Ja, bakgrunnen for at vi i det hele tatt har denne typen debatt, er den vilkårlighet man generelt har ved verdifastsettelsen av fast eiendom. Man har forsøkt å bøte på det ved å sette en maksimumsgrense for realverdien når det gjelder boliger og fritidseiendom, og så er det da et forslag her i dag som utvider dette ytterligere. Jeg lyttet til representanten Holmås. Han var veldig opptatt av at det for så vidt er grunner til å skjerme boligeiere. Det kunne være interessant å spørre: Hva er det som gjør at han fortsatt vil skjerme dem som eier fritidsboliger? Er det ikke de samme grupper som spekulerer i og kjøper seg store, fine hytter og andre typer fritidseiendommer, som de han mener at forslaget fra Høyre også tilgodeser? Jeg synes ikke det er en konsistent argumentasjon. Fra Kristelig Folkepartis side hadde vi tenkt – hva skal jeg si – å komme enkelte av regjeringspartiene litt mer i møte ved å foreslå at denne maksimumstaksten også kan gjelde innenfor jordbruk og skogbruk. Når det fra regjeringspartienes side her har vært snakk om at man med dette forslaget ville favorisere investorer, er jeg litt i tvil om man mener at det innenfor disse primærnæringene er plagsomt store marginer innenfor driften som gjør at man tilgodeser investorer, slik representanten Holmås var inne på. Flertallet skriver i innstillingen: «Flertallet vil derfor vektlegge at verditaksering av annen fast eiendom ikke må bidra til urimelig byrde for næringsutøvelsen.» Da er spørsmålet: Er det ikke akkurat det som skjer for enkelte innenfor jord- og skogbruk, at det blir urimelig fordi måten å taksere på er såpass ulik som den er i ulike deler av landet? Jeg tar opp det forslaget fra Kristelig Folkeparti som er referert i innstillingen.