Dette lovarbeidet går under betegnelsen «urbant jordskifte». Etter mitt syn er koblingen mot utbygging av hytter og fritidsbebyggelse en vel så viktig dimensjon, og derfor dette innlegget. Jordskifteretten er en domstol og ikke et forvaltningsorgan. Altså: Jordskifteretten skal ikke prioritere offentlige interesser framfor private interesser. Krav til jordskifte etter ny § 2 første ledd bokstav h er at minst 2/3 av grunneierne som har minst 2/3 av arealet, krever jordskifte. Det er viktig at dette unntaket fra jordskiftelovens krav for å kunne fremme en jordskiftesak ikke uthules ved at 2/3-kravet reduseres. Som det framgår av flertallets merknader er arealet som skal legges til grunn, både de eiendommer som får utlagt utbyggingsrettigheter, og de eiendommer som får utlagt arealer til friareal, parkeringsplasser, veier, opparbeidede skiløyper osv. Når jordskifteretten som domstol skal fordele arealverdier og kostnader mellom dem som får utbyggingsrettigheter, altså f.eks. tomter og næringsareal, utlagt på sin eiendom, og dem som ikke får det, må det legges til grunn markedspris på disse arealene, altså markedspris innenfor strøket – eller det som i høyesterettsterminologi kalles strøkspris. Strøksprisen som oppnås for f.eks. hyttetomter, må derfor også brukes på de arealer som trengs for aktivitet på tilgrensende ikke byggearealer, eksempelvis arealer som brukes til opparbeidede skiløyper, som tidligere nevnt. Den kommunale planlegging av eksempelvis et hytteområde må utøves slik at en får avklart arealbruk og arealbehov for et større område enn selve byggeområdet. Størrelsen bestemmes av framtidig aktivitet i området. Det er i denne sammenheng viktig å presisere at jordskifteretten ikke skal bli en del av den kommunale planlegging, men skal derimot som domstol etter at planprosessen er ferdig, se hele området under ett og fordele utbyggingsretter slik at grunneiere utenfor utbyggingsområdet også kan tildeles utbyggingsrettigheter innenfor utbyggingsområdet på andres grunn. Denne prosess må ses i sammenheng med plan- og bygningsloven § 26 første ledd nytt femte punktum, som også er en del av innstillingen. Som følge av denne lovbehandling blir det nå behov for en klargjørende informasjon til berørte parter om planprosess og rolledeling mellom jordskifteretten som domstol og planmyndigheten som offentlig planleggingsorgan. Dette er svært viktig, slik at vi kan få en informasjon, en klargjøring og en ryddig framgangsmåte når disse sakene kommer til behandling. Når det gjelder eksisterende byggeområder, eksempelvis hytteområder, er det ny bokstav i i jordskifteloven § 2 første ledd som skal danne det lovmessige grunnlag for jordskifterettens behandling av tiltak for å avbøte ulemper som følge av reguleringsplaner for eksisterende utbygde byggeområder. Slik jeg ser det, er dette en utvidelse av jordskifterettens adgang til å gjennomføre bruksordning som loven gir adgang til fra før. Siden det er vanskelig å kompensere ulemper for naboeiendommer da utbyggingsplanen i mange tilfeller er gjennomført, må kompensasjonen i slike tilfeller gis på annen måte, eksempelvis ved årlig avgift for dem som eier eller fester bebyggelse i området. Som tidligere omtalt skal strøkspris også legges til grunn innen denne type saker. Behov for slik opprydding er det i en rekke hytteområder, hvor naboeiendommer må stille med areal til parkeringsareal og opparbeidede skiløyper. Det er en svært viktig sak vi behandler, som det er svært viktig å få en praksis på som kan gjøre at de vanskelige forhold som vi ser i dag, kan få en bedre prosess. Men som nevnt: Domstolen er en domstol, planleggingsorganene er offentlige organer, og her må vi ha et veldig tydelig skille.