De budsjettområdene vi i dag behandler, er på mange måter de områdene der det er lengst fra retorikk til resultater i Regjeringens politikk – heldigvis, får en kanskje si. Vi skulle få en aktiv næringspolitikk der idealet var en slags blandingsøkonomi fra 1790-tallet, og der 1950-tallets industripolitikk skulle være en rettesnor. Vi skulle få en landbrukspolitikk der nødvendig omstilling og effektivisering stoppet opp – og hva skulle vi få av fiskeripolitikk? Ja, det lurer vi kanskje fortsatt på. Den mye omtalte ervervsloven med bøter i millionklassen for dem som la ned lønnsomme bedrifter, ble sist fredag til en eierskapsmelding blottet for de tiltak som representanter for regjeringspartiene har varslet i lang tid. Her var det ingen forslag om bøter for å omstille, her var det ingen forslag om stemmerett for ansatte på generalforsamlinger, her var det ingen signaler om at Regjeringen ville gripe inn i Hydros, Telenors eller tilsvarende selskapers strategiske planer som representantene Lundteigen, Bøhler og Vaggen Malvik ikke likte. Igjen: Heldigvis. Regjeringen opererer kun med symbolendringer i eierskapsmeldingen. De store bedriftene kan i hovedsak fortsette som før. Det er aksjeloven og de alminnelige sunne næringsprinsipper som gjelder, selv om det er pakket inn i en retorikk om en slags vilje til styring. Det Regjeringen har levert, er ikke stort annet enn keiserens nye klær. For Venstre er en aktiv næringspolitikk, spesielt overfor de mange små bedriftene og gründerne, en av de aller viktigste sakene i politikken, fordi det er det nye, kunnskapsbaserte næringslivet som er basisen for framtidens frihet og velferd, og fordi det er småbedrifter og gründere som best sikrer bosetting og aktive, spennende lokalsamfunn i hele landet – ikke en ensidig satsing på enkeltnæringer. Derfor trenger vi en aktiv næringspolitikk som forstår dynamikken i den globaliserte økonomien, og som vet hva som kreves av fleksibilitet, nyskaping og gründerkultur – ikke en næringspolitikk som i seg selv er en begrensende faktor for utvikling, og som er ubegrenset i sin tro på hvor bra alt skal bli bare staten eller det offentlige virkemiddelapparatet er tungt nok inne i beslutningsprosessene. Både for det generelle næringslivet, for landbruket og for fiskerinæringen er det flere felles utfordringer: bedre infrastruktur, økt satsing på forskning og utdanning, tilgang på kvalifisert arbeidskraft og et nærings- og miljøvennlig skatte- og avgiftssystem. Om vi er litt snille, kan vi vel innrømme at Regjeringen leverer noe på ett av fire områder, nemlig infrastruktur. På de øvrige områdene er det levert lite. I tillegg kommer den effekt et ekspansivt offentlig budsjett har på renter og kronekurs. For landbruket utgjør f.eks. 1 pst. renteøkning om lag 250 mill. kr i økte kostnader. Det er på sin plass å minne om at representanter for regjeringspartiene i en rekke avisartikler det siste året har skrevet om behovet for å satse på forskning og utvikling i mangel av andre næringspolitiske verktøy. Det å satse på forskning og utvikling er Venstre helt enig i betydningen av, men i sterk kontrast til det står Regjeringens handlinger, der forslaget til statsbudsjett viser en fortsatt nedprioritering av forskning. Det gjelder både SkatteFUNN-ordningen og rammene for forskningen som næringslivet har å forholde seg til. Venstres næringspolitikk tar utgangspunkt i gründerne og de små bedriftene. Dette er en del av næringspolitikken som tydeligvis er ganske fjern fra Regjeringens forståelse av næringspolitikk. Det gjelder både debatten om ledere, lederlønner, opsjoner osv. Alle skjæres over én kam. Det som gjelder for de store, gjelder også for de små. Slik er ikke virkeligheten. En liten eller mellomstor bedrift er ikke en stor bedrift i miniatyr. Det betyr at det er viktig å tenke smått først når nye lover og regler utarbeides, og når skatte- og avgiftsopplegget blir fastlagt. Det som er bra for de små bedriftene, er stort sett også bra for de store, men ikke alltid det motsatte. Gode vilkår kommer ikke av seg selv, det krever satsing. En slik satsing vises igjen i Venstres alternative budsjett. Vi bedrer de sosiale ordningene for gründere og selvstendig næringsdrivende for å få flere kvinner til å satse på egen næringsvirksomhet. Vi øker satsingen på forskning og høyere utdanning med over 1 milliard kr, bl.a. 80 mill. kr til mer næringsrettet forskning, og Venstre foreslår en rekke målrettede skatte- og avgiftslettelser for næringslivet. Det gjelder både avskrivningssatsene, lettelse i arveavgiften, økt fribeløp for aksjekjøp i egen bedrift, halv arbeidsgiveravgift for lærlinger og dobling av beløpsgrensene i SkatteFUNN-ordningen. Dette er ikke symbolpolitikk pakket inn i retorikk om vilje, men konkrete og reelle næringspolitiske verktøy som er målrettet for å sikre et moderne og framtidsrettet næringsliv som kan sikre velferden også i framtiden. Jeg ser av innstillingen at regjeringspartiene mener at budsjettet medfører en klar kursendring i landbrukspolitikken. Det er det med respekt å melde umulig å se. I all hovedsak ligger den politikken den forrige regjeringen førte, fast. Det er bare å se på jordbruksavtalen fra mai 2006, som også er hoveddelen i 2007-budsjettet. Både i statens tilbud og i den avtalen som Stortinget vedtok, med Venstres støtte, ble det lagt til grunn en produktivitetsvekst på 4,3 pst., noe som har som konsekvens at det blir færre bønder. Dessuten mener Regjeringen selv, slik det framgikk av statens tilbud: «Av hensyn til behovet for forutsigbarhet i rammebetingelsene for de næringsdrivende i en langsiktig næring, mener regjeringen at det er viktig å videreføre hovedtrekkene i tidligere tiltak.» Dette fikk avisen Nationen, som står regjeringspartiene rimelig nær i landbrukspolitikken, til å skrive følgende 10. mai i år: «Hva har vi her? Jo en regjering utgått av tre partier, hvorav særlig SV og Sp i årevis har kritisert Lars Sponheim og hans forgjengere så busta fyker for strukturpolitikken i landbruket og avgangen i antall bønder. Men som, når de selv kommer til makta, ikke klarer dristigere grep enn å si ja og ammen til politikken som er ført.» Landbruksministeren har ved flere anledninger varslet at Regjeringen skal snu strukturrasjonaliseringen i landbruket. Han har bl.a. sagt: «Jeg vil stoppe den kraftige nedgangen. For meg er hver nedlegging et nederlag.» Landbruksministeren må ha hatt et tøft år, for det har vært nedlagt i gjennomsnitt fire gårdsbruk hver dag, altså fire nederlag hver eneste dag. Når det gjelder fiskerinæringen, er det grunn til å minne om at det er en ekstremt eksportrettet næring som opererer i et konkurranseutsatt globalt marked. Ressursuttak må reguleres strengt. Men Regjeringens forsøk på detaljert økonomisk planstyring av næringen gir uønskede resultater. Det næringen trenger, er forutsigbarhet i rammebetingelsene, muligheter til å tilrettelegge for lønnsomhet og en erkjennelse av sterk internasjonal konkurranse i markedene. Innføring av distriktskvoter, rigide leveringsbetingelser og usikkerhet rundt strukturordningen, og hvor Regjeringen, som en forstår, sliter internt for å komme fram til hva den egentlig mener, er tiltak som en kanskje kan tillate seg i en sterkt subsidiert næring, men ikke i en næring som i store trekk står på egne ben. Distriktskvoteordningen er en fiasko. I begynnelsen av desember hadde en fått inn sedler til Råfisklaget på vel 100 tonn av en kvote på knapt 3 500 tonn, og det er knapt 4 pst. Og det er ikke en ubetydelig mengde de 3 500 tonnene som er avsatt. Det er om lag en femtepart av den samlede torskekvoten til autolineflåten. Derfor mener Venstre at distriktskvoteordningen må avskaffes først som sist. Jeg gjør oppmerksom på en feil når det gjelder forslag nr. 5, på side 71 i innstillingen. Som en ser på side 43, er også Venstre medforslagsstiller om å avskaffe distriktskvoteordningen. Forslag nr. 5 er altså et forslag fra Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre. Det kommer ikke fram av det som står på side 71. Ellers er det viktig at det blir et krafttak for å få ryddet opp i og få fjernet de store mengder av mistet garn som står passivt og fisker i årevis. Venstre har i sitt alternative budsjett foreslått å styrke posten Næringstiltak i fiskeriene med 20 mill. kr, eller 40 pst. økning. Her ligger også inne føringstilskuddet som er et viktig distriktspolitisk virkemiddel. Venstre er godt fornøyd med Regjeringens oppfølging av det arbeidet som Bondevik-regjeringen startet mot ulovlig, urapportert og uregulert fiske. Her kreves det både økt kontroll og strenge reaksjoner.