At barn må møte på første skoledag og ikke kan ta inn over seg hva det undervises i, eller forstå hva læreren snakker om, er sannsynligvis den letteste veien å skape tapere på. Når vi ønsker et hurtigere tempo i arbeidet for kunnskap, kompetanse og formidling i skoleverket, er det med tanke på dem som har svakest grunnlag og dermed størst problemer med å ta til seg ting. Jeg er glad for at det er et enstemmig storting som er enig i at dette er det viktig å prioritere. Når jeg tar ordet nå, er det for å fortelle historien om at det har Stortinget ment før. Det mente man også i stortingsperioden 1997–2001. Et enstemmig storting sluttet seg da til et Dokument nr. 8-forslag fremmet av Høyre, bl.a. ved undertegnede, om å innføre språktest av alle barn ved fireårskontrollen. Regjeringen fortalte da at de skulle følge det opp. Da jeg ble statsråd, var ikke forslaget fulgt opp i det hele tatt. Det hadde ikke skjedd noe fra to ulike regjeringers side for å følge opp det enstemmige vedtaket fra Stortinget, for de skulle tenke litt mer på det. Vi valgte, da jeg var statsråd, å gjennomføre noen prosjekter med midler funnet på vårt eget integreringsbudsjett. Dette var først og fremst med tanke på innvandrere, men det de prosjektene viste, var at det er langt fra bare innvandrerbarn som har problemer. Det er faktisk mange andre som også blir understimulert i sin språkutvikling, og som har problemer med å følge med og klare seg fra første skoledag av. Når jeg tar ordet nå, er det bare for å minne om denne historien. Jeg håper, når et enstemmig storting nok en gang ber om dette, at denne regjeringen faktisk har tenkt å følge det opp. Det denne regjeringen så langt har gjort, er å gjennomføre det undertegnede fikk igjennom i Bondevik II-regjeringen, nemlig 10 mill. kr på budsjettet til det daværende Kommunaldepartementet for å starte dette arbeidet i større skala enn det de første forsøkene i Drammen og i Groruddalen hadde vært. Det som helt klart lå fra vår side, var en opptrapping. Da det ikke skjedde noen opptrapping i budsjettet i høst, ble jeg skuffet. Jeg hører så mange og velmenende ord om dette, og i mellomtiden begynner det flere og flere barn på norsk skole som ikke har fått et førskoletilbud, og som vi allerede nå vet kommer til å falle ut av norsk skole, fordi vi ikke har prioritert dem i budsjettbehandlingene. Slik har det vært nå i hvert fall i seks år, med for dårlig og for lite gjennomføring. Jeg håper at det at man legger dette ved protokollen, ikke innebærer at vi kommer til å oppleve det samme som vi opplevde før forrige regjering, at de positive intensjonene ikke ble fulgt opp fordi det var så veldig mye annet å prioritere. Disse barna har bare ett liv og én skolegang.