Dagens debatt har vist at bortimot alle talere er enige om at Norge er et rikt land, og at staten har mye penger. Det har vært mye snakk om hvordan denne rikdommen skal fordeles, og som vanlig lite snakk om hvordan framtidens verdier skal skapes. Det som er sikkert, er at Norges rolle som energinasjon har lagt grunnlaget for velferden i landet. Vannkraften la grunnlaget for industrialiseringen, og siden 1970-tallet har vi eksportert olje, kull og gass. Det er en energieksport som har gjort landet til et svært rikt land. Dette faktum gjør det bare så fryktelig mer merkelig at landets egen energiforsyning er under press. Et stadig økende underskudd av kraft har fått utvikle seg. Dette er ikke bare Regjeringens feil. Det er et problem som har fått vokse under flere regjeringer. Dette gjør det ikke mindre alvorlig at vi i dag behandler et budsjett som ikke bærer spor av at Regjeringen tar kraftutfordringen på alvor. Kraftnasjonen Norge importerer altså hvert år ca. 10 pst. av all den elektriske kraften vi bruker. Mens forbruket øker med 2–3 pst. i året, er det ikke sporbar økning i produksjonen av elektrisk kraft. Dette møter flertallet med følgende tiltak: Man verner Vefsna og ti andre større vassdrag som kunne ha gitt betydelige bidrag til fornybar kraftproduksjon i Norge. Man verner store deler av norsk skog og 25 pst. av den bioenergien som er tilgjengelig de neste 30 år. Man sier nei til grønne kraftsertifikater, som kunne blitt et stort bidrag både til kraftforsyningen og til satsingen på fornybar energi. Man gir heller ikke Statnett den nødvendige finansielle styrke til å ta de grep i forbindelse med kraftdistribusjonen som er nødvendige for å sikre energiforsyningen i framtiden. Så legger Regjeringen på toppen av det hele en avgift på forbrenning av avfall, som vil føre til at mindre avfall går til energigjenvinning i Norge, mens mer blir kjørt i lastebiler til Sverige. Jeg kan komme på bare ett konkret grep Regjeringen har tatt for å imøtekomme kraftkrisen så langt. Man har gitt støtte til pelletsovner. Regjeringen sier selv at denne ordningen kan frigjøre inntil 20 GWh ny energi. Det er 1 pst. av dagens kraftunderskudd, og dette kan man engang knapt kalle en god start. Konsekvensen av denne handlingslammelsen er at forbrukerne i Midt-Norge, det være seg industri, næringsliv eller vanlige forbrukere, blir rammet og får høyere strømregning. Dette skjer til tross for at flertallet gjentatte ganger har lovt at forbrukerne i regionen ikke skulle rammes. For industrien på Helgeland, i Trøndelag og på Vestlandet vil det ikke bli gjort nye investeringer før kraftforsyningen er sikret. Jeg håper virkelig at vi får se mer handlingsvilje i løpet av det neste året enn vi har sett så langt, mer enn det vi ser sporene av i budsjettet. Hvis ikke, er jeg redd den positive utviklingen for norsk industri vil stoppe og snu. I den sammenhengen vil jeg også peke på at norsk industri i stor grad er eid av selskaper som investerer over hele verden. Samtidig er det viktig å stille miljøkrav til norsk industri, men da på en slik måte at industrien får tid til å gjøre de nødvendige tilpasninger og ikke på en måte som gjør at konkurransevilkårene i Norge blir mye dårligere enn i de andre landene vi konkurrerer med. Fremskrittspartiet mener faktisk at norsk næringsliv har vist at de tar miljøansvar. For eksempel vil Norge innfri våre reduksjonskrav i utslippet av svovel, slik de er definert i Gøteborgprotokollen, nettopp fordi industrien i sin tid, i samarbeid med Fremskrittspartiet og Stortinget, laget det man kalte industriens miljøfond. Fremskrittspartiet lanserte i behandlingen av revidert et forslag om å innføre et NOx-fond etter modell av industriens miljøfond. Dette ble nedstemt, og Regjeringen kom tilbake til Stortinget med et forslag om å innføre en NOx-avgift isteden. Maken til dårlig industri- og fiskeripolitisk håndverk har vel denne salen aldri sett før, og jeg håper vi heller ikke får se det igjen. At Regjeringen nå har snudd og sagt at de allikevel vil følge Fremskrittspartiets råd om å gå inn for en miljøfondsløsning, setter vi stor pris på, men dette burde innebære at Regjeringen også kunne ha ventet med å innføre avgiften fra 1. januar 2007, til fondet var på plass. Helt avslutningsvis vil jeg minne om de mange lovnader vi hørte i valgkampen om støtte til infrastruktur for gass både til Grenland og til Trøndelag. Vi konstaterer at det begge steder var et utbredt valgkampløfte fra mange av flertallets representanter at å få på plass infrastruktur for gass både til Skogn og til Herøya ville være nærmest en formalitet med en rød-grønn regjering. Vi fremmer i dag forslag om å etablere et gassinfrastrukturselskap og gir selskapet 5 milliarder kr i egenkapital. Flertallets representanter fra Telemark og Trøndelag er hjertelig velkommen til å følge opp valgkampløftene. Jeg konstaterer beklageligvis at i ettertid har enkelte av representantene fra Trøndelag sagt at det er viktigere å få Rock City til Trøndelag enn gasskraftverk. Det støtter ikke Fremskrittspartiet.