Dette er en svært viktig interpellasjon og et tema som bør bekymre, for situasjonen er ikke lystig i Kina. Det er beklagelig at mens Kina på mange områder har gjort fantastiske fremskritt, så forblir menneskerettighetssituasjonen veldig bekymringsfull. Religiøse minoriteter, etniske minoriteter, politisk opposisjonelle, har alle en vanskelig, for ikke å si en farlig, tilværelse i Kina. Representanten Rise beskrev på en utmerket måte mange av de utfordringene og problemstillingene som eksisterer i Kina. Til tross for at man kan vise til noen positive resultater, melder mange som jobber med menneskerettighetene i Kina, at det er ingen generell bedring. Vi bør jo måle om utviklingen går i en positiv retning, og det er det lite som tyder på, dessverre. Rundt om i verden nå, særlig kanskje den siste vinteren, er det mange stater som har tatt små eller store skritt i en demokratisk retning. På den måten har det vært en veldig spennende utvikling de siste måneder. I Kina ser vi ikke noe tegn på en tilsvarende utvikling. Hovedproblemet med Kina, slik jeg ser det, er fraværet av demokrati, eller i det hele tatt fravær av forsøk på demokrati. USAs rolle er viktig, også i forhold til Kina. I går, tror jeg, kom det melding om at USA kanskje ville avholde seg fra å komme med skarp kritikk av menneskerettighetssituasjonen i Kina nå, og det er også bekymringsfullt. Man trenger internasjonal, bred støtte rundt disse problemstillingene. Når det gjelder den dialogen vi har med Kina, blir utfordringen om den brukes til å gjemme vekk noen av problemene, gjemme vekk noe av kritikken. Ifølge en evaluering som UD selv fikk utarbeidet, så sies det at Kina har lyktes med ett av sine mål: Kritikken i internasjonale fora mot Kina har avtatt. Da bør vi jo spørre oss selv om denne dialogen virkelig virker til det bedre, eller om den gjør at man får kritikken inn i lukkede rom, og det bør være bekymringsfullt. Innkalles f.eks. den kinesiske ambassadør i Oslo når vi får melding om grove overtramp? Bør vi gjøre det mer? Bør vi være på vakt hele tiden? Eller skal kritikken isoleres til enkelte fastlagte arenaer? Mer åpenhet bør være et mål, også for kritikken.