I Soria Moria-erklæringens avsnitt om kriminalpolitikk handler de første kulepunktene om forebyggende tiltak. Det er selvfølgelig satt først fordi vi mener det er viktigst. Vi mener faktisk at det er bedre å forebygge enn å reparere. For hver kriminell handling vi klarer å forebygge, sparer vi mennesker fra å bli ofre. I tillegg unngår vi den kostnaden det er både økonomisk og menneskelig å etterforske, straffe og reintegrere en kriminell. Det viktigste vi kan gjøre for å forebygge kriminalitet, er fortsatt å bygge ut velferdssamfunnet vårt. Dette kan forklares med at de som har ett eller flere levekårsproblemer, er overrepresentert på kriminalstatistikken. Men dette er selvfølgelig ikke nok. Vi må jobbe forebyggende på mange plan. Det er forebyggende hvis vi klarer å straffe bedre, slik at flere straffedømte klarer å stoppe sin kriminelle løpebane. Det er forebyggende hvis straffene vi måler ut, er strenge nok til å virke preventivt, samtidig som de kommer innen rimelig tid etter at en straffbar handling er gjort. Det er forebyggende hvis vi klarer å rehabilitere flere mennesker som sliter med narkotika eller har psykiske problemer, og det er forebyggende hvis de tiltak som barnevernet setter i gang, er så bra at ungdommen ikke starter eller fortsetter en kriminell løpebane. Grunnen til at jeg har denne oppramsingen, er at jeg vil minne oss om at politiet ikke kan forebygge kriminalitet alene. Samtidig erkjenner vi i denne meldingen at proaktivt politiarbeid skulle vært mer i fokus. Etter min mening har politiet så langt hatt fokus på å etterforske og rettsforfølge allerede begåtte kriminelle handlinger, og det er i stor grad takket være oss politikere at det er blitt sånn. Politiet har etter min mening i altfor stor grad blitt målt i forhold til dette. Fokus på saksbehandlingstid og oppklaringsprosent har ikke akkurat stimulert politiet til å jobbe forebyggende. Dette problemet tar vi opp i meldingen nå. Flertallet slår fast at vi ønsker å utarbeide nye måleparametere, som også måler det forebyggende arbeidet og effekten av det. En annen viktig ting Stortinget i dag gjør, er å peke på de mulighetene politiråd har. Politirådssaken er opprinnelig et forslag fra Politiets Fellesforbund og en videreutvikling av det gode SLT-samarbeidet som er bygget opp i over 150 kommuner. Det som er viktig i denne sammenhengen, er at dette forankres på øverste nivå både i politiet og i kommunen. Det er helt nødvendig for å få handlekraft og gjennomslag. Kriminalitetens årsaker er mange og komplekse, og må bekjempes med en bred innsats både av det offentlige og av private aktører, og både lokalt og nasjonalt. Politiet verken kan eller har kompetanse til å bekjempe kriminaliteten alene, og i mange tilfeller har andre aktører vel så gode forutsetninger for å bidra til å løse oppgaven. Jeg tror at noe av det viktigste med politirådstanken er at vi kan utnytte de ressursene vi har, mer målrettet. En bredere tverrsektoriell samhandling vil alle tjene på. La meg ta et eksempel på det. Hedmark politidistrikt så på ressursbruken de hadde i forhold til psykiatri i perioden fra 1. januar til 1. november 2005. De har anslått at dette distriktet alene bruker mellom seks og åtte årsverk på dette. Mye av dette kan nok tenkes å være riktig bruk av politiressurser, men som de selv påpeker, har de i utgangspunktet ikke utdanning til eller ansvar for å håndtere denne typen oppdrag, som tilligger helsevesenet. Jeg tror at en mye tettere dialog mellom politi og andre aktører for å gjøre ressursbruken mer målrettet vil gi stor gevinst. I tillegg til dette sier vi også at vi vil endre plan- og bygningsloven, slik at kriminalitetsforebyggende tiltak og de hensyn som der ligger, skal vektlegges i kommunal planlegging. Jeg vil også si litt om de utfordringer vi står overfor når det gjelder rekruttering. Først vil jeg peke på de bekymringer komiteen har når det gjelder søkermassen til Politihøgskolen. I fjor var det 2 265 søkere, men bare 389 var kvalifisert. Dette tallet er for lavt, og vi må gjøre en innsats for å få flere kvalifiserte søkere. Det som er gledelig med disse tallene, er at kvinneandelen er økende. Per i dag er 36 pst. av studentene ved Politihøgskolen kvinner. Det som er den store mangelen på Politihøgskolen i dag, er studenter med flerkulturell bakgrunn. Her må det settes inn en målrettet innsats. Det kan også tenkes at vi må endre noen av opptakskriteriene. Meg bekjent har mange av de flerkulturelle søkerne strøket på opptaket på grunn av svømmekrav. Kanskje kan vi lempe på dette kravet, hvis det kan føre til flere studenter med flerkulturell bakgrunn. Vi står også overfor en utfordring når vi skal rekruttere til distriktene. Her må vi tenke nytt. Jeg har som lokalpolitiker personlig stått overfor denne utfordringen mange ganger. En av de tingene som har vært vellykket i mitt distrikt når det gjelder rekruttering, er at vi har innført lokale stipendordninger som kan stimulere til lokal rekruttering. Det er få – om noen – etater som har et til de grader bredt og sammensatt oppgavespenn som politiet. I tillegg har de medias søkelys på seg hver dag. Jeg tror at denne meldingen vil bidra til at politiet klarer å opprettholde sin store tillit ute i befolkningen, samtidig som vi får et politi som i større grad samhandler med andre aktører.