Det denne saken har avdekket, er at helseforetakene ikke har hatt de nødvendige midler for å ivareta bygninger, utstyr og nyanskaffelser. Disse midlene har de nødvendigvis måttet hentet fra driften, og derfor blir den framstillingen som statsråden gir, ikke riktig. I det øyeblikk man setter av midler som gjør at man har mulighet for nyanskaffelser, ivaretakelse av bygninger og av utstyr, frigjør det jo midler. Det betyr at disse driftsmidlene ikke må brukes på dette, som til nå, eller at man i verste fall må begynne å selge unna arealer man kunne ha nyttiggjort seg på sikt. Deler av den utviklingen man ser nå, kan minne litt om Stalins gamle femårsplaner, der man begynte å slakte ned buskapen for å opprettholde kjøttproduksjonen. Problemet med den måten å håndtere det på er at det etter fem år ikke er mer kjøtt å skaffe til veie, for det eksisterer ikke bufe lenger. Derfor er vi selvfølgelig nødt til å ivareta dette hvis vi skal ha en forsvarlig drift. Disse to tingene henger sammen. Det unnlater statsråden å si noe om. Drift henger sammen med utstyrsanskaffelser hvis en må bruke driftsmidler på å skaffe seg utstyr.