Jeg har gått igjennom saken representanten viser til, men jeg ber om forståelse for at jeg som justisminister ikke kan kommentere en slik enkeltsak i detalj. Jeg vil imidlertid presisere at Kriminalomsorgen var orientert om at domfelte ble utskrevet fra sykehus, og at de deretter overtok ansvaret for oppfølgingen av ham. Det Kriminalomsorgen har uttalt i media, er at man opplevde det som problematisk at man ikke var involvert i forkant av at Lagmannsretten besluttet at domfelte skulle prøveløslates og undergis oppfølging av friomsorgen. Jeg vil understreke at denne saken er helt spesiell i den forstand at domfelte ikke var underlagt Kriminalomsorgens myndighet før domstolen traff beslutningen om å ilegge ham forvaring og prøveløslate ham. Det er selvfølgelig alltid uheldig at prøveløslatte begår nye kriminelle handlinger. Samtidig kan man aldri gardere seg fullstendig mot at dette skjer. Jeg vil imidlertid understreke at domstolens saksbehandling i forbindelse med prøveløslatelse av forvaringsdømte er meget grundig. Jeg har full tillit til at domstolene i slike saker tar tilstrekkelig hensyn til å ivareta samfunnets sikkerhet og den alminnelige rettsoppfatning. På generelt grunnlag kan jeg også opplyse at Justis- og politidepartementet foretar en bred gjennomgang av rutinene for prøveløslatelse av forvaringsdømte, herunder samarbeid med andre statlige etater. Jeg kan videre opplyse om at det for tida pågår en bred etterkontroll av særreaksjonsreglene i et samarbeid mellom Justisdepartementet og Helse- og omsorgsdepartementet. Jeg viser til at de nye reglene om utilregnelighet og særreaksjoner nå har vært virksomme i fem år, og det er på tide med en slik evaluering. Departementet har funnet det hensiktsmessig å la en utredningsgruppe foreta etterkontrollen. Utredningsgruppen skal foreta en vurdering av forvaringsinstituttet, herunder om instituttet fungerer etter intensjonen. Utredningsgruppen skal også vurdere om det er behov for endring av forvaringsordningen for å sikre en gradvis overgang til et liv i frihet, herunder spørsmålet om å ha en «åpen forvaringsanstalt» til bruk for forvaringsdømte som er i sluttfasen av forvaringsperioden – da i motsetning til å bli sluppet totalt fri. Vi tar sikte på å styrke friomsorgen allerede nå i år, med henblikk på nettopp å styrke innsatsen for å drive kontroll overfor dem som er prøveløslatt og dem som er løslatt fra forvaring.