Gjennom internasjonale avtaler og konvensjoner har Norge rettigheter i og forvaltningsansvar for et hav- og sokkelområde som er mer enn seks ganger større enn Fastlands-Norge. Norge er Europas største havstat. Nordområdenes militærstrategiske betydning er i tradisjonell forstand redusert, men de nordlige havområdene er økonomisk sett viktigere enn noen gang. Nordområdene rommer enorme og økonomisk viktige ressurser som vil være bunnplanken i Norges framtidige økonomi. Både de fornybare ressursene og landressursene i området skaper grunnlag for både energiproduksjon og annen næringsvirksomhet. Nord-Atlanteren er i tillegg en viktig transportvei. I tillegg til ressursene i form av olje, gass og fisk er det store miljøutfordringer i nord. Barentshavet har et unikt artsmangfold og er et av de mest produktive havområdene i verden. Selv om nordområdene i mange år har bydd på krevende utfordringer og muligheter, har Norge de siste årene manglet en helhetlig tilnærming til nordområdene. Jeg er derfor svært glad for at statsministeren og den nye regjeringen i sin tiltredelseserklæring så klart understreker at nordområdene vil være Norges viktigste strategiske satsingsområde i årene som kommer. Det har vært et klart krav fra Senterpartiet i Soria Moria-forhandlingene at vi skulle få en nyorientering og en videreutvikling av den utenrikspolitiske og forsvarsmessige satsingen i nord. De konfliktfylte ressurspolitiske hendinger vi har hatt de siste dagene, med Kystvaktens jakt på den russiske tråleren «Elektron», som også flere representanter har nevnt i sine innlegg, er dessverre ikke noe nytt fenomen. Det er gjennom flere år dokumentert et betydelig russisk overfiske i Barentshavet, noe som direkte går ut over norske fiskeriinteresser, herunder norske fiskeres ressurstilgang og deres økonomi. Situasjonen understreker sterkt behovet for å styrke arbeidet med å hevde norsk suverenitet og for å sikre kontroll med og bærekraftig forvaltning av de rike ressursene i nord. Som sagt: Det militære trusselbildet har endret seg, men vi har likevel et stort og betydelig ansvar for å sørge for stabilitet og sikkerhet i egen region. Vi må opprettholde et troverdig og relevant forsvar, som et signal til omverdenen om hvor Norges interesser og prioriteringer ligger, og som en garanti for at vi tar våre forpliktelser for utøvelse av vår territorielle sikkerhet på alvor. Det er knyttet enorme økonomiske interesser til Norges havområder, og vi kan ikke se bort fra at vi kan bli utsatt for politisk press. Vi ser at en ressurskonflikt lett kan få politiske undertoner og øke presset mot Norges rettigheter i vid forstand. Derfor er Norge i en annen og mer utsatt situasjon enn andre medlemsland i NATO. Vi må derfor ikke slakke på kravene om effektiv ressurskontroll i havområdene i nord. Det faktum at flere stater er uenige i vårt syn på deling av havområdene, gjør oppgaven enda mer krevende. Det er som sagt derfor viktig med en forsvarspolitikk hvor tilstedeværelse i nordområdene prioriteres høyere enn det som har vært gjort de siste årene. Vi er nødt til å øke den sjømilitære tilstedeværelse, og vi er nødt til å øke bevilgningene til Kystvakten for å få flere havgående patruljedøgn. Det vil styrke både ressurskontrollen og beredskapen. Det må også være et mål at et kystvaktskip skal kunne nå fram til havarerte skip eller andre mål innen fem timer. Det er også store miljøutfordringer knyttet til eksporten av olje fra Nordvest-Russland langs norskekysten. I tillegg til å styrke Kystvakten må vi sørge for å legge seilingsleden lenger fra kysten og utvikle en oljevernberedskap som er tilpasset de krevende klimatiske forholdene i nord. Samarbeidet med Russland, som har vært godt i mange år, må intensiveres. Senterpartiet ønsker imidlertid også å utvikle samarbeidet i nordområdene mot de andre nasjonene som har miljø- og næringsinteresser rundt Nordpolen. I tråd med Soria Moria-erklæringen, hvor det påpekes at Regjeringen vil gjennomføre nordområdedialoger med alle de viktigste statene som har interesser i nord, vil vi be Regjeringen vurdere Senterpartiets forslag om en nordatlantisk ressursorganisasjon – vi har kalt den NARO – en samarbeidsorganisasjon mellom bl.a. Norge, Russland, USA, Canada, Island og Danmark, hvor siktemålet er å alliere seg med stater som har felles interesser og utfordringer innenfor miljø og næring i nordområdene.