Det aller alvorligste når det gjelder arbeidsledighet blant minoritetsgruppene, er at store ungdomsgrupper, iallfall blant visse minoriteter, nå går arbeidsledige. Det henger sammen med frafallet fra videregående skole. Det er urovekkende at undersøkelser som er gjort både av den forrige regjeringen da den lagde sin storbymelding, og av en arbeidsgruppe statsråd Djupedal nedsatte i fjor, viser at i visse minoritetsgrupper kan frafallet fra videregående skole ligge helt opp mot 60 pst. når det gjelder hvem som har fullført etter fem år. Det er særlig gutter som slutter i videregående. Jentene i minoritetsgruppene har vist seg å være flinkere til å følge opp utdanningen. Oppfølgingstjenestene knyttet til Reform 94 har på ingen måte i områder hvor disse minoritetsgruppene er høyt representert, kapasitet til å ta seg av dem som slutter i videregående, og gi dem et godt nok tilbud. Det fører til at mange av dem som blir gående uten utdanning – i dag er det ikke masse vaktmesterjobber, det er ikke masse muligheter til å komme inn i arbeidslivet på en mer direkte måte på enn ved å ha en solid utdanning – er i faresonen for rekruttering til gjengmiljøer, til rusmisbruk og til langvarig arbeidsledighet, i mange, mange år. Den løpebanen er den aller alvorligste, etter min mening, og noe en må angripe når man skal diskutere arbeidsledighet i minoritetsgruppene. Grunnene til at mange slutter i videregående og ikke kommer seg gjennom, er for det første at mange av disse er praktisk orienterte, flinke med hendene, kloke i praktisk retning og ønsker lærlingplass. I gjennomsnitt i hele landet har nå omtrent halvparten av dem som har søkt lærlingplass, fått lærlingplass. Det fører jo til et frafall når de ikke kommer videre den veien de ønsker. Mange av disse er dårlige i norsk. Hvis det viser seg at de fortsatt er dårlige i norsk i videregående, er det ikke noe opplæring i det der, så man fortsetter bare å falle utenfor – og har gjort det egentlig under hele skoleløpet. Dette går helt tilbake til norskopplæring i barnehagene. I forbindelse med det forsøket som arbeids- og inkluderingsministeren har satt i gang i Stovner bydel med norsk i barnehagene, gratis kjernetid tre–fire timer for å lære norsk, har man fått møte, og fått tak i, 400 nye barn som man før ikke visste om, fordi de ikke søkte om barnehageplass i det hele tatt. Vi får håpe at når man starter derfra, med en grunnleggende innsats som må begynne fra barnehagealder, er det mulighet for at man får ned frafallet. Dette henger sammen med leksehjelp i skolen, og det henger sammen med praktiske valgfag i ungdomsskolen, som det er for lite av nå. Den grunnleggende innsatsen i forhold til den arbeidsledigheten som jeg er redd bare kan utvikle seg i en negativ retning i noen av disse ungdomsgruppene, må begynne fra barnehagealderen av. Det må bli flere lærlingplasser, og det må også handle om å vurdere endringer i Reform 94. For dem som er så skoletrøtte at alternativet er å slutte, må det være flere muligheter til å komme direkte inn i praktisk opplæring, være med på noe, komme videre, i stedet for bare å havne ut i et tomrom. Jeg vil oppfordre arbeids- og inkluderingsministeren til særlig å fokusere på arbeidsledigheten blant minoritetsungdommer, og særlig de minoritetsgruppene – for det er store forskjeller på dem – hvor dette er et stort problem. Jeg vil oppfordre til å samarbeide med utdanningsministeren om en stor innsats på det området, og om nødvendig gå inn på å vurdere endringer i Reform 94 for bedre å hindre frafallet i videregående skole.