Spørsmålet om å opprettholde eneretten til forsendelse av brev er et prinsipielt spørsmål. Det denne saken egentlig dreier seg om, er om vi som politikere skal ivareta forbrukernes interesser, eller om det er fagforeningene som skal styre landet. De kreftene som er imot konkurranse, og som nok en gang reverserer tidligere vedtak gjort i denne sal, viser en klar venstredreining. Samtidig ser det ut til at de samme partiene ikke evner å se utfordringene som vil måtte løses når EU vedtar at alle land må oppheve sine monopoler. Hva skal da skje med de ansatte og bedriftene når de ikke har fått mulighet til å omstille seg til dette? Jeg frykter at flertallet med sitt forslag til vedtak gjør Posten en bjørnetjeneste når man bare lukker øynene for de trender som viser en framtid med økt konkurranse på tjenester. Stortinget har ved flere anledninger hatt denne saken til behandling. Senest i sesjonen 2004–2005 vedtok man at Postens enerett til brevpost over 50 gram skulle opphøre fra 1. januar 2007. Det er dette vedtaket de rød-grønne nå ønsker å ta omkamp på. De rød-grønne hevder at den vedtatte fjerning av Postens enerett på brev, vil innebære et dårligere posttilbud, og at dette spesielt vil ramme distriktene. Videre hevder Regjeringen at endringene vil bidra til at kvaliteten på tjenesten vil gå ned. Dette er det sosialistene alltid hevder, men som gjentatte ganger er motbevist. Fremskrittspartiet synes det er synd at de rød-grønne ikke har tro på at Posten vil klare å møte konkurransen fra andre aktører. Fremskrittspartiet synes det er svært trist at flertallet ikke har større tillit til en så bra bedrift med flere tusen dyktige ansatte, der det tidligere har vist seg at man klarer å omstille seg på en god og positiv måte, og ikke minst at man har klart å møte konkurranse fra andre aktører på de områder der det allerede er konkurranse. Fremskrittspartiet er ikke redd for at forslaget om litt mer konkurranse vil svekke Posten Norge AS. Vi er tvert imot overbevist om at Posten, som den dyktige bedriften den er, vil bruke tiden fram til 2009 til å posisjonere seg, slik at den er rustet til å ta opp konkurransen når EU liberaliserer sitt postmarked. Regjeringens forslag kommer også i et merkelig lys når man vet at på de aller fleste områder der man har åpnet for full konkurranse, har faktisk både prisene, utvalget og kvaliteten blitt langt bedre enn det de var før man fikk konkurranse. Jeg vil trekke fram ett område der konkurransen med all tydelighet har vist seg å fungere svært godt, nemlig dagligvarebransjen. Dette er en bransje som klart har vist at når man får konkurranse og den blir reell, går prisene ned og kvaliteten opp. Dette skjer fordi man ønsker å gi den beste servicen, ha de beste prisene og nye produkter, slik at kundene skal være fornøyd og komme tilbake. Det er heller ikke slik at matvarene er vesentlig dyrere i distriktene enn i de sentrale strøkene, nettopp fordi kjedene vet at kundene kjenner igjen merkevaren, enten man er i Oslo eller man er i Kirkenes. Jeg er overbevist om at det også vil være slik for Posten og eventuelt andre som ønsker å formidle brev. Selv om eneretten forsvinner, er jeg overbevist om at Posten, med sitt omdømme og den tillit de har i markedet, vil klare seg svært godt i konkurranse med andre aktører. Jeg mener at regjeringspartiene i sin argumentasjon svartmaler følgene av å liberalisere monopolet, noe det ikke er grunnlag for dersom man ser på erfaringene fra de land som allerede har liberalisert posttjenestene sine. Her har det vist seg at den tidligere monopolisten har klart seg svært godt, og at brukerne har fått et like godt tilbud etter at man har åpnet for flere aktører. Til slutt vil jeg bare uttrykke min forundring over at en så liten del av Postens virksomhet som det formidling av brev under 50 gram faktisk er, skal utløse et krav om videreføring av en så alvorlig regulering som det et monopol faktisk er.