Fylkeskommunene har etter opplæringsloven ansvaret for å planlegge og bygge ut videregående opplæring. Regjeringens endring av privatskoleloven til en friskolelov har ført til et stort antall nye søknader om opprettelse av frittstående videregående skoler. Mange av søknadene er innvilget, mot fylkenes anbefaling – bortsett fra Oslo. Det er litt underlig å høre på representanten Apelthun Sæle, som snakker om ideologi i denne sammenhengen, mens hennes egen fylkesordfører i Hordaland går sterkt imot disse frittstående skolene. Det handler ikke om ideologi i den forstand som representanten snakker om i denne sammenhengen. Det handler om rettferdighet i forhold til finansiering av det – først og fremst det. Fylkeskommunenes høringsuttalelser er klare på at etablering av nye frittstående skoler vil få negative konsekvenser for det offentlige tilbudet. Det er faktisk det som er begrunnelsen fra fylkeskommunene. Begrepet «vesentlege negative konsekvensar for vertsfylket» er en grunn til ikke å godkjenne. Uttrekkssystemet, slik vi på en klar måte har beskrevet det i dokumentet, får negative konsekvenser, men tydeligvis ikke vesentlige negative konsekvenser, ifølge regjeringspartiene. Departementet mener tydeligvis heller ikke at det store antall søknader som er innvilget, vil få vesentlige negative konsekvenser, siden mange av dem er innvilget. I forarbeidet til endringene i friskoleloven framgår det at dersom etableringen av en frittstående skole vil føre til en permanent og vesentlig mer kostnadskrevende skoledrift for vertsfylket, gir det grunnlag for ikke å godkjenne søknaden, likeledes dersom etableringen fører til at fylkeskommunen ikke kan tilby enkelte opplæringstilbud. I praksis vil det være svært vanskelig for en fylkeskommune å kunne dokumentere alle effekter av en nyetablering, et forhold som for øvrig er godt beskrevet i det dokumentet vi behandler. I tillegg til at nyetablering av frittstående skoler vil føre til økt overkapasitet i fylkeskommunenes skolebygg, økte skysskostnader og trekk i rammetilskuddet, viser fylkeskommunene at de vil måtte bygge ned det fylkeskommunale tilbudet tilsvarende de nye plassene som etableres, alternativt at skolene får redusert bredden i det tilbudet de i dag har. I mange fylker vil det i praksis ramme dagens gode, desentraliserte tilbudsstruktur. Det er jo interessant at både Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre her i Stortinget ikke deler den virkelighetsbeskrivelse som de samme partiene har lokalt. Det er åpenbart at departementet har en svært høy terskel for å avslå en søknad. Så vidt jeg vet, er det ikke gitt avslag på en eneste søknad om etablering av friskole, selv om fylkeskommunenes uttalelser om negative konsekvenser er tydelige nok. Det må jo være et tankekors for regjeringspartiene med tanke på lokaldemokratiet at fylkeskommunenes uttalelser og varsku om framtidige negative konsekvenser så totalt blir ignorert, samtidig som de samme partier snakker om styrket lokaldemokrati. Det er, slik fylkeskommunene påpeker, en reell fare for at en vekst i antall frittstående skoler vil medføre en reduksjon i det offentlige opplæringstilbudet. Det vil ramme flertallet av elevene, som vil få et både kvalitativt og kvantitativt dårligere tilbud. Det samsvarer jo dårlig med regjeringspartienes ord om økt valgfrihet. Representanten Sortevik fra Fremskrittspartiet snakket om valgfriheten. Dersom fylkeskommunen må legge ned studieretninger ved distriktsskoler, reduserer det virkelig valgfriheten for de aller, aller fleste elevene, som da eventuelt må gå på en videregående skole et annet sted. Så når vi snakker om valgfrihet, er det jammen viktig å ta høyde for at de aller fleste elevene skal få lov til å velge skole. Men når fylkeskommunen må redusere tilbudet, og kanskje fjerne linjer eller studieretninger, så reduserer man jo faktisk valgfriheten for svært mange elever.