Alle fortjener en verdig alderdom. Og eldre som er avhengig av hjelp, har rett til individuelle tilbud som ivaretar deres integritet og verdighet. Mye er bra i norsk eldreomsorg; ikke minst gjør mange av dem som jobber med og for våre eldre, en fantastisk innsats. Men eldreomsorgen står overfor betydelige utfordringer over tid: Fram mot 2050 vil antallet personer over 67 år fordobles. I 1997 gikk de politiske partiene på Stortinget sammen om en handlingsplan for eldreomsorgen. Den ble på mange områder en suksess. Riksrevisjonen har satt sitt tydelig stempel på den i så måte. Planen har gitt nesten 39 000 nye plasser i sykehjem og omsorgsboliger. Det er i dag langt flere sykehjems- og omsorgsboligplasser pr. eldre over 80 år enn i 1998, og eneromsandelen har gått betydelig opp. Men eldreplanen fra 1997 var i stor grad en bygningsreform. Nå trenger vi en omsorgsreform med vekt på innhold og kvalitet. Kristelig Folkeparti har derfor tatt til orde for et nytt og bredt forlik og et felles løft for en verdig eldreomsorg: en eldrereform 2. Vi gjorde tidligere i år en henvendelse til samtlige politiske partier om dette, og vi har fått positive tilbakemeldinger fra alle. Alle partier ønsker en bedre eldreomsorg. Det kan være uenighet om enkelte virkemidler, og debatten her i dag har illustrert det. Men vi må ikke konstruere uenighet som ikke finnes, og vi må i hvert fall ikke lage en konfrontasjon for konfrontasjonens skyld på et område som skriker på så mye politisk kløkt, kreativitet og handlekraft som dette feltet gjør. I stedet bør vi gå sammen i en tverrpolitisk dugnad for et kvalitetsløft i eldreomsorgen. Det er svært gledelig at statsråden i Stortinget i dag har sagt klart fra at Regjeringen ønsker et slikt samarbeidsløft. Sammen kan vi bygge en omsorgstjeneste som er bedre i stand til å møte den enkeltes behov og framtidens behov. Jeg er også veldig glad for at statsråden her i dag har varslet at hun vil ta initiativ til en dialog med partiene før Regjeringen legger fram sitt forslag for Stortinget i juni. Samarbeidet bør så avklares endelig under behandlingen av saken her i Stortinget til høsten. Det vil gi eldre, pårørende, kommuner, ansatte og utdanningsinstitusjoner klare holdepunkter for hva de kan vente seg framover. Det gjør at vi får en bedre, mer målrettet og mer planmessig framrykking på dette feltet. I en ny eldrereform må vi først og fremst sikre at det blir flere hender, omsorgsfulle og kvalifiserte hender med tid for hver enkelt. Derfor må vi øke rekrutteringen og styrke kompetansen for alle typer personell. For det andre må vi heve kvaliteten i tjenestene. Vi må møte behovet til den enkelte bruker og pårørende. Og vi må, som interpellanten var inne på, sikre det bl.a. gjennom bedre organisering, bedre sammenheng i tjenesten. For det tredje må vi løfte fram den frivillige og familiebaserte omsorgen. Omsorgslønnsordningen bør styrkes, og avlastningstilbudet for pårørende som selv tar ansvar for sine pleietrengende eldre, må bli bedre. Vi har ikke råd til å la det være. For det fjerde må vi utvide kapasiteten ytterligere. Vi må sørge for at pleietrengende eldre slipper å vente i lang tid for å få dekket sine nødvendige behov. Og vi må sørge for at de som skrives ut etter sykehusopphold, vet at de har et tilbud som samsvarer med det behovet de har. Her syndes det dessverre grovt i mange enkelttilfeller. Det er et manglende ledd, en manglende sammenheng, i tjenestekjeden vår som vi er nødt til å gripe fatt i, og Wisløff-utvalget har pekt på noen muligheter. Jeg er glad for at statsråden i dag har varslet at hun arbeider målrettet og også har satt ned en egen arbeidsgruppe som jobber med oppfølgingen av dette. Kvalitet koster. Vi kommer ikke utenom at et krafttak for kvalitet i eldreomsorgen vil koste. Det må bevilges penger over statsbudsjettet til dette, og jeg vil si at om nødvendig bør man også øremerke midler til kommunene. Vi satset 40 milliarder kr på den tidligere planen. Den nye planen bør minst ligge på et lignende nivå. Et slikt nytt eldreløft krever en forpliktende plan, ikke en ny utredning fra Regjeringens side. Derfor håper jeg at Regjeringen vil komme med en proposisjon, ikke bare en stortingsmelding. Den bør Stortinget få før sommeren, og de første skritt bør tas i statsbudsjettet for 2007. Da er vi i gang med noe som dette stortinget kan være stolt av å ha vært med på, og jeg er veldig glad for at signalene så langt tyder på at interpellanten får rett: Vi vil løfte i flokk.