Jeg er glad for at forslagsstillerne tar opp en så viktig sak som dette. Denne saken handler om at kommunale kontrollutvalg skal få en større uavhengighet. Behandlingen av denne saken er spesielt viktig, og det handler om troverdighet. Etableringen av kontrollutvalg i alle kommuner og fylkeskommuner kom inn i kommuneloven allerede i 1992. Men i kjølvannet av noen saker man har sett i kommunal sektor i den senere tid, spesielt det dramatiske vi har opplevd på Romerike, kan det være grunnlag for å stille noen spørsmål ved dagens ordning. Fungerer dagens ordning? Og er den tilfredsstillende? KS har gjennomført en undersøkelse i alle kommuner, der det viser seg at 58 kommuner det siste halve året har behandlet korrupsjonssaker i kommunen, og 25 kommuner oppgir at de har opplevd korrupsjon eller forsøk på korrupsjon. Da er dette et problem, slik jeg ser det. At statsråden i brev av 25. april i år også erkjenner at forslagsstillerne tar opp en relevant og aktuell problemstilling, og at det er en felles holdning i komiteen at kontrollutvalgene skal være effektive og aktive tilsynsorgan, er også positivt. Da er det slik at KS, komiteen og statsråden ser den aktuelle problemstillingen. Men virkemidlene og viljen til å gjøre noe straks er ikke til stede. Forslagsstillerne og mindretallet i komiteen erkjenner at kommunestyrene må ha adgang til å kunne avsette de kontrollutvalgene som ikke fungerer eller ikke utfører sine oppgaver. Begrunnelsen for forslaget er å sikre at mindretallet i de kommunale kontrollutvalgene skal ha adgang til å iverksette granskning av mulige misligheter i kommunen. I Stortingets forretningsorden ble det i 2003 innført en bestemmelse om mindretallsrettigheter i Stortingets kontroll- og konstitusjonskomite. I den forbindelse ble det understreket at mindretallsrettigheter er et prinsipielt viktig bidrag for å styrke kontrollfunksjonen. Dette hensyn er etter min mening også til stede i kommunal sektor. Jeg ser at uavhengigheten for kontrollutvalgene er en forutsetning for troverdighet når det skal gjøres en kontroll- og tilsynsjobb, og det bør være et klart skille mellom dem som kontrollerer, og dem som kontrolleres. Det er merkelig at det på mange måter stilles strengere krav til uavhengig kontroll og revisjon i private firmaer enn det gjøres innenfor offentlig virksomhet. En revisor i privat sektor kan f.eks. ikke ha et ansettelsesforhold til den som skal revideres, men en kommunerevisor kan være ansatt i kommunen. Dette er også en av grunnene til at stadig flere kommuner velger å skille mellom enheter som bestiller, og enheter som utfører de offentlige tjenestene. – Jeg opplever disse opplysningene som en slags voksenopplæring. Jeg vil også vise til noe som kan oppleves som et problem. Et kommunalt kontrollutvalg må i dag ha et flertall, ofte et politisk flertall, for å kunne ta opp viktige saker. Dette er en utfordring, fordi kontrollutvalgene nettopp skal kontrollere sentrale politikere og byråkrater. Norske kommuner preges av en konsensuskultur, og kravene om uavhengighet blir ekstra vanskelige å etterleve i små kommuner der alle kjenner alle. Det finnes en rekke lover og regler som gir mindretallsrettigheter i offentlige organer. Jeg mener det vil være naturlig å gi mindretallet i kommunale kontrollutvalg tilsvarende rettigheter. Avslutningsvis vil jeg påpeke at disse forholdene kan sette lokaldemokratiet i fare, og det er ikke demokratiet tjent med. Man får en mistenkeliggjøring og kan miste troverdigheten. Det er viktige spørsmål som er tatt opp av forslagsstillerne. Jeg tar herved opp forslagene fra Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre, som er inntatt i innstillingen.