Det er sent på kvelden, men likevel noen ord om dette – et lite dokument, men en stor sak. I Dokument nr. 8:95 fremmer forslagsstillerne Kristin Halvorsen, Rolf Reikvam og Lena Jensen fra SV forslag om innføring av skolemåltid i grunnskolen. Forslaget er fremmet 24. mai. Det betyr at når komiteen har avgitt innstilling mandag 13. juni, har den behandlet saken raskt. Komiteen er delt i synet. Et flertall i komiteen, representantene fra partiene Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre samt de to representantene Evje og Simonsen, avviser både forslag og problemstillinger og vil vedlegge dokumentet protokollen. Flertallet vil nok redegjøre for dette syn selv. Et mindretall i komiteen, som representerer et flertall i Stortinget, har et annet syn. Mindretallet i komiteen, som består av representantene fra Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, vil innføre en ordning med et skolemåltid i norsk skole. Derfor er denne saken viktig – den innebærer starten på veien frem til en ordning med skolemåltid i grunnskolen. På vegne av de nevnte partiene tar jeg herved opp forslag nr. 1 i innstillingen. Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, som alle ønsker en ordning med skolemåltid innført, gir nå Regjeringen et politisk oppdrag. Når saken nå er fremmet så hurtig gjennom komiteen, betyr det at disse partiene bruker sitt politiske flertall i Stortinget til å gi Regjeringen et politisk oppdrag. En ordning med skolemåltid skal nå utredes, og det skal gjøres innen utgangen av våren 2006. Denne saken er viktig, og det er en stor sak. Den krever grundig utredning og grundig forberedelse. Jeg har merket meg statsrådens svarbrev til komiteen datert 8. juni med kommentarer til forslaget saken bygger på, og som foruten opplysninger om problemstillingen også viser en åpen og positiv holdning til igangsettelse av det arbeidet flertallet bestiller. Det er bra. Det er langt mer positivt enn den holdningen som legges frem i merknadene fra regjeringspartiene i komiteen, der det heter: «Flertallet vil beklage måten denne saken er behandlet på. Saken er blitt presset gjennom i komiteen på svært kort tid med liten mulighet for reell drøfting og vurdering. Flertallet er av den bestemte mening at en sak som gir så store økonomiske uttellinger, burde ha vært behandlet på en grundigere måte.» Jeg synes det er leit og unødvendig med en slik ordbruk. Som saksordfører vil jeg gjenta at når Regjeringen har utført sitt oppdrag på en grundig måte, vil utdanningskomiteen behandle saken på en grundig måte. Både Sverige og Finland har lange tradisjoner og gode erfaringer med å tilby elevene skolemåltider. Formålet med skolemåltidet i disse landene har vært å gi elevene den anbefalte ernæring og energi, men også å hjelpe elevene med å opprettholde konsentrasjonen og dermed høy arbeidsevne mens de er på skolen. Skolemåltidet har i tillegg en sosial dimensjon, fordi det legges til rette for samling rundt felles måltider, som videre gir grunnlag for felles opplevelser ved å knytte læringsarbeidet i skolen til maten som serveres. Sammen danner dette en fellesskapsramme som favner både tillagingen av maten, selve måltidet og oppryddingen. For Fremskrittspartiet er nettopp elevdeltakelsen en viktig forutsetning for en ordning med skolemåltid. Samling om skolemåltidet gir mulighet for å styrke samholdet mellom elevene og derigjennom gi et bedre skolemiljø, som også gir positiv gevinst for læringsmiljøet knyttet til den ordinære undervisningen. Så langt jeg har kunnet registrere, er det bred og sterk oppslutning om skolemåltidsordningene i Sverige og Finland blant elever, foreldre, lærere, skoleeiere, myndigheter og politikere. Jeg har ikke oppfattet at foreldre i Sverige og Finland føler seg umyndiggjort og tilsidesatt, og at det offentlige og/eller skolen overtar oppdragerrollen når elever gjennom 50 år har fått servert et måltid mat på skolen. Fremskrittspartiets vurdering er at foreldre også i Norge vil støtte opp om en slik ordning. Fremskrittspartiets vurdering er at foreldre i Norge vil legge vekt på at en ordning med skolemåltid gir bedre trygghet for at ens egne barn faktisk spiser et godt og næringsrikt måltid i løpet av en lang skoledag, som er blitt og vil bli lengre. Fremskrittspartiets vurdering er også at norske foreldre ser store fordeler med en slik ordning. Spørreundersøkelser nylig bekrefter en ganske overveldende tilslutning nettopp fra foreldre og elever. Vi legger fra vår side vekt på lokal tilpasning. Vi vil ha en modell, som kjent, med foreldreflertall i driftsstyrer på offentlige skoler. Det legger godt til rette for sterk foreldrestyring. Vi forutsetter innenfor dagens styringsmodell i skolen at samarbeid med foreldre og foreldrevalgte representanter også om skolemåltid blir gjennomført. Det er en viktig forutsetning. Til slutt: Regjeringen har fått tid på oppdraget ut våren 2006. Jeg vil presisere at vi for vår del ikke tror det er nødvendig å bruke så lang tid. Vi skriver nå 16. juni. Det er et halvt år igjen. Man skal ikke reise langt. Man kan reise til Sverige og få en del nyttig informasjon. Man kan faktisk reise til Finland også. Man trenger faktisk ikke reise. Hvis man sjekker litt hva det faktisk koster i Sverige, er det ganske ferske tall å hente. Det varme måltidet i Sverige koster ca. 3 300 kr i året i 2005-kroner. Med 620 000 elever – hvis det er det riktige tallet – snakker vi om ca. 2 milliarder kr for et varmt måltid. Så skal vi se når utredningen kommer, om det er det varme måltidet vi skal ha eller ikke. Poenget til slutt er at det er svært romslig tid hvis vi skal bruke tiden frem til utløpet av våren 2006. Vi tror det kan gjøres et godt utredningsarbeid på atskillig kortere tid, som gjør det mulig for Stortinget å behandle dette tidlig på våren 2006, og slik at vi enten kan begynne med en innfasing for oppstart eller at vi kan begynne med prøveordninger. Da snakker jeg selvfølgelig om starten på skoleåret i 2006, det som starter i august, og som gjelder skoleåret 2006/2007.