Jeg vil starte med å gi ros til representanten Åslaug Haga for å løfte åpenhet i WTO-forhandlingene opp på den politiske dagsordenen. Disse forhandlingene berører i stor grad Norge og norske næringsinteresser, slik de gjør det også i andre land, og derfor er åpenhet om det som skjer, svært viktig. Da Stortinget behandlet globaliseringsmeldingen i fjor, sa en enstemmig komite at det er viktig å arbeide videre med spørsmålet om åpenhet både innad og utad i WTO og for en ytterligere styrking av utviklingslandene i selve forhandlingene. Som mindretallet viser til i innstillingen vi behandler i dag, ble behovet for åpenhet og informasjon om WTO-prosessene påpekt også i forbindelse med Stortingets nylige behandling av utviklingsmeldingen. Som flertallet viser til, er det Regjeringen som har det konstitusjonelle ansvaret for å forhandle i Verdens Handelsorganisasjon. Flertallet understreker likevel betydningen av at Stortinget jevnlig blir konsultert og informert. Vi hadde i fjor høst en debatt om WTO i Stortinget, etter utenriksministerens redegjørelse om status i forhandlingene i oktober i fjor. Jeg legger til grunn at Regjeringen vurderer fortløpende behovet for nye konsultasjoner. Det sivile samfunn må også trekkes med i prosessen. Under møtet i Cancún høsten 2003 var representanter for det sivile samfunn samt representanter fra Stortinget med i den norske delegasjonen. Jeg hadde selv gleden av å være med i den norske delegasjonen. Mitt inntrykk er at så vel næringsorganisasjoner som ideelle organisasjoner verdsetter høyt å bli inkludert og informert om de løpende posisjoner og forhandlinger. Jeg har merket meg kritikken mot at det ikke var en bred representasjon på det viktige møtet i Genève, hvor det ble inngått en helt avgjørende rammeavtale for de videre forhandlingene. Flertallet i komiteen understreker derfor betydningen av en bred representasjon ved viktige korsveier i WTO-forhandlingene. I brev av 1. desember 2004 redegjør Utenriksdepartementet for beslutningsprosessen og Regjeringens tiltak for åpenhet og informasjon overfor Stortinget, det sivile samfunn og allmennheten. I Nationen den 26. oktober i fjor ble det hevdet at det norske utenriksdepartementet er Nordens mest lukkede overfor landets folkevalgte når det gjelder å informere om tjenesteforhandlingene i WTO. I svar på spørsmål fra Arbeiderpartiet redegjør departementet for behandlingsmåten i de nordiske og europeiske land, der det også blir redegjort for at det er visse begrensninger i åpenheten, av forhandlingstaktiske hensyn. Jeg vil minne om at Stortinget ved gjentatte anledninger har understreket at Norge ikke må bidra til å presse på utviklingsland liberalisering og privatisering på kjerneområder som skole, helse, energi og vannforsyning. En slik tvang følger heller ikke av GATS-avtalen. Et forpliktende, multilateralt handelssystem er det beste virkemidlet mot vilkårlighet, proteksjonisme og den sterkestes rett. Et slikt regelverk har særlig stor betydning for små stater og for den økonomiske utvikling i fattige land. Denne forhandlingsrunden har også blitt kalt utviklingsrunden, og den dreier seg først og fremst om å sikre utviklingslandenes interesser. Forhandlingene i WTO foregår både på det formelle og det uformelle plan. Det er fortsatt en utfordring at mange utviklingsland har begrenset kapasitet til å delta i det store antallet møter og uformelle drøftelser og til å håndtere og bearbeide den store mengden informasjon. Flertallet i komiteen har merket seg at Norge tar dette på alvor og er blant de største giverlandene til handelsrelatert, faglig bistand, som har som formål nettopp å styrke denne kapasiteten. Flertallet vil derfor understreke betydningen av at Norge fortsetter med et høyt nivå på den handelsrelaterte bistanden.