La meg begynne med å takke statsråden for en veldig inspirerende og innsiktsfull redegjørelse her i Stortinget. Norge er et lite land i verden, der innbyggerne har vært utrolig heldige både i forhold til styresett og i forhold til naturrikdommer. Debattene her i Stortinget kan nok noen ganger virke litt smålige, selv for oss som utfører embetet vårt her. Istedenfor Fremskrittspartiets negative vinkling på Sosialistisk Venstreparti, burde vi jo være jublende glade for at utviklingsministeren varsler nye tiltak. Jeg registrerte at representanten Vaksdal også skrøt av statsråden, og det er jo bra. For mens vi har debattert her i dag, har mange dødd av sult, blitt torturert og voldtatt – i vår verden. Familier er ufrivillig skilt fra hverandre. Fedre og mødre har opplevd at barna deres har dødd mellom hendene deres på grunn av mangel på vaksine. Men her får vi altså en debatt om SV har snudd eller ikke. Jeg oppfatter utviklingsministeren som en reformvillig og kunnskapsrik statsråd. Og det er bra. For verden står foran store utfordringer, og Norge er som kjent en del av verden. Det som skjer andre steder i verden, kommer til å få virkninger for oss. Dersom kineserne begynner å bruke toalettpapir, vil verdens skoger være rasert i løpet av 30 år. Klimapolitikk og klimaendringer rammer i hovedsak de fattige landene, men det vil også slå inn over Norge. Miljøpolitikk er også bistandspolitikk. Klimapolitikken, forurensninger og utbyttingen av utviklingsland må bekjempes. Det er jeg glad for at denne regjeringen mener må bekjempes med dialog istedenfor Bush’ og Fremskrittspartiets løsninger. Hvis fattige land får en utvikling i forhold til forbrukssamfunnet, som vi er en del av, vil rett og slett kloden ikke ha tilstrekkelige ressurser. Derfor har Norge, som har vært så heldig i forhold til naturressurser, i forhold til demokratisk utvikling og i forhold til ikke å bli utbyttet av kolonimakter, et overordnet ansvar for å vise solidaritet med dem som ikke har det sånn. Vi bor i et land bygd på likeverd og solidaritet. Gjennom politiske vedtak og handlinger har vi i lille Norge greid å skape verdens beste land å bo i. Det har kommet fordi vi har greid å solidarisere oss med dem som har behov for det. Velferdsstatens største fiende er tilfredshetens misnøye. I dag kan det virke som om egoismen og misnøyen er i ferd med å få fotfeste i Norge. Når partier får økt oppslutning om å kutte til verdens fattigste samtidig som de i løpet av en generasjon eller to vil ødsle bort verdier som det har tatt 150 millioner år for naturen å bygge opp, kan en undres på hva som er i ferd med å skje i vårt velstående samfunn. Jeg er stolt av å tilhøre et parti i en regjering som vil bygge internasjonal solidaritet. For de virkelig store utfordringene – kampen mot fattigdom, sult, terror, miljøødeleggelser, tap av jordsmonn og menneskeliv – må vi løse sammen med andre. Ellers løser vi dem aldri. Da vet vi hvordan det vil gå. Jeg vil derfor igjen takke statsråden for en lovende og inspirerende redegjørelse her i Stortinget.