Høyres utgangspunkt er at økt frihandel, reduksjon av tollvern og bedre beskyttelse mot handelshindringer er av stor positiv betydning for det norske samfunnet. Globaliseringen har gitt oss store gevinster over mange år gjennom rimelig import, tilgang på kapital og tilgang på sentrale eksportmarkeder. Norge er som en liten nasjon utsatt for handelshindringer og proteksjonisme, og det er svært viktig at det internasjonale regelverket for handel er effektivt og gir markedsadgang også for land som i mindre grad kan legge makt bak sine handelspolitiske interesser. Derfor er Høyre opptatt av at WTO-prosessen må ende opp i en avtale som gir større grad av frihandel. WTO-forhandlingene får etter all sannsynlighet store konsekvenser for norsk landbruk. Utviklingen går utvilsomt i retning av reduksjon i tollvern og reduksjon i statsstøtte til norsk jordbruk. Effekten av dette vil først slå inn om en del år, og det gir Norge store muligheter når det gjelder å forberede landbruket på den omstillingen som en WTO-avtale vil innebære. Det å utnytte mulighetene i perioden fram til WTO-avtalen får virkning, mener vi er helt avgjørende for hvilke konsekvenser det vil ha for landbruket, og hvordan omstillingen vil foregå. I så henseende har Regjeringen de neste årene et betydelig ansvar. Jeg synes derfor det er lite tilfredsstillende at landbruksministeren først vil se på landbrukspolitikken når en avtale foreligger. Det er langt fram, mye tid vil gå tapt i forhold til omstilling, og omstillingen vil potensielt sett kunne bli tyngre. Jeg registrerer også at statsråden støttet Priors oppkjøp av Norgården for å ta høyde for en eventuell WTO-avtale, og synes det er en argumentasjon som henger dårlig sammen med den argumentasjonen som i dag blir framført i forhold til jordbrukspolitikken. Så vil jeg understreke at forhandlingsposisjonen til Norge, å skaffe et størst mulig handlingsrom for en nasjonal landbrukspolitikk, har bred støtte i Stortinget. Bondevik II-regjeringen jobbet for den posisjonen, akkurat slik som Stoltenberg II-regjeringen gjør nå. Derfor var det etter min oppfatning lite ryddig av Senterpartiet i opposisjon å kritisere den daværende regjeringen og den daværende landbruksministeren i forhold til arbeidet for å ivareta norske interesser. Jeg tror de fleste partier har akkurat det samme standpunktet når det gjelder disse WTO-avtalene, og jeg synes det hadde vært nyttig om landbruksministeren i dag kunne erkjenne og bekrefte at de norske posisjonene på dette området er de samme nå som de var i forrige periode. Det er åpenbart at WTO-avtalen vil ha til dels negative konsekvenser for mange innenfor landbruket. Nedgangen i antall bruk og arbeidsplasser som har preget utviklingen i næringen de siste årene, vil sannsynligvis skyte fart. Isolert sett vil dette kunne bli vanskelige og krevende prosesser for enkelte i landbruket, og det vil by på distriktspolitiske utfordringer i mange kommuner. Jeg mener at dette må møtes med en strategi som går langs flere linjer. For det første må landbruket omstilles for å møte endringer i rammebetingelsene. Bøndene må i større grad settes i stand til å skape større økonomiske verdier ut av sine bruk, og det må stimuleres til mer lønnsom drift. Effektiviseringen av landbruket som har skjedd de siste årene, bør forsterkes. Det betyr at de som ønsker og vil og kan satse på mer effektiv drift, må få muligheter til det. Høyre mener også at eiendomsretten står helt sentralt i omstillingen av norsk landbruk. Bøndene eier store verdier i form av land og bygninger, og det er viktig at disse verdiene blir tilgjengelige og realiserbare i en situasjon hvor omstillinger skyter fart. Derfor mener vi at en friere omsetning av gårdsbruk, nedbygging av konsesjonskrav, mindre boplikt og oppheving av forbudet mot deling i jordloven er nødvendig. Sånn sett mener vi at de signalene vi har sett hittil fra den nye regjeringen, går i feil retning i forhold til eiendomsrett. Vi mener også at de landbrukspolitiske virkemidlene må tilpasses det som kan bli en ny WTO-avtale. Støtteordningene må justeres gradvis. Vi tror ikke det er realistisk å erstatte det totale bortfallet av tollvern og statsstøtte med nye ordninger, og mener at dagens landbrukspolitikk bør ta det innover seg og legge til rette for en gradvis omstilling. Vi tror også at andre distriktspolitiske virkemidler, f.eks. satsing på næringspolitikk og reiselivspolitikk, blir veldig viktig. Reiseliv er en veldig arbeidsintensiv virksomhet, det er en vekstnæring, og det er en aktivitet som står sterkt ute i distriktene. Vi tror at det å satse videre på den økningen innenfor reiselivsstimulering som den forrige regjeringen satte i gang, vil bli veldig sentralt i forhold til å møte de utfordringer som en omstilling for landbruket vil medføre. Næringsmiddelindustrien må også forberede seg på økt konkurranse. Vi tror det er viktig at næringen får mer konkurranse innenlands før WTO-avtalen får effekt, og at det vil være veldig uheldig hvis man skjermer næringsmiddelindustrien for mye for konkurranse i tiden framover. Høyre vil advare mot en landbrukspolitikk som går ut på å stikke hodet i sanden og håpe at WTO-forhandlingene ikke gir resultater. Vi tror det er viktig at man gjennomfører en omstilling i landbruket, selv om det er krevende – det krever politisk mot, det tar tid. Foreløpig har vi sett lite til en framtidsrettet landbrukspolitikk i forhold til WTO-prosessen.