Det er en viktig sak som Line Henriette Holten Hjemdal tar opp. Jeg har en følelse av at vi går litt i ring, og at dette har litt karakter av et pliktløp. Det beklager jeg. Når jeg bruker ordet pliktløp, skyldes det rett og slett at vi nettopp har behandlet stortingsmeldingen om Kirkens økonomi, og jeg kan ikke se at Kristelig Folkeparti i innstillingen til den meldingen har lagt inn noe forslag eller kommet med noen ideer til det som bør gjøres for disse kirkebyggene som er i ferd med å forfalle. Jeg hadde sett fram til at Kristelig Folkeparti hadde prøvd å bruke den meldingen til å lansere ideer. Flertallet peker på noen områder – det løser ikke alle problemene, kjære vene, det er små justeringer – og vi sier at avkastningen av fondet kan brukes til vedlikehold, og altså kan brukes på en annen måte enn i dag ved å fjerne de begrensninger som ligger i inflasjonsjusteringen. Det er ikke snakk om mange titalls millioner, men noen titalls millioner ville det bli til økt vedlikehold, om Kristelig Folkeparti hadde fulgt opp dette. Vi snakker ikke om å tappe fondet – det må jeg understreke enda en gang. Det er ikke fra vår side noe forslag om å tappe fondet, men det er et forslag om å kunne bruke en større andel av avkastningen, og den skal da brukes til vedlikehold av kirkebygg. Jeg er enig med interpellanten i at et kompetanseløft faktisk er en viktig utfordring. Regjeringspartiene skriver i en flertallsmerknad om kunnskapsutvikling når det gjelder stavkirkene, at vi har behov for å bygge opp et kompetansemiljø. Vi har lagt det til NIKU, men på grunn av manglende etterspørsel etter den typen kompetanse, og på grunn av at NIKU er avhengig av å bli finansiert på en bestemt måte, har vi rett og slett ikke fått gjort det vi skulle innenfor NIKU. Og da er vi utfordret til å se på om det er andre måter å organisere dette på, om dette ansvaret kan legges til andre miljøer. Det er ikke kritikk av NIKU, la meg understreke det, det er kritikk av dem som burde ha bevilget mer penger slik at det var en etterspørsel, slik at det var mulig å utvikle den typen kompetanse. Jeg har også lyst til å utfordre interpellanten på det som gjelder kompetanse, og da tenker jeg på de små verneverdige fagene innenfor videregående opplæring. Vi ser at mange av de gamle håndverksfagene er i ferd med å dø for oss. Det er ganske alvorlig også for denne delen av kulturarven, for våre evner og våre muligheter til å ta vare på denne delen av kulturarven. Vi har prøvd en del ganger å reise Dokument nr. 8-forslag om de små verneverdige fagene. Vi skal legge videre press på vår regjering slik at vi kan få et løft for disse fagene som er i ferd med å dø for oss, og finne en måte å organisere dette på som gjør at disse fagene overlever. For vi er helt avhengige av den kompetansen som er i mange av disse små fagene som er i ferd med å dø ut. Så tror jeg at vi skal være åpne når det gjelder ansvaret og forholdet mellom stat og kommune. Det er kommunenes ansvar – det er ubetinget, det er ikke noe å diskutere, det er klart. Men jeg tror nok at vi skal være åpne for å diskutere om den arbeidsdelingen vi har i dag, er god, eller om det er en annen måte å fordele ansvaret på. Da tenker jeg først og fremst på om staten i større grad bør ta et ansvar for middelalderkirkene, de gamle kirkene, slik at det blir en tydeligere arbeidsdeling, for jeg tror at det faktisk er viktig å få en klar og tydelig arbeidsdeling. Noen sier at den er tydelig, i og med at det er kommunens ansvar. Men jeg tror det kan være fornuftig å ta en runde og diskutere om den arbeidsdelingen vi har mellom kommune og stat, er fornuftig i dag, for det kommer hele tiden krav om øremerkede midler til kommunene for å ta vare på de og de kirkebyggene. Da kan det kanskje være mer fornuftig å si at dette er et statlig ansvar – hvis vi klarer å avgrense det, hvis vi klarer å begrense det. Jeg synes i hvert fall at vi skal ta en runde på det, og være rimelig åpne med hensyn til om det kan være en måte å gjøre det på. Dette vil gjøre at vi kommer videre med vedlikehold og ivaretakelse av den delen av kulturarven.