Når vi diskuterer deltidsarbeid, skiller vi ofte mellom frivillig og ufrivillig deltid. Etter å ha hørt debatten så langt er fristelsen stor til å lansere den ideen at vi kanskje også, når vi skal diskutere tiltak for de single, skulle innføre den type skille. Uansett har i alle fall det politiske vokabularet blitt rikere. Jeg tenker sjølsagt på «singelpolitikk». I en samferdselsdebatt kunne det ordet fått en annen betydning. Noen ville da kunne sagt at det har vært for mye singelpolitikk – på det området. Det tok lang tid før det ble fast dekke på riksvegnettet. Så over til dagens forståelse av ordet. Barne- og likestillingsministeren redegjorde for utredningen som departementet har satt i gang, og at de ensliges inntektssituasjon der vil bli sentral. Det høres bra ut. Det virker også, etter å ha hørt på debatten her i dag, som det er stor enighet om det i Stortinget. Det er mulig jeg nå heller litt malurt i begeret, men på ett område går vi faktisk i en annen retning. Det gjelder pensjon. Helt fra regjeringen Nygaardsvold innførte den første alderstrygden i 1936, har det vært lagt til grunn at to personer som bor sammen, ikke har dobbelt så store utgifter som en som bor aleine. Dette prinsippet ble videreført i den allmenne alderstrygden i 1959 og i folketrygden i 1967. To som bor sammen, har i alle år hatt en og en halv grunnpensjon, mens den som bor aleine, har hatt en hel grunnpensjon, fram til 1. mai 2003. Mange stortingsrepresentanter, antakeligvis alle, kjenner godt til den problemstillingen og har fått mange henvendelser om det opp gjennom åra. For mange opplevdes det som svært urettferdig at gifte og samboende skulle få lavere pensjon hver for seg når begge er pensjonister, i forhold til om de hadde vært enslige pensjonister. Dette ønsket Stortinget å gjøre noe med, og ikke minst presidenten kjenner godt til den debatten. I stedet for 0,75 av folketrygdens grunnbeløp, G, har gifte og samboende pensjonister gradvis fra 2003 til 2005 fått økt sin grunnpensjon til nå 0,85 G. Tar vi utgangspunkt i en G som vel er på ca. 60 000 kr, har altså gifte og samboende pensjonister hver for seg fått ca. 6 000 kr mer i pensjon som enslige ikke har fått, i tillegg til den generelle G-reguleringa. Jeg ønsker ingen omkamp på denne saken. Jeg mener at det er helt riktig og støtter fullt ut de endringene Stortinget har gjort, og trur også det var enstemmighet i Stortinget da endringene i folketrygdloven på dette området ble gjort. Men jeg nevner det i dagens debatt, fordi det faktisk er et skritt i retning bort fra noe av det som har preget debatten i dag, altså et skille i tankegangen mellom utgifter og inntekter for gifte og samboende på den ene sida og enslige på den andre sida. Pensjonsmessig er dette et riktig prinsipp. Ikke nok med at vi skifter jobb oftere enn før, vi skifter også partner oftere, og vi endrer livssituasjon oftere. Det tilligger dette stortinget å få på plass detaljene i det framtidige pensjonssystemet. Jeg er ganske sikker på – og trur ikke jeg røper noen hemmeligheter, verken når det gjelder Regjeringens forslag eller det som kommer til å bli Stortingets vedtak – at det i det systemet ikke vil være noen mekanismer som beregner pensjon avhengig av sivilstand. Hver og en må tjene opp sin egen pensjon og få den utbetalt uavhengig av om en er gift, skilt, enslig, samboende eller lever i partnerskap. Slik bør det og slik må det være i det framtidige pensjonssystemet. Noe annet ville vært underlig.