SV vil ha et løft for distrikts- og regionalpolitikken, fordi det ligger mange ubrukte muligheter over hele landet, og fordi det er mange menneskelige ressurser som også kan få blomstre mer enn det de gjør i dag. Det er et ansvar som storting og regjering har, å gi alle deler av landet like gode muligheter til å utvikle seg og gi alle mennesker like gode muligheter til å utvikle seg. Da trengs det en forsterket innsats på mange områder i politikken. Det trengs at man lager en politikk som tar utgangspunkt i de lokale og regionale fortrinn og gir rom for å bygge opp og støtte opp rundt det. Det trengs at staten i sin egen politikk tar distriktspolitiske hensyn under behandlingen av alle saker. Hvis man skal vite hvordan ting blir, må man jo finne ut hvordan ting virker i praksis. Når politikken på mange områder virker sentraliserende, må man synliggjøre det, og så må man sette inn virkemidler som kan motvirke det – hvis man er opptatt av en god distriktspolitikk. Det betyr at vi må erstatte Regjeringens ensidige markeds- og konkurransestrategi med en samarbeids- og samordningsstrategi der man ser hvordan ting fungerer sammen. Regjeringens politikk er litt slik at hver enkelt enhet skal lønne seg for seg – nesten hver enkelt telefonkiosk skal lønne seg for seg, og snart skal hvert enkelt menneske lønne seg for seg. Vi vet at i de områdene av landet der det er færre mennesker og mindre virksomhet, er det viktig at de virksomhetene som er der, samarbeider godt, og at man ser på hva som er det mest optimale ved å samarbeide. Hvis man utsetter alle deler av samfunnet og alle deler av landet for en skarp konkurranse, vil virksomheter havne i sentrale strøk. Det er rett og slett ikke mulig å vinne den konkurransen i mange deler av landet. Da taper man de ressursene som ligger i det mangfoldet som alle sier de vil ta vare på. Jeg vil vise til at det har vært tre store utredninger som ligger, eller burde ha ligget, til grunn for den regionalmeldingen vi har fått i dag. Den ene er Effektutvalgets utredning, som påviser hvordan virkemiddelbruken har vært. På 19 politikkområder, på praktisk talt all sektorpolitikk som de har gjennomgått, er det blitt mindre regional- og distriktspolitikk over tid. Det er fastslått av dette utvalget. Og i praksis virker det slik at det skjer mindre utover i regionene og i distriktene. Handlingsromutvalget viser hvordan Norge gjennom internasjonale avtaler er bundet på enkelte områder, også i distriktspolitikken. Det er nok bare å minne om at den differensierte arbeidsgiveravgiften ble kjent ulovlig av EFTA-domstolen, på tross av løfter fra det politiske flertallet om at slik skulle det selvfølgelig ikke være. Men slik var det. Men det Handlingsromutvalget påpeker, er at vi har mye større muligheter enn det vi bruker i dag. Vi har mye større muligheter når det dreier seg om støtte til bedrifter på en del områder, og ikke minst har vi mye større muligheter når det dreier seg om de regionale tilretteleggende midler, altså midler som kan gå til infrastruktur, midler som kan gå til forskning, midler som kan gå til utdanning og midler som kan gå til å få i gang samarbeid mellom bedrifter og mellom bedrifter og det offentlige for å finne gode synergier og utløse nye muligheter. Så der har vi altså et langt større handlingsrom enn det vi bruker i dag. Det er selvfølgelig politisk uenighet om hvorvidt man skal bruke dette handlingsrommet eller ikke. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet mener at handlingsrommet skal brukes. Regjeringen satser på tradisjonell høyrepolitikk, med skattelette til bedrifter som går bra, som den beste løsningen. Det vet vi fører til at enkelte bedrifter nok gjør det veldig bra, men det er veldig mange bedrifter som kunne hatt livets rett, og som burde hatt det, som da ikke får verken starte opp eller leve videre. SV ønsker derimot at vi satser mye mer på de tilretteleggende midlene, som gjør at alle mennesker kan få bruke sine evner og ressurser, gjennom en god utdannings- og forskningspolitikk. Vi ønsker også å støtte bedrifter, både i oppstartingsfaser og i omstillingsfaser, med tilskudd og kapital. Særlig er det viktig å peke på at for mange deler av landet er kapitaltilgangen svak. Derfor er det viktig også å ha fond som kan støtte opp under utvikling i de deler av landet der de vanlige bankene og andre kapitalinteresser ikke ser seg så tjent med å være til stede. Hvis man vil utnytte ressursene som er over hele landet, må man faktisk også gjøre det. Det har vært et prinsipp i norsk næringspolitikk en stund som man kaller næringsnøytralitet. Det er en strategi som SV tror vi må gi på båten, fordi vi er nødt til å ta tak i regionale fortrinn og i de behovene vi ser framover, som er viktige ut fra både distrikts- og regionalhensyn og andre hensyn. Jeg skal ta et eksempel på dette. Det er et område der Norge og verden har store utfordringer framover, og det gjelder miljøpolitikken og det å greie å produsere mer miljøvennlig energi. Samtidig ser vi at det er noen næringer i landet som er litt på nedtur, nemlig de tradisjonelle skog- og landbruksnæringene. Vi ser også at i de områdene av landet der de tradisjonelle skog- og landbruksnæringene er tunge, har man heller ikke noen særlig del av den store teknologi- og arbeidsplassutviklingen som er knyttet til gass- og oljesektoren. Det er heller ikke særlig mye fiskeri og havbruk i innlandsområdene, men derimot er det masse bioressurser og skog. Det er veldig gledelig at en samlet komité nå understreker at man ønsker en satsing, en stor satsing, på utvikling av bioenergi framover. Det betyr nemlig at man kan få en løsning på veldig mange viktige oppgaver samtidig. Jeg er ikke i stand til å se en eneste negativ virkning av en slik satsing. Det er en realitet at utvikling av bioenergi gir mange arbeidsplasser. I Sverige er bioenergi en stor næring. Der produseres det ca. 100 TWh nå, og det er 25 pst. av landets energibruk, noe som er nesten like mye som den gjennomsnittlige norske vannkraftproduksjonen. I det nordiske energimarkedet er bioenergi allerede større enn vannkraften, men Norge er på hælene. Dette vil, i tillegg til å skape mange arbeidsplasser, gi oss miljøvennlig energi og teknologiutvikling i områder av landet som er koblet litt fra ellers. Det vil også være med på å holde jordbrukslandskapet oppe, og det er kjempeviktig for andre regionnæringer, som f.eks. reiselivet, som er avhengig av at det ikke bare er krattskog og kjerr landet rundt. Vi vet at det faktisk blir tusenvis av arbeidsplasser hvis vi setter inn virkemidler for å få dette til. Derfor er det svært gledelig at det nå, i hvert fall i denne innstillingen, er enighet om dette. Det må på plass noen virkemidler for å få det til, selvfølgelig, men slik var det også da Norge ble en vannkraftnasjon. Da var det jo ikke slik at man satt med hendene i fanget og ventet på at det skulle skje, nei, man tok modige initiativ. Staten og kommunene medvirket, man koblet også på andre kapitalinteresser og fikk det til å skje. Slik var det da Norge ble en olje- og gassnasjon, slik må det også være når Norge skal bli en storprodusent av miljøvennlig energi. Nord-Norge, og særlig Finnmark, står overfor store utfordringer framover. Det er det området i landet, med unntak av noen få kommuner ellers, som opplever stor fraflytting, og som har opplevd veldig stor nedgang i antall arbeidsplasser, særlig knyttet til fiskeri. SV jobber med en særlig vekstplan for Nord-Norge. Den vil inneholde en rekke tiltak på veldig mange samfunnsområder som skal ta tak i de mulighetene som finnes i Nord-Norge, for mulighetene er store. Jeg skal kort si litt om utdanningssektoren. Utdanning er utrolig viktig, særlig i områder der det er lite folk. Menneskene er landets viktigste ressurs, det er alle enige om. 77 pst. av våre framtidige ressurser er de menneskelige ressursene. Det er altså egentlig ikke naturressursene som er grunnlaget for framtidig vekst. Det må bety at foredlingen av den viktigste ressursen, både når det gjelder utdanning og helse, er en avgjørende faktor for å lykkes framover. Det er jo kjempeviktig i de områdene der det er lite folk. Det er viktig at de ungdommene som vokser opp i deler av landet der det ikke er veldig mye folk, får minst like god tilgang til utdanning som de som bor i sentrale strøk, og at det er mulig å få utdanning uten nødvendigvis å måtte flytte. Derfor vil jeg understreke betydningen av de regionale høyskolene. Jeg vil understreke betydningen av at man nå greier å få en forskningsinnsats – noe som vi skal diskutere senere i dag – knyttet til både de regionale høyskolene og til alle universitetene, og at man også greier å innrette forskningspolitikken slik at den treffer de delene av landet som den ikke treffer så godt i dag. Det dreier seg om ordninger som f.eks. SkatteFUNN. Når det dreier seg om utdanning, vil jeg særlig trekke fram ett viktig område, og det er desentralisert høyere utdanning. Det er gjennomført med stor suksess flere steder i landet. Det man da oppnår, er at særlig voksne mennesker som har begynt i yrkeslivet, men som ønsker å utdanne seg videre – kanskje fordi det er behov for mer kvalifisert arbeidskraft på ulike områder i lokalmiljøet – får mulighet til å ta en slik utdanning uten å måtte flytte fra stedet. For mange som har etablert seg med hus og hjem og unger og kanskje en ektefelle som er i jobb, er ikke det å skulle flytte av gårde for å ta en utdanning på kanskje to, tre eller fire år en mulighet. Det har vist seg at dette virkemidlet er veldig godt. Folk tar utdanning, folk gjør det veldig bra, de gjør det mye bedre enn snittet ellers på høyskolene. Hvis man etablerer slike typer sentre for desentralisert høyere utdanning landet over, er det mulig å ta ned utdanning fra ulike utdanningsinstitusjoner, både høyskoler og universiteter i Norge, og også i andre land, og tilby høykvalifisert utdanning over hele landet. Det vil gjøre at man på en mye bedre måte kan greie å sette både de små lokalsamfunnene og det enkelte mennesket bedre i stand til å klare livets ulike kast. Det er klart at det å ha en utdanning, og ikke minst ha gått igjennom en utdanning og vite at dette greide du faktisk, gjør at du vet at du kanskje kan klare andre utfordringer i livet også. Det er utrolig viktig at vi nå får på plass en finansieringsordning for desentralisert høyere utdanning som gjør at vi får styrket og utvidet disse tilbudene, og at man kan få på plass en finansieringsordning som gjør at man kan være trygg på at det er noen i lokalmiljøet som har ressurser til å sitte og koordinere dette – å finne fram til behovet i lokalmiljøet og skanne markedet for utdanning for å finne ut hva slags utdanning det er som faktisk tilbys. Det er utrolig viktig. Så til virkemiddelbruken. SV er veldig opptatt av at de næringshagene som er etablert, har vært veldig vellykket. Det viser resultatene. De har vært spesielt vellykket i forhold til kvinnesatsing. Vi er derfor forundret over at det ikke er et flertall for å videreføre den grunnbevilgningen som næringshagene har, slik at de faktisk kan fortsette å gi muligheter til de nye bedriftene over hele landet. At de skal drive butikk og kanskje av og til også konkurrere med de bedriftene de er med og etablerer, virker ikke hensiktsmessig. SV ønsker at den grunnfinansieringen som de har, skal videreføres, og vi vurderer å gjøre den permanent, fordi det er et virkemiddel som virker. Til slutt: SV ønsker en regionreform. SV har utallige ganger foreslått å desentralisere oppgaver til et regionnivå. SV har foreslått forsøk med større regioner. SV mener at man trenger et folkevalgt nivå mellom staten og kommunene. Men selvfølgelig må det nivået ha flere oppgaver enn fylkeskommunene har i dag, hvis det skal kunne utføre den region- og distriktspolitikken som SV har ambisjoner om å sette ut i livet.