Tiden er vel kommet til at det er mulig å trekke noen oppsummerende konklusjoner fra denne debatten. Regjeringspartiene trumfer i dag igjennom det de kaller en hastelov i Stortinget. Jeg mener betegnelsen hastverkslov er mer dekkende. På punkt etter punkt har vi fått tilbakemeldinger om utilsiktede og alvorlige konsekvenser. Like mange ganger har vi opplevd en statsråd som ikke lytter. Regjeringen stanser allerede godkjente friskoler, også dem som er godkjent på et religiøst og pedagogisk grunnlag. Ingen nye religiøse og pedagogiske alternative skoler vil bli godkjent før tidligst i 2008. Og det skjer på tross av hva regjeringspartiene tidligere har sagt. Gjennomgangstonen fra regjeringspartiene både før, under og etter valgkampen har vært at de religiøse skolene og de med alternativ pedagogikk skulle skjermes. Jeg må si at Senterpartiets parlamentariske leder i salen her i dag leverte et svært lite overbevisende forsøk på å bortforklare hva man egentlig sa før valget, og hva man gjorde etterpå. Men så sent som i spørretimen 9. november i fjor svarte statsministeren slik på et spørsmål fra meg om friskolene: «Denne regjeringen har bl.a. gjort det helt klart at den fortsatt ønsker å åpne for, legge til rette for, skoler som har et alternativt pedagogisk eller religiøst grunnlag.» Derfor har Kristelig Folkeparti appellert til Regjeringen både i denne sal og gjennom brev om å utvide unntaksbestemmelsene i loven slik at også alternative skoler av religiøs eller pedagogisk art fortsatt ville kunne godkjennes. Men statsråden har avfeid forslaget, og i stedet presterer han å kjøre gjennom en lov som rammer dem Regjeringen sa de ikke ville ramme. Statsråden har valgt å la være å lytte til alle gode forslag til kompromisser, både fra andre partier og fra friskolene selv. Friskolene foreslo et kompromissforslag hvor de ville kutte antall plasser med over tre fjerdedeler. Det var et sjenerøst forslag, men statsråden avviste det. Og fortsatt snakker statsråden i denne sal som om det forslaget aldri var framsatt. Han refererer fortsatt til de 22 000 skoleplassene, mens man fra friskolene opererer med en fjerdedel. Det er tydelig at det har gått mye prestisje i saken fra Regjeringens side. Hvis dette er den arbeidsformen statsråden vil velge å legge seg på i tiden framover, kan han se langt etter et samarbeid om den nye permanente loven. Han burde heller lytte til det som var statsministerens arbeidsbeskrivelse for den nye regjeringen i forbindelse med erklæringsdebatten i høst, da statsministeren sa: «Vi er opptatt av å sikre samarbeid og nær kontakt med regjeringspartienes stortingsgrupper, men vi er som regjering i tillegg opptatt av å ha et samarbeid med opposisjonen. Og selv om det er store og viktige saker vi er uenige om, er vi sikre på at det i denne sal er personer med mye kompetanse og kunnskap som Regjeringen vil ha nytte av å samarbeide med.» Det har vi sett fint lite til i utdanningspolitikken, og det håper jeg at det blir en endring på. For øvrig må jeg si at det er veldig mye historieløshet fra mange talere i denne sal. Det er slik at friskoleloven som vi fikk i Norge under statsråd Kjell Bondevik, ble kjempet fram i denne sal mot sosialistenes stemmer. Det er også slik at sosialistene stemte mot de aller fleste paragrafene i den friskolelov som vi fikk under Kjell Magne Bondevik. Så det å komme her og si at det er et slags fellesskap mellom Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet når det gjelder støtten til religiøse skoler og alternative skoler, er historieløst(presidenten klubber) (presidenten klubber)