Behandlingen av dette forslaget har synliggjort at landets små bedrifter ikke akkurat har den samme «hotline» til sentrale beslutningstakere som enkelte andre har i dette landet. Behandlingen har også synliggjort at enkelte dessverre ser ut til å tro at skatteinntekter, som de fleste av oss her i salen er veldig innstilt på å skaffe til veie, bare er noe som dukker opp, og som er klart til plukk. Jeg registrerer at saksordføreren mener at det blir et uoversiktlig selskapsrettslig landskap med f.eks. tre aksjeselskapsformer. Et interessant spørsmål å stille er om det synet også deles av de regnskapsførerne som eventuelt skal forholde seg til det i praksis, om det er mer uoversiktlig og arbeidskrevende enn det store antallet personlig næringsdrivende vi har i dag. Fremfor på elleve sider å male utover alle tenkelige regler som et selskap kan tenkes å måtte ha, kunne det kanskje for en gangs skyld vært greit om man snudde problemstillingen på hodet og stilte det mer interessante spørsmålet, om hvilke regler en alternativ selskapsform ikke behøver å inneholde, som er hele hensikten bak forslaget – fremfor utover elleve sider å stritte imot det meste av endringer. Det hele bærer, med respekt å melde, mest preg av at noen har lest litt for mye Mads Henry Andenæs. Å etablere en helt ny selskapsform er uansett ikke det essensielle ved forslaget som reises. Poenget er å få vurdert hvordan man kan gjøre hverdagen enklere for alle de små næringsdrivende i Norge, og alle dem som – i alle fall noen av oss – ønsker skal se dagens lys i fremtiden. Jeg har skjønt at begrepet «aktiv næringspolitikk», som skulle kjennetegnes ved at man skaffet verktøy til verktøykassen, hadde veldig kort holdbarhet, og nå i stedet består i et næringspolitisk smykkeskrin – stod det i en avis. Det er noe som i hvert fall Høyre får ta frem ved festlige anledninger, men jeg håper at det benyttes oftere av den nåværende regjering. Selv om det rådende flertall er veldig opptatt av Statoil på ulike måter, domineres ikke norsk næringsliv av Statoil og bedrifter av tilsvarende størrelse. Norsk næringsliv domineres derimot av mindre bedrifter som bruker tid og krefter på å oppfylle lovkrav som er påtenkt helt andre virksomheter, av en helt annen størrelse. De fleste har vel, når de tenker etter, enten en slektning, en nabo eller en venn som forsøker å få det hele til å gå rundt i små selskaper, hvor samme person er eier, daglig leder og kanskje styreleder, og styrets medlemmer er ofte aktivt med i det daglige arbeidet og ofte også eiere. Det er for så vidt gledelig at komiteen står samlet om at departementet skal vurdere en forenklet rapportering til styret i forbindelse med gjennomgangen av aksjeloven til høsten, samt vurdere revisjonsplikten for de aller minste selskapene. Men på bakgrunn av de så godt som entydige signalene som komiteen fikk i åpen høring, burde flertallet gå lengre enn å utbrodere manglende interesse for rett og slett å gjøre det enklere for alle de enkeltmenneskene som gjerne vil skape sin egen arbeidsplass. Uavhengig av sin politiske ideologi eller sitt politiske ståsted burde det også være mulig å være hakket mer aktiv enn bare å be departementet om å følge med og vurdere om norskregistrerte utenlandske foretak, såkalte NUF-er, driver seriøst. En trenger ikke være spesielt synsk for å se hva effekten blir hvis man fortsetter å la den ene NUF-en etter den andre bli opprettet, fremfor å etablere det som et ordinært AS. Det medfører økt fare for unndragelse av beskatning, både i Norge og i utlandet, og en dårlig utnyttelse av samfunnets ressurser. Norske Autoriserte Regnskapsføreres Forening uttalte det hele klart i sin høringsuttalelse til komiteen: «NARF mener at antallet NUF-etableringer alene er tilstrekkelig til at det nå må utredes om en bør innføre et forenklet regelverk for små aksjeselskaper.» Denne uttalelsen ble delt av alle andre høringsinstanser til dette forslaget. Fremfor å innta en «vente og se på hva man faktisk allerede vet vil skje»-posisjon, bør Regjeringen umiddelbart starte et arbeid med å legge til rette for nødvendige regelendringer, slik at denne utviklingen snus. Vi oppfordrer enda flere enn i dag til å ta sjansen på å drive for seg selv. Det gjelder ikke minst kvinner. Jeg vil på det sterkeste anbefale saksordføreren å ta en ytterligere studiereise til Kvinnenettverket i Follo i Akershus, og spørre dem om hva de kunne tenke seg for at flere kvinner enn i dag tar sjansen på å starte egen bedrift. Det er ikke et spørsmål om at man ikke tror at kvinner vil, det er spørsmål om kvinner tør, på basis av det regelverket som er. Og hvis man på alvor mener at man ønsker flere kvinner inn i ledende posisjoner i næringslivet, må man gjøre mer enn å vedta ulike former for kvoteringer og resolusjoner. Da må man legge til rette for at flere kvinner får eierposisjoner og opparbeider relevant erfaring i næringslivet. Sånn sett burde egentlig dette forslaget også oppfattes som et nyttig bidrag også av kvinnenettverket i Arbeiderpartiet, når de får tenkt seg om.