Før jeg går inn på Regjeringens politikk, vil jeg kort kommentere stortingsrepresentant Flåttens beskrivelse av utviklingen i norsk økonomi. Alle kan se at aktiviteten er høy. Sysselsettingen øker, og arbeidsledigheten går ned, og det er veldig gledelig. Drivkreftene bak oppgangen i økonomien er imidlertid flere og mer sammensatte enn det man får inntrykk av i Flåttens interpellasjon. Veksten i verdensøkonomien har historisk sett vært meget sterk. Dette har gitt impulser til vekst i fastlandsøkonomien og bidratt til at oppgangen i norsk økonomi gradvis er blitt bredt basert. Kraftig prisvekst på norske eksportvarer har bidratt til god lønnsomhet i fastlandsbedriftene. Oljeinvesteringene har vært på et høyt nivå, godt hjulpet av høye oljepriser. Lave priser på importerte vare, bl.a. fra Kina, har bidratt til lav prisstigning. Sammen med lave renter internasjonalt har den lave prisveksten gitt et lavt rentenivå også i Norge. Sammen med en markert økning i inntekt og formue har lav rente bidratt til høy etterspørsel fra husholdningene. Dette har fortsatt og til dels forsterket seg etter regjeringsskiftet. Når Flåtten er så fornøyd med Bondevik II-regjeringen, kan han faktisk også tillate seg å være ganske fornøyd med den rød-grønne regjeringen. Men først og fremst må vi være klar over hvor heldige vi er på grunn av en gunstig utvikling i verdensøkonomien, som Norge tjener mer på enn de fleste andre land. Utgangspunktet for Regjeringens politikk er følgende erkjennelse: Norge kan ikke konkurrere med Kina om lavest mulig pris på produksjon av varer. Norge kan ikke konkurrere med India om lavest mulig pris på produksjon av tjenester. Vi må satse på kunnskap, utvikling og omstilling. Det stiller store krav til norsk næringsliv, og det stiller store krav til oss som norske myndigheter. Den viktigste forandringen som norsk næringsliv vil merke etter regjeringsskiftet, er at vår regjering aktivt og offensivt vil utvikle den nordiske velferdsmodellen videre: Vi har et relativt høyt skattenivå i forhold til mange andre land, men så får vi også mye igjen for å betale skatt, som andre må betale gjennom private forsikringer.Vi har universelle velferdsordninger og en sterk og omstillingsdyktig offentlig sektor, men den kan bli bedre.Vi har et samarbeid med partene i arbeidslivet og en aktiv arbeidsmarkedspolitikk som har bidratt til styrket konkurranseevne, en god reallønnsutvikling og et mer fleksibelt arbeidsmarked enn i mange europeiske land.Vi har omstillingsdyktighet og en produktivitetsvekst for Fastlands-Norge på 3,4 pst. i perioden 1990–2004. Hvis vi sammenligner det med produksjonsveksten i USA, som også har høy produksjonsvekst, slår vi dem meget klart. Der har produktivitetsveksten vært 2,1 pst. Den nordiske velferdsmodellen fordeler rettferdig, er også effektiv og et meget godt utgangspunkt for å drive virksomhet. For at vi skal kunne videreutvikle denne politikken, må den inneholde følgende seks punkter: Punkt 1: Vi vet at veksten i fastlandsøkonomien er avgjørende for utviklingen av velferden i Norge. Det bidraget som petroleumsinntektene kan gi, er lite sammenliknet med verdiskapingen i fastlandsøkonomien. Den økonomiske politikken må derfor legge avgjørende vekt på å fremme bærekraftig verdiskaping og god utnytting av ressurser i både privat og offentlig sektor. Effektiv ressursbruk i privat sektor kan fremmes gjennom virksom konkurranse og gode reguleringer. Regjeringen vil forbedre, fornye og omstille offentlig virksomhet i samarbeid med de ansatte, slik at tjenestene kan tilpasses ulike behov. Regjeringens mål er at virkemidlene i den økonomiske politikken sammen skal legge grunnlag for høy sysselsetting og et omstillingsdyktig næringsliv. Punkt 2: Regjeringen legger handlingsregelen for bruk av petroleumsinntekter til grunn for budsjettpolitikken. Handlingsregelen er kjent i denne sal. Den sier at petroleumsinntektene skal fases gradvis inn i økonomien, om lag i takt med forventet realavkastning i Statens pensjonsfond – Utland, anslått til 4 pst. Slik vil bruken av petroleumsinntekter øke gradvis til et nivå som kan opprettholdes over tid. Hensynet til en stabil økonomisk utvikling er tillagt stor vekt i retningslinjene for budsjettpolitikken: Gjennom kapitaloppbygging i Statens pensjonsfond og handlingsregelen skjermes statsbudsjettet for svingninger i petroleumsutvinning og petroleumspriser.En gradvis innfasing i bruken av petroleumsinntektene til et opprettholdbart nivå reduserer faren for store og brå omstillinger mellom konkurranseutsatte og skjermede næringer. En for stor utpressing av konkurranseutsatt sektor omtales ofte som «hollandsk syke».Samtidig er det viktig å understreke at det er konjunktursituasjonen i norsk økonomi som til sjuende og sist avgjør fra år til år hvor nær 4 pst.-regelen vi skal ligge – både over og under. Denne delen av handlingsregelen tror jeg kanskje har vært underkommunisert i mange av de politiske debattene. Dette betyr i sum at budsjettpolitikken skal bidra til stabilitet i norsk økonomi. Det er ikke minst viktig for næringslivet. Punkt 3: Handlingsregelen bidrar samtidig til å forankre forventningene i valutamarkedet gjennom å skape forutsigbarhet om innfasing av petroleumsinntektene i norsk økonomi. Slik legges det til rette for å unngå unødige utslag i kronekursen og dermed i lønnsomheten i konkurranseutsatte bedrifter. Mange av disse bedriftene har stor betydning for sysselsetting i distriktene. Budsjettpolitikken og pengepolitikken må virke sammen for å bidra til en stabil utvikling i etterspørsel og produksjon. Samtidig med at handlingsregelen ble introdusert i 2001, ble det også introdusert nye retningslinjer for pengepolitikken. På kort og mellomlang sikt må Norges Banks rentesetting veie hensynet til lav og stabil inflasjon opp mot hensynet til stabilitet i produksjon og sysselsetting. Det betyr at også pengepolitikken har en klar rolle i å stabilisere den økonomiske utviklingen. Punkt 4: Regjeringen legger vekt på å fremme et inkluderende arbeidsliv og høy yrkesdeltakelse. En viktig forutsetning for vekst er god tilgang på arbeidskraft og et fungerende arbeidsmarked. Sysselsettingspolitikken må motvirke utstøting fra arbeidslivet, og skattesystemet og stønadsordningene må utformes slik at det lønner seg for den enkelte å jobbe. Sterk avgang fra arbeidslivet til ulike helserelaterte trygdeordninger er urovekkende, spesielt i lys av den demografiske utviklingen. Regjeringen er som kjent i ferd med å utrede hvordan virkemidlene i sysselsettingspolitikken kan bidra til tilbakeføring til arbeidslivet av personer som mottar ulike trygdeytelser, og å hindre utstøting fra arbeidslivet. I den forbindelse vil vi også se på utstøtingsmekanismer som oppstår i forbindelse med omstillinger og nedleggelser. Regjeringen vil invitere til et tettere inntektspolitisk samarbeid med partene i arbeidslivet. Det er en viktig og klar kursendring i forhold til den forrige regjering. Punkt 5: Regjeringen legger stor vekt på stabilitet og forutsigbarhet i skattepolitikken. Vi har fulgt opp hovedelementene i skattereformen, men samtidig er fordelingsprofilen i skattereformen vesentlig forbedret sammenlignet med Bondevik II-regjeringens forslag. Regjeringens politikk er at vi skal tilbake til skattenivået fra 2004. Deretter skal næringslivet vite at skattepolitikken ligger rimelig fast, og at det ikke er store overraskelser i vente. Punkt 6: Regjeringen har store ambisjoner om å utvikle den norske velferdsmodellen videre, og jeg er helt uenig med interpellant Flåtten i hans beskrivelse av hva som er balanse i norsk økonomi. Det som denne regjeringen overtok, var en økonomisk prioritering som var i sterk ubalanse, fordi veksten i den private delen av økonomien var så sterk, mens veksten i den offentlige delen av økonomien var så svak at alle kunne se den standardforskjellen det var i det som vi faktisk mener er viktigst, både omsorg, utdanning og kunnskap – alle disse områdene som skal til for at den nordiske velferdsmodellen er i balanse. Det er et klart mål for oss å styrke den delen av norsk økonomi. Det er også god næringspolitikk. Full barnehagedekning og lave priser er god næringspolitikk. Det betyr at det problemet Flåtten beskrev med hensyn til tilgangen på kvalifisert arbeidskraft, blir mindre hvis dette fungerer. En systematisk satsing på skole, utdanning og forskning i offentlig regi er også viktig for at alle skal kunne utvikle evnene sine, og for at næringslivet skal kunne få kompetent arbeidskraft. Og det er viktig at dette er tilgjengelig for alle, ikke bare for dem som har penger. Når vi ønsker at Norge skal bli et miljøpolitisk foregangsland, er det god næringspolitikk. Det ligger veldig store muligheter for næringslivet i ny teknologiutvikling i kombinasjon med miljø. Når vi satser på samferdselspolitikk, er det god næringspolitikk(presidenten klubber)(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen) Tusen hjertelig takk!