Vi behandler en sak som omfatter svært forskjellige forhold: omfang av samvær ved samlivsbrudd, styrking av meklingsordningen, tiltak for å beskytte barn mot overgrep, foreldreansvar etter dødsfall og regler for tilbakebetaling av barnebidrag der farskapet endres. Det er mange forskjellige temaer vi skal innom, og det er meget å si om dem alle. Men jeg tror vi kanskje innenfor rammen av taletiden må konsentrere oss om noen enkelte. Vi kan konstatere at det i bunnen er bred enighet – på tvers – i forhold til at dette er regler som gjennomgående vil tjene det hensyn som er det viktigste i alle saker der barn er part, nemlig hensynet til barnets beste. Så la oss da ha det som den store overskriften! Når det gjelder samværsordningene, har det vært et poeng – og det mener Høyre er svært viktig – at det gis mulighet til fleksibilitet i familiene. Det er de enkelte familier, de enkelte som er involvert, som best vet hvordan de kan ordne sin hverdag på en praktisk måte slik at man kan få samvær til å fungere. Og alle vet vi at det er sju dager i uken. Vi har behov for å finne frem til ordninger som fungerer på mandag, på onsdag og på travle dager – det skal hentes, og det skal bringes. Man må altså ha fleksibilitet for å få dette til å kunne fungere, og roen og stabiliteten rundt det hele er kanskje det aller viktigste for barn. Disse målsettingene skulle teoretisk sett kanskje tilsi at man gikk inn for en oppheving av legaldefinisjonen, fordi den legger jo i og for seg en ramme. Når Høyre allikevel mener at det er viktig å holde på den, er det i lys av at den først og fremst kommer til anvendelse i de vanskelige tilfellene. I de tilfellene tror vi legaldefinisjonen legger an en standard som nok gir en støtte i de samtaler som foregår mellom partene – og også til dem som er meklere, eller tredjemenn som er involvert – til faktisk å få til et samvær som kan bli bedre enn det man ellers ville ha fått til. Vi tror også at et slikt signal fra det offentlige som en legaldefinisjon er, faktisk vil virke konflikthemmende. Høyre ser bestemmelsene i forhold til å beskytte barn mot overgrep som svært viktige. Barn er vergeløse i forhold til vold og overgrep i nære relasjoner, og det er nettopp i de relasjonene hvor det ikke bare er snakk om fysisk vold, men også om psykisk vold, at overgrepene blir veldig stygge. Trygghetsfølelsen er noe av det aller viktigste vi har med oss i livet. Den kan lett berøves, men den er svært vanskelig å få igjen. Av de foreslåtte tiltak legger vi særlig vekt på dem som er praktisk rettet, f.eks. domstolenes adgang til å oppnevne tilsynsperson og mulighetene for å få fiktiv identitet og sperret adresse. Ellers støtter vi de forhold som går på endring av meklingsinstituttet, og den oppretting som er foreslått når det gjelder personer som er fritatt for farskap. Vi mener også at temaet fedre er noe vi bør komme tilbake til ved mange korsveier fremover. Det kan være liten tvil om at det er mange som føler at de har kommet vanskelig ut – og jeg bruker ordene «vanskelig ut» og ikke «dårlig ut» – i forhold til avtaler og i forhold til hvordan man får ting til å fungere. Jeg håper at statsråden har det med seg, og det er jeg overbevist om at hun har. Høyre er tilfreds med at vi nå vedtar disse reglene med stor enighet. Men det er jo signaler i luften her om at man ønsker å få til en vurdering av samværsnormene som sådanne. Det er klart at hvis man nå går inn på en helt ny norm for samvær – altså at man går inn på delt omsorg som hovedregel – vil det føre til at man gjennomgående i regelverket må legge kabalen på nytt. Jeg håper at de fleksible ordningene vi f.eks. har lagt opp til når det gjelder samvær, skal få lov til å virke, og at vi kan trekke erfaringer av det før vi gir oss i vei med å tegne et nytt kart over noe vi tross alt ikke kjenner.