Det er blitt referert fra Trønder-Avisa. Jeg har også lyst til å referere litt fra den, og det er fra et menneske som faktisk er blitt utsatt for dette: «Det er bittert. En blir ikke frisk av å få penger. Men her handler det om prinsipper og moral. Og om det å bli trodd. Det er ingen, heller ikke i staten, som i dag tviler på at det var blodoverføringen som ga meg smitten. Og da føles det feil at foreldelsesfristen praktiseres så rigid(…) Sykdommen har gitt henne og familien store ekstrautgifter(…) Utgifter på flere hundre tusen kroner. Likevel er det ikke pengene, men moralen, hun mener er viktigst.» (…) (…) Det er her denne sal bommer fullstendig i dag. Det gjelder vår egen moral. Er det slik at vi skal stå her og bruke enhver anledning til å vise til tidligere vedtak, hvor vi også har bommet stygt? Burde vi ikke heller vise til vedtak hvor vi faktisk har gått inn for en samordnet erstatningsutbetaling, som i forhold til romanifolket, som i forhold til de lobotomerte? Det er det vi burde gjort i dette tilfellet. Det er faktisk det norske helsevesenet som har påført dem det gjelder, denne sykdommen, og det er helt klart at da har Stortinget et særlig ansvar. Hvordan skal denne sal bygge opp tillit når flertallet ikke har tillit til sine egne? Slik flertallet behandler denne saken, gjør det meg vondt, for det er ikke rettferdighet flertallet i dag utøver i denne sal.