Debatten i dag har vist at det fortsatt er brei enighet om norsk forsvars- og sikkerhetspolitikk – med noen små unntak. Denne breie enigheten er helt avgjørende all den tid Norge – skal vi si – er en relativt liten internasjonal aktør. Vi er derfor avhengige av gode multilaterale ordninger for sikkerhetssamarbeid, basert bl.a. på prinsippene i FN-pakten og på forankring i folkeretten. FN er helt avgjørende for Norges sikkerhetspolitikk. Det er derfor gledelig at Regjeringa så klart presiserer at Norge skal bidra til at FN settes i stand til å få den nøkkelrollen FN skal og bør ha. Dette betyr økt militær deltakelse i FN-ledede operasjoner, og jeg vil legge til: Vi må få flere norske offiserer til ledende stillinger i FN. Den andre søyla – eller kanskje vi skal si grunnpilaren – i norsk forsvars- og sikkerhetspolitikk er NATO-medlemskapet vårt. Det er i vår absolutte interesse at vi også bidrar til å utvikle NATO som en stabiliserende framtidsrettet allianse. Av og til synes jeg debatten om norsk utenrikspolitikk og om norsk forsvars- og sikkerhetspolitikk preges av noe kortsiktighet og kanskje også til en viss grad historieløshet. Norges tilknytning til NATO i snart 60 år, og NATO som sådan, har vært helt avgjørende for fred og forsoning i hele det nordatlantiske området. La oss ikke glemme det. Verden, Europa og NATO-alliansen står i dag overfor heilt andre utfordringer enn for 60 år siden, men la oss ikke av den grunn endre på historien og glemme det som har skjedd. Jeg har lurt på hvorfor det ofte blir så negativt fokus når vi diskuterer Forsvaret. Både i pressen og i samfunnsdebatten for øvrig er det svært ofte et negativt fokus på det som har med Forsvaret å gjøre. Det er synd. La oss i denne salen i alle fall ikke bidra til disse elendighetsbeskrivelsene. Jeg vil i stedet gi honnør til alt det positive som skjer i Forsvaret hver eneste dag. Vi er faktisk i ferd med å få et svært moderne forsvar i Norge, internasjonalt sett. Tusenvis av ansatte – militært og sivilt ansatte – har vært gjennom enorme omstillinger. La oss ikke glemme det. Det er jo en grunn til at våre styrker er etterspurt i internasjonale operasjoner. Det er sjølsagt ikke fordi vi har et forsvar i krise, men fordi vi har et moderne og oppegående forsvar. La meg så knytte noen kommentarer til to såkalte informasjonssaker i budsjettproposisjonen fra Regjeringa. Den første gjelder verkstedene i Tungt vedlikehold i Forsvarets logistikkorganisasjon, FLO. Det forrige storting vedtok å omdanne disse verkstedene for Tungt vedlikehold til statlig/private aksjeselskaper, og at de skulle skilles ut fra Forsvarets organisasjon. Jeg er nå meget glad for at den nye regjeringa ikke ønsker å gå videre med dette. Verkstedene i Tungt vedlikehold i FLO skal fortsatt være en del av Forsvarets logistikkorganisasjon og av Forsvaret. Nå kan de ansatte bruke tida si på å skru beltevogner og jagerfly i stedet for å sitte i prosjektgrupper og prosjektorganisasjoner. – Bra, statsråd! Den andre saken gjelder nedlegging av 335-skvadronen på Gardermoen. Tankegangen til den forrige forsvarsministeren var som en – i en forsvarsdebatt må det være lov å si det – tretrinnsrakett. Det første var nedleggelse av store deler av Forsvarets virksomhet på Kjeller for å kunne selge arealer der. Det andre var å flytte denne virksomheten til Gardermoen. Det tredje var å legge ned 335-skvadronen på Gardermoen og bygge den opp igjen på Rygge. Dessverre ble Stortinget med på denne ferden. Noen av oss prøvde å advare mot det. Å legge ned en ny, moderne flystasjon for så å bruke store midler på å bygge den opp igjen på nytt virker besynderlig, og det i ei tid da Forsvaret skal avhende mye bygningsmasse, samtidig som vi ikke har klart for oss verken hva som skjer med framtidige transportfly, eller hvor lenge vi skal ha dagens Hercules C-130. At Regjeringa nå i budsjettproposisjonen sier at nye kostnadsberegninger viser at det gir en betydelig merkostnad å flytte 335-skvadronen, er ikke overraskende. Det vil være helt naturlig å se denne saken i tilknytning til neste langtidsplan for Forsvaret, slik Regjeringa skriver i budsjettproposisjonen. Igjen – bra, statsråd!