Vintersport er en av Norges fremste merkevarer i utlandet. Det skyldes ikke ene og alene at vi har vunnet mange medaljer i internasjonale mesterskap, men også at befolkningen som helhet har et nært forhold til friluftsliv generelt, og vintersport spesielt. Bildet av Norge som vintersportsnasjon ble kringkastet til hele verden under OL på Lillehammer i 1994. Både Norge i sin helhet og spesielt Lillehammer-regionen opplevde en sterk økning i internasjonal oppmerksomhet, selv om den langsiktige positive effekten på turisme, sysselsetting og økt aktivitet kanskje ikke ble slik mange hadde forventet. Norge har gode naturgitte forutsetninger for å arrangere OL og Paralympics. Disse forutsetningene, kombinert med en stor interesse for vintersport i befolkningen, gjør det naturlig at Norge over tid tar ansvar som vertsnasjon for vinter-OL og Paralympics. Den internasjonale olympiske komite, IOC, skal i juli 2007 ta stilling til arrangementssted for De olympiske vinterleker i 2014. Et knapt flertall i Norges Idrettsforbund har gått inn for at Norge bør søke om å få arrangere De olympiske vinterleker og Paralympics i 2014 med Tromsø som søkerby. Dette vedtaket er fattet under forutsetning av at det gis statsgaranti. Som kjent har imidlertid Regjeringen i den framlagte stortingsmelding ikke tilrådd at det stilles slik statsgaranti ved denne anledning. Som saksordfører er jeg tilfreds med at et bredt flertall i komiteen støtter Regjeringens konklusjon. To partier, Arbeiderpartiet og Senterpartiet, har kommet til den motsatte konklusjon. Disse partiene har fremmet forslag om at Stortinget stiller statsgaranti i forbindelse med søknad fra Tromsø 2014 AS om å bli tildelt De olympiske vinterleker og Paralympics i 2014, tilsvarende lekenes totale kostnader. Jeg vil benytte anledningen til å understreke at ved å stille en statsgaranti må staten garantere for bruttobeløpet, som innebærer å garantere for hele arrangementets gjennomføring. Det betyr at staten er ansvarlig også for eventuelle kostnader som kan komme til å gå utover det budsjetterte. I søknaden fra Tromsø 2014 AS presenteres det tre ulike budsjetter, et «optimistisk», et «realistisk» og et «pessimistisk». Regjeringen tar i den framlagte meldingen utgangspunkt i søkers «pessimistiske» kostnadsanslag. Et arrangement som OL har en kompleksitet som gjør det vanskelig å beregne nøyaktige kostnader. Hvis man samtidig skjeler til milliardsprekken i budsjettet til Lillehammer-OL, framstår det «pessimistiske» kostnadsanslaget som et fornuftig utgangspunkt for debatt om de reelle kostnadene ved å arrangere OL. I søknaden fra Tromsø 2014 AS av 2. mai 2004 er de totale kostnadene anslått til 15 680 mill. kr, med behov for statlige tilskudd på over 9 540 mill. kr. Mangler og usikkerhetsmomenter ved kostnadsanslagene tilsier at søknaden ikke gir en fullstendig oversikt over totalkostnadene ved arrangementet eller behovet for statlige tilskudd til et eventuelt OL i Tromsø. Jeg vil i denne sammenheng vise til følgende: Forventede tilskudd av spillemidler på 415 mill. kr er inkludert i søkers inntektsanslag, men er ikke medregnet i søkers anslåtte behov for statstilskudd. Det anslåtte behovet for statstilskudd er dermed reelt sett 415 mill. kr høyere enn det som framgår av søknaden.Investeringskostnadene for idrettsanlegg anses som underbudsjettert, bl.a. på grunn av omfattende ombyggingskostnader i forbindelse med etterbruk.Investeringskostnader til deltakerlandsbyen er ikke tatt inn i budsjettet. Landsbyen er forutsatt bygd ut av private og leid inn til OL, og det er derfor ført opp 600 mill. kr under drifts- og leiekostnader. Grunnlaget for gjennomføringen av dette, f.eks. i form av intensjonsavtaler, er ikke synliggjort i søknaden. I vedlegg til søknaden er investeringsbehovet for å realisere landsbyen anslått til 2 500 mill. kr.Kostnadene til transport ligger i nedre sjikt i forhold til anbefalingene fra Avinor og Statens vegvesen Region Nord. Det må påregnes en betydelig økning i driftskostnadene i tillegg til de nødvendige investeringene. Det er ikke tatt hensyn til økte driftskostnader i søkers budsjett.Kostnader til sikkerhet anses som underbudsjettert. Søkers kostnadsanslag er kun en liten oppjustering av tilsvarende kostnader under Lillehammer-OL i 1994, på tross av at trusselbildet har endret seg betydelig. Det er Regjeringens oppfatning at de faktorene som her er nevnt, viser at den endelige kostnaden ved et OL-arrangement i Tromsø, herunder behovet for statstilskudd og tilskudd av spillemidler, vil kunne bli betydelig høyere enn det som er anslått i søknaden fra Tromsø 2014 AS av 2. mai 2004. En viktig forutsetning for å gi tilråding om statsgaranti måtte være at arrangementet fører til betydelige og langvarige samfunnsmessige gevinster. Gjennomgangen av søkers forventede effekter har vist at anslagene som presenteres i materialet som er utarbeidet av og for Tromsø 2014 AS, er optimistiske og beheftet med betydelig usikkerhet. Til grunn for anslagene ligger også forutsetninger om betydelig offentlig og privat ressursbruk i forkant og etterkant av lekene som ikke er tilstrekkelig tatt hensyn til i søknaden fra Tromsø 2014 AS. Erfaringer fra Lillehammer tilsier dessuten at det bør utvises nøkternhet med hensyn til forventninger om langvarige effekter. Det er ingen tvil om at et OL i Tromsø i 2014 vil kunne gi et betydelig løft for norsk idrett. Når Kristelig Folkeparti likevel velger å si nei til OL i Tromsø i 2014, er det fordi den økonomiske belastningen ved et OL er så stor at andre gode formål vil måtte nedprioriteres i betydelig grad. Konsekvensen av å gi statsgaranti vil være at det blir mindre handlingsrom for andre gode formål de neste ti årene, spesielt innenfor kultur og idrett. Det er dessuten kort tid siden staten tok et stort økonomisk ansvar for vinter-OL på Lillehammer i 1994. Fra Kristelig Folkepartis side vil vi påpeke at det primære målet for den statlige idrettspolitikken må være å gi et lokalt tilbud til barn og ungdom. Tilskudd til medlemsbasert idrett og tilskudd til bygging av idrettsanlegg er viktig for at barn og unge skal få et godt idrettstilbud. I mange kommuner er idretten den viktigste fritidsaktiviteten for barn og unge. Fysisk aktivitet er også viktig for barn og unges helse. Inntaket av sukkerholdige matvarer er økende, særlig blant barn og unge. I kombinasjon med lite fysisk aktivitet er denne livsstilen skadelig både for psykisk og fysisk helse. Derfor er Kristelig Folkeparti opptatt av at de spillemidlene som går til idretten, i størst mulig grad kommer barn og unge til gode. Bruken av spillemidler til et OL i Tromsø vil måtte innebære en tilsvarende reduksjon i tilskudd til anlegg og andre idrettsformål i kommunene. OL vil innebære omfattende investeringer i idrettsanlegg. Det er lagt til grunn at minimum 22,3 pst. av investeringskostnadene til idrettsanlegg vil måtte tas fra spillemidlene til idrettsformål. Det utgjør svært mange lokale idrettsanlegg. Når dette er sagt: Søknaden fra Tromsø 2014 AS skisserer et helhetlig konsept som forener viktige samfunnsmessige hensyn som bærekraftig utvikling, næringsutvikling og universell utforming med det å arrangere et vinter-OL. En slik helhetlig tilnærming er i tråd med den olympiske ånd. Søknadens visjon om å «skape en grensesprengende og magisk idrettsfest og gi verden et øyeblikks magi» er et godt uttrykk for den folkefesten et OL bør være. Nord-Norge og Tromsø har både naturmessig og kulturelt gode forutsetninger for å arrangere et OL, og Kristelig Folkeparti mener at Tromsø peker seg ut som en aktuell søkerby i framtiden.