Jeg er glad for at statsråden signaliserer at han vil følge positivt nøye med på saken og også sette inn ytterligere ressurser om nødvendig. Denne saken som vi omtaler her, går altså så langt tilbake som ti år. Det må framstå som uforståelig for noen og hver, og egentlig uverdig for det mennesket det gjelder. Jeg har en følelse av at når vi snakker om byråkrati, dreier det seg ofte om papirer som går fram og tilbake. De som er i den gruppen som søker billighetserstatning, har ulik bakgrunn, og de trenger ofte tilpasset veiledning i søknadsprosessen, en prosess som jeg har en mistanke om kan være for komplisert og for vanskelig i en del tilfeller, men mange ganger tror jeg det er unødvendig å bruke juridisk bistand i disse sakene. Spørsmålet er: Hvordan blir plikten til veiledning fulgt opp?