Hvis jeg forstod Venstres representant Michelsen riktig, ville han gjerne at Venstre fikk æren for at vi i dag behandler denne loven. Jeg må skuffe ham litt. For elleve år siden ble det videreformidlet et brev fra Statsministerens kontor – brevet kom opprinnelig fra Arbeiderpartiets sekretær og meg selv – til Regjeringen og statsrådene, der man bad om en oversikt over hvilke saker statsrådene hadde i skuffene, og som de hadde tenkt å fremme fram til valget, slik at man hadde litt oversikt over det. Det ble unntatt offentlighet, og det skulle det ikke blitt. Det ble stor ståhei her i salen og utenfor og førte til at det ble nedsatt et statssekretærutvalg. Det jobbet videre under Bondevik I-regjeringen. Så ble det lagt fram en stortingsmelding med diverse forslag, men Stortinget var ikke fornøyd og bad en lete videre etter bedre løsninger. Så ble det nedsatt et offentlighetslovutvalg, hvor jeg fikk gleden av å være med, ikke som representant for Arbeiderpartiet, men som representant for meg selv, og det er jo en ganske behagelig situasjon. Vi jobbet i fire år. Jeg kan forsikre mine kolleger om at det var ikke mange steiner vi ikke snudde både en og to ganger for å finne skjæringspunktene for å få til mer åpenhet, som var siktemålet, og som debatten her viser at vi har lyktes med. Mye av det som ble foreslått, er fulgt opp i forslaget fra Bondevik-regjeringen og beholdt av den nye regjeringen. Jeg er glad for at man har sagt at dette skal leveres i neste periode. Jeg tror det er fornuftig å la det gå en tid for å se om praktiseringen også blir i tråd med det som er intensjonene, før man begynner å lete etter nye skjæringspunkter. Det er krevende. Så vil jeg kort kommentere forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre, og som Venstre for så vidt har en variant av, om å utvide virkeområdet til å gjelde også private virksomheter på offentlige områder, for å si det slik. Jeg støttet det i utredningen, NOU-en, og jeg har for så vidt sans for det forslaget fortsatt. Men vi skal ikke overdrive forskjellen, altså hvor mye mer åpenhet det gir, fordi mange av de virksomhetene som dette vil gjelde, f.eks. private sykehjem, vil være underlagt offentlige tilsyn. De tilsynsrapportene vil jo være tilgjengelige. Regnskapene vil være tilgjengelige. Avtalen med kommunen vil være tilgjengelig. Det man står igjen med, kan være viktig nok, men er litt mer trivielle ting. Så forskjellen er ikke dramatisk mellom de to forslagene. Men jeg synes, slik statsråden antydet overfor Venstre, at Venstre burde følge anmodningen og gjøre sitt forslag om til et oversendelsesforslag. Da ville det ligge tydeligere inne som en del av bestillingen når det gjelder hva som skal vurderes i oppfølgingen. Jeg vil si at denne loven blir bedre enn den gamle. Den vil gi mer åpenhet på flere områder. Den vil gi klarere og snevrere unntaksbestemmelser. Det viktigste, etter mitt syn, er at den vil gi mye større åpenhet på utenriksområdet, hvor det før var ganske lukket når det gjelder internasjonal regelverksutvikling. Det er det få som har kommentert. Jeg tror faktisk at det med den situasjonen vi har med EØS-medlemskapet, vil vise seg å være noe av det viktigste.