Det er mye en kunne si om Høyres opptreden i denne debatten. Selv om vi i miljøspørsmål først og fremst skal feie for egen dør, har jeg lyst til å gi representanten Ivar Kristiansen honnør for to forhold han tok opp knyttet til miljøspørsmål. Det ene var samspillet med Russland knyttet til miljøspørsmål. På mine mange besøk i Russland som leder for til Nordisk Råds miljø- og energikomite, har jeg absolutt fått bekreftet behovet for et forsterket samarbeid. EUs nordlige dimensjon, der også Norge deltar, og Nordisk Råds samarbeidsprogram med Nordvest-Russland åpner nettopp for dialog og for fortsatt forsterket handling innenfor de programmene som allerede er på plass. Dette er veldig viktig. Jeg er også enig med Ivar Kristiansen i den vurderingen han gjorde av Nairobi-konferansen, at den betydde et steg framover for miljøarbeidet i verden. Jeg har vært med på flere av FNs store klimakonferanser, og det er nå åpenbart større forståelse for at de globale utfordringene krever samhandling mellom nasjoner. Flere nasjoner har meldt seg på i spørsmålet om handling og mer dialog, og de vil kanskje etter hvert delta i de prosessene som fører fram til enighet om tiltak. Jeg lyttet med interesse til en representant for NGO-ene i Afrika som reiste et tankevekkende spørsmål. Vedkommende sa omtrent som så: Dere fra de rike land kan ikke bare komme og besøke Afrika og prate, reise ut til naturreservatene og se på dyrene våre, og så reise hjem med forurensende fly og leve som før. – Dette er en ubehagelig og påtrengende utfordring. Så en kort visitt til der jeg startet. Det høres ut som representantene fra bl.a. Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre mener at en skal slippe å få på plass reservekraft, dersom en bare satser på vind. Det er altså slik at om en skulle unnlate å satse på reservekraft – om det skulle være nødvendig å ta det i bruk – vil en umulig kunne ha på plass den stabile vindkraft en har behov for i Midt-Norge. Derfor synes jeg dette er en merkelig argumentasjon som ikke henger sammen.