Regjeringen skal føre en mer aktiv europapolitikk, fordi det er å ivareta norske interesser, og det er å bidra til et samarbeid i Europa som er viktig for oss enten vi er medlem av EU eller ikke. Den aktive europapolitikken skal dels skje gjennom EØS-avtalen, dels gjennom andre avtaler som knytter oss til Europa, som f.eks. Schengen-avtalen og andre avtaler vi samarbeider med EU gjennom. Vi ønsker å benytte mye mer aktivt våre muligheter til å påvirke, f.eks. slike direktiver som tjenestedirektivet eller tolkning av direktiver, utforming av nye direktiver når det gjelder mulighet til å innføre differensiert arbeidsgiveravgift, eller redusert arbeidsgiveravgift, i utkantstrøk i Norge. Vi ønsker også å påvirke utformingen av kjemikaliedirektivet. Så sier vi, og det mener jeg er helt åpenbart riktig, at når det foreligger en reservasjonsadgang i EØS-avtalen, så vil det være helt galt å utelukke at man skal bruke den. Det kan oppstå situasjoner der det er riktig å bruke reservasjonsadgangen, og det er derfor utenriksministeren og jeg selv har understreket – og det står også i Soria Moria-erklæringen – at den kan tas i bruk. Samtidig har det historisk vært slik at de gangene man har vurdert å bruke reservasjonsadgangen, så har man vurdert det slik at mottiltakene, som også er hjemlet i EØS-avtalen, er mer krevende og koster mer enn gevinsten ved å bruke den såkalte vetoretten. Det er det ikke mulig å vurdere før vi tar stilling til de konkrete sakene, så det får vi vurdere når vi eventuelt kommer opp i situasjoner der vi skal ta stilling til om en reservasjonsadgang skal brukes eller ikke. Men det avgjørende er at vi skal ha en aktiv europapolitikk på mange plan, både bilateralt mot ulike europeiske hovedsteder – både utenriksministeren, jeg selv og flere andre statsråder har startet det arbeidet – og mot EU og Europakommisjonen.