Kristelig Folkeparti deler forslagsstillernes intensjoner om å hjelpe kvinner som er på flukt fra tvangsekteskap. En egen handlingsplan mot tvangsekteskap ble lagt fram i 2002. Søkelyset var rettet mot å forebygge at dette fremdeles skal skje i Norge. I tillegg så en behov for kompetanse og bedre samordning og samarbeid mellom ulike aktører. Det er ca. 50 krisesentre i Norge i dag. De fleste er drevet som private stiftelser og representerer en trygg havn for kvinner som er på flukt fra tvangsekteskap. I den senere tid er det kommet fram at stadig flere kvinner opplever vold i nære relasjoner. For kvinner som er på flukt fra familievold, som tvinges til prostitusjon eller tvangsekteskap, er det viktig at det finnes et tilbud til dem. Mange av disse blir nok best hjulpet om de får opphold i et krisesenter utenfor bostedskommunen. Tilskuddsordningen for krisesentrene er basert på en kommunal andel på 20 pst. som utløser et statstilskudd på 80 pst. av krisesentrenes budsjett. Jeg kjenner ikke til at kvinner på flukt fra tvangsekteskap har fått avslag på grunn av betalingsordningen. Kristelig Folkeparti er, som forslagsstillerne, opptatt av tydelige ansvarsforhold, slik at ikke kvinner som trenger hjelp og bistand fra krisesentrene, blir kasteballer i hjelpeapparatet. Brevet fra helseministeren av 2. februar i år understreker at krisesentrene skal være åpne for alle, uansett verdi- eller livssyn. De skal være gratis for brukerne, og det skal ikke kreves henvisning for å komme dit. Det slås fast at den kommunen kvinnen oppholder seg i, er ansvarlig for å yte og finansiere de sosiale tjenestene på krisesentrene. For kvinnen gir det en trygghet å vite at hun kan få hjelp mens hun bor eller midlertidig oppholder seg i en annen kommune. De nye arbeids- og velferdskontorene som skal etableres i alle kommuner, kan yte samordnet hjelp til kvinner som er på flukt av ulike årsaker. For tiden er Bernt-utvalgets innstilling om en ny felles sosial- og helselovgivning ute på høring. Utvalget går ikke inn for en videreføring av refusjonsregelen i sosialtjenesteloven § 10–1 annet ledd. Krisesentrene kommer i dag ikke inn under unntakene, da de ikke har institusjonsstatus. Skal en utvide refusjonsadgangen til å gjelde krisesentrene, kan det bli vanskelig ut fra likebehandling i forhold til grupper som frivillig flytter til en annen kommune for å få et bedre tjenestetilbud. Kristelig Folkeparti tror at den beste måten å unngå konflikt mellom kommunene på er at den kommunen som har krisesentrene og utgiftene, også har fordelen av at finansieringen er der. Oppholdskommunen har også ansvar for tjenester etter kommunehelsetjenesteloven og barnevernstjenesteloven. Det kan føre til mer administrasjon om en gir refusjon for sosiale tjenester i krisesentrene og ikke andre tjenester som kvinnen trenger. Kristelig Folkeparti avviser ikke Dokument nr. 8-forslaget. Vi vil vente til høringsinstansene i Bernt-utvalget har uttalt seg om forslaget før vi tar en endelig avgjørelse. Jeg anbefaler derfor at Dokument nr. 8-forslaget vedlegges protokollen.