For idrettsnasjonen Norge, for kulturnasjonen Norge og for nærings- og kompetansenasjonen Norge hadde det vært riktig og viktig at Stortinget i dag hadde sagt ja til en statsgaranti for å gjennomføre OL i Tromsø i 2014. Norge skulle i dag ha sagt ja til å bli vertsnasjon for vinterolympiske leker i Tromsø 2014. Å si ja ville betydd et løft for både bredde- og eliteidretten. Det ville vært en god og riktig strategi for å styrke fysisk aktivitet og ernæringskunnskap i befolkningen, noe som vi har enormt behov for. Når Stortinget i dag sier nei, sier man ikke bare nei til 14 dagers arktisk magi. Man sier ikke bare nei til en landsdel som har alle naturlige forutsetninger og entusiasme for å kunne gjennomføre et vellykket OL. Et OL i Tromsø ville gitt nordområdene et fokus i forkant, altså i ni år, under og i etterkant – en oppmerksomhet som Nord-Norge fortjener, men som man ikke har fått. Ringvirkningene av et OL ville vært store spesielt for nordområdene, men også for Norge generelt. Dette ville gitt landsdelen idrettsanlegg av internasjonal standard, som man ikke har, men som man fortjener, det ville gitt turismen en oppblomstring, og det ville ført til at næringene og infrastrukturen fikk en satsing som man ikke har sett maken til. Selv om Stortinget i dag sier nei, har man gjennom denne debatten, slik som jeg tolker den, sagt at når man skal søke om et OL, er Tromsø den plassen man skal legge det til. Jeg håper at dette kommer til å skje ganske kjapt. Selv om flertallet i SV går imot et OL i 2014, vil SV, som vist gjennom debatten i dag, fokusere på, legge vekt på og komme med investeringsplaner i nordområdene. Selv om SV i denne omgang går imot et OL i Tromsø – men jeg går for – håper jeg at vi kan få våre kamerater med på en storstilt satsing i nordområdene.