Saksordføreren var innledningsvis opptatt av den språklige standarden i proposisjonen. Jeg synes kanskje han burde vært litt mer opptatt av den innholdsmessige standarden, og skal knytte noen kommentarer til det. Den forrige regjeringen holdt stø kurs i skattepolitikken. Med skattereformen som rettesnor gav dette 24 milliarder kr i skattelettelser til bedrifter, arbeidstakere og privatpersoner. Det bidrog til økt virksomhet og verdiskaping i næringslivet, etablering av nye arbeidsplasser og økt grunnlag for velferden. Disse resultatene er nå synlige og udiskutable, og skattepolitikken er uomtvistelig et viktig verktøy. Kursen fra denne regjeringen er minst like stø, men i omvendt retning. Ingen anledning forsømmes, heller ikke en beskjeden budsjettrevisjon, til å foreta nye omdreininger av skatteskruen. Det er ikke uventet, for det er varslet. Men det som er uventet, er at det synes å skje etter innfallsmetoden, slik at det rammer tilfeldig. Forslaget i revidert om innstramninger i IPA-ordningen og livrenteordningene er en dramatisk beskatning av privat sparing. Norske sparere som bruker disse ordningene – og dem er det mange av – mister med et pennestrøk skattefradraget, og dette blir borte som spareform. Pensjonskommisjonen, senere pensjonsforliket her på Stortinget, bygde på tre bærebjelker i pensjonssystemet: folketrygden, arbeidsmarkedsbaserte pensjonsordninger og privat pensjonsoppsparing. En av forutsetningene er faktisk med dette fjernet. Dette er ekstra skatt på vanlige menneskers sparing, ikke på velstående menneskers formuesoppbygging, slik finansministeren synes å ha blitt kortsluttet til å tro da revidert nasjonalbudsjett ble skrevet, hvor man i dokumentene antar nettopp dette. Jeg skjønner at en slik antakelse er en fin anledning for en finansminister fra SV som man ikke kan la gå fra seg. Men i svar til Høyres stortingsgruppe medgir departementet at over 50 pst. av dem som benytter IPA-ordningene, har en bruttoinntekt på under 400 000 kr, og en betydelig andel har under 250 000 kr. Det betyr at selv i budsjettdokumentene må en lete bak «mer til de rike»-retorikken for å finne realitetene. Forsikringsbransjens opplysninger understøtter dette. Ved utgangen av 2005 var det over 800 000 som hadde slike konti. Det er en svært lang og god norsk sparetradisjon som nå brytes ved å ta vekk dette skattefradraget. Det tas vekk uten forutgående konsekvensutredning, og uten at Finansdepartementet egentlig vet hvem det rammer. Det rammer rett og slett alle dem som har behov for å spare til en bedre pensjon. De er mange, de har minimumsløsninger på pensjon, lave pensjoner, de er ikke i jobb eller faller utenfor av andre grunner. Vi vil nå få det strengeste skatteregimet på personlig sparing i EØS-området. Det er helt på tvers av norsk tradisjon og væremåte, og det gir en klar signaleffekt. Dette verdiger ikke saksordføreren et eneste ord i sin innledning, mens han finner plass til å snakke om den språklige standarden, som i og for seg er viktig nok. Jeg vil gjerne nevne spesielt en gruppe som kommer særlig dårlig ut av det varslede livrenteforslaget, hvor det blir full formuesbeskatning. Det er mennesker med engangserstatninger som setter erstatningen i livrente. Typisk er det unge trafikkofferet som vil spe på over livstid med avkastningen på engangserstatningen. Interesseforeningen opplyser at veldig mange naturlig nok innretter seg på en slik måte med erstatningene sine. Med formuesbeskatningen nå vil den årlige avkastningen etter skatt kanskje bli redusert med 20–40 pst. Jeg synes det er overraskende at man ikke har sett en så opplagt konsekvens for kanskje noen av de vanskeligste skjebnene som finnes, unge mennesker uten mulighet for et yrkesliv senere. Denne gruppen er rett og slett blitt oversett, og det betyr at forslaget er mangelfullt utredet, men det er også dårlig sosialt gjennomtenkt. Like forunderlig er det at en regjering som tar mål av seg til å være de svakes forsvarer, mener at mottakere av attførings- og rehabiliteringspenger er en gruppe som bør ilegges skatteøkninger, noe som også foreslås ved denne budsjettrevisjonen. Innstramninger i retten til særfradrag og i skattebegrensningsregelen vil være en betydelig skatteskjerpelse for slike grupper. Det er selvfølgelig heller ingen god motivasjon til å inspirere flere til å utnytte sin restarbeidsevne. Ønsket om å beskatte hus og hytter sterkere føyer seg inn i rekken av dette. Denne økte beskatningen er det saksordføreren kaller en opprydning av rettstilstanden. Jeg kaller dette for et ønske om økt beskatning av vanlige hus og hjem. Norske sparere og skattebetalere bør stålsette seg både mot revidert og mot neste budsjett som kommer. Som et mulig alternativ til denne utviklingen tar jeg opp de forslagene som Høyre har fremmet sammen med andre i innstillingen.