Jeg har gledet meg til denne debatten. Etter at Stortinget har brukt de siste ukene på å diskutere hvordan vi ønsker å fordele de verdiene næringslivet i Norge skaper, ja, så har jeg gledet meg til å delta i en debatt om hvordan vi skal legge til rette for økt verdiskaping i framtiden. Oljenæringen og kraftbransjen har Stortinget diskutert i en egen debatt. Jeg vil derfor fokusere på skogbruket og fiskeri- og havbruksnæringen. Dette er to næringer som har vært og fortsatt er viktige pilarer i grunnlaget for verdiskaping og velferd i Norge. La meg starte med skogbruket. Skogbruket er den delen av norsk utmarksnæring som har best bedriftsøkonomisk lønnsomhet. Med skikkelige rammevilkår har næringen også i framtiden et betydelig verdiskapingspotensial. Skogsdriften har ikke bare i seg selv vært en viktig næring for verdiskaping, den er også den aller viktigste råstoffleverandøren til trelast- og papirindustrien, som primært er bygd opp på råstoff fra eget nærområde. I dag er det imidlertid slik, som jeg var inne på også i mitt spørsmål, at trelast- og papirindustrien, særlig nord for Dovre, er i ferd med å få problemer med å ha nok råstoff. En av årsakene til dette er et utstrakt skogvern. Snart er 25 pst. av all den skogen som vil være hogstverdig de neste 25 år, vernet. Dette er dramatisk. Det er ingenting som tyder på at denne vernepolitikken vil bli endret av Regjeringen, og utfordringene vil bare bli større i framtiden. I slike verneprosesser er det selvfølgelig viktig å ivareta grunneiernes rettigheter, men erstatning for gjennomførte vern hjelper kun grunneierne, ikke tømmerbilsjåføren, industriarbeideren og grunneieren med hogstrett i statens skog. Det skaper heller ingen verdier og ingen velferd at noen få mennesker får erstatning for de rettighetene som blir vernet bort. Så til fiskeri- og havbrukspolitikken. La meg først og fremst si noen få ord om NOx-avgiften. Regjeringens forslag om å innføre NOx-avgift må vel i ettertidens klare lys kunne sies å være mildt sagt dårlig politisk håndverk. Regjeringens sterke vilje til å ramme norsk næringsliv med NOx-avgift blir bare enda mer merkelig når man ser hva Regjeringen gjør med bilavgiftene. Bileiere som velger å kjøpe biler med høyere NOx-utslipp, skal belønnes, mens norsk industri og fiskerinæring skal straffes for akkurat samme handling. NOx-avgiften vil ikke bare gi norsk industri dårligere konkurransekraft, den vil også utradere fiskeindustrien i Sør-Norge og svekke lønnsomheten i trålerflåten og ringnotflåten dramatisk. Heldigvis tok Regjeringen til fornuften og snudde i denne saken. Nå er det viktig at Regjeringen bidrar aktivt til en snarlig etablering av NOx-fond i regi av de involverte næringene. Så skulle jeg ønske at Regjeringen hadde funnet mulighet til å vente med å innføre denne ordningen til en skikkelig konsekvensutredning var gjennomført. De som har fulgt høstens debatt om NOx-avgiften, kan trygt slå fast at Regjeringen neppe hadde satt seg særlig godt inn i konsekvensene av en avgift før forslag til statsbudsjett ble lagt fram. Jeg minner nok en gang om at Fremskrittspartiet allerede i mai bad Regjeringen starte jobben med å etablere et NOx-fond, og jeg er glad for at Regjeringen til slutt bestemte seg for å følge vår anbefaling. Så til kvoteranet. Regjeringens innføring av distriktskvoter kan vanskelig betegnes som noe annet enn et ran. Regjeringen ønsker å ta kvoter fra lønnsomme mottak i Møre, i Trøndelag og på Helgeland og gi til ulønnsomme mottak i noen utvalgte kommuner i Nord-Norge. Dette vil svekke lønnsomheten til de få hvitfiskmottakene som er igjen i Midt-Norge, og vil på sikt kunne true både arbeidsplasser og verdiskaping der. Jeg minner om at fiskeriministeren har sagt at distriktskvotene på sikt skal utgjøre 15 pst. av de totale kvotene. Dette vil få dramatiske konsekvenser. Så til havbruk. Til tross for forsøk med mange nye og spennende arter – f.eks. torsk, som Regjeringen er veldig opptatt av – vil motoren i norsk havbruksnæring også i framtiden uansett i mange år framover være oppdrett av atlantisk laks. Sigvald Oppebøen Hansen var inne på at vi skulle utnytte de fortrinnene vi hadde. Et av fortrinnene Norge har, er at vi er svært godt egnet til oppdrett av atlantisk laks. Da må vi også legge til rette for økt produksjon av laks. Det bør alle regjeringer være opptatt av. Jeg vil peke på fire ting næringen har behov for. Det er tilgang på fôr, tilgang på ferskvann, tilgang på matfiskkonsesjoner, tilgang på lokaliteter og tilgang på smolt. Å legge til rette for at næringen får tilgang på smolt, konsesjoner og lokaliteter, kan Regjeringen bidra med, men det gjør man ikke ved å legge ned forbud mot oppdrett i mange av de beste fjordområdene, slik Regjeringen planlegger å gjøre kommende fredag.