Med presidentens tillatelse kan statsråd Djupedal bli stående, for jeg har tenkt å stille spørsmål til ham. Opposisjonspartiet SV hadde en stolt, forpliktende forskningspolitikk – skikkelig opptrapping på stipendiater, vitenskapelig utstyr, midler. Så kommer SV i posisjon via Soria Moria. På Soria Moria skinner det fortsatt, men det blekner når en får rekordmange milliarder til rådighet. Hva skjer? En systematisk nedprioritering av høyre utdanning og av forskning, bit for bit. Bare hør på dette som jeg nå sier – som ikke er satsene i noen symfoni: Abelia, IKT-Norge, Norsk Industri, NHO, Forskerforbundet, Akademikerne, Universitets- og Høgskolerådet, Tekna, Norges forskningsråd. Hva har disse til felles – at de spiller musikk? Kanskje det. De har det til felles at de er enige om at den sittende regjering og statsråden helt systematisk har nedprioritert forskning. Som jeg har de registrert at statsrådens viktigste forsvarslinje i grunnen var hvordan tidligere regjeringer har gjort det eller ikke gjort det. Men jeg skal forholde meg til statsrådens eget parti, SV, med en historie jeg synes det kan være grunn til å være stolt av i forbindelse med forskningsmeldingen. Representanten Reikvam sa i sin tid om et forslag fra Bondevik II-regjeringen om å kutte 20 mill. kr på høyere utdanning at det var nesten som å nærme seg dommedag i forhold til høyere utdanning. Statsråden skal få slippe å kommentere forholdet mellom 20 mill. kr og nesten dommedag, og et kutt på 274 mill. kr. Jeg tror ordbruken da bortimot ville være oppbrukt i denne forsamlingen. Med denne systematiske innsatsen og med den kritikken som er kommet, og med en statsråd som er ærlig – han sier rett ut at nå tar vi et hvileskjær – blir hvileskjæret fort et feilskjær. Som kjent er jeg ikke veldig sportslig interessert. Hvordan er det mulig for statsråden å være tilfreds med dette hvileskjæret, etter den – skal vi si – samlede kommentaren som er kommet fra en slik bredde av organisasjoner? Jeg rakk ikke en gang å ramse opp alle, jeg tok et godt utvalg.