Velferdspolitikken må etter Høyres oppfatning bygge på folks naturlige ønske om selvforsørgelse og legge til rette for at flest mulig kan forsørge seg selv og sine gjennom arbeid og egen inntekt. Deltakelse i arbeidslivet er den viktigste sikringen for sosial inkludering og mot fattigdom. Det er derfor svært gledelig å registrere ferske tall fra Aetat som viser at nedgangen i arbeidsledigheten har forsterket seg den siste måneden. Totalt har arbeidsledigheten gått ned med 11 300 personer fra november i fjor til november i år. Også tallet på ledige stillinger har økt sterkt de siste månedene. Alt tyder derfor på at vi kan vente en ytterligere nedgang i arbeidsledigheten i løpet av de kommende månedene. Norsk økonomi er inne i en meget sterk vekst. Norsk eksport har aldri vært så høy. Vi opplever tidenes gründerboom. Flere nordmenn enn noen gang er i jobb. Investeringene går opp og ledigheten ned. Kort sagt: Det går svært godt i norsk økonomi for tiden. De gode tidene i økonomien har imidlertid ikke kommet av seg selv. Høyre og Samarbeidsregjeringen klarte å holde orden på selve bunnplanken i økonomien i den tiden vi satt i regjering. Det handler om lave skatter, som reduserer kostnadene ved å starte og drive virksomhet i Norge, lav rente, som gjør det mulig å investere og etablere ny virksomhet, og en kronekurs som gjør det mulig å få solgt norske varer og tjenester. Alt dette har bidratt til at Jens Stoltenberg og hans regjering har kommet til dekket bord. Til og med finansminister Kristin Halvorsen har åpenbart innsett dette nå som valgkampen er over. I sin finanstale i Stortinget sa hun følgende: «Norsk økonomi er solid. Vi forventer solid økonomisk vekst neste år, god vekst i sysselsettingen og nedgang i arbeidsløsheten.» Og videre: «Norsk økonomi er altså i en svært god stand, og mange andre land kan misunne oss vår situasjon.» Slett ingen dårlig attest fra landets nye finansminister til den finansminister og den regjering som har styrt Norge gjennom fire år. Og for å knytte dette direkte til denne debatten: Den beste sosialpolitikken som kan føres, er den politikken som sørger for at det er orden i økonomien, at folk kan oppleve trygghet i jobben, trygghet for å kunne betale regningene sine i tide, trygghet for hus og hjem. I motsatt fall: Når det ikke er orden i økonomien, rammer dette blindt, og de som rammes først og hardest, er de som på forhånd har det vanskeligst. Også sykefraværet synker. Det totale fraværet i første kvartal 2005 gikk ned med 15 pst. sammenlignet med første kvartal året før, og fraværet fortsatte å gå ned i andre kvartal 2005. Sammenlignet med året før var nedgangen 12,5 pst. Årsakene er fokus på sykefraværsarbeidet i hele arbeidslivet i tråd med målene i avtalen om inkluderende arbeidsliv og de nye sykefraværsreglene som ble innført fra 1. juli 2004. Himmelen er imidlertid ikke helt skyfri. På samme tid som den norske økonomien suser av gårde i rekordfart, blir norske gründere mer pessimistiske. En undersøkelse foretatt av Sentio, publisert i Aftenposten 5. desember, viser at bare 19 pst. av dem som startet opp i 2004, har planer om å ansette folk i løpet av det nærmeste året. Det store flertallet av bedrifter har ingen planer om å vokse i det hele tatt. Hva skyldes denne pessimismen? Kanskje den rett og slett skyldes at Stoltenberg & Co. er i ferd med å gjennomføre den politikken de gikk til valg på. Skattene er foreløpig økt med nesten 11 milliarder kr, og av innlegget til Karin Andersen tidligere her hører vi at denne politikken skal fortsette. Så fort regjeringen Stoltenberg fikk sjansen, reverserte den Samarbeidsregjeringens satsing på nyskaping i budsjettet og kutter 95 mill. kr i bevilgningene til forskning og innovasjon. I tillegg reduseres Forskningsfondet med 25 milliarder kr i forhold til Samarbeidsregjeringens forslag. Dessuten har regjeringen Stoltenberg foreslått en mer rigid arbeidsmiljølov gjennom å stramme inn på adgangen til midlertidige ansettelser og adgangen til å avtale frivillig overtid. Regjeringens arbeidsmiljølov i revers vil svekke grunnlaget for økt sysselsetting. Og kanskje verst av alt: Den vil bygge enda høyere barrierer mellom dem som er innenfor, og dem som er utenfor arbeidslivet. Også i arbeids- og sosialkomiteens budsjett har Regjeringen dessverre lagt inn forslag som kan bidra til å skape et mer ekskluderende arbeidsliv, stikk i strid med målsettingene i IA-avtalen. Jeg sikter f.eks. til forslaget om å videreføre ventelønnsordningen for statsansatte – en antikvert ordning som har bidratt til at det er de eldre som altfor ofte må vike plassen ved omstilling og nedbemanning. Hele 90 pst. av ventelønnsmottakerne er over 50 år. I en situasjon hvor Norge har behov for mer arbeidskraft og at flere står i arbeid lenger, kan vi ikke ha ordninger som aktivt bidrar til å holde folk utenfor arbeidslivet. Når avtalen om inkluderende arbeidsliv skal sikre at eldre arbeidstakere kan stå lenger i arbeid, er ventelønnsordningen definitivt feil medisin. Dette har også Aetat bekreftet gjennom sin høringsuttalelse til lovbehandlingen. Ventelønnsordningen, som for mange utenfor staten er en godt bevart hemmelighet, er faktisk så raus at en 55-åring kan gå på ventelønn i hele tolv år. Derfor foreslo Samarbeidsregjeringen å fjerne ordningen, men ville samtidig innføre overgangsordninger som sikret at ingen som i dag mottar ventelønn, skulle få endret sine vilkår. Mens Stoltenberg-regjeringen går i helt feil retning i forhold til å inkludere flere i arbeidslivet, står Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre i arbeids- og sosialkomiteens budsjettinnstilling sammen om å styrke den målrettede innsatsen for inkludering av funksjons- og yrkeshemmede. Totalt foreslår vi nesten 100 mill. kr ekstra til tiltak rettet mot å få flere funksjons- og yrkeshemmede i jobb. Dette er et viktig grep og en naturlig oppfølging av Samarbeidsregjeringens satsing de siste årene. Aetat er siden 2001 styrket med over 700 nye stillinger, og antallet tiltaksplasser for yrkeshemmede er kraftig økt. Det er videre innført en ny prøveordning der uførepensjon i en lengre periode kan benyttes som et tilskudd til arbeidsgivere som ansetter uførepensjonister. Tidsbegrenset uførestønad er innført, slik at mennesker som kan ha håp om å komme tilbake i arbeid, ikke lenger parkeres varig utenfor arbeidslivet som uførepensjonister. Det er også igangsatt et prosjekt som skal hjelpe tidligere langtids sosialhjelpsmottakere til å komme i jobb og utdanning. Gjennom flere år har barn under syv år vært fritatt for egenbetaling for helsetjenester. I Bondevik II-regjeringens budsjettforslag for 2006 lå det inne et forslag om å utvide fritaket til å omfatte barn under tolv år fra 1. januar 2006. Dette er også et viktig tiltak overfor de barnefamilier som har det vanskeligst. Jeg er glad for at disse tiltakene følges opp også av den nye regjeringen, men jeg registrerer samtidig at regjeringen Stoltenberg ikke har kommet opp med et eneste nytt forslag til målrettede tiltak for å få flere mennesker i jobb. På flere områder går man som nevnt i stikk motsatt retning, og det er synd. Utgangspunktet for Jens Stoltenbergs regjering er det aller beste, men de grepene den foreløpig har tatt, lover ikke godt for norsk økonomi og arbeidsliv. Regjeringen fører en gammeldags sosialistisk politikk, en politikk som ikke vil bidra til å ruste Norge for fremtiden, men tvert imot skru tiden mange år tilbake. Det er dårlig nytt for både arbeidssøkere, arbeidstakere og bedriftsledere. Avslutningsvis vil jeg ta opp de mindretallsforlagene som Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre står sammen om i innstillingen.