Samarbeidet i Nordisk Råd har vel i den generelle politiske debatten tapt noe av sitt tidligere prinsipielle og ideologiske preg til fordel for et praktisk samarbeid for å lette nabofolks hverdagsliv. Et unntak i så måte, er det nye fokuset på nordområdene som jeg opplever at en i det nordiske samarbeidet og i Nordisk Råd har tatt fatt på i et svært overordnet perspektiv, og hvor det er etablert samarbeid også med andre land i nordregionen, hvor Nordisk Råd kan spille en sentral rolle. Dette har både med nasjonenes interesser å gjøre og i høyeste grad også med vanlige folks daglige liv å gjøre. Jeg vil imidlertid først og fremst fokusere på et par områder som er av vesentlig betydning for de nordiske innbyggeres daglige liv. Flere av talerne har allerede fokusert på arbeidet med å fjerne grensehindringene mellom de nordiske land. Vi har i dag stor utveksling av arbeidskraft mellom nabolandene. I mitt hjemdistrikt, Romerike, er svensk snart et like mye benyttet språk i servicenæringene som norsk. Det gjelder ikke bare på Gardermoen, det gjelder i hele området. Det er rett og slett slik at man arbeider like gjerne der som i Sverige, og det er lettere å reise til Romerike enn kanskje å reise til Göteborg-regionen eller Stockholm-regionen. Det er rett og slett slik at det å fjerne grensehindringer nok er viktig for næringsvirksomhet, men det er også veldig viktig å ha fokus på hvordan innbyggerne blir ivaretatt i en region hvor grensene ikke betyr så mye i forhold til det å søke seg arbeid og det å leve sitt daglige liv. Vi har titusener ukependlere mellom de nordiske land – vi har kanskje hundretusener, for alt jeg vet – og vi har veldig mange som krysser grensen daglig til og fra arbeid. I stortingsmeldingen vises det til at samarbeidsministrene har slått fast at det er viktig å holde trykket for å oppnå konkrete og merkbare resultater i arbeidet med å fjerne grensehindringer for nordiske borgere og for næringslivet. Det er veldig bra. Det vises derfor til at en er enig om å etablere egne ordninger i noen utvalgte ministerråd. De mest relevante områdene i dette arbeidet er, ved siden av næringslivsområdet, sosial- og helseområdet, finans- og skatteområdet og utdanningsområdet. Hovedforankringen og hovedansvaret for framdriften i arbeidet skal ligge hos de fagstatsråder som er ansvarlige for saksområdene. Det kan være en måte for oppfølging, kanskje en god måte for oppfølging. Men – som også representanten Høybråten sa – jeg er redd det ikke er en god nok måte for oppfølging. For de mange tusen enkeltpersoner som møter praktiske hindre i sitt daglige liv som nordisk borger, er det nødvendig med mer synlige og lett tilgjengelige tilbud om assistanse. Den nordiske skatteportalen er et slikt tilbud. Jeg deler representanten Høybråtens vurdering at man på ingen måte bør legge bort tanken om å etablere en nordisk ombudsmannsordning for å bistå innbyggere som møter grensehindringer. Folk trenger rett og slett en guide gjennom byråkratiet. Vi er altså ikke i mål når det gjelder arbeidet med å fjerne grensehindringer, og jeg vil anbefale samarbeidsministerne å gå inn i dette med et noe videre perspektiv enn det som er lagt til grunn så langt. Parallelt med å fjerne nordiske grensehindringer etablerer vi nye. Når vi på Nordisk Råds sesjon i neste uke skal behandle et medlemsforslag om nordisk nabolands-tv etter digitaliseringen, må vi med skam erkjenne at vi ser ut til å ha forspilt sjansene til å få et bedre system for formidling av nabolands-tv som følge av innføring av digital-tv. De ulike landene har ikke samordnet sitt arbeid med digitalisering, og ender opp med ulike tekniske standarder. Vi går inn i en tid da vår tilgang til nye tv-kanaler overstiger de flestes behov når det gjelder antall, men vi blir fratatt muligheten til å se nabolandenes fremste tv-kanaler. Jeg har en riksdagskollega fra Töksfors som i alle år har kunnet ta inn norsk tv, og som klager sin nød over at nå kan det være slutt, hvis han ikke setter opp parabolantenne. Det burde være unødvendig. Jeg synes nok det må være lov å melde fra herfra om at de nordiske kulturministrene raskest mulig bør ta fatt i den saken og si at dette er en situasjon man ikke kan leve med. Man skal gjøre det lettere å få inn mange flere tv-kanaler, men av kommersielle hensyn gjør man det på en måte som stenger nabolands-tv ute. Slik kan vi ikke ha det!