La også meg få lov til å takke utenriksministeren for en utmerket redegjørelse. Dette er den første åpne redegjørelse han holder om WTO-spørsmålene. Jeg tror det nå er viktig at den ble holdt før Hongkong-møtet, ikke fordi denne redegjørelsen innebærer noen ny kurs, men kanskje nettopp fordi den bekrefter at den kurs Norge har fulgt gjennom flere år, fortsetter under den nye regjeringen. Her ligger det faktisk også et ganske viktig poeng, fordi på dette området har ikke regjeringsskiftet ført til noen kursendringer. De kursendringer som har foregått, har i så fall foregått i ett eller kanskje i to av regjeringspartiene, og bra er det. Jeg kjenner meg godt igjen, og støtter de formuleringer og synspunkter som utenriksministeren benyttet når det gjelder landbruket. Jeg tror vi skal være forsiktig med ikke å være klar over at de forandringene norsk landbruk kommer til å måtte gå igjennom som følge av en WTO-løsning, vil være vanskelige og omfattende for dem det dreier seg om. Det er også bakgrunnen for at Norge har vært opptatt av denne siden av forhandlingene gjennom lengre tid, fordi vi har helt spesielle forutsetninger her nord. Det dreier seg litt om følelsen av sikkerhet i nasjonen, og at vi ønsker å beholde et landbruk. Det er nettopp for å skape handlefrihet for dette det har vært en klar linje gjennom lengre tid å gjøre dette. Jeg er glad for at utenriksministeren følger denne linjen, selv om han har vært tvunget til å legge på bordet vesentlig mer spesifiserte standpunkter enn det den tidligere regjeringen har måttet gjøre. Det illustrerer også hvor store forandringer vi her kan komme til å få. Om utenriksministeren vil føle behov for å gå videre i Hongkong, vil forhandlingsbildet der og da fortelle. Men det er klart det er viktig å håndtere forhandlingssituasjonen der og da, og da må man ikke føle seg for bundet opp av de detaljer man har gitt her hjemme på et tidligere tidspunkt. Regjeringen har den nødvendige frihet til å gjøre det nødvendige på de riktige tidspunktene. Men jeg vil igjen understreke at det er klart at dette blir vanskelig for mange. Det er ingen grunn til å skjønnmale dette. Derfor tror jeg også man skal være forsiktig med å sette sektorene altfor mye opp mot hverandre, i den forstand at det kan bli som å sammenlikne epler og pærer. Men det bringer meg til neste punkt, som jo bekymrer, og det er at når det har vært så mye fokus på landbruket tidlig, er det for å komme videre. Det er her alle andres fokus har ligget. Det som nå blir utfordringen, og der utenriksministeren var lite spesifikk – det er ikke noen kritikk, men det er vel mer et uttrykk for forhandlingssituasjonen – er hvordan det nå skal være mulig å komme skikkelig videre på de områdene som for oss er offensive. I så måte må vi bare understreke behovet for å komme videre på de øvrige områdene, og jeg har med glede merket meg at utenriksministeren har fått en spesiell rolle når det gjelder regelforhandlingene. Det vil gi en mulighet for å komme videre på et viktig offensivt område for Norge. Vi gratulerer med det oppdraget som der er gitt. Så et par ord om tjenestekravene. Som jeg skjønner, er noen trukket tilbake. Om det har jeg to ting å si. Det ene er at jeg håper ikke det betyr at Regjeringen mener at det for u-landene å åpne seg opp vil være til skade for dem. Det er i så fall en foreldet tenkning. Tvert imot kan det være viktig for mange u-land å åpne opp for internasjonal handel på en del områder, også når det gjelder tjenester. Det andre jeg vil si om dette er at jeg er i tvil om hvor mye av en politikkendring dette egentlig er. Alle er sikkert klar over at den forrige regjeringen sa at man tvinger ikke på noen et resultat de ikke ønsker. Når man bruker ordet «krav» i WTO-forhandlingene, kan det sette tanken på feil spor. Det det i virkeligheten er, er et forslag til hvilke områder vi skal bli enige på. Blir man ikke enig, pusher man ikke noe på andre. Det var den forrige regjerings holdning, og jeg oppfatter ikke at den nye regjeringen har en annen holdning enn at man før man har snakket med u-landene, trekker det man foreslo man skulle bli enige om. Om det er noe stort skritt framover, er jeg ikke sikker på. Det er kanskje mer indremedisin enn substans akkurat i det standpunktet. Jeg la merke til at utenriksministeren redegjorde for de grundige gjennomgangene han hadde hatt i den utvidede utenrikskomiteen. Det vil jeg gjerne understreke betydningen av. De samtalene gir opposisjonen helt andre muligheter til å komme med inngrep i prosessen enn en debatt av denne type gir. Jeg vil derfor oppfordre utenriksministeren til å fortsette linjen med hyppige konsultasjoner med Stortingets organer. Men, som sagt, det faktum at vi nå får signalisert kontinuitet i norsk politikk, er viktig. Derfor vil denne debatten også være viktig.