Etter å ha høyrt på Framstegspartiet her i stad fekk eg nesten lyst til å seia at det enklaste er jo pistol. Førebygging og rehabilitering var som vanleg ikkje vektlagt. Det var berre strengare straffer som vart vektlagt. Det aller, aller viktigaste i denne saka meiner eg er å stoppa og hindra nyrekruttering. Det vert rekruttert svært unge inn i gjengane. Dei får tilgang til pengar – og dei brukar masse pengar. Mange opparbeider seg ei stor gjeld – svært stor gjeld. Uansett vert dei fanga, og dei har vanskeleg for å komma seg ut av denne vonde sirkelen. For å hindra dette med nyrekruttering meiner eg at vi må tora tenkja både tradisjonelt og utradisjonelt. Tradisjonell førebygging er å gi kommunane ein økonomi slik at dei kan halda ved lag eit mangfald av fritidstilbod, at det er nok lærarar i skulen, osv. Eit utradisjonelt tiltak er bl.a. cricket-prosjektet til Ikhlaq Khan i «WayBack». Slike prosjekt, der ein får tak i unge menneske, andre og tredje generasjons innvandrarar frå Pakistan, og får dei aktivisert i nasjonalsporten deira frå Pakistan, nemleg cricket, hindrar nettopp at desse unge kjem inn i gjengane. Slike og liknande prosjekt treng vi fleire av. I denne debatten har eg òg lyst til å snakka om rehabilitering av dei som faktisk kjem i fengsel, slik at dei ikkje nyttar tida i fengslet til å utvida det kriminelle nettverket sitt, men at vi bryt den vonde sirkelen, at vi får dei ut av den kriminelle løpebana. Då trengst det meir midlar til kriminalomsorga. Det var difor særs viktig at den nye regjeringa greidde å auka òg denne posten på budsjettet for dette året. Innhaldet i soninga er viktig for rehabiliteringa. Når dei kjem ut av fengslet, er det òg viktig at dei får ei oppfølging for å hindra tilbakefall. Justisområdet viser til fulle at det finst ikkje lette snarvegar. Vi må jobba systematisk og målretta, og det vert gjort. Vi må sjå heilskapen, og det vert òg gjort.