Det var Bondevik-regjeringen som i oktober i fjor la fram proposisjonen om utbygging og finansiering av Hardangerbrua. Kristelig Folkeparti gleder seg i dag med dem som trenger brua, og over de positive nytteeffektene som brua både direkte og indirekte vil gi. Prosjektet skal forbedre kommunikasjonen lokalt og regionalt mellom Østlandet og Vestlandet over rv. 7 på Hardangervidda. Brua koster med tilførselsveger i overkant av 2 milliarder kr og skal hovedsakelig finansieres av bompenger og lokale tilskudd. Det er to element i den avsluttende delen av behandlingen som har blitt viet spesiell oppmerksomhet – begge går på eventuelle konsekvenser av at brua bygges: For det første at frekvensen på ferjesambandet Kinsarvik–Utne–Kvanndal skal opprettholdes som i dag, og – for det andre – konsekvensen for villreinen på Hardangervidda. Når det gjelder ferjesambandet Utne–Kvanndal, vil jeg på Kristelig Folkepartis vegne si at vi oppfatter det slik at dette sambandet skal videreføres med dagens frekvens og kvalitet. Forsikringer om det er uttrykt både fra lokalt og fra sentralt hold. Sambandet Kinsarvik–Utne–Kvanndal skal ikke bli skadelidende på grunn av bygging av Hardangerbrua. Eventuell økt trafikk på Hardangervidda vil påvirke det største leveområdet for villrein i Norge. Dette gjelder direkte virkninger av selv riksvegen og trafikken der, men man frykter også indirekte virkninger. Undersøkelser av eventuelle endringer i vilkårene for villreinen er igangsatt, og disse skal legges fram i løpet av 2006. Det hersker bred enighet om at denne utredningen skal legge føringer for hvorvidt miljøtunnel skal bygges på Hardangervidda. Det er Kristelig Folkeparti glad for. Regjeringen Bondevik foreslo at en slik miljøtunnel eventuelt skulle delfinansieres ved å forlenge bompengeperioden på brua. Jeg vil ikke legge skjul på at vi med dette står i en konflikt mellom to sentrale hensyn. For Kristelig Folkeparti er det viktig at bompenger og vegprising startes av lokale initiativ, og at Stortinget tar utgangspunkt i lokale og politiske vedtak. På den andre siden står sentrale miljøhensyn. For Kristelig Folkeparti er forvalteransvaret helt grunnleggende. Vi vet alle hvor vanskelig det kan være å få igangsatt og gjennomført samferdselsprosjekt, spesielt når det er prosjekt som først og fremst er viktige av miljøhensyn. Ved å legge inn denne bindingen i proposisjonen ønsket Bondevik-regjeringen å forsikre seg om at eventuelle negative miljøkonsekvenser av brubyggingen skulle kompenseres fort. Her i ligger et verdifullt kompromiss mellom utbyggingslinjer og bevaringslinjer. Nå står Venstre og Kristelig Folkeparti alene igjen om å støtte Regjeringens forslag på dette punktet. Det er oppsiktsvekkende at statsråden flere måneder etter at hennes regjering valgte ikke å trekke proposisjonen i et svar på spørsmål fra komiteen varslet at Regjeringen går vekk fra å sikre miljøtunnelene ved delvis bompengefinansiering. Hva om spørsmålet ikke hadde vært stilt? Hadde statsråden da stått ved proposisjonens opprinnelige forslag og det som var lagt til grunn? Det er også påfallende at SV i stedet for å stå sammen med oss for å bevare miljøet, som jo har vært en fanesak for SV, nå faktisk sikrer flertall både for at brua bygges – det har som sagt SV vært imot – men også for at miljøgarantiene bortfaller. Det er synd. Mange av oss hadde håpet at SV skulle klare å få til et kompromiss i denne saken, et kompromiss for miljøets skyld. I dag må vi bare konstatere at SV ikke har lyktes med det. For å si det med representanten Langelands egne ord, sitert fra Dagbladet 21. februar: «Vi sitter i regjering, og Fru Halvorsen har bestemt at vi i posisjon er for.» Det er vel noe av lærdommen som vi alle må ta av å sitte i regjering, at man må inngå kompromiss. I dette tilfellet gikk kompromisset i en retning som Kristelig Folkeparti ikke er glad for. Men når det er sagt, vil jeg si at vi støtter proposisjonen i forhold til at Hardangerbrua skal bygges, og vi gleder oss sammen med folket i Hardanger over at det nå blir bru.