Ja, det er alvorlig å forvalte andres penger. Jeg håper derfor statsråden også husker det alle de gangene hun legger begrensninger på hvordan man skal forvalte folkets penger i Statens pensjonsfond. Som et forbrukerparti er Fremskrittspartiet opptatt av at all handel foregår i et reelt konkurransemarked, og at all informasjon er tilgjengelig for alle og på samme tid. Dette er fundamentale forutsetninger i en markedsstyrt økonomi. Fremskrittspartiet mener også at når ovennevnte premisser er tilfredsstilt, så er det opp til hver enkelt forbruker å bruke eget skjønn og egen dømmekraft, til å bruke sine egne penger på best egnet måte for seg og sine. I den senere tid har det versert flere historier i mediene hvor flere mennesker mener seg ført bak lyset av rådgivere i forvaltningsbedrifter. Dersom det er slik at mennesker blir ført bak lyset grunnet mangelfull informasjon om produktet de kjøper, er dette et brudd på et av premissene for en markedsstyrt økonomi, som jeg nevnte innledningsvis. Det er ikke særlig kontroversielt å hevde at det ikke skal være tillatt å lure potensielle kunder med mangelfull informasjon, det er vi alle enige om. Det vi diskuterer, er hvor langt denne informasjonsplikten skal gå, og hvor mye ansvar som hviler på hver enkelt forbruker. Fremskrittspartiet mener det er all mulig grunn til å forplikte rådgivere i banker og forsikringsselskap til å informere om alle sider ved en eventuell spareform. Men når interpellanten er opptatt av hvorvidt det heter rådgiver eller selger, så burde vi kanskje se i eget hus, hvorvidt vi skal betegne oss selv som selgere og ikke politikere, for vi er jo alle selgere på et eller annet nivå. Alle som er i aktivt arbeidsliv, selger et eller annet produkt. At det skulle være en spesiell begrensning for dem som jobber i bank, blir relativt meningsløst, og det er jo vel naivt å tro at rådgivere i banker er der for å gi uhildede råd – de er der for å tjene penger for seg og banken. Det er helt åpenbart. Hvis man trodde det var annerledes når man gikk inn i en bank, burde man tenke seg om igjen. Man skal informere om alle sider ved en spareform, dvs. at informasjonen skal gjelde etableringskostnader, driftskostnader og opphørskostnader. Det er kanskje særlig ved opphør, når man skal ut av en sparemulighet, mange opplever at kostnadene er høye – f.eks. hvis man går ut for tidlig i henhold til hva man hadde avtalt og man ikke var informert om hvor lenge man måtte være i en spareform. Det må også komme tydelig fram. Nå skal man ikke stikke under stol at de senere års høye avkastninger har gitt finansielle rådgivere motiv for å gi stadig mer avanserte råd, noe som har bidratt til å skjule reelle kostnader. Videre bør det være en forutsetning at risikoen ved investeringen blir formidlet, slik at kunden selv kan trekke de nødvendige slutningene med hensyn til sin egen økonomi. Når ovennevnte forutsetninger ligger til grunn, må det være helt klart at det resterende ansvaret hviler på kunden. For det hender faktisk at enkelte kunder av finansielle tjenester lar seg friste av potensiell høy avkastning, og at de lytter litt mindre entusiastisk til risikovurderingen som blir presentert. Når det i slike tilfeller går galt, er det verken bankene, forsikringsselskapene eller myndighetene som skal komme løpende for å redde vedkommende ut av en økonomisk klemme. Så for Fremskrittspartiet ligger følgende prinsipper til grunn: Åpen konkurranse, fri flyt av informasjon – på samme tid. Samtlige kostnader og risikoen må formidles til kunden. Når disse premissene er oppnådd, står kunden selv økonomisk ansvarlig for eventuelle tap.