Jeg takker statsråden for svaret. Et av problemene knyttet til spørsmålet om luftambulansetjenesten har vært diskusjonen mellom de største, tunge fagmiljøene – ikke minst i Tromsø – og primærhelsetjenesten generelt. Man har gitt en beskrivelse av virkeligheten som framstår som forskjellig, avhengig av om man befinner seg f.eks. i Tromsø eller om man befinner seg i primærkommunene. Det er et problem man er nødt til å ta alvorlig. Hvis det er slik i en kommune at legene, helsepersonellet, de pårørende og den pasienten som har behov for hjelp, ikke oppfattes å bli tatt alvorlig, hvis informasjon på en måte siles gjennom flere ledd og tilbakemeldingen kanskje blir at de krisemaksimerer eller beskriver en alvorlighet som neste ledd ikke kan si seg enig i, oppstår det uvegerlig i kjølvannet av det en tillitskrise. Jeg har sett den korrespondansen som har vært med ordførerne i Finnmark og helsepersonell i Finnmark, og jeg har registrert vedtak i Finnmark legeforening og vedtak i de nordnorske legeforeningene samlet der man roper et varsku om at dette kan være tilfellet. Jeg registrerer også at Helse Nord i en del formuleringer har trukket i tvil utviklingen når det gjelder primæroppdragene, at det er en reduksjon her. Jeg skal ikke overtolke statsråden, men man kunne kanskje fornemme at det kunne være grunn til å reise tvil ved enkelte av tallene. Jeg har gått ganske grundig gjennom dette tallmaterialet. I den grad Helse Nord trekker i tvil at det har vært en nedgang i primæroppdrag, synes jeg de må gå grundigere inn i materialet. Jeg har selv sett på tallene fra Alta-basen. Det var 945 primæroppdrag i 1998. Så har det gått suksessivt nedover, og det siste tallet jeg har fått fra 2005, var 694. Det er en ganske betydelig nedgang, på ca. 250 flygninger. Så spør man: Hva er årsaken til det? Og så beskriver man det slik at en av årsakene er at flyene blir tilgjengelige i mindre grad enn før. Dels har man oppdrag som ikke kan gjennomføres, og dels tvinges man til andre løsninger. Og det er klart at dette handler ikke bare om januar og februar i 2006, når man har tall som går tilbake til 1998. Jeg har på alle måter inntrykk av at statsråden tar dette på alvor. Men jeg synes nok at Helse Nord har havnet i en situasjon hvor de framstår som om de har behov for å forsvare seg, i stedet for at de nå bør komme i angrepsposisjon. Jeg tror det er lurt av dem å gjøre det, for jeg tror at man er nødt til å spille på det samme laget for å ta primærkommunene på alvor. Det går ikke an å neglisjere 19 ordførere og et samlet helsepersonell i Finnmark i denne saken. Det vil det ikke komme noe som helst godt ut av.