La meg takke Stortinget for en veldig god debatt. Dette er en viktig debatt. Det understrekes av alle som har tatt ordet. Alle tar også det samme utgangspunktet, nemlig at læreryrket er et veldig viktig yrke, som vi må sørge for har den best mulige utdanningen. Mange har diskutert struktur, dimensjonering og innhold i en ny allmennlærerutdanning, og det er et veldig viktig spørsmål. La meg i avslutningen ikke kommentere det, men la meg bare understreke at det som vi ikke tren-ger nye utredninger om, er det styringsansvaret dagens institusjoner faktisk har. En veldig viktig del av NOKUTs anbefaling til oss – og fra Hanséns evalueringspanel – er at man understreker det ansvaret hver enkelt institusjon i dag har, men som de ikke i tilstrekkelig grad følger opp. Vi kalte høyskolene inn til konferanse allerede i mars for å understreke institusjonenes ansvar knyttet til studiet. Hanséns rapport understreker også veldig tydelig at det må utvikles tydelig ledelse på alle nivå ved høyskolene og en intern organisering som fremmer lærerutdanningen som en integrert profesjonsutdanning. Det er overraskende og til dels urovekkende, må jeg si, at institusjonene ikke vet hvorfor så mange lærerstudenter slutter det første året. Kanskje så mye som 30 pst. faller av det første året. Jeg vet ikke om det er de flinkeste, de minst motiverte eller de dårligste. Vi vet simpelthen ikke noe om hvorfor nesten en tredjedel – i hvert fall 20–30 pst. – av studentene forsvinner det første året av lærerutdanningen. Institusjonene har et ansvar for å kartlegge hvorfor det er slik. Hva er det med studiet som gjør at ungdommen ikke fortsetter? Mange kan ha gode og naturlige grunner til å velge andre ting. Samtidig vet vi altså ikke nok. Institusjonene har ansvaret for kvalitetssikringssystem. De må ta dette i bruk, slik at de får fram nøkkeldata og inkluderer dette i kvalitetsarbeidet ved skolen. Institusjonene har også for dårlig kunnskap om kandidatenes resultater. Det er, som flere har vært inne på, helt åpenbart at de klare krav om forventning til den enkelte student formidles for utydelig, og at det er betydelig rom for økt arbeidsinnsats blant lærerstudenter. Det betyr at det er mye som det kan tas tak i på institusjonsnivå, hvor man ikke trenger en omfattende utredning og endring av allmennlærerutdanningen som sådan. I tillegg må lærerinstitusjonene selvfølgelig sørge for tilstrekkelig høy kompetanse for sitt personell. Det må etableres samarbeidsstrukturer både internt og i forhold til eksterne aktører. Ikke minst forholdet mellom teori og praksis, som mange også trakk fram i debatten, er et ansvar institusjonen har, hvor man ikke nødvendigvis trenger statsrådens eller Stortingets godkjenning for å ta tak. Når jeg understreker dette, er det fordi dette har mange sider, og de ble belyst i debatten. Noen av disse må institusjonen selv ta ansvaret for, og jeg må nok tillate meg å si – og være så frimodig – at når vi ser en del av dekanene som uttaler seg om NOKUTs rapport om den enkelte institusjon, lurer vi på om de har lest den samme rapporten. Det betyr altså at jeg anbefaler høyskolene veldig sterkt å lese rapporten nøye for sin egen institusjon, for det er opp til hver enkelt institusjon å ta det som står der, på alvor og ikke bagatellisere eller bortforklare det. Hvis vi starter der, tror jeg veldig mye er gjort, også for å få en bedre lærerutdanning, og så skal vi som regjering, ikke minst i samarbeid med Stortinget, sørge for at vi for framtiden får en bedre allmennlærerutdanning. Den debatten har vi startet i dag, og det setter jeg stor pris på.