Dette er en viktig sak for Regjeringa, og vi drøfter i dag veldig viktige tiltak. Det handler ikke om barnevernets beste, men det handler om barnas beste. Jeg vil gå sterkt i rette med Høyres representant, som påstår at justisministeren og også andre politikere fra regjeringspartiene har vært tause om denne saken. Da ber jeg bl.a. om at man sjekker kronikkspaltene. Dette har vært en sak som vi har vært veldig opptatt av helt siden den forrige justiskomiteen enstemmig bad den daværende regjeringa om følgende: «Komiteen ber departementet legge frem en egen sak for Stortinget snarest mulig om soningsforholdene for personer som var under 18 år på fengslingstidspunktet.» Siden opposisjonen har brukt veldig mye tid på å dvele ved sjølve prosessen i denne saken, må jeg tillate meg noen bemerkninger rundt dette. Det er jo med en viss undring jeg ser at man får en slik reaksjon og nesten en uvilje til i det hele tatt å gå inn i debatten på den bakgrunnen. En god mulighet for opposisjonen nettopp til å kunne være med på å prege framtida i forhold til hvordan vi skal møte barn, er jo faktisk at en regjering kommer til Stortinget med meldinger. Det er jo det meldinger skal brukes til – det er altså ikke konkrete forslag til vedtak eller lovendringer, som noen har vært inne på tidligere, men en mulighet for å debattere det. Så dette syns jeg er en måte som innbyr opposisjonen til å komme med sine synspunkter, før man igangsetter det som ofte er ganske tunge prosesser, hvor hjulene begynner å rulle og premissene legges dag for dag ved å opprette et utvalg, så lage forslag til utkast til lov, osv. Jeg må jo si at jeg også undres over noe av argumentasjonen, all den tid man så tidlig i denne stortingsmeldingen, faktisk på side 8 øverst, venstre spalte, sier: «Regjeringa foreslår at det blir sett ned eit utval som skal komme med forslag til alternative straffereaksjonar overfor unge lovbrytarar. Ein viktig del av mandatet til dette utvalet vil vere å greie ut eit mogleg einspora reaksjonssystem for denne gruppa» – et mulig ensporet reaksjonssystem. Så det er ikke slik at vi kommer til Stortinget bare for å drøfte det, som den forrige komiteen og samtlige partier var helt enige om at vi skulle gjøre straks, men vi skisserer også en prosess som i framtida selvfølgelig vil innebære at man får et utvalg som skal se på dette, og så vil man få en vanlig lovprosess og vanlig høring av det utvalgsarbeidet som vil bidra til at også andre aktører kommer på banen. Jeg syns at det ut fra Stortingets bestilling og sakens viktighet er bra – også ut fra at vi har en flertallsregjering – at man har en melding, slik at man åpner opp for at Stortinget tidlig i fasen kan komme inn med sine synspunkter. Jeg registrerer med en viss skuffelse at opposisjonspartiene abdiserer overfor den muligheten i en så viktig sak som vi alle skulle være svært opptatt av. Så er det noen som ynder å si: Er det slik at barnevernet vil være i stand til å ta seg av disse oppgavene i dag? Ja, det er jo det dette utvalget skal se på, og da er det en politisk forpliktelse både for denne sal og Regjeringa å tilrettelegge for en eventuelt framtidig barnevernets oppgave, hvis det er dit det blir lagt. Jeg må jo si at jeg er overrasket over å høre Høyres representant her i salen som sier at det er kriminalomsorgen som skal sitte i førersetet, og at man nærmest har konkludert på det. Er kriminalomsorgen i dag, slik vi ser den, like egnet til å ta vare på disse barna? Ja, det er jeg ikke helt sikker på. Det som har vært motivet for Regjeringa, er jo at vi ønsker å se på mulige løsninger. Det som må være det helt avgjørende, er at her har vi det travelt, for ett barn i et norsk fengsel, er ett barn for mye. Det er helt åpenbart at det trengs andre tilbud. Det er motivet for Regjeringa. Vi mener at det skaper mer kriminalitet å plassere barn i fengsel, slik fengslene framstår i dag, og at vi har dårlig tid. Bare for å ta dagens situasjon: Vi går ikke i gal retning. Det går bra i forhold til utviklingen av antall personer under 18 år i varetekt. I 2000 var det 96 barn under 18 år som ble plassert i varetekt. I 2006, pr. 15. november, var det 33 barn under 18 år som ble plassert i varetekt. Så det har vært en betydelig nedgang. Det viser at det er mulig å tenke annerledes. Men vi har fortsatt igjen de 33 barna som vi ønsker å gi andre tilbud. Det er det som skal være motivet i dag. Hvis vi nå ser på det totale antallet innsettelser både til soning og varetekt i 2006, var det 48 barn av ungdomskullet. Det er 0,02 pst. Da må vi spørre oss: Er det slik at vi i dette samfunnet har en mulighet til å reagere annerledes overfor 48 barn? Ja, det er min ambisjon. Det er Regjeringas ambisjon. Det skal vi klare. Det skal ikke sette noe over styr, verken landets økonomi eller rettsstatens prinsipper, eller – for den saks skyld – barnevernets prinsipper. Så kan man jo spørre om det som kanskje har skapt mest debatt, som gjelder dem som er mellom 15 og 16 år, og som blir pågrepet og varetektsfengslet – noe Høyre helt feilaktig har framstilt som en heving av den kriminelle lavalder – hvor mange er det? Jeg har fått opplyst, ved gjennomgang, at det i løpet av i år er to stykker som er fengslet eller pågrepet, og som er mellom 15 og 16 år – to barn. Er det mulig for oss å tenke oss at vi kan finne et annet tilbud til disse barna enn å måtte plassere dem i norske fengsler? Det er Regjeringas spørsmål, og vårt svar er kanskje forsiktig. Jeg hadde forventet at kritikken faktisk kom der – at det å sette ned et utvalg for å høre mennesker, for å høre barnevernet, for å høre kriminalomsorgen, for å høre alle, kanskje var vel defensivt. Jeg hadde trodd den kom der, men jeg registrerer at den kommer ikke der. Disse to barna er jeg overbevist om at både opposisjonen, stortingsrepresentantene og Regjeringa skal klare å finne alternative løsninger for som er bedre egnet enn dem vi har i dag. Jeg vet at domstolene gjør hva de kan for å søke å unngå å plassere så unge mennesker i varetekt. Jeg mener at vi her har store muligheter når vi nå nedsetter et utvalg for å se på hvordan vi skal møte et så lite antall barn, men som vi er særdeles opptatt av skal ha et annet tilbud, ikke bare for å kunne unngå at de skal begå ny kriminalitet, men også for at man selvfølgelig må sikre samfunnet mot den aktiviteten som også barn kan bedrive, og som i enkelte tilfeller vil være svært farlig. Og det er mulig. Det er ikke slik at om man unnlater å pågripe eller varetektsfengsle én mellom 15 og 16 år etter straffeprosessuelle instrumenter, står helt vergeløs i forhold til å gripe inn – som det også har blitt framstilt som. For det første har jo politiloven hjemler for innbringelse. For det andre: Det er jo det dette utvalget bl.a. skal se på – spørsmålet om å finne alternative reaksjonsmåter, slik at vi også får tatt disse personene ut av sirkulasjon eller ut av samfunnet, og får sikret samfunnet. Jeg er overbevist om at i et så velutviklet demokrati som Norge og med en så humanistisk tilnærming som vi har med hensyn til det å drive strafferettsarbeid, skal vi klare det. Derfor må jeg si at det overrasker meg at man ikke i større grad går inn i denne diskusjonen og er med og preger premissene for bl.a. det utvalget som skal jobbe med så viktige spørsmål som vi her står overfor. Jeg er likevel av den oppfatning – og syns noen ganger at det er all right – at det kommer mange gode ideer fra opposisjonen også om hvordan vi skal gripe det an overfor kriminalitet og straffereaksjoner. Det forslaget som nå kommer fra Høyre om strafferegistrering og sletting i strafferegister – vi har jo en viss mulighet til å slette allerede, har jeg forståelsen av – ville jeg faktisk anbefale regjeringspartiene å støtte, så man kan ta med seg det også i utredningsarbeidet. Når det gjelder spørsmål om utredning og høring, er det helt vanlig at utredningsarbeid og NOU-er blir hørt, og at man også får høring i forkant av en odelstingsproposisjon. Men går man inn i utredningsinstruksen, vil man se at det ikke er tilfellet når det gjelder stortingsmeldinger. Det er på departementsforeleggelse. Jeg har i dag sjekket praksisen i den forrige regjeringen, og den var heller ikke annerledes i dette spørsmålet. Jeg syns Stortinget heller skulle være glad for at man fikk en tidlig mulighet – raskt, som man sa i justiskomiteen i forrige periode – til å være med og prege en så viktig sak som dette i realiteten er.