Bolig er sammen med arbeid, utdanning, helse og omsorg en hjørnestein i velferdssamfunnet. Sosial boligbygging og bolig til alle har vært fremste mål for sosialdemokratisk tenkning i Norge. En god bolig i et godt miljø er en nødvendig forutsetning for et godt liv for den enkelte. Boligpolitikken er derfor et av de viktigste redskapene for å nå sentrale samfunnsmessige mål om menneskelig frihet, likeverd og rettferdig fordeling. Husbanken er statens viktigste redskap for å sikre en jevn bygging av nøkterne, rimelige og miljøriktige boliger. Jeg er glad for at flertallet i komiteen mener det er viktig at Husbanken skal spille en sentral rolle som en allmenn bank for boligbygging, utbedring og etablering. For å oppnå de boligpolitiske kvalitets- og stabiliseringsmålene er det behov for at Husbanken også for framtiden finansierer en stor andel av nybygde boliger. Etter Arbeiderpartiets syn skal Husbanken finansiere om lag halvparten av nybyggingen i Norge. Husbanken bør også i framtiden ha en motkonjunkturell rolle ved å finansiere en større andel av nybygde boliger når det er fare for nedgang i boligbyggingen, og en mindre andel i tider med svært høy byggeaktivitet. En slik politikk bør styres gjennom fastsettelse av lånerammen, slik at andre forhold som låneutmåling og øvrige kriterier for kvalitet er forutsigbare. Det er svært viktig at boligpolitikken har et bredt perspektiv, og at Husbankens virkemidler understøtter dette. Husbanken har en viktig rolle for å fremme konkurranse i kredittmarkedet. Et annet svært viktig virkemiddel i boligpolitikken er bostøtteordningen. Bostøtten bidrar i gjennomsnitt til en reduksjon av boutgifter som andel av inntekt med 20 prosentpoeng, og slik er bostøtten et sentralt virkemiddel for å bekjempe fattigdom. Bostøtten er målrettet og strengt behovsprøvd. Jeg er glad for Regjeringens forslag om at søknader om bostøtte skal behandles fortløpende, og viser til at dette er en forbedring i forhold til dagens system, der lang behandlingstid ofte skaper store problemer for dem som virkelig trenger det. Med dagens regelverk må bostøtteberettigede vente i opptil åtte måneder før de får støtten de har krav på etter regelverket. Når vi vet at de som har krav på bostøtte, er i en vanskelig økonomisk situasjon, er en slik praksis selvsagt uholdbar, og det er således bra at det blir ryddet opp i dette. Jeg viser for øvrig til at Regjeringen har satt i gang en omfattende gjennomgang av bostøtten, der siktemålet er å forbedre og forenkle bostøtteordningen, og at Regjeringen tar sikte på å legge fram en proposisjon om saken høsten 2007. Bortimot alle boliger bygd med universell utforming er finansiert av Husbanken. Med en stadig større andel eldre i befolkningen og et klart ønske om et integrert boligtilbud til de fysisk handikappede vil kravet til universell utforming av boliger øke kraftig. Universelt utformede boliger er etter mitt syn også god samfunnsøkonomi. Boliger som er utformet slik at personer med nedsatt funksjonsevne kan mestre hverdagen på egen hånd, gir mindre press på sykehjem og omsorgsboliger. Det er derfor bra at Regjeringen vil arbeide for å øke antall boliger og boområder som er tilgjengelige for personer med nedsatt funksjonsevne. Men det er ikke nok at bare nye boliger er universelt utformet. Det må legges til rette for at også eksisterende boliger og bygg kan fornyes og bygges om for å oppfylle krav til tilgjengelighet og universell utforming. Det som gleder oss i Arbeiderpartiet aller mest i denne sammenhengen, er flertallets merknad om at vi vil se positivt på prosjekter som kan bidra til å øke kompetansen i forhold til etterinstallering av heis i eksisterende bygg. Det mest gledelige og positive fra Regjeringens side er de avsatte statlige midler til en egen Groruddalsatsing. Groruddalen, som er et av de viktigste områdene i Norge, har behov for særskilte tiltak for å bedre boforholdene. Ingen andre boområder og nærmiljøer i landet er så belastet med støy og luftforurensing som Groruddalen. Derfor må Regjeringen få honnør for at den har satt det blant sine prioriteringer. Jeg mener det er viktig at disse midlene inngår i en «fellespott» der stat og kommune deltar. Det er viktig at staten og Oslo kommune samarbeider om et felles løft for å bedre miljø- og levekårene i Groruddalen. Til slutt noen få ord om integrering og Fremskrittspartiet. Selvfølgelig er Arbeiderpartiet ansvarlig for integrerings- og innvandringspolitikken de siste årene. For vi har en politikk på området, i motsetning til Fremskrittspartiet, som aldri har hatt noe annet å si enn: Steng grensene! Stopp innvandringen! – stikk i strid med behovet i arbeidslivet og det globaliserte næringslivet. Arbeiderpartiet er stolt over den positive integreringen som har funnet sted, og tar ansvar for det som er ugjort, og går med glede til oppgaven med å ta fatt på de framtidige utfordringene innen denne sektoren. I Aftenposten i dag har Fremskrittspartiet en julehilsen til minoritetene. De ønsker å statskontrollere religiøse menigheter. Jeg trodde at denne stalinistiske tankegangen, å kontrollere folks tanker og mistenkeliggjøring, var det KGB som stod for i det kommunistisk styrte Øst-Europa, og at dette var henvist til skraphaugen i Øst-Europa etter Berlinmurens fall. Men det ser ut som om det er Vest-Europas liberalister, som med Fremskrittspartiet i spissen har utnevnt seg selv til individets og frihetens forsvarere – partier som vil ha minst mulig innblanding i folks hverdag – som er interessert i å gå videre. Avslutningsvis vil jeg bare si: Ikke vær redd for det som sies, frykt heller det som ikke sies!