Jeg regner med at det nærmer seg kveld og avslutning på årets kappestrid i «miljøbesthet». Men allikevel – det er fristende å melde seg på her. Den første jeg skal henlede oppmerksomheten på, er representanten Ola Borten Moe. Jeg registrerte at han i februar hadde et godt forslag om økt vrakpant på eldre kjøretøy for å få dem ut av systemet, for de var miljøforurensende. Det neste som skjedde da, var selvfølgelig at dette syntes Arbeiderpartiet og SV var et godt forslag, og de støttet opp om det. Det var altså i februar. I dag er det ikke noe slikt forslag med. Det er mulig at politikken har forandret seg. Det har gått flere måneder fra februar til nå, og politikk skifter som sagt raskt og effektivt. Det er også et faktum at det som representanten Borten Moe var for i februar, fremmet Fremskrittspartiet i finansinnstillingen, uten at det fikk noen særlig støtte fra Senterpartiet og de som i februar var positive til dette. En annen ting som diskuteres, er omlegging av bilavgiftene. Det er jo ganske fornøyelig å legge merke til at nå hausser vi opp dieselbilen i Norge. De gjør nå susen, og de burde vært allemannseie. Vi løfter fram den ene dieselbilen etter den andre, samtidig som vi ser at kanskje den delen av verden som er mest opptatt av miljøet, California, forbyr de bilene som vi hausser opp og sier at vi må ha mange av her. Det kan selvfølgelig være sånn at vi i vår visdom har forstått ting de ikke har forstått på den andre siden av havet, men det er vel også sånn at spesielt California har vært et foregangsområde på verdensbasis når det gjelder å ta miljø og miljøansvar på alvor. Så det som er ulovlig der, er det beste i klassen hos oss. Det er mulig det finnes en logikk her, men den er ikke så god å se. Så til et annet viktig tema: industrikraftregime. Jeg registrerte at statsråden sa noen ord om det. Jeg registrerer også at de gamle regjeringspartiene forsvarer sin – hva skal jeg si – velferd fra forrige periode i så måte, men det er vel ikke tvil om at de har vært under sterkt press fra den daværende opposisjonen i forhold til å ta tak i dette. Det er vel også sånn at handlekraft er en nøkkel. Da regner jeg med at statsråd Enoksen har dette høyt på blokka si, tar tak i det og er aktiv overfor EU når det gjelder å finne et regime som vi kan leve med, og som kan ta vare på den kraftkrevende industrien også har i landet. Det er da litt bekymringsfullt å legge merke til, som en av de største riksavisene viste, at det er avholdt tre store møter i EU hvor vår olje- og energiminister ikke har funnet det betimelig å være til stede. Men det finnes sikkert en god grunn til det også, på lik linje med mangelen på støtte til vrakpant.