Dagens debatt har på mange måter dreid seg om tidspunkt og geografi, før og etter en gitt dato og i hvilken del av landet vi skal bo. Man tar opp problemstillinger knyttet til tidsbegrenset uføretrygd, men det som har vært svakheten, og som heldigvis er påpekt i ECONs analyse, er at det kanskje ikke er så enkelt som å si at en skal få lov til å ta med seg midler i en gitt periode og gå ut og jobbe. Bakgrunnen for at folk er i den situasjon de er, med uføretrygd, er at de faktisk har en eller annen variant av sykdom eller skade som gjør at de ikke har evne til å være i ordinært arbeidsliv. Det er faktisk en veldig grundig vurdering som ligger til grunn for å komme i den situasjonen, både at tilstanden skal være definert som varig – ikke midlertidig, men varig – og at den skal være omfattende, så det er ingen enkel løsning. Heldigvis varsles det at vi skal avvente, at en skal se på hele mennesket, og at det først skal gjøres en helhetlig vurdering. Dette dreier seg faktisk ikke om å få pengene med seg og ta dem med seg til arbeidsgiver, for en er akkurat like syk, skadet eller svak når en kommer dit allikevel, og det er en midlertidig løsning. Her er det snakk om å rehabilitere mennesker, om å skolere mennesker, det er snakk om å lage et tilrettelagt samfunn, om å sørge for hjelpemidler, om å sørge for hjelpetiltak, det er snakk om å behandle når vi kan behandle, og så er det snakk om å respektere, for det er respekten en har behov for. Derfor er det godt å vite at vi for en gangs skyld skal se på hele apparatet som vi har til rådighet, vi skal vurdere hvordan vi kan få dem inn i arbeidslivet. Man snakker om at de ikke har motivasjon, og at gruppen ikke var like stor. Nei, den er ikke så stor, for det er en grunn for at de kom dit. Det har ikke vært gjort et systematisk arbeid for å motivere dem til å tro på seg selv, det har ikke vært gitt kompetanseoppbygging når de har vært uføretrygdet, de har kanskje ikke endret seg fra det tidspunktet de fikk innvilget en uføretrygd, til de skulle vurderes på nytt. Derfor er det kanskje ikke så rart at samfunnet ikke fant så mange som hadde lyst til å jobbe, eller kunne jobbe, for samfunnet har faktisk vurdert det slik at de var utenfor mulighetsområdet for å kunne yte full innsats. Det er det som er problemstillingene. Så hvis vi skal ha folk tilbake til yrkesaktivitet, må vi gjøre noe med menneskene og med samfunnet, ikke med datoene og geografien for hvor de skal ha lov til å søke. Heldigvis skal vi se på hele mennesket. Vi skal først vurdere det til høsten, når vi får alle opplysningene inn.