Jeg tror nok at jeg har greid å gi et par engasjerte innlegg i denne salen tidligere. Vi har hatt ganske opphetede debatter om viktige utenrikspolitiske veivalg, så hukommelsen til Åslaug Haga kan ikke være all verden, det vet hun godt. Men det er nå engang slik at hennes eget parti i denne innstillingen trekker opp kravet om en mer uavhengig utenrikspolitikk, og så er hun altså ikke i stand til å si et eneste ord om det i dette innlegget, annet enn at hun åpenbart synes det er fantastisk at noen har orket å lese det og funnet ut hva som står der. Nei, det Åslaug Haga nå holder på med, er en tåkeleggingsmanøver for å slippe å gå inn i det som er noe som virkelig splitter de tre partiene, fordi det vil anfekte noe av den idyllen som er mellom dem. Men de må være parat til å stå frem for velgerne og fortelle hva alternativet består i – og da gjelder det ikke bare hver enkelt – hvorfor gjør de krav på makt, hvorfor ønsker de makt på dette området. Jeg konstaterer at Åslaug Hagas bidrag er å la være å svare.