Det var med undring jeg i kveld hørte på det andre innlegget til representanten Børge Brende, og på at han egentlig la så stor vekt på å gå inn i industrikraftregimet. Representanten Børge Brende kunne jo tenkt seg om i forhold til Høyres fortid i denne saken. Den kjenner jeg meget godt til. Det var i forrige periode, og Høyre hadde energiministeren. Det ble gang på gang stilt spørsmål om industrikraftkontraktene i Norge, viktigheten av dem og utviklingen. Hva var Høyres svar den gang? Dette gjør vi ingenting med, det får bare gå sin gang. Det var svaret fra Høyre – ingen tvil om det. Så hadde vi som målsetting å ta fatt i dette arbeidet så snart vi kom i regjeringsposisjon. Det gjør vi. Arbeidet er ikke avsluttet, vi ser hvilke vanskeligheter vi har, men vi prøver, for vi ser viktigheten av å få det på plass. Men så kommer altså Børge Brende opp og sier, troskyldig nesten: Ja, industrikraftregime, det må vi få til, og det har vi ikke fått til før, men det var jo merkverdig at vi ikke skulle få det til nå! Høyres svar var før: Det tar vi ikke i i det hele tatt, det får seile sin egen sjø. Så etterlyser Børge Brende en handlingsplan – og den skal vi komme med – for kraftsituasjonen i Midt-Norge. Hvor var Høyre i de fire årene med handlingsplanen? Vi har fått start på Kårstø-anleggene, vi har gjort ferdig en forhandling med Mongstad, vi er i gang med Tjeldbergodden og Skogn. Ingenting skjer, sier representanten Børge Brende fra Høyre, ingenting skjer, hvor er det gassrøret? Mener Børge Brende at vi skulle begynne å rulle det ut dagen etter valget sist høst? Ingenting skjer! Vi har jo den ene utredningen etter den andre på gang for å ha et best mulig beslutningsgrunnlag, og det politiske beslutningsgrunnlaget har vi. Jeg må nesten gå ned og sette meg!(Munterhet i salen) Jeg spør: Hvilken verden er det Børge Brende opererer i? (Munterhet i salen)