For noen uker siden behandlet Stortinget en stor og viktig sak for vassdragsvern i Norge. I den saken var det flere vassdrag øverst i Ottadalen som ble vernet. Utbyggingsvedtaket for Øvre Otta, som Stortinget behandlet for seks år siden, gav også en skånsom utbygging, men likevel et betydelig krafttilskudd. I dag behandler vi en sak i samme området, og her viser Regjeringen fleksibilitet ved å tilrå at man utnytter gamle installasjoner, kombinert med moderne tunnelteknologi. Dette er helt i tråd med en politikk for å oppruste og modernisere eksisterende kraftanlegg. Prosjektet gir 125 GWh, som er et viktig krafttilskudd, og dette får man til, selv om det ligger i et følsomt naturområde. Det er kanskje ikke så mye kraft i den store sammenhengen, men ved å imøtekomme flere av denne typen forbedringer og små utbygginger med minimale naturinngrep har denne regjeringen i fireårsperioden bygd ut naturvennlig vannkraft i størrelsesorden 2 100 GWh – for øvrig langt mer enn det Arbeiderpartiet klarte på hele 1990-tallet. Og skulle de rød-grønne regjeringskameratene få flertall til høsten, er det vel helt slutt, i alle fall hvis vi skal dømme etter hvor lite samstemte de er i denne saken. Når en ser på SVs holdning og merknader til denne saken, er det bare å slå fast nok en gang at de sosialistiske partiene slett ikke har noen fellespunkter i energipolitikken. Jeg er redd det ikke monner stort at lille Senterpartiet springer fra kne til kne hos sine røde, større kamerater, med vekslende støtte – litt spøkefullt sagt. Men SV er en studie verdt. For noen dager siden behandlet vi saken om industrikraftkontrakter, og SV luktet regjeringssagmugg. Her greide man å lokke Fremskrittspartiet med i et populistisk flertall som logisk spriker i alle retninger. Men SV lot seg ikke sjenere av det nye samarbeidet. Staten i hovedrollen, reguleringsiver, teoretisk manipulering av markedsmekanismer ble for fristende. Det som gjør koblingen til denne saken interessant, er at på et av punktene i det vedtaket var SV med på å stemme for tiltak som skulle gi mer vannkraft til kraftforsyningen i dette landet. Det skulle bl.a. skje gjennom å gjøre eksisterende ettårsmagasiner om til flerårsmagasiner. Logikken bak var syltynn. Men likevel, SV stemte altså for å heve magasinhøyden på eksisterende vannmagasiner. Mitt spørsmål til SV er derfor: Hvorfor i all verden går SV og saksordfører Langeland imot noe de i forrige uke kjempet så drabelig for? Jeg hadde forventet det motsatte, når SV såpass snart etterpå fikk sjansen. I denne saken går Regjeringen og flertallet inn for mer kraft. SV går imot. Saksordfører Langeland burde støttet dette – og ytterligere foreslått at demningen Raudalsmagasinet ble hevet. Selv om et flerårsmagasin heller ikke her ville gitt så mye mer kraft totalt sett, ville det vært helt i tråd med vedtaket SV gikk inn for i nevnte sak. Nei, noe slikt initiativ får vi nok aldri se fra SV. Dette blir derfor nok et utspill som havner på populismens skraphaug. Og her tror jeg det er små muligheter for gjenvinning.