Det er ikke riktig at de ikke har mulighet til å ta norskutdanning. I de neste fem årene vil det være en overgangsordning for rett og plikt til norskopplæring som gjør at alle de som ikke har tatt ut sine rettigheter og gjort sin plikt, bør starte på det. Grunnen til at vi har gjort det, er at vi er opptatt av at det skal være et tettere press tidlig i prosessen, slik at man ikke venter og venter. Problemet i dag er jo at man sitter og venter og venter. Man sier: Når jeg har fått mitt tredje barn, kan jeg begynne å lære norsk, for da skal jeg tenke på å begynne å jobbe. En av hovedgrunnene til at vi er opptatt av at dette skal skje tidlig i fasen, er et ønske om å kunne skape det mykere presset. Så er det ikke riktig det som sies av representanten, at vi mener at dette bare er foreldrenes ansvar. Men det er foreldrenes ansvar å ta ansvar for sine barn, også i minoritetsbefolkningen – som det er for norske foreldre. Da må vi ruste foreldrerollen til å kunne klare det. Derfor har vi særskilte tiltak for å styrke foreldrerollen. Derfor legger vi opp til å følge opp tiltak også overfor de mest utsatte foreldregruppene, slik at de kan mestre måten å fungere på i det norske samfunnet. Derfor har vi faktisk etniske forskjeller i de tiltakene vi gjør, når vi ser på de mest utsatte gruppene. Mye av fattigdomssatsingen vår går nemlig ikke ut på en generell, men en spesifikk tilnærming.