Jeg må si jeg er noe forundret over denne debatten. Det er ingen av oss som har foreslått å sette ned en kommisjon som vil foreslå på en måte å la Stortinget abdisere. Det vi ønsker, er å få til en opplyst debatt - både i Stortinget og ute blant folk - om de konstitusjonelle sidene ved et EU-medlemskap. Jeg er enig i det saksordføreren har sagt. Jeg vil gi skryt til saksordføreren for hans innlegg. Det eneste vi er uenige om, er tidspunktet for når man skal sette ned en kommisjon. Derfor vil jeg be om at voteringa blir lagt opp slik at vi kan stemme subsidiært for Kristelig Folkepartis forslag. EU-debatten foregår kontinuerlig. Ja-folket har aldri godtatt at det tapte folkeavstemningen i 1994. Vi innser at det er mektige krefter som vil ha oss inn i EU. Både Arbeiderpartiet og Høyre vil det, der spiller de altså på lag. De diskuterer uten å ville gå inn på realitetene ved et medlemskap, f.eks. hva de konstitusjonelle konsekvensene vil være. Det er nettopp det vi ønsker å få fram ved en kommisjon som kan gi Stortinget råd. Vi mener at det norske folk har krav på en bred og opplyst debatt om konsekvensene av et eventuelt norsk medlemskap i EU. En grunnlovskommisjon, bestående av uavhengige forfatningsjurister og EU-jurister, ville være et viktig bidrag, men bare ett av flere bidrag. Derfor synes jeg det er ganske underlig å høre på argumentasjonen, men også å høre at ja-partiene ikke er interessert i det. Det er ingen av oss som beskylder ja-folket for å ville unndra eller skjule noen ting. Dersom det blir aktuelt å søke om EU-medlemskap, er det viktig at både folket og Stortinget i god tid skal vite hvilken myndighet Stortinget samtykker i å overføre til andre, og hvilke forpliktelser det innebærer. Som professor Eivind Smith sier i Lov og Rett i 2004: «Hvis en velinformert offentlig debatt om medlemskapet er et gode, vil vedtak som synliggjør viktige endringer i forhold til det som følger av grunnlovens tekst, være å foretrekke.» Man kan gjerne være uenig i rekkevidden av forpliktelsene som et EU-medlemskap ville innebære. Jeg har full respekt for representanter fra ja-partiene som ser dette på en helt annen måte enn det jeg gjør. Men nettopp(Valle) fordi vi er uenige, ville det være interessant dersom en kommisjon gikk igjennom den norske grunnloven for å vurdere hvilke endringer i Grunnloven et EU-medlemskap ville måtte kreve. Det har Sverige gjort. Det svenske parlamentet abdiserte ikke i forhold til tolkningen av sin grunnlov på grunn av det. Vi mener det er nødvendig at vi foretar en slik vurdering, ikke minst fordi EU har forandret seg i retning tettere union, tettere integrering. (Valle) Et spørsmål som det er viktig å avklare, er: Skal Grunnloven § 93 brukes eller skal en bruke § 112? Det er altså ikke åpenbart at det er tydelig for alle. Flere av Norges fremste eksperter på statsrett og EU-rett slår fast at Norge ikke kan meldes inn i EU etter Grunnloven § 93. Den diskusjonen håper jeg at ja-partiene ikke legger lokk på fordi om de ikke er enig i å sette ned en kommisjon nå. For oss er det åpenbart at § 93, med krav til tre fjerdedels flertall, er en sikkerhetsventil dersom ja-sida ikke har tid til å vente. Men det viktigste er at § 93 åpner for avgivelse av suverenitet på et saklig begrenset område. Problemet er at EU-samarbeidet ikke lenger kan oppfattes som et begrenset område. Derfor ville det etter vår mening være klokest, dersom det skulle oppstå en situasjon der det skulle bli aktuelt å søke om medlemskap, i hvert fall å diskutere om § 112, med krav til de nødvendige grunnlovsendringsforslag, skal legges til grunn, fordi EU-grunnloven, dersom den blir vedtatt, vil kreve at flere sentrale paragrafer må endres. For å gå tilbake til ekspertene, som befinner seg både på ja- og nei-sida: Professor Trond Norby sa til Aftenposten i vår, da spørsmålsstillingen ble reist, at Grunnloven vil bli en farse dersom den ikke forteller sannheten om hvordan Norge skal styres, med andre ord om hvordan spillereglene for det norske demokratiet skal være. Professor Eivind Smith, som befinner seg på ja-sida, mener ifølge den samme avisa at man ikke må, men bør endre Grunnloven ved en EU-innmelding. Som han sier: «Man kan ha en sovende grunnlov hvis man ønsker det, men jeg synes det er langt mer ryddig og ærlig å ha en grunnlov som ikke legger slør på virkeligheten.» Det er mange paragrafer det kan være aktuelt å endre: § 1 om Norges uavhengighet og udelelighet, § 3 om at den utøvende makt skal ligge hos Kongen - ved et EU-medlemskap vil mye av den utøvende makten ligge hos kommisjonen - § 26 om Kongens rett til å sammenkalle tropper og starte krig, § 49 om at folket utøver den lovgivende makt gjennom Stortinget og § 75 a om at det tilligger Stortinget å gi og oppheve lover. Ifølge EU-grunnloven vil EU-parlamentet og Ministerrådet ha den lovgivende makt på de områder der EU enten har enekompetanse eller delt kompetanse. EU-lov vil som kjent stå over norsk lov. Det er, som sagt, flere paragrafer som det vil være aktuelt å endre. Dette synes vi det er veldig viktig å få fram i en EU-debatt som foregår kontinuerlig. Flertallet sier at spørsmålet om EU-medlemskap ble avgjort ved folkeavstemning i 1972 og 1994, det er riktig, og slik må det også bli i framtida. Men det er ikke det som er avgjørende for hvilken paragraf som skal benyttes. Verken § 93 eller § 112 inneholder noe krav om folkeavstemning, i hvert fall foreløpig. Dersom en velger å bruke § 112, er det ingenting i vegen for å legge forslagene om grunnlovsendringer ut til folkeavstemning før EU-saken blir avgjort. Det tar bare litt lengre tid, men det mener vi demokratiet og resultatets legitimitet vil tjene på. Det er i hvert fall grunn til å være åpen for å diskutere det. Jeg tar opp det forslaget i innstillingen som SV står bak.