Jeg har lyst til å gi ros til Regjeringen. Jeg har lyst til å gi ros til Regjeringen for åpenbart å revitalisere fantasifullheten i norsk politisk debatt. Jeg er altså hemmelig tilhenger av, og jeg har stor glede av innimellom, å lese både «fantasy»-sjanger og science fiction. Etter å ha hørt to timer med treminuttersinnlegg fra Arbeiderpartiet i dag må jeg si at de burde alle forsøke å bli utgitt innenfor den sjangeren. Det er et eller annet med at folk gjennomskuer dette, for forskjellene er ikke så store. Endringene er ikke så store, og beskrivelsen virker faktisk ganske fordummende på de fleste voksne menneskers forståelse av hva som er utviklingen i vårt samfunn. Jeg er enig i at Regjeringen på noen områder nå har tatt en ny kurs. Jeg mener det er en feil kurs, men jeg tror ikke den står til troende når det gjelder noen av de store karakteristikkene som har vært gitt. Det var mange som diskuterte: Hvordan blir det når Norge endelig skal få en flertallsregjering igjen etter valget? Hva kommer det til å bety? Regjeringen understreker ofte at den har flertall. Men jeg har begynt å lure på om ikke Regjeringen av og til utviser feil forståelse av hva parlamentarismen dreier seg om. Det er ikke slik i parlamentarismen at Regjeringen har flertall. Det er slik at flertallet har regjering, og det er en distinkt forskjell. De som sent på kvelden ikke kan ta det inn over seg, kan tenke på det til i morgen. Utgangspunktet er denne sal. Det er de som er her, som er valgt av folket, det er de som er oppdragsgivere for Regjeringen. Det krever også at Regjeringen tenker gjennom hvilket forhold den har til Stortinget. Det er alltid fare for arroganse når man har flertall. Måten arrogansen har kommet til uttrykk på i de siste ukene, er et utall av budsjettlekkasjer som åpenbart har vært regissert, og som har vært styrt med aktiv deltakelse fra statsråder på en måte som jeg ikke har opplevd fra noen regjering tidligere. At en og annen kulturminister måtte ønske å fortelle at han har noen penger til et lite kulturtiltak, er helt tilgivelig. At en eller annen sprekkeferdig stortingsrepresentant har fått gjennomslag for noe, er helt tilgivelig. Men den regien som har vært nå, er arroganse, og den undergraver hele reformen når det gjelder debattsystemet her. Denne trontaledebatten har vært preget av at regjeringspartiene egentlig helst ville snakke om et budsjett som ingen andre har sett ennå. Det synes jeg man skal ta inn over seg i Regjeringen. Dagens pressekonferanse synes jeg var toppen av det vi faktisk kan tåle, når en statsråd uten noen spesiell grunn har en pressekonferanse om en budsjettsak. Det er alvorlig ment når opposisjonspartiene reagerer på dette. Det er alvorlig ment når vi sier at vi skal tenke gjennom hvem som er oppdragsgiver for Regjeringen. Det er altså denne salen, og forholdet til oss er av betydning for hvordan dette landet kommer til å bli styrt fremover.