Jeg vil gjerne benytte anledningen til å fortsette der representanten Høglund startet, og ta opp reelle dilemmaer. Han tok opp én type dilemma, forholdet mellom FN og andre hjelpeorganisasjoner, hvor det er vanskelige forhold. Jeg vil ta opp et annet, og det er den utviklingen jeg har konstatert og fulgt med stigende uro, at hjelpearbeid internasjonalt og også FN-hjelpearbeid tar med seg så stort og tungt apparat når man rykker inn i et fattig land, at man faktisk nærmest lager en lokal inflasjon og kostnadsutvikling som gjør at – for å si det på den måten – man setter en standard som skaper et voldsomt skille mellom dem skal ha en sjanse til å klare seg lokalt, og dem som skal hjelpe dem. Jeg er klar over at dette ikke har et enkelt svar, men jeg føler det er behov for å adressere det. Jeg opplever at statsråden er nysgjerrig, så mitt spørsmål går på: I en situasjon hvor vi, f.eks. i Afghanistan, opplever at hjelpeapparatene rykker inn i Kabul, og setter en levekostnadsstandard som gjør det ganske trøblete å gi håp om et godt liv, vil jeg gjerne høre statsrådens strategi. Jeg synes dette er et vesentlig spørsmål å stille, og dette var en invitasjon til en slik anledning.