Hvis vilkårene for stat til stat-bistanden var slik at vi opplevde at den ene staten etter den andre gjennomførte nødvendige reformer i rettsvesen, på demokratifronten, innen menneskerettigheter, osv., og at dette virkelig gav resultater - ja, så ville vi selvfølgelig være med på det. Men det vi opplever, er at de stater som går i en positiv retning, endrer seg, fordi endringsbehovet kommer innenfra, fordi det er et press fra befolkningen, fordi det er fremsynte politikere som ser at det er fornuftig å gå i en positiv retning. Til det siste: Selvfølgelig vil vi forholde oss til kunnskap og til erfaring. Og der hvor vi ser at ting nytter, er vi villig til å se på det i forhold til gjeldslette. For fem år siden var det et område som vi ikke var villig til å se på - i dag er vi det. Ja, vi tar inn over oss ny kunnskap, og vil forholde oss til det etter hvert.