Kommunene har, over tid, lagt større vekt på å yte tjenester i innbyggernes egne hjem og i kommunale boliger, samtidig som de har lagt mindre vekt på tradisjonell institusjonsomsorg. Det skyldes dels den faglige utviklinga på pleie- og omsorgsfeltet, men det er også, slik jeg forstår det, en kommunal strategi for å utnytte ressursene bedre. Denne utviklinga har støtte både i Handlingsplanen for eldreomsorgen og i Opptrappingsplanen for psykisk helse. I begge disse planene er det lagt til rette for en omfattende satsing på omsorgsboliger. Jeg oppfatter at dette i hovedsak er en lagsiktig utvikling som er godt faglig begrunnet. Jeg mener også at det er fornuftig at kommunene vurderer hvordan tilbudet til befolkninga kan ytes på en best mulig måte i forhold til utnyttelse av de økonomiske ressursene. På den andre siden er det selvfølgelig uheldig dersom hensynet til å få størst mulige overføringer fra staten skal styre hvordan kommunene organiserer sin tjeneste. Som representanten helt sikkert kjenner godt til, ble en sak om finansiering og brukerbetaling for pleie- og omsorgstjenester sendt på høring av det daværende Sosialdepartementet i mars 2004. Det er en sak som ennå ikke er lagt fram for Stortinget. Jeg kan i den anledning opplyse at pleie- og omsorgstjenestenes utforming og det nasjonale finansieringssystemet for kommunal tjenesteproduksjon er tema i stortingsmeldinga om framtidas omsorgstjenester, som kommer til Stortinget til høsten. Spørsmål om finansiering og brukerbetaling vil også bli særskilt omtalt i den meldinga. Da vil man få rikelig anledning til å gå enda dypere inn i den problematikken som jeg skjønner representanten også er opptatt av.