Jeg registrerer at Arbeiderpartiets strategi er å forsøke å tilsløre, å si at vi skal ikke ha noen debatt om dette, fordi det er enighet. Enighet er for Arbeiderpartiet til enhver tid at vi andre skal være enig med et arbeiderparti i bevegelse mot venstre. Sånn er det ikke. Vi kommer til å stå på NATO-alliansen. Vi kommer til å stå på en sikkerhetspolitikk som bidrar til å skaffe oss venner, også når vi har behov for det. Og vi kommer til å stå for at folk både i Irak og Afghanistan fortjener at vi klarer å gi dem den sikkerheten som innebærer at landet også får utvikling etter hvert. Hvis ikke, har vår aktivitet så langt egentlig vært forgjeves. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet gjorde et linjeskifte allerede før jul i 2003. Etter å ha støttet den ingeniørtroppen som vi allerede hadde der, bestemte de seg for linjen med å ha en liten håndfull offiserer som bidrar i oppbyggingen. Men fra jul av er det altså sånn at det engasjementet ville vært et rent NATO-engasjement. Det betyr altså at man har endret grunnlaget for Arbeiderpartiets etter min mening opprinnelige uenighet med dette.