Arbeiderpartiet arbeider for et tolerant og mangfoldig samfunn. Alle skal ha de samme rettighetene, pliktene og mulighetene uavhengig av etnisk bakgrunn, kjønn, religion, seksuell orientering eller funksjonsdyktighet. Likeverd, solidaritet, rettferdighet og en god fordelingspolitikk er grunnverdiene for å skape et slikt samfunn. Et flerkulturelt, inkluderende samfunn forutsetter likestilling mellom kjønnene og et samfunn fritt for rasisme og diskriminering. Det må være en tilpasning begge veier – innvandrere må tilpasse seg det norske samfunnet samtidig som samfunnet må tilpasse seg og ta opp i seg verdien ved å ha flere kulturer representert. Vi er glad for innvandring. Samfunnet vil i framtiden være avhengig av innvandring, både når det gjelder arbeidsliv, som flere har vært inne på, og for å løse viktige velferdsoppgaver. Vi har behov for å ta en større debatt om hva et flerkulturelt samfunn betyr. I den debatten er det viktig at vi slår fast noen grunnleggende verdier, som frihet for hvert enkelt menneske, like muligheter for alle og toleranse. Dette må være verdier vi aldri kan gå på akkord med. Så har vi også noen utfordringer. Omtrent alle sektorer i samfunnet er påvirket av migrasjon. Det presser ressursene innenfor f.eks. områdene helse, sosial og justis. Det er viktig å fokusere på dette for å kunne håndtere disse utfordringene på rett måte. Jeg vil tilbakevise påstandene representanten Per-Willy Amundsen fra Fremskrittspartiet kom med i sitt innlegg. For det første: Integreringen i Norge er på mange måter en suksess når man sammenligner med andre land. Det må ikke, med bakgrunn i at man har noen utfordringer, skapes et inntrykk av at integreringen i Norge totalt sett er mislykket. Frankrike og andre land som har store problemer med integrering, har etter min mening fått disse problemene fordi de har ført den politikken som Fremskrittspartiet nå ønsker å innføre i Norge. Ungdommer er i stor grad overlatt til seg selv. De har falt utenfor når det gjelder utdanning. Det har ikke vært boligsatsing. De har falt utenfor arbeidslivet. Frankrike har skjønt at dette var en tabbe, og det er en gåte for meg at Fremskrittspartiet ønsker å gjenta de tabbene. Det handler tross alt om å bruke det man har fått oppi «nepa». Men Fremskrittspartiet har god tradisjon for å trampe på folk som allerede ligger nede, stigmatisere og sette folk opp mot hverandre. Ledende politikere fra Fremskrittspartiet har harselert over og stigmatisert alenemødre. Fremskrittspartiet vil ta fra folk deres rettigheter i arbeidslivet. Per-Willy Amundsen skal som nordlending være glad for at Norge har blitt en innvandringsnasjon, for nå er det ikke lenger nordlendinger Fremskrittspartiet ønsker å trampe på og stigmatisere, nå er det innvandrere. Handlingsplan for integrering og inkludering av innvandrerbefolkningen, som er lagt fram sammen med statsbudsjettet, innebærer en helhetlig satsing på dette feltet. Handlingsplanen er delt i fire områder: arbeid, oppvekst, utdanning og språk, likestilling og deltakelse. Statsråden har gått gjennom disse satsingsområdene. Jeg skal spesielt nevne arbeid. Tilknytning til arbeidsmarkedet er av stor betydning for den enkeltes muligheter for deltakelse, selvrealisering og forsørgelse. Arbeid er derfor et sentralt virkemiddel for inkludering av innvandrere. Det er også grunnleggende for frihet for den enkelte. Når det gjelder kvinner, ser vi at de har særlige utfordringer i forhold til yrkesdeltakelse. Vi bør derfor i tillegg se på om flere enn i dag i framtiden kan omfattes av introduksjonsordningen. Det store flertallet av dem som flytter til Norge gjennom familiegjenforening, og som dermed ikke får tilbud om introduksjonsprogram, er nettopp kvinner. Arbeiderpartiets nøkkel for å lykkes bedre med integrering i samfunnet er fortsatt å satse på en god offentlig skole hvor alle kan gå sammen, og fortsatt satse på arbeid til alle. Det er også viktig med en sosial boligpolitikk i framtiden.