Perspektivmeldingen trekker opp noen av de scenarioene og valgmulighetene vi som samfunn står overfor de neste femti årene. Man skal være forsiktig med å spå om fremtiden. Omstillinger og forandringer går i et kjapt tempo. Noe er imidlertid mindre usikkert enn andre ting, og noen trender trenger man ikke være spåmann for å se. De fleste er vel enige om at det er arbeid og det arbeid kaster av seg, vi skal leve av også i fremtiden. Vi har mye å hente ved å stimulere arbeidsinnsatsen. Vår velstand og vår velferd har vært og er helt avhengig av vår evne til verdiskaping. Vi vet at 80 pst av dagens verdiskaping kommer fra produksjon på land, og at den andelen ikke blir mindre i årene fremover. Da blir en del av hovedutfordringen vår å sikre vekstevnen i økonomien, øke verdiskapingen og sørge for at den kaken vi skal fordele, blir større og ikke mindre. Vi må utvikle og ta i bruk ny teknologi, nye produkter, nye organisasjons- og arbeidsformer. Vi må stimulere arbeidstilbudet for en godt utdannet arbeidsstyrke. Vi må gjøre det lønnsomt å arbeide og gi vårt næringsliv rammebetingelser som gjør at det kan hevde seg i den internasjonale konkurransen. Dette arbeidet har Regjeringen i aller høyeste grad startet på – med kunnskapsløftet i skolen, med forskningsmeldingen, som kommer i morgen, med et mer rettferdig skattesystem, som stimulerer til arbeid og arbeidsplasser, med større fleksibilitet i arbeidsmarkedet, bl.a. gjennom midlertidige ansettelser. Vi har ført en stram finanspolitikk, slik at vi har konkurransedyktig rente- og kronekurs. Vi har lagt frem forslag om en pensjonsreform som bygger opp under arbeidslinjen om å modernisere offentlig sektor. Samtidig som vi søker å øke den kaken vi skal fordele, må vi også se om vi fordeler godene riktig, f.eks. mellom nåværende og kommende generasjoner. Vi må stille spørsmålet om vår generasjon kan tillate seg et forbruk som det ikke er grunn til å regne med at vår økonomi vil tillate for kommende generasjoner. Hver generasjon bør overlate den kommende generasjon et rikere og mer bærekraftig samfunn. Derfor er det viktig med et mer bærekraftig pensjonssystem og et oljefond som blir et pensjonsfond som kan vare. Det er synd at ikke alle ser ut til å mene det samme, f.eks. Senterpartiet, hvis nye slagord ser ut til å være: Ta hele oljefondet i bruk – nå. Sosialistene har i perspektivmeldingen skrevet seg sammen på noen områder, og alle de områdene handler om hvordan bruke mer offentlige penger. Alt og alle skal få mer, unntatt de aller rikeste, som har aller mest fra før. De sier jo selv i innstillingen til perspektivmeldingen: «Brede og gode velferdsordninger for alle forutsetter en offentlig sektor av betydelig omfang.» Her er vi nok ved kjernen i forskjellen på høstens to regjeringsalternativer: hvilken retning samfunnet skal ta, hvor stor den offentlige sektor skal være, og hvor mye staten skal bestemme. Vi har altså ulik tro på menneskene. Jeg vil påstå at sosialistene oser av mistillit mot enkeltmennesket. De tror ikke man kan behandle de pengene man selv har tjent, på en fornuftig måte, derfor ønsker de å ta mest mulig fra en i skatt. De hevder at man ødelegger den offentlige skolen hvis man har lyst til å gå på en videregående skole som ikke er den som ligger nærmest, og de hevder av man raserer den offentlige skolen hvis man er så dum at man i tillegg velger en som er privat. Derfor skal man ikke få lov til det. Og trenger man pleie og hjelp i hjemmet som eldre, er man for gammel til å velge hvem som skal stelle for en. Kanskje man ville velge en som de mener ikke er god nok for en. Og har man barn, vet man i hvert fall ikke sitt og sitt barns beste. Sosialistene mener at kontantstøtte ikke er bra, og derfor er det best å fjerne den. Da slipper man også å velge. Slik kunne jeg fortsette. Det handler om retning, og det handler om perspektiver for samfunnsutviklingen fremover. Høyre og regjeringspartiene har én retning, sosialistene en annen. Vi tror på menneskene. Vi tror det enkelte mennesket kan foreta fornuftige valg, valg som gagner en selv – de nærmeste, arbeidsplassen, bedriften og samfunnet som helhet. Vi tror ikke at staten alltid vet hva som er best for den enkelte. Til høsten velger vi retning.