Først vil jeg takke for den grundige orienteringen fra utenriksministeren. Jeg vil deretter understreke at for Senterpartiet er det viktig at forhandlingene gjenopptas og fører til bedre og mer balanserte handelsregler for utviklingslandene enn dem vi har i WTO i dag, i det eksisterende regelverket. Regjeringserklæringen fra Soria Moria slo fast at denne regjeringen vil bidra til at utvikingslandene kan gjøre seg nytte av samme virkemidler som vi kjenner fra vår egen historie – virkemidler som sikret oss velferdsstaten, industrialiseringen og bidrog til å plassere Norge blant industrinasjonene. Det er med stor tilfredshet jeg ser at en samlet utenrikskomite og Stortinget har lagt vekt på at det er viktig også for Norges næringslivssatsing i utviklingsland å ha fokus på produksjon, sysselsetting og egne markeder. Det er et utgangspunkt som de fleste land har hatt før de ble store eksportører av varer som holdt prisen i det internasjonale markedet – bearbeidede varer. Utenriksministeren siterte nobelprisvinneren, Mohammed Yunus, som så globaliseringen som en hundrefelts motorvei der rickshaw-ene i Bangladesh må gi tapt hvis de ikke får spesielle forhold som kan sikre dem rom. I Christian Aid i England bruker de et tilsvarende bilde under kirkekaffen når de vil sette fokus på verdenshandelen, både WTO og frihandelsavtalene mellom EU og de tidligere koloniene, ACP-landene. Det lyder omtrent slik: Dere skal lage nye trafikkregler. Målet er for det første å få mest mulig transport over på privatbiler, og for det andre at bilene skal kjøre fortest mulig og ikke utgjøre hindre for hverandre og farten. Jeg har latt meg fortelle at når kirkelyden i England kommer til spørsmålet om det er fartshindrende å stoppe opp for trafikkskadde, og kommer til at det er det, så blir det gjerne opprør mot spørsmålet som blir stilt. Det kan jeg i grunnen godt forstå. Jeg er glad for at denne regjeringen støtter utviklingslandene i at de må ha anledning til å benytte politiske virkemidler som også Norge har gjort seg nytte av. Jeg vil be utenriksministeren utdype på hvilken måte Regjeringen jobber for å sikre slike rettigheter, med fokus på sysselsetting og produksjonskapasitet, og som vil gi anledning til å stoppe opp for trafikkskadde, både for å gi hjelp og for at de kan finne sin egen vei til et verdig liv. Som jeg nevnte innledningsvis, er det viktig at eventuelt nye forhandlinger bidrar til et bedre og mer balansert regelverk til beste for fordelingen i verden. Men i påvente av dette er det viktig å bruke det eksisterende regelverket. Senterpartiet er godt fornøyd med at Regjeringen har høyt fokus på tvisteløsninger mot EUs bruk av antidumping når det gjelder norsk oppdrettsfisk. Dette er en helt ubegrunnet handelshindring som vi må utfordre. Senterpartiet er meget fornøyd med at et samlet storting valgte å legge spesiell vekt på antidumpingsregelverket, og at Regjeringen skulle gi prioritet til disse forhandlingene og Russlands medlemskap i WTO for å sikre forutsigbare rammevilkår for norsk eksport av oppdrettsfisk. Til slutt: Jeg er opptatt av hvordan Norge opptrer når vi bidrar til «spagettibollen» av frihandelsavtaler. Stortinget ratifiserte i høst en frihandelsavtale med SACU, stater i det sørlige Afrika. Regjeringen kalte denne avtalen en asymmetrisk avtale mellom utviklingsland og EFTA. Jeg vil hevde at dette er en avtale som har gitt disse landene mer enn det de antakelig kommer til å få i WTO. Det er av stor viktighet at Norge og EFTA anerkjenner at WTO gir anledning til slike asymmetriske avtaler. Meg bekjent har EU hevdet det motsatte og stiller tøffe og urimelige krav til ACP-landene med den begrunnelse at WTO ikke gir slike muligheter. Ser utenriksministeren noen andre slike regionale avtaler som har bidratt til mer hensynsfulle handelsregler enn det som vi oftest hører om, og det som WTO foreløpig ser ut til å komme til?