Interpellanten tar opp et viktig og interessant spørsmål. Det er også litt interessant å høre svaret fra statsråden når hun bl.a. viser til den undersøkelsen som er gjort av SSB, der seks av ti kunne tenkt seg å gå av, og så viser hun til hva som kan gjøres slik at man ikke ønsker det. Jeg tror det er riktig at det har med holdninger å gjøre. Men holdninger alene tror jeg ikke gjør at flere seniorer blir i arbeidslivet, eller at man får en bedre seniorpolitikk. Det må også være noen incitamenter for å få til en bedre seniorpolitikk. Det er litt skremmende når man ser de holdningene – vi kan begynne med dem – som råder i en del statlige og offentlige bedrifter. I august–september, hvis jeg ikke tar feil, kom det en undersøkelse fra KLP som viser at offentlige virksomheter er langt dårligere til å kalle inn eldre arbeidstakere til intervju enn hva bl.a. private bedrifter er. Det viser at man har en lang vei å gå når det gjelder holdningene, også i offentlig sektor. I den undersøkelsen stiller man også spørsmålet: Hva er grunnen til at man heller kaller inn yngre arbeidskraft enn eldre arbeidskraft, selv om den eldre arbeidskraften har nødvendig kompetanse? Da sies det at eldre vrakes fordi de oppfattes som utbrukt. Det er en del av holdningen, og det er noe vi har et ansvar for å snu. Statsråden har også et stort ansvar for å bedre disse holdningene i offentlig sektor. Vi vet at vi er inne i en tid, og at vi også går inn i en tid da vi vil ha behov for arbeidskraft. Jeg er litt skremt med tanke på den lave pensjonsalderen vi har i dag, hvor vi, slik interpellanten refererte til, har et snitt på 58 år. Det betyr at befolkningsandelen som produserer og bidrar til verdiskaping i samfunnet, blir stadig mindre, mens de som skal dele på godene, blir stadig flere. Her er det et gap som må dekkes, hvis man samtidig skal klare å opprettholde en god velferd. Hvis jeg ikke tar feil, har Fremskrittspartiet tidligere fremmet forslag om en aktiv seniorpolitikk, og sagt at man ønsker å få seg forelagt en stortingsmelding om seniorpolitikk. Vi har etterlyst den en del ganger før, og det har blitt sagt at den skal komme. Ennå har vi ikke sett noe til den meldingen. Så jeg vil utfordre statsråden på dette området: Når kommer hun tilbake til Stortinget med en egen melding om seniorpolitikken? Jeg tror det er viktig at man kan diskutere seniorpolitikken samlet sett i et bredt perspektiv, ut fra ulike ordninger, og hvordan man skal få en best mulig politikk for å ivareta at også eldre arbeidstakere føler seg verdifulle og kan bidra med sin kompetanse inn i arbeidslivet. Det er et paradoks slik AFP-ordningen har fungert. Det er et paradoks på to måter. På den ene måten er ordningen svært urettferdig ved at den ikke er forbeholdt alle, men bare noen. Samtidig er den svært urettferdig i den forstand at man støter en god del ut av arbeidslivet. Det har man vist gjennom undersøkelser. Kommunal sektor har bl.a. brukt AFP-ordningen i form av sluttpakker. Samtidig var AFP-ordningen i sin tid ment å skulle være for sliterne i samfunnet. Fremskrittspartiet mener fortsatt at det er viktig å ivareta sliterne i samfunnet. Man skal selvfølgelig ikke tvinge folk som er utslitt, til å gå på jobb – det kan være folk som har hatt et langt og hardt liv i omsorgsyrker, det kan være folk som har stått i industrihallene og jobbet med tungt manuelt arbeid i mange, mange år – men det må heller ikke være slik som det er i dag, da dette har blitt en allmenn ordning som gjør at stadig flere velger å bruke den uten at man er utslitt. Da er det bedre at man finner gode incitamenter for å utnytte denne arbeidskraften.