Jeg må si jeg ble litt overrasket over utenriksministerens holdning til denne interpellasjonsdebatten. Hvis det er slik at man ikke har lyst til å delta i en interpellasjonsdebatt fra Regjeringens side, kunne det være greit å si fra på forhånd. Interpellasjonsdebatter i Stortinget handler om temaer i tiden. Mandag hadde vi en debatt om Menières sykdom. Regjeringen har ikke hatt noen holdning til dette tidligere, men statsråden utviste den folkeskikk å komme i Stortinget og delta i debatten. Torsdag hadde vi en interpellasjonsdebatt om læreplaner i skolen. Det var heller ikke noe som Regjeringen nødvendigvis hadde noen holdning til, men statsråden utviste den folkeskikk å være med i debatten og delta i meningsutvekslingen i stedet for å bruke nesten hele sitt innlegg til å fortelle hvorfor hun ikke ønsket å besvare interpellasjonen. Og det hadde vært å forvente at utenriksministeren hadde gått inn i denne debatten med litt mer alvor og med litt mindre åpenlys forakt for Senterpartiet og interpellanten enn det han her har gjort. Jeg er overrasket. Vi har vært gjennom en uke med hendelser innenfor EU som er meget viktige, som antakelig vil føre til en ganske utstrakt debatt innad i unionen, og det kunne være en første anledning for det norske storting til også å gå inn i en bredere Europa-debatt – ikke en siste anledning, der deler jeg Jaglands synspunkt. Vi vet ikke hva som kommer til å skje, mange ting kan komme til å skje framover. Denne debatten må fortsette, men dagen i dag kunne faktisk ha vært den første anledningen til å gå inn i det. I dag ser vi at det er reaksjoner fra Italia omkring euroen, CDU i Tyskland snakker om Tyrkias medlemskap, Irland vurderer om det er nødvendig å holde folkeavstemning hvis det ikke er noe å holde folkeavstemning om. Jeg tror vi står foran en ganske omfattende debatt innad i EU, og den debatten har en klangbunn når det gjelder tema, som vi også finner i Norge i debatten om EU og Europa, bl.a. forholdet til velferd, økonomi og folkestyre. Det er en viktig debatt, den kunne vi ha startet i dag dersom regjeringspartiene og utenriksministeren hadde valgt å gå inn i denne debatten med litt mer ydmykhet og litt mer åpenhet overfor Stortinget. Men regjeringspartiene har altså ingen holdning, ingen synspunkter, ingen ønsker om å delta i den debatten. Og da må jeg si at hvis det er den måten Regjeringen velger å forholde seg til interpellasjoner på, bør man si fra på forhånd om at man ikke ønsker å besvare en interpellasjon. Det er alminnelig folkeskikk.