Det var ikke et særs lystig bilde forrige taler tegnet av Fremskrittspartiets økonomiske politikk. Det tror jeg vi skal komme rikelig tilbake til i denne debatten og kunne ha noen gode argumenter imot. Men la meg aller først starte med selve Kredittmeldinga 2005, som vi har blitt oss forelagt, og som på en god måte gir oss et viktig blikk inn i den viktige finansnæringen. Spesielt sett i lys av de siste dagers mediebilde av en mulig streik i næringen – hvert fall i deler av den – er det tydelig hvor viktig denne næringen faktisk er for Norge som samfunn og ikke minst for hver enkelt av oss som innbygger og forbruker. Finanskomiteen, som fremmer innstilling i saken, velger å fremme en innstilling som stort sett er kjemisk fri for politisk dissens – eller hvor man i hvert fall velger ikke å flagge uenighet. Hvis vi ser på Stortingets behandling av kredittmeldingen for 2004, gir den et interessant innblikk i hvordan hverdagen for enkelte politiske partier tydeligvis har endret seg. Fjorårets innstilling bar preg av merknader fra SV og Senterpartiet, en rekke kritiske merknader. Disse synspunktene blir ikke lenger forfektet. Regjeringsmakt har tydeligvis også på dette området gjort inntrykk på enkelte. Og fra mitt ståsted er det positivt i denne sak. Hovedmålet med pengepolitikken skal være å sikre lav og stabil inflasjon, da dette over tid også bidrar til stabil pengeverdi og kronekurs, noe som igjen er vesentlig for bedriftenes konkurranseevne. Fremskrittspartiet vil fortsette sitt arbeid for at Norges Bank skal være uavhengig og selvstendig, og gjennom pengepolitiske virkemidler sikre lav og stabil inflasjon, uten innblanding fra politikere. Vi synes kredittmeldingen på en god måte gir et bilde av en finansnæring i Norge som går godt, og at det finansielle systemet fungerer godt. Det som derimot har avstedkommet en rekke merknader i innstillingen, er tilknyttet den høringen som finanskomiteen hadde med sentralbanksjefen den 22. mai. Flertallet ønsker tydeligvis i sine merknader å gi inntrykk av at de har en sentralbanksjef på sin side i kampen mot Fremskrittspartiets ønske om å bruke litt mer av vår oljeformue til fornuftige investeringer. Hvis vi ser mer nøye på hva sentralbanksjefen faktisk sa, mener Fremskrittspartiet at hans svar ikke kan tolkes så entydig som flertallet ønsker å legge opp til. Spørsmålsstillingen i høringen fra komiteens leder bærer preg av det som er det store problemet i den norske samfunnsdebatten: hva som er fornuftig bruk av norske oljemilliarder. Man velger ikke å trekke et skille mellom økt bruk til drift og økt bruk til konkrete investeringer. Jeg er glad for at i sentralbanksjefens svar på mitt spørsmål om hvordan man eventuelt bruker noen milliarder mer, f.eks. at man skiller mellom det som er drift og det som er investering, får vi et mer nyansert bilde. Sentralbanksjefen uttalte bl.a.: «Det er mulig man kan tenke seg en helt finurlig bruk av pengene som ikke har så sterke utslag, men da vil det nok måtte gå på bekostning av det som i utgangspunktet er de mest prioriterte oppgavene, ville jeg tro.» Slik jeg leser det svaret, kommer det faktisk en usikkerhet til uttrykk hos sentralbanksjefen. Og det er vel noe av kjernen i hele debatten: Det er ingen eksakt vitenskap hvor mye, på krona, man kan bruke av oljepenger før – eller hvis – det blir noen negative utslag. Flertallet skriver i innstillingen at det «legger til grunn handlingsregelen for budsjettpolitikken.» Da er det jo noe spesielt at det samme flertallet ikke har valgt å følge den regelen som det legger til grunn. Siden innføringen av handlingsregelen i 2001 har man ikke i ett eneste budsjettår fulgt regelen. Man har faktisk brukt over 100 milliarder kr mer enn regelen skulle tilsi. Dette understreker Fremskrittspartiets poeng om at en slik regel i seg selv ikke kan være det eneste saliggjørende. Det er mange andre faktorer som spiller inn når det gjelder hvilket nivå som vil være fornuftig. Det er også gledelig å registrere at stadig flere fagøkonomer tar til orde for at man kan bruke noe mer av oljemilliardene. Ja, sågar en rekke framtredende stortingsrepresentanter og andre politikere i regjeringspartiene tar til orde for det samme. Debatten om bruk av oljepenger burde tatt utgangspunkt i hvordan man ser for seg en mer fornuftig bruk, framfor at man velger ensidig å fokusere på handlingsregelen. I innstillingen er det bl.a. nevnt at «skattelettelser generelt virke(r) mindre ekspansivt på økonomien enn økt forbruk i offentlig sektor». Dette gir også finansministeren uttrykk for i et skriftlig svar. Det er gjengitt i innstillingen. (r) Fremskrittspartiet har i sine alternative statsbudsjetter foreslått betydelige skatte- og avgiftslettelser, bl.a. med utgangspunkt i det faktum jeg nettopp nevnte. I tillegg velger Fremskrittspartiet å framsette forslag til investeringer i realkapital framfor kun å konsentrere seg om investeringer i utenlandske selskaper. Våre forslag til investeringer vil være meget kjærkomne for norsk næringsliv. Kombinert med store kutt på en rekke områder innenfor offentlig sektor, som vi også fremmer forslag om, gir dette en helhetlig – og bedre – bruk av noen av de mange oljemilliardene som staten tjener. Jeg konstaterer at de øvrige partiene på Stortinget fortsatt velger ensidig å fokusere på handlingsregelen. Samtidig tar stadig flere til orde for et noe mer nyansert syn på dette. Dette gleder meg.