Interpellanten var selv inne på at kunnskap gir makt. Jeg har lyst til å tilføye, ut fra det som hun beskrev, at tilfeldighetene gjerne gir løsninger. Slik skal det ikke være. Det er viktig at selv smale og små områder har tilbud og medisinske løsninger som kan gi den enkelte en bedre hverdag. Interpellanten var selv inne på at dette var et lite område, og helseministeren kommenterte det med at det var ca. 1 promille av befolkningen som har Ménières sykdom. 1 promille kan fort forlede noen til å tro at dette er veldig lite. Det gjelder altså ca. 40 000 mennesker i dette landet. Det er viktig at vi har et tilbud til disse, slik at de får et bedre liv og en bedre hverdag, som gjør at de kan takle sin sykdom i arbeid til vanlig livsopphold. Interpellanten sa også at hun var opptatt av å se på hva en kan gjøre, og hva som bør gjøres, for disse pasientgruppene. Det er det jeg vil ta utgangspunkt i, disse små sykdomsområdene som kanskje ikke så lett synes og høres i forhold til de større. Det er viktig at vi innenfor øre- nese-halsspesialiteten bl.a. har kunnskap som gjør at de med Ménières sykdom kan få et tilbud. Det er viktig at vi får standardiserte behandlingsopplegg, og at forskning og samarbeid over landegrensene kan gi oss kunnskap som kan brukes i Norge. Det bør ikke være slik at tilfeldigheter og kontakter utenfor landegrensene gir løsninger. Det har også vært nevnt andre områder når det gjelder hørselsproblemer og -sykdom. Cochlea-implantat har vært nevnt som ett område der en i hvert fall har fått til en bedre løsning nå enn for kort tid siden når det gjelder barn. Men fortsatt er det lange ventetider for å få en komplett og skikkelig behandling. Det er også en god del voksne som kunne hatt hjelp av dette. Jeg håper at helseministeren har merket seg det som har vært sagt, og at det kan bli en intensivert behandlingsordning, et tilbud, for disse. Helseministeren viste til dette med individuelle frister og fritt sykehusvalg. Men det må være tilgjengelig kompetanse og behandlingstilbud i Norge for at dette skal hjelpe. Det er slik at kunnskap gir makt til å løse disse helseproblemene til disse små gruppene. Tilfeldighetene må avløses av planlagt og tilrettelagt behandlingstilbud. Det må være slik at vi får legemidler inn som en har gitt markedsføringstillatelse for – og dermed har kostnadsbegrensning og kontroll på – og at vi også får en sykdom som gjelder 40 000 mennesker i dette landet, registrert under blåreseptordningen, slik at en i hvert fall kan få individuell refusjon for disse medisinene. Dersom vi har tilbud i fire regioner, er det mye som tyder på at tilbudet kanskje er både for dårlig kjent og for dårlig utviklet.