Den økonomiske utviklingen i Kina har vært enorm. Det kinesiske markedet har åpnet seg for omverdenen. Denne voldsomme økonomiske veksten har ført til økt politisk makt og innflytelse for Kina, ikke minst i Asia. Inntil for få år siden var Kina i opposisjon til det internasjonale systemet. I dag opererer landet stort sett innen det internasjonale regelverket, senest som nytt medlem av WTO. Kina er seg sin stormaktsrolle bevisst, noe som er i ferd med å gjøre landet til en sentral global aktør. Den kinesiske regjeringen har gjort mye for å reformere handel og næringsliv i tråd med WTO-reglene. Nå bør regjeringen ha like store ambisjoner om å leve opp til de internasjonale menneskerettighetsstandardene. Her er det fortsatt mye som gjenstår. Mange stater er svært stille og forsiktige i sin kritikk av menneskerettighetssituasjonen i Kina. Det kan virke som om økonomiske forhold spiller en så stor rolle at brudd på menneskerettighetene ikke blir omtalt eller påpekt. Alle ønsker å ta del i Kinas enorme økonomiske utvikling, bli handelspartnere, investere og komme inn på det kinesiske markedet. Da tør de ikke spolere en slik sjanse ved samtidig også å føre krav om sivile og politiske rettigheter. Det er nemlig ikke slik at økonomisk framgang automatisk fører til demokrati og respekt for menneskerettighetene. Den økonomiske veksten har gitt en dramatisk nedgang i tallet på mennesker som lever i absolutt fattigdom. Statsminister Wen Jiabao har lovet at støtten til landsbygda skal skrus kraftig opp, og at skattleggingen av de fattigste områdene i landet kuttes helt ut. Det er bra! Men samtidig som den kinesiske regjering profilerer seg på å stå nærmere folket, griper partisjefen inn mot akademikere og journalister som ytrer seg kritisk. Hva hjelper det med markedsøkonomi, om de ikke har demokrati? Er det slik at verden stilltiende godtar brudd på menneskerettighetene, fordi markedstenkningen er blitt for dominerende? Mange trodde kanskje at globaliseringen i seg selv ville føre til ny åpenhet, med økt respekt for menneskerettighetene. Det er ikke tilfellet. Kina ønskes velkommen, selv som diktatur, til å delta i globaliseringen. Selv da den kinesiske kystvakten natt til den 9. januar i år skjøt og drepte ni vietnamesiske fiskere, hørte vi lite. Skal ikke Kina etterforske dette og straffe morderne? Eller gjelder egne menneskerettighetsregler for Kina? Informasjon om brudd på menneskerettighetene i Kina er begrenset. De som bryter tausheten, risikerer å bli utsatt for vilkårlige arrestasjoner, tortur og andre menneskerettighetsbrudd. Vi forventet reformer med det nye styret i 2002, men deres overordnede mål er å holde Kina stabilt og samlet. Kina mottok i fjor rundt 57 milliarder USD i utenlandske investeringer. Derfor er myndighetene primært opptatt av å sikre harmoni og stabilitet. De vil fortie opposisjon. Det så en bl.a. på hvordan de taklet situasjonen da kommunistpartiets tidligere leder Ziyang døde. Han våget i 1989 å støtte studentene og deres krav om økt demokrati. Det har vært store uroligheter i Sichuan, der kanskje 100 000–200 000 mennesker har demonstrert. Flere antas å ha blitt drept. Vi har ikke hørt om dette. Det viser hvordan myndighetene klarer å legge lokk på slike episoder. Det som skjedde på Tiananmen-plassen i 1989, skyldtes redsel for krav fra befolkningen om demokrati. Flere menneskerettighetsorganisasjoner har også kritisert Kina for å bruke kampen mot terror som et påskudd for å bryte menneskerettighetene. Politiske reformer er ikke på dagsordenen. Det er bare snakk om kosmetiske reformer. Kina har f.eks. ikke åpnet seg for et flerpartisystem. Kristelig Folkeparti vil ikke gå med på at økonomiske eller sikkerhetspolitiske forhold får spille en så stor rolle at menneskerettighetene brytes. Overgrepene må ikke ties i hjel. Det er ikke kun en innenrikssak, og vi kan heller ikke tenke kun på økonomisk gevinst for oss selv. Overgrepene som skjer i Kina, angår også oss. Menneskerettighetsorganisasjoner rapporterer om vilkårlige arrestasjoner, forfølgelse, tortur og henrettelse av kinesere som krever sivile og politiske rettigheter. Media blir styrt. Internett kunne ha ført til mer åpenhet og større respekt for tros- og ytringsfriheten, men bruken av Internett blir sterkt kontrollert. Isteden skjerper Kina nå sensuren på Internett, og stadig flere såkalte inspektører kommer til å patruljere websteder døgnet rundt. Retten og lovsystemet er politisert. Det er også et problem i Kina med såkalte tilståelser som har kommet fram under bruk av tortur, de tiltalte har begrenset adgang til advokathjelp, og en ser politisk innblanding i rettsprosessen. Ifølge Amnesty er det en økning av menneskerettighetsaktivister i landet, men de løper en alvorlig risiko. De kjemper i et svært fiendtlig klima og mot et undertrykkende system. Flere er arrestert på svært vagt tiltalegrunnlag. Hvert år henrettes og tortureres tusenvis av kinesere. Dødsfallene holdes skjult av myndighetene. Generalsekretær Petter Eide i Amnesty International Norge sier at antall henrettelser i Kina er så høyt og rettssikkerheten så svak at det gir mening å omtale det som en massakre. Antall henrettelser stiger i forbindelse med høytider og offentlige fridager. Amnesty har registrert markant flere henrettelser i Kina opp mot feiringen av det kinesiske nyttår den 9. februar. Ufullstendige statistikker viser at 200 mennesker ble henrettet bare i løpet av de to ukene før nyttår i februar. Av disse 200 var mange dømt for ikkevoldelige lovbrudd, som økonomisk kriminalitet eller hærverk mot offentlige bygninger. Kinesiske myndigheter hevder på sin side at dødsstraff blir anvendt med forsiktighet. Mange av de dødsdømte kan også være uskyldige. Slik rettssystemet i Kina fungerer, er det ingen garanti for at de dødsdømte har fått en rettferdig rettergang. Vi vet også at den kulturelle og religiøse friheten er i fare. I hele Kina blir flere forfulgt for sin tros skyld. Tibetanske buddhister diskrimineres og undertrykkes. Deres religion og kultur trues. FNs spesialrapportør til Kommisjonen for menneskerettigheter med hensyn til trosfrihet rapporterte til FNs generalforsamling i september i 2004 om situasjonen for utøvere av Falun Gong i Kina. Her slås det fast at siden 20. juli 1999, da myndighetene forbød Falun Gong, har over 1 600 utøvere av Falun Gong blitt torturert eller slått, flere hundre er idømt fengselsstraffer på over 20 år, andre har blitt internert på mentalinstitusjoner, og et stort antall er sendt i arbeidsleire uten rettergang. Minst 907 utøvere rapporteres å ha dødd i fangenskap. Rapporten indikerer at kampanjen mot Falun Gong fortsetter over hele Kina. Systemet med arbeidsleire, kalt «Reeducation through Labour», blir i særlig grad påtvunget utøvere av Falun Gong. Uigur-muslimer teller 8 millioner mennesker og utgjør halvparten av befolkningen i Xinjiang-regionen. Det skjer grove brudd på menneskerettighetene i Xinjiang. Raftostiftelsen tildelte i 2004 sin pris til Rebiya Kadeer for hennes kamp for uigurenes rettigheter når det gjelder sosial og økonomisk marginalisering. Det er svært gledelig at Kina i går satte fri Kadeer, som i seks år har vært fengslet. En viktig person er løslatt, men fortsatt sitter tusener av uigurer i fengsel. Siden 11. september 2001 er så mange som 3 000–4 000 uigurer fengslet. Ifølge Raftostiftelsen er flere av disse politiske fanger. I fjor ble over 50 uigurer dømt til døden. Også kristne forfølges og trakasseres. Kirker blir ødelagt. Organisasjonen Åpne Dører forteller at myndighetene har en streng kontroll med de kristne. Uregistrert kristen virksomhet bekjempes, og det er foretatt flere massearrestasjoner det siste året. Mange husmenighetsledere har blitt anholdt og avhørt. Det skjer noen positive tiltak på denne fronten. En ny lov som omhandler religionsfriheten i Kina, trådte i kraft 1. mars i år. Nyhetsbyrået The New China News Agency har karakterisert loven som et betydelig framskritt i beskyttelsen av kinesisk religionsfrihet. Ifølge nyhetsbyrået vil de nye reglene gjøre det lettere for kristne grupper å oppnå offentlig godkjennelse og kan i tillegg sikre religiøs eiendomsrett. En av paragrafene i loven gir kristne menigheter tillatelse til å starte samfunnstjenlige prosjekter som barnehager, barnehjem og klinikker. Dette ser ut til å være en forbedring og et framskritt for religionsfriheten. Det kan imidlertid være et alvorlig tilbakeslag for menigheter som ikke er registrert. Mange uregistrerte kristne frykter at den nye loven vil bidra til å øke spenningen og forverre situasjonen mellom myndighetene og de uregistrerte kristne i Kina. Vi skal huske at utviklingen i Kina varierer veldig fra sted til sted. Det er mye positivt som skjer, og landet har et mangfold. Vi må likevel tørre utfordre Kina. Menneskerettigheter kan vi ikke kompromisse på, og Kina må tåle kritikk når menneskerettighetene brytes på det groveste. Norge er et lite land, men vi kan få andre til å lytte. Kristelig Folkeparti er glad for alle norske tiltak som kan gjøres for å forhindre menneskerettighetsbrudd i Kina, og for at menneskerettighetene kan utgjøre en viktig og økende del av forholdet mellom Kina og Norge. Kristelig Folkeparti mener at vi i denne menneskerettighetsdialogen mellom Norge og Kina må ta opp brudd på menneskerettighetene med større tyngde og bredde. Mitt spørsmål til utenriksministeren er derfor følgende: Hva vil statsråden gjøre for å øke presset på Kina for å sikre organisasjons-, tros- og ytringsfrihet?