Opposisjonen har i denne debatten gitt uttrykk for at dette er en trist dag. Det finnes noen av oss som ikke er enig i det. Men dersom det er noen trøst for opposisjonen, så hadde vi det slik omtrent 365 dager hvert år de fire siste årene. Det sier vel sitt om forsøket på å sette merkelapper på forslagene fra et politisk alternativ. Denne regjeringen har vist vilje og evne til å forene konflikten mellom vekst og vern. Det er helt nødvendig å klare denne balansen, fordi Norge står overfor noen særlige utfordringer knyttet til følgende: Hvordan øke konkurranseevnen vår i et mer og mer globalisert samfunn?Hvordan sørge for energisikkerhet og gjøre oss mindre sårbare i energiforsyningen?Hvordan møter vi klimaendringene? Mitt argument er at disse tre utfordringene henger nøye sammen. Økonomisk konkurranseevne, energisikkerhet og klimaendringer peker alle i retning av høyere investeringer i energieffektivitet, økt forskning, energiomlegging og et velfungerende kraftmarked. Det krever en smidig balanse mellom hensynet til vekst og hensynet til vern. I framtiden må enhver industri også være en miljøindustri. En av de største sosiale og politiske utfordringene i vår tid er klimaendringene. Sosialt reiser klimaendringene grunnleggende spørsmål i forhold til rettferdighet og likhet, mellom generasjoner og mellom rik og fattig. Utfordringen er å sikre en rettferdig fordeling av rettigheter og ansvar. Politisk er utfordringen å sikre samtykke fra innbyggerne, næringslivet og andre land rundt om i verden for reduksjon av utslipp, ny teknologi og høye standarder. Og det er viktig. CO2-konsentrasjonen i atmosfæren er nå høyere enn på noe tidspunkt de siste 740 000 årene. Dette fører til en økning i temperaturen, som igjen delvis vil være ansvarlig for ekstremt vær. Alle de ti varmeste årene siden 1850 har vært etter 1990. Konsekvensene vil også nå oss. Faktaene som konfronterer oss i denne saken, er sterke. På rasjonell basis er debatten om klimaendringer over, og spørsmålet nå er hvordan vi skal reagere. Kostnadene ved å søke å hindre klimaendringene vil være lavere enn ved å møte konsekvensene. Utfordringen er å ha politisk vilje nok til å være i forkant. Så hva gjør Regjeringen? Det er opprettet et energifond, det gis støtte til CO2-håndtering, bensinavgiftene legges om, og det gis støtte til kollektivtransport. Naturmangfoldet er høyt prioritert. Miljøverndepartementets budsjett øker med 89 mill. kr. Det er spesielt gledelig at de har fått plass til det lille i det store: Regjeringen foreslår en økt bevilgning på 7 mill. kr til utvikling av grønn struktur og kulturmiljø i Groruddalen. Samtidig er vi i Oslo bekymret for svevestøv fra veitrafikk og vedovner. I fjor var det 51 dager der nivået av svevestøv i Oslo-luften var ulovlig høyt. Det er ingen grunn til å tro at det blir noen færre dager i framtiden. Dette er alarmerende. Jeg er spesielt bekymret for barna som vokser opp i byen. Derfor er det godt at man i budsjettmerknaden nå har fått inn noe om hvordan man skal følge opp Statens forurensningstilsyns anbefalinger når det gjelder rentbrennende vedovner. De beste løsningene finner vi sammen. Staten og Statoils avtale om å etablere verdens største fullskala CO2-renseanlegg ved det planlagte kraftvarmeverket på Mongstad er et glimrende eksempel i så måte. Renseanlegget skal stå klart innen utløpet av 2014. Første trinn av CO2-håndteringen skal være på plass samtidig med oppstarten av det planlagte varmekraftverket i 2010. Med dette prosjektet blir det skrevet industri- og miljøhistorie. Vi skal bygge verdens største anlegg for fullskala CO2-rensing. Samtidig gir vi et viktig bidrag for å øke landets kraftproduksjon. Det er en glede at Regjeringen jobber utrettelig for den rette balansen mellom vekst og vern. Dette budsjettet er det første skrittet på en slik vei, og det gjør dette til en fin dag og en glad dag – ikke en trist dag.