I VG på lørdag kunne vi lese om nye tall fra Statistisk sentralbyrå som viser at 8 pst. av Norges befolkning er innvandrere. Det bekrefter at Norge er, og kommer til å være, mer mangfoldig og mer flerkulturelt i framtiden. Innvandrerne kommer fra hele 200 ulike land, fra alle verdensdeler. Det har tilført alle oss som bor her, mye positivt. Det har tilført oss nye, spennende butikker, restauranter med andre matkulturer og tradisjoner og ikke minst nødvendig arbeidskraft på mange områder. For noen år tilbake var det noen av oss som kjørte rundt med et klistremerke hvor det stod at uten jentene stopper Norge. Det gjelder fortsatt. Men jeg mener at vi kan føye til at uten innvandrerne stopper også Norge. Det norske samfunnet bygger på respekt for menneskerettigheter og demokratiske prinsipper. Dette er helt grunnleggende verdier og premisser for all politikk. Alle som bor i Norge, uavhengig av hva slags bakgrunn de har, skal ha like rettigheter, plikter og muligheter i alle deler av samfunnet til å bruke sine ressurser. I praksis betyr det at ulike individer og ulike grupper trenger ulike tiltak og rammebetingelser for å kunne kreve sine rettigheter og overholde sine plikter fullt ut. Det er her politikken og de politiske forskjellene kommer til syne. Det er det innstillingen til St.meld. nr. 49 for 2003-2004 om mangfold gjennom inkludering og deltakelse handler om: Gjør din plikt, krev din rett. Regjeringens stortingsmelding beskriver og drøfter de grunnleggende utfordringene Norge står overfor i et flerkulturelt samfunn. Det er positivt at Regjeringen legger fram en melding slik at vi får anledning til å drøfte integrering i et helhetsperspektiv. Men alle partiene, med unntak av regjeringspartiene, mener at meldingen i for stor grad er en oppsummering av allerede iverksatte tiltak, samtidig som den er for lite forpliktende og for lite konkret om valg av virkemidler overfor de framtidige utfordringer som skisseres i meldingen. Med andre ord: Det problematiske er ikke hva som står i meldingen, men hva som ikke står i St.meld. nr. 49. Det er umulig for meg som saksordfører å gå igjennom hele innstillingen og alle forslagene. Det er for omfattende, og det er for mange forslag. De enkelte partiene vil selvsagt ta opp sine egne forslag. Spesielt peker Fremskrittspartiet seg ut med sine 29 forslag, foruten de forslagene de er sammen med andre partier om. Derfor velger jeg ut noen områder som jeg mener det er viktig å fokusere på. Arbeiderpartiet mener at en vellykket integrerings- og inkluderingspolitikk er viktig for landet og for framtiden til alle menneskene som bor her. Likeverd, solidaritet og rettferdighet og en god fordeling skal være bærebjelken i denne politikken. Likestilling mellom kjønnene og prinsippet om ikke-diskriminering er en viktig del av vårt verdigrunnlag. Dette verdigrunnlaget er en helt nødvendig forutsetning for et likeverdig samfunn og for å kunne lykkes i arbeidet med å ivareta interessene til minoritetene. Derfor mener vi det er riktig å motarbeide religiøs fanatisme, kjønnslemlestelse, tvangsekteskap og antidemokratiske organisasjoner i Norge. Vi mener at solidaritet forutsetter at vi tar ansvar og bryr oss om og med hverandre uansett etnisk bakgrunn. Likeledes mener hele komiteen at vi ikke må la være å ta opp problematiske sider, som kjønnsdiskriminerende holdninger, av frykt for å stemple hele grupper. For det vi da gjør, er å vise unnfallenhet og ansvarsfraskrivelse når det gjelder enkeltindivider som lider urett og opplever diskriminering. Kjønnslemlestelse er en slik sak. Tvangsekteskap er en annen. Kjønnslemlestelse er forbudt ved lov i Norge. Likevel vet vi at det skjer. Dette er en alvorlig kriminell handling overfor jenter, uansett hva tradisjonen eller kulturen sier om det. Derfor ber et flertall, bestående av alle partiene minus regjeringspartiene, Regjeringen utrede innføring av klinisk observasjon av alle barns kjønnsorganer ved dagens helsekontroller, samt utrede omfanget av slike kontroller, og om de skal være obligatoriske. Dette flertallet er ikke bare opptatt av å avdekke skader, men også av å forebygge at kjønnslemlestelse skjer. I dag sjekkes bl.a. testiklene hos gutter. Det burde ikke være noen umulighet eller være så svært annerledes om dagens helsekontroller også hadde rutiner for også å sjekke jentene. Vi snakker her ikke om en gynekologisk undersøkelse, men om en klinisk observasjon. Flertallet tror at dette vil ha en forebyggende effekt og kan hjelpe flere fra å bli omskåret. Arbeiderpartiet mener det er viktig at religiøse ledere mestrer norsk og har kunnskaper om norske samfunnsforhold. Vi vil derfor etablere et obligatorisk språk- og samfunnskurs for religiøse ledere som skal ha sitt virke i Norge. Det skal være et krav for å få arbeidstillatelse at man forplikter seg til å gjennomføre et slikt introduksjonsprogram. Vi viser til Dokument nr. 8-forslaget fra Arbeiderpartiet. Det får vi ikke flertall for. Det er synd. Det er en forutsetning å mestre norsk for å skape seg en framtid i Norge. Alle barn født og oppvokst i Norge, bør kunne snakke norsk før de starter på skolen. Barn med minoritetsspråklig bakgrunn er sterkt underrepresentert i barnehagene, og de tilbringer kortere tid der. Billige barnehageplasser vil være et virkemiddel for å rekruttere flere minoritetsspråklige barn. Kontantstøtten stimulerer til det motsatte og forhindrer tidlig språkutvikling, en språkutvikling som er veldig viktig for barnet. Arbeiderpartiet og SV vil etablere tilbud om gratis kjernetid i barnehagene for 4- og 5-åringer i områder med mange innvandrerbarn, og fremmer forslag om det. Gratis kjernetid i barnehagen må være et tilbud som inkluderer alle barn som bor i området, ikke bare minoritetsbarn. For det er i samtaler og lek med andre barn at de lærer norsk. I gjennomsnitt fullfører seks av ti elever med innvandrerbakgrunn videregående opplæring etter fem år. Det er et lavt tall. Ulovlig skolefravær forekommer, og det er ikke til barns beste. Hele komiteen er enig i at det må være en balanse mellom foreldrenes valgfrihet og barnas framtidsmuligheter. Komiteen mener at dagens rett til utdanning her i landet må følges av en plikt til å gi barna den opplæringen de har krav på. Derfor er det viktig at barna ikke tilbringer hele eller store deler av sin oppvekst i foreldrenes opprinnelige hjemland, dersom de skal leve sitt voksne liv i Norge. Komiteen mener at barnetrygden må stoppes ved ulovlig langtidsfravær, og at politianmeldelse skal brukes aktivt ved uteblivelse fra undervisningen, og fremmer forslag om det. Av hensyn til barna og av integrasjonsmessige årsaker som er kjente, er det til det beste for barnet at det kommer til landet så tidlig som mulig, og tilbringer store deler av sin oppvekst her. Introduksjonsprogrammet, som nå er obligatorisk for noen, har fått virke i en tid, med flere prøveprosjekter siden 1998. Fafo har nå kommet med en rapport som viser at de som har gjennomført introduksjonsprogrammet, har klart seg bedre og i større grad kommer i fast arbeid. Det er bra, og det var hensikten. Men store grupper faller fortsatt utenfor ordningen. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet mener at Regjeringens vedtak om å redusere personkretsen for dem som skal ha rett til introduksjonsprogram, er svært uheldig. Mange kommuner fatter nå vedtak der de sier nei til å ta imot enslige asylsøkere med rett til familiegjenforening. Det er det ikke vanskelig å forstå. Kostnadene til kommunene blir store. Og med den dårlige kommuneøkonomien som er i dag, vil dette gå på bekostning av andre oppgaver som kommunene anser som like viktige. Vi ber derfor Regjeringen fremme forslag om utvidelse av personkretsen. Vi vil også gjeninnføre norskopplæring i asylmottak for alle, unntatt for grunnløse asylsøkere. Arbeid er både et mål og et middel. Gjennom arbeid bidrar man aktivt til samfunnet, samtidig som arbeid fører til inkludering i fellesskapet. Arbeidsledigheten blant innvandrere er større enn i befolkningen ellers. For mange innvandrere er det diskrimineringstendenser på arbeidsmarkedet som er hovedproblemet. Mange opplever at de ikke får jobb, til tross for at de tilfredsstiller de kompetansekrav som stilles. Dette er sløsing med verdifulle ressurser. I samarbeid med det offentlige må partene i arbeidslivet etablere fadderordninger og utplasseringer på arbeidsplasser. Vi må samarbeide med næringslivet for å finne gode løsninger som gir effekt og arbeid til de arbeidsledige. Vi mener også at vi må effektivisere godkjenningsprosedyrer for utdanning tatt i utlandet, og mener at flere innvandrere bør få mulighet til realkompetanse. Til slutt: Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet mener at den største utfordringen for å lykkes i integreringspolitikken er at innvandrere som gruppe løftes opp på alle plan: sosialt, politisk, økonomisk og kulturelt. Det norske samfunnet er i ferd med å få en klassedeling på etnisk grunnlag. Det er alvorlig. Store deler av innvandrerbefolkningen deltar ikke i det politiske systemet. De har arbeid innen lavtlønnsyrker eller står utenfor arbeidsmarkedet. Utfordringene vi står overfor, er omfattende. Vi mener at for at alle skal lykkes, forutsettes det en mer aktiv fordelings- og utdanningspolitikk enn det den sittende regjering fører. Så vil jeg ta opp alle de forslagene som Arbeiderpartiet står bak eller er medforslagsstiller til, samt forslag nr. 43, som er utdelt i salen.