Jeg har lyst til å starte med å være litt positiv. Jeg synes faktisk det skjer mye positivt om dagen, og jeg vil bare nevne noe. Vi gir støtte til ny fornybar energi på 10 milliarder kr til neste år i et fond, med oppfølging i 2009 på nye 10 milliarder kr. I forhold til ingenting er det en historisk satsing. Vi har gitt konsesjon til Mongstad, som gir en samlet energiproduksjon på 5 TWh. På Kårstø bekrefter de nå i høst at det skal være drift hver dag, noe som gir oss en ny kraftmengde på 3,5 TWh. Skagerak Energi har søkt om gasskraftverk på Herøya, med 8 TWh. De har nå gitt en forhåndsmelding på Slagentangen i Tønsberg, på 8 TWh. Løser vi den tekniske koden på Tjeldbergodden, gir det økt energiproduksjon. Vi fikk i går en melding om at en nå vil installere et nytt aggregat på Svartisen i Nordland, noe som gir 1,5 TWh. Det er et tegn på at bransjen nå reagerer positivt på det Regjeringen gjør. Det er en bransje som faktisk har vært ganske avholdende med å bringe fram nye prosjekter. Dette står i sterk kontrast til hva som kom fram i forrige periode, for det er en forskjell på 26 TWh på den ene siden, som har kommet fram nå i det siste, og ingenting. Når Brende sier at de sikret nye vannkraftkonsesjoner, lurer jeg på hvilke. Hvilke konsesjoner skaffet de? Og eventuelt hvilke konsesjoner ville ikke i dag fått en positiv behandling, med dagens regjering? Han sier at de fikk til en investeringsbeslutning på Kårstø. Jeg lurer på hvilke grep den forrige regjeringen gjorde for å få fram investeringsbeslutningen. – Egentlig ingenting. Hadde det ikke vært for Stoltenberg-regjeringen og konsesjonsgivingen til Kårstø, hadde ikke Kårstø vært en realitet. Det er virkeligheten. Så snakker han om Snøhvit. Ja, hvilken utfordring var det å få Snøhvit igjennom i Stortinget? – Ingen. Så snakker han om grønne sertifikater. Den umiddelbare virkningen av det Brende og Høyre presenterer når de snakker om grønne sertifikater, er en milliardregning til det norske folk. Med andre ord – de er blitt ganske pompøse i sin ordbruk, og jeg velger nå å se på Brende som en pompøs opposisjonspolitiker. Men jeg skjønner også frustrasjonen, for han har egentlig ikke noe å vise til i forhold til hva de selv står for. Et viktig tema som har vært brakt på banen gjennom budsjettbehandlingen i energi- og miljøkomiteen, og som er foranledningen til Regjeringen i statsbudsjettet, er gassrør til Grenland. Vi er nå blitt kjent med at rørløsningen er teknisk mulig, og at det vil bli lønnsomt å føre gass i røret. For Arbeiderpartiet, som i flere år har vært konkret og vist vilje, er vi nå helt oppunder en avslutningsprosess og en konkretiseringsfase. Resultatet av den prosessen som nå pågår, er utvilsomt at røret vil bli realisert. Regjeringspartiene vil ha en rask prinsippavklaring om røret, og dette understreker også regjeringspartienes utålmodighet. Gassrøret til bl.a. Grenland er utvilsomt den aller viktigste beslutningen for å understøtte framtidige industrielle investeringer i Grenland, industrielle investeringer som har stor nasjonal verdi. Det er nok å nevne virksomheter som Yara, Borealis og Hydro Polymers, som nå er avhengige av en rask prinsippavklaring. Gassrøret er utvilsomt også viktig for å bedre kraftbalansen på Østlandet når vi nærmer oss 2015. I tillegg vil gassrøret, i hvert fall etter mine vurderinger, være det viktigste bidraget for å oppnå en lønnsom verdikjede i forhold til CO2. I den forbindelse vil jeg nevne at tre av de ti industribedriftene i Norge som slipper ut mest CO2, er plassert i Grenland. Når regjeringspartiene nå så tydelig sier at staten i tråd med Soria Moria-erklæringen skal bidra sammen med kommersielle aktører for å realisere røret, sier vi at staten gjennom et statlig selskap skal delta i finansieringen av røret. Og tydeligere kan det ikke sies. Jeg har dog registrert at enkelte FrP-ere er ute og prøver å kritisere Regjeringen for at den ikke er tydelig nok. Til det vil jeg be Fremskrittspartiet lese om igjen sine egne merknader og sammenligne dem med flertallets syn. I prinsippet er det ingen forskjell. Derfor vil jeg uttrykke glede over at det nå er et samlet storting, faktisk, som vil ha gassrøret, og at det er et fellesskap her i denne sal som representerer utålmodighet. Det fortjener denne svært så viktige saken.