Jeg har særlig bitt meg merke i noe NATOs tidligere generalsekretær sa før aksjonene i Kosovo. Robertson hadde da bruk for ca. 40 000 menn og kvinner i uniform. Det var ikke lett å få til, sa Robertson, til tross for at Europa samlet hadde nær 2 millioner mennesker i forsvaret. Dette viser at det gamle invasjonsforsvaret ikke var klart for internasjonale oppgaver. Norge har de senere årene fått mye skryt for den raske og effektive moderniseringen av Forsvaret som er gjennomført. Forsvarsministeren redegjorde for at Norge har tilbudt kapasiteter til innsatsstyrken i EU innen transportledelse og sanitet, og at disse bidragene kommer i tillegg til stabspersonell i ledelsesfunksjoner. Bidraget det er snakk om, utgjør en ramme på opptil 150 personer. Jeg tror vi skal være så ærlige å si at den tidligere strukturen i det norske forsvaret ikke skilte seg vesentlig fra de europeiske. Vårt forsvar har heller ikke tradisjonelt vært det mest operative. Grunnen var at vi ventet og forberedte oss på et angrep som ikke kom – heldigvis. Det er derfor svært gledelig at de bidrag som Forsvaret nå kan avstå til EUs innsatsstyrker, kan tas fra den strukturen som Stortinget allerede har sluttet seg til. Statsråden la i går vekt på at Norge er i ferd med å få en økt andel deployerbare styrker, og at disse styrkene hurtig kan settes inn både nasjonalt og i utlandet. Jeg vil understreke at det for utenforstående kanskje kan virke som om Norge har soldater i overflod, siden vi kan bidra med mannskaper i reaksjonsstyrker som NATO Response Force og den nordiske innsatsstyrken. Til en viss grad er dette «Tordenskiolds soldater», og slik er det over hele Europa. Styrker som i én situasjon kan ha på seg ett militært hodeplagg, kan i neste situasjon ha på seg et annet hodeplagg. Vi melder altså inn de samme styrkene til flere ulike internasjonale innsatsstyrker. I dette arbeidet er det svært viktig at det ikke utarbeides overlappende strukturer og styrker. Det må derfor arbeides for at EU og NATO ikke gjør unødvendig dobbeltarbeid. Det er gledelig at det norske forsvaret faktisk kan påta seg internasjonale forpliktelser av denne typen. Statsråden la da også vekt på at den norske deltakelsen i EUs innsatsstyrker ikke medfører konsekvenser for organiseringen av vår forsvarsstruktur og tilliggende kapasiteter. Ikke alle nordiske land er med i den nordiske EU-innsatsstyrken. Danmark er et land som har reservert seg fra deltakelse i EUs forsvarspolitiske samarbeid. Personlig skulle jeg ønske at Danmark var med, fordi det er EUs dynamiske arbeid på det forsvarspolitiske feltet som de siste årene har vært selve motoren i den europeiske sikkerhetsutviklingen. Det kan se ut til at Europa i større og større grad snakker seg sammen i forsvarssaker i EU, for så å fremme de samme synspunktene i NATOs organer. Det vil jeg kalle en politisk utfordring for et lite NATO-land, som er henvist til EUs pressekonferanser for å få vite hva som skjer. Deltakelse i EUs innsatsstyrke kan kanskje også være et bidrag til å rette på dette.