. Det er her Arbeiderpartiet har foretatt en kursendring på sitt landsmøte, det er jeg veldig glad for. Men jeg er veldig lei meg for at det ikke kommer til uttrykk i denne saken, for her mener jeg at det virkelig ville være mulig å gjøre et annet vedtak enn det flertallet gjør i dag. Jeg er skuffet over Arbeiderpartiet.