Når man uttrykker seg i så generelle vendinger som i trontalen og som statsministeren nå gjorde, er det lett for Stortinget å være enig i behovet for en bedre eldreomsorg, en bedre skole, bedre satsing på helsevesenet, osv. Det som blir interessant, og som først vil vise hvorvidt det er en reell og radikal kursendring fra denne regjeringens side, er når de konkrete sakene kommer til Stortinget. Det er når statsbudsjettet kommer i morgen, vi vil se om det er en reell forskjell i prioriteringene og hvilken kurs man har for politikken. Jeg har lyst til å fremheve noe som var positivt fra trontalen. Det er positivt når Regjeringen varsler at de nå vil komme med en tannhelsereform. Det har altfor lenge vært slik at tennene våre har vært løsrevet fra resten av kroppen. Det er ikke rimelig i et finansieringsperspektiv. Det er mange mennesker som synes det har vært kostbart og ubehagelig å måtte betale svært dyrt for tannoperasjoner når resten av kroppen vår blir sett på som en helhet. Det er også positivt når Regjeringen fremhever at de vil satse mer på integrering og mer på kriminalitetsbekjempelse. Det som gjenstår å se, er hvordan Regjeringen har tenkt å gjennomføre disse løftene. Det som dessverre ikke ble nevnt med ett eneste ord, verken av statsministeren nå eller i trontalen, er hvordan Regjeringen har tenkt å få kontroll på asylpolitikken. Det ble varslet fra Regjeringens side en noe sterkere fokusering på å bekjempe veksten av identitetsløse asylsøkere i Norge og på mennesker som er her uten å ha lovlig opphold. Vi har derfor tillatt oss å fremme et forslag i salen i dag om å be Regjeringen sikre bedre kontroll med utlendinger som oppholder seg ulovlig i Norge. Det håper jeg at Regjeringen vil ta alvorlig. Dette er et økende problem fordi det genererer mer kriminalitet og utrygghet for vanlige borgere i dette landet. Det andre som var helt fraværende, var iveren etter å fortelle om flertallsregjeringens fortreffelighet. Jeg synes statsministeren omgikk dette meget behendig i sitt innlegg ved å snakke om at det var behov både for intern diskusjon mellom regjeringspartiene, med partene i arbeidslivet og med opposisjonen. Det er for så vidt helt sant, men det er jo ikke slik Regjeringen har fremstått. Regjeringen har fremstått som et kaosprosjekt som ikke klarer å være enige om noen verdens ting, hvor det ene regjeringspartiet etter det andre gjør stor retrett i mange politiske saker som de lovet velgerne å gjennomføre før valget. I energipolitikken har vi f.eks. sett SV gjøre tidenes retrett ved nå å akseptere et helt annet syn i gasskraftpolitikken enn det som har vært deres angjeldende politikk. Jeg synes det er veldig bra, men det er bare så synd at Regjeringen ikke er villig til å gå langt nok for å få fortgang i bygging av gasskraftverk i Norge. Statsministeren fremhevet for et par dager siden eldreomsorgen som kanskje den viktigste saken for denne regjeringen. Det er bra. Men det som ikke er bra, er at den eneste løsningen Regjeringen så langt har presentert, er mer penger til kommunene. Det er altså et faktum at det er et stort underskudd på sykehjemsplasser i Norge. Det betyr at det må et mye større og mer aktivt samarbeid til mellom staten og kommunene, slik at man nå får bygd et tilstrekkelig antall sykehjemsplasser for de syke, eldre menneskene som ikke har noe sted å gjøre av seg. Det er vel og bra å gi mer penger til kommunene, men hvis Regjeringen ikke sender ut noen kraftfulle signaler om at rekruttering av helsepersonell også til eldreomsorgen betyr en økning i lønn til hjelpepleiere og sykepleiere, vil rekrutteringen til disse viktige yrkene avta. Det vil skape problemer både for dagens eldre og for fremtidens eldre hvis man ikke er villig til å sende et signal om at dette er yrkesgrupper som har en betydelig verdi for vårt samfunn. Trontalen hadde en halv setning om sykehusene. En av de største utfordringene for landets sykehus er at dagens finansieringsstruktur overhodet ikke hensyntar bygningsmasse, fornyelse av utstyr og generelt vedlikeholdsbehov. Det betyr at vi har en stor utfordring innenfor finansieringssystemene våre med å legge forholdene til rette for at sykehusene rundt omkring i landet ikke blir straffet økonomisk hvis de pusser opp bygningene sine, fornyer bygningsmassen eller erstatter gammelt utstyr med moderne. Det må kompenseres. Det må kompenseres på en slik måte at det faktisk lønner seg å investere i nytt og moderne utstyr, slik at man kan behandle pasienter raskere og med mer effektivt og riktig medisinsk utstyr, noe som kanskje gjør at folk raskere blir friske og kan komme seg ut av helsekøene. Og det vil jeg gjerne utfordre statsministeren på. Når har i så fall Regjeringen tenkt å gjøre noe med dette, og hva vil de gjøre med finansieringssystemet slik at også bygningsmassen og utstyrsbehovet ved landets sykehus blir ivaretatt på en bedre måte enn i dag? Det er mange viktige spørsmål som kan drøftes i en trontaledebatt. Samtidig vet vi at statsbudsjettet kommer i morgen, og der vil vi se om denne regjeringen faktisk kommer med innrømmelser i forhold til alle de løftene som de har gitt i løpet av en lang valgkamp og det siste året. Energipolitikken er et slikt område. Det er mange av landets innbyggere som nå frykter vinteren fordi vi nok en gang har kommet i den meget spesielle situasjonen at vi ikke har nok energi, noe som gjør at befolkningen risikerer å måtte betale svært dyrt for strømmen. Det er nødvendig å bygge ut de ressursene som Norge har rikelig tilgang på, og som i seg selv vil være noe av verdens mest miljøvennlige produksjon, uten at vi engang hensyntar diskusjonen om CO2-håndtering. Dette dreier seg først og fremst om vår evne til å være fremtidsrettet. Det vi som nasjon har gjort i Nordsjøen gjennom de siste tretti årene, har jo i seg selv vært en god måte å fornye miljøet på ved at mens vi har bygget ut, har man hele tiden utviklet ny teknologi som har gjort produksjonen av olje og gass i Nordsjøen mer og mer miljøvennlig – ja nå så miljøvennlig at det knapt er utslipp å spore. Akkurat det samme ville skjedd med gasskraftverkene. Hvis vi nå tillater bygging av gasskraftverk med den teknologien vi i dag kjenner, er det helt åpenbart at man i kraft av å bygge dem ut også vil utvikle ny teknologi i årene som kommer, noe som vil bidra til at også den produksjonen blir mer og mer miljøvennlig i tiden som kommer. Men hvis man lar være å gjøre det fordi man skal sette miljøsymbolene foran behovet for sikker energiforsyning til husholdningene, og også til kraftkrevende industri, som er en viktig del av norsk næringsliv, da gambler man. Og det gjør dessverre denne regjeringen, akkurat på samme måte som den forrige regjeringen gjorde. Miljøsymbolene blir viktigere enn energiproduksjonen, og det er innbyggerne og kraftkrevende industri som må betale regningen for det. Det er ikke rimelig. Vi kan gjøre to ting. Det ene vi kan gjøre nå, er umiddelbart å halvere momsen og ta bort elavgiften, slik at man kan hjelpe husholdningene i forhold til økte strømpriser. Men det gir ikke mer energi. Det betyr at vi samtidig må sette i gang ny produksjon. Stortingsflertallet har gjennom de siste ti årene systematisk stemt ned ethvert forslag om utbygging av ny vannkraftproduksjon i Norge, til tross for at det må regnes som den mest miljøvennlige kraftproduksjonen av alle. Hvorfor i all verden kan det stortingsflertallet sitte og være fornøyd med at man har sagt nei til produksjon av verdens reneste energi, som Norge egentlig har rikelig tilgang på? Helt avslutningsvis skal jeg ta opp Fremskrittspartiets forslag som er omdelt i salen. Jeg har også lyst til å utfordre statsministeren på én ting som han egentlig ikke har svart på, og det går på forholdet til Stortinget. Noe av det første statsministeren sa da hans regjering tiltrådte, var at han ønsket å ha god dialog og godt samarbeid med Stortinget og med opposisjonen. Så langt har det samarbeidet vært helt fraværende. Jeg synes det er litt underlig, for det var altså noe av det første statsministeren inviterte Stortinget til. Men det er antakelig fordi man har hatt mer enn nok med å holde orden på egne rekker så langt i sin regjeringstid.