Først vil jeg benytte anledningen til å si at Venstre ikke sitter i kulturkomiteen, og i denne sammenhengen beklager vi det meget dypt. I denne saken har vi spesielt mye på hjertet som kunne vært uttrykt i komiteen, og vi skulle gjerne ha bidratt til arbeidet. For dette er en debatt vi i vårt parti har hatt de siste årene. Men jeg vil også benytte anledningen til kanskje å bringe inn noen nye aspekter i debatten, mellom slagord, fyndord og fy-ord. Problemet er at premissene som ligger i bunnen for lovendringen, er et litt foreldet og litt utdatert EØS-direktiv. Det har ikke gjort saken enklere, verken for regjering eller for storting. Når det er sagt, handler denne debatten i bunn og grunn egentlig om hvordan vi skal finne de fornuftige avveiningene, hvordan vi skal klare å ivareta forbrukerens interesser og kulturutøverens rettigheter. Å skape ordninger og systemer som gjør det mulig for utøveren og kunstneren å dele sin kunst med andre, er helt avgjørende i et samfunn. Kunst og kultur er selve grunnlaget for vår utvikling som mennesker og som samfunn. På den andre siden er det like viktig å legge til rette for at hver enkelt får tilgang på kunst og kultur. Borgernes rettigheter skal også ivaretas. Vi må kunne vite hva vi betaler for når vi kjøper en CD, og om en kan benytte den på de avspillingsmulighetene en har lyst til å benytte den på, hjemme. Det framlagte lovforslaget vi voterer over i dag, er en illustrasjon av hvilken krevende øvelse det er å sørge for at man tilpasser lovverket den teknologiske utviklingen. Teknologien utvikler seg jo fortere enn lovproduksjonen. På bioteknologiområdet har denne salen vært veldig dyktig til å ta denne debatten om å ligge i forkant og legge noen prinsipper. Jeg håper at denne debatten her i Stortinget kanskje har ført til at man skjønner at det fins andre teknologiske områder hvor man også må ta den utfordringa. Hovedgrepet er å ivareta kunstneren på den ene siden og forbrukeren på den andre. Men midt imellom har vi noen teknologileverandører som har en god del premisser som jeg egentlig ikke syns komiteen har tatt innover seg hvordan man skal styre. Jeg er svært glad for at komiteen har kommet til at det er greit at musikk fra CD overføres til MP3-avspillere. Det er et viktig grep i dag. Men, som Lund Bergo sa, er det mange ting som ikke er helt avklart i saken. Det er også en utfordring framover å få til merking av CD-er som faktisk gjør at en vet hva det er en kjøper, når en kjøper. Åpne standarder er et viktig prinsipp for Venstre. Vi er derfor glad for at flertallet i komiteen uttrykker generell støtte til det. Den markedsvridningen som lukkede standarder vil bety, er, sett med Venstres øyne, svært uheldig. Og i det framlagte lovforslaget tas det tak akkurat i det. Men det må det jobbes videre med. Jeg vil benytte anledningen til å få uttrykke at det for Venstre er særlig viktig at også det offentlige i størst mulig grad benytter de åpne standardene. I denne debatten er det brukt utrolig mye energi på skjellsord og karakteristikker av andre. Akkurat når det gjelder den delen, er Venstre glad for å være utenfor komiteen. Men utfordringa framover er å klare å ivareta alle de tre interessene: interessen til kunstneren, interessen til forbrukeren, som skal vite hva det er man betaler for, og personvernhensynet. Vi ser nå at teknologileverandøren, som ligger mellom kunstneren og forbrukeren, får mer og mer makt over den enkelte borgers hverdag, den enkelte borgers mulighet til å bruke det produktet han kjøper, den enkelte borgers hele oppbygging av huset. Vi har nå egentlig ikke tatt inn over oss den debatten som dreier seg om det som ligger mellom kunstneren og forbrukeren. Teknologien griper i dag mer og mer inn i vår hverdag, uten at vi bryr oss om å lage lovverk som setter rammer for teknologibruken. Uten at vi egentlig bryr oss om at vi i dag har private overvåkere i vårt samfunn, har vi ikke tatt den debatten inn over oss. Vi har vært opptatt av å skjerme oss mot statens overvåking, mens det egentlig er de privates overvåking som er utfordringa for framtidas personvern. Før vi begynner å bry oss om mellomleddet, har vi i debatten her kanskje ikke tatt inn over oss at det er der utfordringa ligger. Det er ikke bestandig teknologileverandøren, i sjiktet mellom forbruker og kunstner, er den som går verken kunstnerens eller forbrukerens vei. Jeg må si at av alle deler av debatten syns jeg kanskje det forslaget som i dag ligger på vårt bord, er det mest underlige. Vi vedtar en lov, men vi må evaluere om den i det hele tatt går som vi vil, og den jobben må vi gi til andre.