Det gjelder forholdet til menneskerettighetsdialoger, og hvorvidt Shirin Ebadi sa det ene eller det andre. Det ligger litt tilbake i tid, og vi kan kanskje ha litt ulik oppfatning av det. Men i hvert fall: Konklusjonen, slik jeg helt klart oppfattet den, var helt klart at mens dialogen hadde pågått, og den hadde pågått over en viss tid, hadde menneskerettighetssituasjonen i Iran blitt forverret. Da må man jo spørre: Hva er resultatet? Er dette en fruktbar måte å gå frem på? Eller er det andre veier som bør forsøkes? Og gir ikke dette også regimet et snev av legitimitet, at man pakker inn det problematiske i én setting, og så er man fri til å bedrive handel og all mulig annen virksomhet utenfor denne dialogen?