Under den forrige regjeringen opplevde kysten en konkursbølge i store områder. Resultatet av det var arbeidsledighet og fraflytting i mange fiskeriavhengige lokalsamfunn. De tre partiene som nå sitter i regjering, varslet derfor en ny fiskeripolitikk for å snu denne utviklingen. Vi varslet i valgkampen i fjor og i Soria Moria-erklæringen at vi ønsket en fiskeripolitikk med et sterkere samfunnsperspektiv der vi skal ivareta både flåten, landindustrien og ikke minst de andre som bor i lokalsamfunnene langs kysten, som er helt avhengige av fisk. Den forrige regjeringen hadde ingen virkemidler mot den situasjonen som oppstod på kysten. Denne regjeringen har satt i gang et arbeid med bl.a. distriktskvoter og innstramming av ordningen med leveringsplikt. Vi har også foretatt en gjennomgang av strukturpolitikken for å møte den situasjonen som kysten står overfor, for å møte både utfordringer og muligheter. Når det gjelder strukturpolitikken, vil jeg vise til at de strukturtiltakene som er gjennomført i norsk fiskeripolitikk, har det vært bred tverrpolitiske enighet om fram til den forrige regjeringen. Da ble det en splittelse på det området. Det var altså ikke denne regjeringen som la opp til en konflikt om det. Også fiskeriorganisasjonene har sagt at de ønsker en strukturpolitikk som har bred legitimitet. Det har ikke den strukturpolitikken som den forrige regjeringen la opp til. I tillegg til de fiskeripolitiske grepene som Regjeringen har varslet og satt i gang, har vi også bl.a. nær doblet det marine verdiskapingsprogrammet. Det er et viktig verktøy for å få ut mer penger pr. kilo fisk og dermed også sikre verdiskaping og sysselsetting langs kysten. Når det gjelder NOx-avgiften, vurderte også den forrige regjeringen å innføre denne. Det var altså ikke denne regjeringen som underskrev Gøteborgprotokollen, som vi nå skal følge opp.