Jeg deler statsrådens oppfatning, at det er elevene som må stå i fokus, og jeg er også glad for det initiativet han vil ta for å sørge for at man får en kartlegging med et slikt utgangspunkt. Jeg har også den oppfatning, som jeg er helt sikker på at statsråden og jeg har felles, at dette er så mangfoldig at man må være ydmyk og se etter hvordan situasjonen er. Min refleksjon er at vi kanskje ikke er gode nok, Norge sett under ett, til å fange opp det mangfoldet som er svaret når det gjelder denne situasjonen. Jeg tillater meg å si det med bakgrunn i min egen erfaring fra Oslo-skolen. Oslo-skolen har 126 grunnskoler, 24 videregående skoler og 20 spesialskoler, mange av spesialskolene er små. Jeg vil ikke gå så langt som til å si at det gir en reell valgmulighet, men det er helt åpenbart at det gir et større mangfold, og det gir en større mulighet for å fange opp. Så er det steder i Norge hvor spesialskoler nærmest har en slik betegnelse på seg at man gjør det man kan for å late som om folk aldri har vært der. Så har vi steder som f.eks. Grimstad, hvor man har en interkommunal løsning, hvor flere kommuner samarbeider, hvor jeg selv har vært til stede og sett hvordan folk kan få hjelp. Så mitt spørsmål til statsråden er: Kunne det ikke være svært nyttig om statsråden også så på denne organiseringen og dette mangfoldet, f.eks. Grimstad-eksemplet, Oslo-eksemplet?