Først og fremst er jeg glad for å kunne fortelle at de tre menneskerettighetsaktivistene som representanten Vallersnes viser til, og dessuten journalisten Mom Sonando og fagforeningslederen Rong Chhun, ble løslatt i midten av januar i år. Regjeringen deler like fullt bekymringen for den negative politiske utviklingen i Kambodsja og de alvorlige bruddene på menneskerettighetene som har funnet sted i den siste tiden. Hvilke muligheter har så Regjeringen til å øve innflytelse på myndighetene i Kambodsja? La meg nevne noen eksempler på arbeidsformer og virkemidler: Norge har i lang tid vært engasjert i tiltak for å støtte og verne menneskerettighetsforsvarere, og vi samarbeider nært med andre land på dette området. Det er først og fremst et fortsatt samlet internasjonalt press som kan styrke og verne om menneskerettighetene i dette landet. Fra vår side har vi nylig utarbeidet en veiledning til våre utenriksstasjoner som bl.a. forteller om konkrete tiltak og samarbeidsformer som kan benyttes i menneskerettighetsarbeid og støtte til menneskerettighetsforkjempere. Norges ambassadør til Thailand hadde i midten av januar et møte med sin kambodsjanske kollega hvor vår bekymring for ytringsfriheten i Kambodsja generelt og situasjonen til menneskerettighetsforkjempere spesielt ble understreket. Slike kontakter vil bli videreført, også i internasjonale fora. På samme tid sluttet Norge seg til en EU-erklæring om den forverrede politiske situasjonen i landet. Jeg kan også legge til at Norge har bidratt med i alt 6,6 mill. kr til Røde Khmer-tribunalet, som etableres som en ekstraordinær enhet innenfor Kambodsjas eksisterende domstolsvesen, som en blanding av en nasjonal domstol og et internasjonalt tribunal. Dette såkalte United Nations Assistance to the Khmer Rouge Trials, UNAKRT, vil utgjøre et viktig, normsettende instrument for rettsoppgjør og forsoning i Kambodsja – til støtte for rettsstaten og til fremme av respekten for menneskerettighetene.