Regjeringen har gjort det klart at den ønsker å føre en framtidsrettet miljøpolitikk. Det er bra at en har ambisjon om å føre videre den miljøoffensiven som Samarbeidsregjeringen stod for. Det som kjennetegnet Samarbeidsregjeringen, var at den i tillegg til å ha en ambisjon kunne vise til gode resultater. Samarbeidsregjeringen har satt markerte spor etter seg i miljøpolitikken. Det vernede areal i Norge har blitt utvidet med femti prosent i løpet av fire år. Samarbeidsregjeringen fikk tilslutning til å verne ytterligere femti vassdrag. Det er gjennomført en rekordstor satsing på kollektivtransport som har gitt store og gode resultater i flere av våre byer. Listen over de gode resultatene fra Samarbeidsregjeringens miljøpolitikk er lang. Soria Moria-erklæringen viser at den nye regjeringen har ambisjoner om å følge opp denne politikken på en del områder. Det er bra. Men erklæringen er også preget av uklarhet på vesentlige punkter og av at de samarbeidende partier ikke har lyktes med å finne fram til enighet og derfor skyver viktige spørsmål foran seg. Venstre er skuffet over at det ikke ble lagt opp til varig vern av områdene utenfor Lofoten når det gjelder petroleumsvirksomhet. Jeg er overbevist om at dersom det hadde vært et prioritert saksfelt for SV, hadde det vært mulig å nå fram her, slik man lyktes på andre områder i erklæringen. Nå er det slik at døren tvert imot holdes på gløtt for virksomhet også utenfor Lofoten i denne perioden. Venstre vil slåss for petroleumsfrie soner ved Lofoten og i de områdene av Barentshavet hvor det er nødvendig for at miljøet skal ha forrang foran petroleumsaktivitet. Venstre er enig i den hovedretningen som pekes ut når det gjelder CO2-håndtering for gasskraftverk. Utgangspunktet en velger å bruke, er at CO2 er en ressurs og ikke et problem. Men den uklarheten som ligger i erklæringen på dette punktet, gjør at det i dag ikke er mulig å si om gasskraftverket på Kårstø vil stå uten rensing i to år, i fem år eller enda lenger. Det vi kan konkludere med er at det gasskraftverket som Stoltenberg I-regjeringen gav tillatelse til, uten å stille krav om utslipp av CO2, antakelig vil åpne sin virksomhet under dagens Stoltenberg-regjering og da med utslipp av CO2. Det snakkes mye om at staten skal medvirke for å få til rensing. Det som har vært hovedproblemet så langt, er at Naturkraft når det gjelder Kårstø-anlegget med konsesjonen fra Stoltenberg-regjeringen i hånd, har avvist ethvert forsøk på å få til et spleiselag og en medvirkning fra staten. Det er nå sagt at disse kostnadene fullt og helt må tas på statens hånd. Det er sagt at 15 års gasskraftdebatt nå er over. Jeg tror dessverre det er feil. Det riktige er nok at gasskraftdebatten går i inn i en ny fase. Venstres samferdselsminister i Samarbeidsregjeringen fikk til en rekordstor kollektivsatsing. Det skyldes at hun prioriterte det, og det skyldes at Venstre prioriterte det. Det gjenstår å se hva som blir resultatet av politikken til den nye samferdselsministeren fra Senterpartiet. Jeg registrerer at mange frykter at kollektivsatsingen vil stagnere. For Venstre var det skuffende at det i den detaljerte Soria Moria-erklæringen ikke står et ord om hva Regjeringen vil gjøre i forhold til de utfordringene vi står overfor når det gjelder Sellafield-anlegget. Venstre er glad for at vi lyktes i arbeidet med å stoppe utslippene av technetium fra Sellafield, men dette anlegget representerer fortsatt en sikkerhetsrisiko og en miljørisiko som gjør at det er svært viktig at norske myndigheter har en aktiv politikk i forhold til britiske myndigheter på dette området. Det vil Venstre forsøke å bidra til. Vi forventer at Regjeringen arbeider aktivt med disse problemstillingene. Det er naturlig å gi Regjeringen tid til å vise hva den står for i miljøpolitikken. Men vi har ikke tid til å vente lenge på miljøløsningene på de store utfordringene vi står overfor. Venstre forventer derfor at Regjeringen vil benytte sitt budsjettframlegg til å klargjøre hvilke grep de vil ta i energi- og miljøpolitikken.