Det var representanten Skjælaaen som også fikk meg til å ta ordet én gang til, og bakgrunnen var hans negative karakteristikk av Bergen kommune og eldreomsorgen som foregår der. Slik jeg oppfattet det, gikk han veldig langt i å reise en type kritikk også mot personalet. Det er klart at vi ikke skal danne oss noe glansbilde. Men det er kanskje litt farlig å generalisere og si at en så stor kommune som Bergen har en veldig dårlig og kompetanseløs personalgruppe – jeg husker ikke akkurat uttrykket han brukte. Jeg har lyst til å ta et eksempel. En av mine nære pårørende bodde i et kjempestort sykehjem i Bergen i to og et halvt år før hun døde. For henne medførte det en tilværelse fra utrygghet til trygghet. Riktignok tok det litt tid å få plass. Jeg tror kanskje problemstillingen mange sliter med i dag, er at det ofte tar for lang tid før man får hjelp. Mange får ikke nok hjelp, og mange får kanskje ikke innhold nok i den hjelpen de får. Det kan nok skje overalt. Jeg tror at vi fra denne talerstolen iallfall skal være forsiktige med å karakterisere enkeltkommuner og enkeltansatte i kommuner, eller generelt personell i kommuner, som ikke å ha kompetanse, selv om vi selvfølgelig både i St.meld. nr. 25 og i kompetanseplanen sier at vi trenger mer kompetanse. Men det finnes også en god del kompetanse. Mange kommuner, også Bergen, har eksempler på meget god eldreomsorgspolitikk, både innenfor og utenfor sykehjem, som vi har tatt lærdom av, og som også står nevnt enkelte steder, både i stortingsmeldingen og i andre dokumenter. Jeg hadde behov for å si dette.