Dette er en stor og viktig sak, og det er en sak som har gått over relativt mange år. Da vi fikk St.meld. nr. 14 for 2002-2003, den såkalte SATS-meldingen, mente et flertall av oss i Stortinget at det ikke var tatt god nok sats i den sammenhengen. Det var et uferdig konsept, og meldingen ble da også avvist og sendt tilbake med beskjed fra Stortinget om at det ville ha et bedre beslutningsgrunnlag. Det må vi kunne si at vi har fått i forbindelse med den proposisjonen som vi nå behandler. Det er viktig at det blir en helhetlig behandling av disse sakene, som har så mye å si for enkeltpersoner. Brukerne må ha ett sted å henvende seg, og ikke ha den kasteballfunksjon som de har hatt i mange sammenhenger inntil nå. Regjeringen fokuserer sterkt på effektivisering og økonomisk innsparing i forbindelse med omleggingen til den såkalte NAV-ordningen. Det er for så vidt ikke uinteressant og uvesentlig, på ingen måte. Men det som må ha første prioritet og ha hovedfokus, er hensynet til enkeltmennesket. Det overordnede må være hvordan enkeltmennesket blir tatt hånd om, at man får en helhetlig behandling og kommer inn i en verdig situasjon for igjen å kunne være gagns menneske, kunne komme inn i arbeid og klare seg mest mulig selv. Jeg skal komme tilbake til dem som ikke er i stand til å komme inn i arbeid. Det er viktig at dette samarbeidet gjennom NAV-ordningen nå ser ut til å finne en løsning, og at en får et samarbeid mellom stat og kommune, at kommunene beholder ansvaret for sosialhjelpen, og at vi får til en ordning der velferd og arbeid kan samordnes, for å få en bedre situasjon for enkeltmennesket. Det er en stor og krevende reform, og den viktigste ressursen i denne reformen, både i selve omleggings- og omstillingsarbeidet og i den framtidige driften og saksbehandlingen etter denne nye ordningen, er de ansatte. Men om de ca. 16 000 ansatte skal kunne være denne viktige ressursen, trengs det altså tiltrekkelig med økonomiske ressurser for å få til en omstilling og en ordning som alle er tilfreds med, og som glir på en ordentlig måte. Da må bl.a. verktøyet være godt nok og være slik at det kan benyttes av alle i ordningen, for å få en best mulig samordnet saksbehandling. Jeg tenker da ikke minst på IKT-verktøyet. Regjeringen har sagt at dette vil koste ca. 3 milliarder kr. Det er et anslag som jeg er redd er for lavt, og i denne innstillingen ber vi da også Regjeringen om å komme tilbake og stille tilstrekkelig med ressurser til rådighet. Kompetanseutviklingen i den nye etaten er viktig. Det er også viktig at vi får kontor i alle kommuner der de ansatte kan bruke sin etats kompetanse og gjøre tjeneste tilgjengelig på et bredt felt og i samordnet sammenheng. Men den lokale kompetansen må også utvikles og utnyttes. Det er derfor Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet ber om at også den lokale kompetansen og kunnskapen om arbeidsliv og sysselsetting blir en sentral del av den nye arbeids- og velferdsetatens servicetilbud. Det er viktig at man kan gjøre jobbene for hverandre, selv om man kommer fra ulike etater, og at det er en fleksibel bruk av personell. Lov- og regelverket blir også viktig, og det skal man komme tilbake til. Jeg vil også henlede oppmerksomheten mot de rettigheter som de arbeidsledige skal ha. Vi ønsker en ungdomsgaranti som skal gjøres gjeldende for alle under 24 år. SV og Senterpartiet ønsker også å få utredet en ordning – vi håper det skal bli flertall for det etter hvert – med garantert minsteinntekt som et alternativ til mange av dagens trygdeordninger. Det er også viktig at de som ikke kan komme inn i yrkesaktiv posisjon, skal ha en sikkerhet for en fullverdig behandling og et opplegg som gir en trygg og verdig livssituasjon. Samtidig vil jeg også minne om at Senterpartiet og SV ber om at det blir foretatt en gjennomgang av nivået på økonomisk sosialhjelp og ulike trygdeytelser for å sikre et forsvarlig nivå på dette. Dette er viktig, ikke minst for å bekjempe fattigdommen i Norge, og i særdeleshet fattigdom blant barn. Jeg håper at vi med denne ordningen har etablert et helhetlig tilbud for dem som har problemer med sin økonomi og sin sysselsetting, slik at de kan oppleve en annen hverdag enn det som i stor grad har vært tilfellet til nå.