Kristelig Folkeparti vil ha et klart miljømessig perspektiv på samferdselssektoren. Norge bør bli et foregangsland innenfor miljøvennlig samferdsel. Det vi trenger, er langsiktige og reelle satsinger på miljøvennlige og trafikksikre transportløsninger. Hvorfor er det så viktig å handle nå? Og kan vi ikke overlate ansvaret til hver enkelt innbygger eller til andre stater som forurenser mer enn oss? Først og fremst mener Kristelig Folkeparti at vi som politikere har et etisk ansvar: Konsekvensene av våre klimautslipp vil gå ut over de fattige i verden og kommende generasjoner. Forvalteransvaret handler om en mer rettferdig fordeling av ressurser, men også om ansvar. Norge må ta miljøvennlige valg nettopp i solidaritet med de fattige. Våre egne klimautslipp må reduseres, og det må arbeides internasjonalt for at andre land skal ta sitt ansvar. Dersom vi mener at på lang sikt bør mulighetene til å slippe ut klimagasser fordeles med en lik andel pr. innbygger, og ønsker å stabilisere konsentrasjonen av klimagasser i atmosfæren på et akseptabelt nivå, vil konsekvensen være at Norge bør redusere sine utslipp med om lag to tredjedeler i løpet av en femtiårsperiode. Det er ikke et godt motargument at Norge er et lite land, og at våre utslipp utgjør en liten andel av totalen. Situasjonen så langt er at de fleste land er små, og at hvert enkelt lands klimautslipp teller lite i et globalt perspektiv. Derfor må svært mange land delta om vi skal få ned de globale utslippene. Norge er et land i en unik posisjon, og det er de rike og industrialiserte landene som må gå foran i bestrebelsene på å redusere utslippene. Disse landene har stått for størstedelen av de historiske menneskeskapte utslippene, og de har ressurser til å bære kostnadene ved å gå først. Ut fra en slik betraktning må et velstående land som Norge være villig til å gjøre sin del av innsatsen for å redusere de globale utslippene av klimagasser. Dessuten kan Norge fungere som en rollemodell i klimaarbeidet. Hvis Norge f.eks. kan utvikle teknologier som viser at det går an å produsere olje og gass, aluminium, silisium og sement uten vesentlige utslipp av klimagasser, vil dette kunne ha betydning for hvordan andre land vil utvikle sine regelverk for klimagassutslipp. Verden vil måtte redusere sine utslipp av klimagasser kraftig, og i den forbindelse vil det bli et marked for klimavennlige teknologier. Det kan derfor gi et konkurransefortrinn for norske næringer å gå tidlig inn for å utvikle slike løsninger. Som nevnt er utslipp fra vegtrafikken en viktig utslippskilde i svært mange kommuner. Dette er også utslipp som fortsatt øker. Mange biler bruker mindre drivstoff enn tidligere, men denne effekten er blitt mer enn oppveid av at folk har flere og større biler enn før. Luftfarten bidrar også betydelig til vekst i utslippene. Utslipp fra fly er, som kjent, også flere ganger verre enn utslipp fra bil. Tiden for å satse miljøvennlig er nå – fordi klimaet krever det, og fordi statsledere og forbrukere er opptatt av det. Vi ser at det er en holdningsendring på gang. President Bush brukte store deler av sin «State of the Union»-tale til å snakke om miljøvennlig drivstoff. I EU diskuteres mulighetene for å bytte ut tradisjonell bensin og diesel med biodrivstoff. Stadig flere forbrukere er villige til å satse på miljøvennlige kjøretøy. Vi ser at en storsatsing på hydrogenbiler er på gang. Statoil, Hydro, SINTEF og mange kommuner, som Fredrikstad med sine biogassbusser, og fylkeskommuner står bak en slik storsatsing. Stortinget må være med på å forsterke denne satsingen, slik at vi får mer miljøvennlige biler. Noen av våre riksveger, som rv. 22 og rv. 111, er så sterkt trafikkert og ulykkesbelastet at det er farlig å gå eller sykle langs disse. Derfor må vi legge til rette for flere gang- og sykkelveger og mer kollektivtrafikk. Vi må ha visjoner, og vi må sette visjonene ut i livet. Vi må gi folk mulighet til å velge miljøvennlig.