Jeg er svært tilfreds med den brede enigheten i komiteen om rammene for den videre utvikling av akvakulturnæringen. For det første: Loven er en oppfølging av stortingsmeldingen Den blå åker, hvor også Regjeringen fikk bred tilslutning til at det er nødvendig å vri fokuset fra primærproduksjon til et mer markeds- og forbrukerperspektiv. For det andre: Loven skal fremme akvakulturnæringens lønnsomhet og konkurransekraft innenfor rammene av en bærekraftig utvikling og bidra til verdiskaping på kysten. For det tredje: Akvakulturnæringen har siden midt på 1980-tallet gjennomgått en omfattende utvikling, slik også forrige taler var inne på, og perspektiver på potensialet i marin sektor gjør at man må forvente en høy endringstakt også i årene framover. Med dette bakgrunnsteppet har Regjeringen sett det som viktig at næringen får et oppdatert lovverk som setter rammer for virksomheten, og som også tar hensyn til viktige og grunnleggende erkjennelser. Den første er at næringens lønnsomhet og konkurransekraft er det som skaper verdier i distriktene. Verdiskapingen på kysten er avhengig av at virksomhetene drives lønnsomt og på den måten kan bidra til fellesskapet gjennom arbeidsplasser og økonomisk overskudd. Det er viktigere hvordan virksomheten drives, enn hvem som driver den. Samtidig er det mulig å videreføre regionalpolitiske mål bl.a. gjennom tildeling av tillatelser. Den andre erkjennelsen er at i det øyeblikket forbrukerne velger norsk fisk, skjer verdiskapingen. Derfor må lovverket og de øvrige rammebetingelsene for havbruksnæringen og marin sektor også ivareta slike hensyn. Den tredje erkjennelsen er at næringen har et selvstendig ansvar for miljøet innenfor de rammer som samfunnet setter. Et godt miljø er en viktig forutsetning for lønnsom drift. Bedriftene er derfor av egeninteresse sterkt opptatt av en miljøtilpasset produksjon. Forslaget til ny akvakulturlov viderefører næringens ansvar for miljøet og tilrettelegger for videre utvikling av miljøtiltakene. Mitt inntrykk er at dette er næringen særdeles opptatt av. Den fjerde erkjennelsen er at akvakulturnæringen skal være en inkluderende næring, dvs. at det legges til rette for at næringen skal være en inkluderende næring som ikke støter mot andre brukerinteresser i kystsonen. Det er derfor viktig for næringens utvikling at det foretas avveininger ved etablering og drift, slik at næringen og andre brukere av kystsonen tilpasses hverandre. Verktøy for det finnes i det lovforslaget som nå er til behandling. Den femte erkjennelsen er at næringen sliter med det den opplever som et komplisert og omfattende regelverk, og ber om forenklinger. Lovforslaget er en klar forenkling og effektivisering av saksbehandlingen, hvilket kommer til å være til fordel for næringen. Det er svært positivt at komiteen i hovedsak støtter disse fem pilarene, nemlig lønnsomhet og konkurransekraft, markedsfokus, miljø, bruk av kystsonen og en effektiv forvaltning som grunnlag for videre utvikling og vekst i akvakulturnæringen. Forslagene har – og det synes jeg er et særdeles viktig suksesskriterium – også fått bred oppslutning i de alminnelige høringene med næringsorganisasjonene, miljøorganisasjonene og andre interessenter i akvakulturnæringen. Jeg er selvsagt tilfreds med at det står et bredt flertall bak alle de sentrale elementene i den nye loven. Det er viktig fordi loven dermed gir forutsigbare rammevilkår. Forutsigbarhet og langsiktighet er sentrale forutsetninger også for å håndtere næringens konkurranseutsatte situasjon ute. I denne sammenhengen kan man jo bare vise til den kampen som næringen står oppe i, sammen med myndighetene, for å sikre oss en markedsadgang på vilkår som gjør at vi får lov til å ta ut den konkurransefordelen som en effektiv næring har, og at de urettmessige beskyldninger som rettes mot norsk næring fra EU, blir tilbakevist. Det er en samlet næring som sammen med myndighetene bør stå den kampen ut. Det er jo ting som tyder på at man i næringen nå bør tenke seg om to ganger, om det egner seg å ta den kampen, med den splittelsen som man kan lese om i media. For øvrig viser jeg til innstillingen fra komiteen, som tar opp flere forhold, og som flere av talerne har vært inne på. Jeg skal selvsagt følge opp på vanlig måte, i samsvar med det jeg har sagt i brevveksling, de enkelte elementene og forslagene som er fremmet der.