Det var ingen kommunepolitikere eller ordførere fra noen partier som tok bølgen den dagen kommunalministeren la fram kommuneproposisjonen for neste år. Frustrasjonen og oppgittheten ble bare enda større. Og etter behandlingen i Stortinget har ikke situasjonen endret seg. Høyre og Kristelig Folkeparti her i Stortinget har ikke lovet en krone utover det som står i proposisjonen, og som kommunalministeren foreslo. Selv om Kristelig Folkeparti-representanten og saksordføreren feller noen tårer i Bergens Tidende og mener dette er altfor lite, hjelper det ikke det grann overfor Høyre-statsråden. Kristelig Folkeparti taper i kampen om pengene til kommunene. Lovnaden nå er at veksten i de frie inntektene – for det er det som er av interesse – skal være på 1,3 milliarder kr til neste år. Det mener Arbeiderpartiet er altfor lite. Vi mener at en vekst på 4,8 milliarder kr i frie inntekter er nødvendig. Det gir en samlet vekst på 5,5 milliarder kr. I tillegg kommer Arbeiderpartiets satsing på barnehager, som går langt utover Regjeringens opplegg. Vi vil også ha en forpliktende plan for oppretting av den økonomiske ubalansen i kommunesektoren, og ber Regjeringen sette i verk et slikt arbeid. Det får vi ikke flertall for. Det er ikke kommunepolitikerne og ordførerne som bekymrer Arbeiderpartiet. Nei, det er gamlemor som så sårt trenger å få en time mer hjemmehjelp hver 14. dag – minstepensjonisten som ikke har fått skattelette, som ikke får ta del i den økte private velferden som noen har fått, og som ikke skjønner at kommunene må kutte i tilbudene. Men med det som blir vedtatt her i dag, vil ikke kommunene kunne utvide tilbudene til neste år. Det vil ikke bli mer hjemmehjelp. Nei, for den økningen som nå kommer, og som regjeringspartiene, inklusiv Kristelig Folkeparti, skryter av, dekker bare kostnadene ved at det blir flere eldre, flere skolebarn osv. Utover det er det ingen økning, dessverre. Noen bedring blir det heller ikke for Martin på sju, som så gjerne skulle gått på skolefritidsordningen mens moren er på arbeid. Men skolefritidsordingen er blitt veldig kostbar, fordi kommunen ikke har hatt andre muligheter for å opprettholde ordningene enn å legge på prisen. Derfor blir det med nøkkel rundt halsen sjuåringen rusler til skolen og hjem til tomt hus når skoledagen er over, også til neste år. Dette var et par hverdagseksempler fra Norge. De minner ikke mye om den rike staten som vi hører så mye om. Men det er dette som er virkeligheten for mange. Og de som rammes, rammes hardt. Slik vil ikke Arbeiderpartiet at det skal være. Derfor mener vi at vi bør ha mer fellesskap, bedre kommuneøkonomi og mindre privat overflod for noen. Det er det vi går til valg på til høsten. Behandlingen i dag av kommuneøkonomien er jo et godt eksempel på at det er nødvendig med et nytt flertall og en ny regjering til høsten, slik at velferden kan økes, og at de som trenger det mest, får et bedre tilbud, ikke et enda dårligere. Så til vertskommunetilskuddet. Moss kommune var vertskommune for Oslo før HVPU-reformen trådte i kraft. Oslo sendte de mest ressurskrevende brukerne dit. 55 brukere bor der fortsatt. Kommunen har beregnet et underskudd på nesten 16 mill. kr for denne gruppen på det de får av overføringer. Det gir en håpløs situasjon for kommunen med kun én utgang: Hvis ikke kommunen får dekket mer av sine faktiske utgifter, må tilbudet til brukerne bli mye dårligere. Derfor er det bra at Arbeiderpartiet får flertall for en full gjennomgang for å synliggjøre de virkelige utgiftene vertskommunene har. Det gir nytt håp for Moss kommune, og det gir nytt håp for brukerne. Så til representanten Sandberg, som skryter av at Fremskrittspartiet bevilger nok penger til kommunene for å ta imot innvandrere. Det er jo helt feil, for Fremskrittspartiet har gått imot at staten skal betale kommunene for dem som kommer på familiegjenforening med dem som har fått opphold på humanitært grunnlag. Da får kommunene null kroner, ikke over 500 000 kr, slik representanten Sandberg prøver å fremstille det.