Regjeringen får altså støtte fra komiteens flertall for at man må ha retningslinjer for prøvetaking. Det bør Regjeringen være glad for. Så er det altså slik at et flertall i denne salen entydig har sagt at Norge skal ligge langt framme i verden – vi har vel til og med sagt lengst framme i verden – når det gjelder forskning på stamceller fra nyfødte individer. Kilden til stamceller er nettopp navlestrengsblod i tillegg til beinmarg. Det å framstille Norge som et foregangsland når man satser 9 mill. kr og uttrykker bekymring for at man da skal ha et materiale som skal være tilgjengelig om ti år, står jo ikke til troende. Det betyr at Regjeringen går inn på vedtak som de overhodet ikke har noen planer om å følge opp. Det er det som er realiteten her. Det er klart at man her prøver å framstille det som om forskningsmiljøene i utgangspunktet er motstandere av at man skal få mer midler tilgjengelig. Det er jo helt galt. Det forskningsmiljøene selvfølgelig er bekymret for, er om man har en regjering som ikke ønsker å satse mer – i strid med det vedtaket Stortinget har fattet – og så skal man med sparsomme midler risikere å måtte fordele det på flere oppgaver. Hvis Regjeringen skal stå til troende med hensyn til det vedtaket Regjeringen selv har vært med på, må man nødvendigvis utvikle dette på felt der man har tilgang til materiale. Det har man når det gjelder navlestrengsblod. Dette har ingenting å gjøre med å komme i strid med forskningsmiljøene. Hvis forskningsmiljøene vet at de får midler, at man får mulighet til å oppbevare materiale for så å tine det opp, se på celledelingen av materialet og utvikle det videre, er det klart at forskningsmiljøene vil følge det opp. Problemet er at forskningsmiljøene vet at man har en regjering som, i motsetning til det den sier, ikke er villig til å satse på det i det hele tatt. Derfor bør Regjeringen følge opp politiske vedtak som Stortinget har fattet, istedenfor å bruke masse energi på å motarbeide det.