Tre korte merknader til tre gjennomgangstemaer i denne budsjettdebatten: Først en kommentar til friskoledebatten. Det er forbausende å høre talspersoner for regjeringspartiene, særlig representanten Huitfeldt, argumentere for at det er best å ta standpunkt til denne saken uten å bry seg om forskningsbasert kunnskap. Det må jo bety at man prinsipielt mener at på dette området bør lovgivning baseres på noe annet enn forskningsbasert kunnskap, nemlig forutfattede meninger. Det er egentlig bare å ta til etterretning, og det er ikke overraskende, for dette har vært et ideologisk betinget standpunkt i alle år, kampen mot friskolene. Jeg hørte kunnskapsministeren i formiddagsmøtet uttale at for universiteter og høyskoler i dette land var det ikke noe nirvana under den forrige regjeringen heller. Det vil jeg tro at universiteter og høyskoler skal være glad for, for nirvana betyr utslukning, altså et evigvarende hvileskjær. Jeg tror universiteter og høyskoler satte pris på at det ikke var slik under den forrige regjeringen, men jeg tror det ville vært en fordel om statsråden hadde bestemt seg for ett av to, enten å følge opp sin egen metafor, hvileskjæret – og da er ikke dette budsjettet noe å forsvare, og enda mindre noe å skryte av – eller å forsøke å bilegge denne metaforen og skryte av et budsjett som i realiteten betyr en betydelig nedskjæring, mens alle andre sektorer i statsbudsjettet har vekst. Så til sist en liten bemerkning til kirkeministerens innlegg når det gjelder forvaltningen av fondsmidlene i Opplysningsvesenets fond. Kirkeministeren forsvarer at man vil ta verdistigningen av den delen av kapitalen som er investert i aksjer. Det må være tillatt å si at det er en høyst uvanlig måte å forvalte offentlige fondsverdier på. Logikken tilsier, tatt i betraktning at aksjeinvesteringer er risikoinvesteringer, at hvis man for fremtiden akter å legge seg på den linjen at man vil hente ut mulig verdistigning, burde jo også statsråden ta mål av seg til å dekke opp det motsatte, nemlig hvis det skulle bli et verdifall på aksjekapitalen. Det nevnte han ikke ett ord om, og det forteller vel egentlig hva dette dreier seg om, nemlig at man har behov for å hente midler for å dekke opp det som er lovpålagte oppgaver for staten å dekke.