Jeg registrerer at representanten fra Senterpartiet har forlatt åstedet etter å ha framsatt en viss kritikk. Det hadde kanskje vært greit å minne ham om at han burde lese hele innstillingen. Da ville han sett Fremskrittspartiets syn når det gjelder barn og barns behov for skjerming i forhold til pornografi. Det er selvfølgelig slik at det er et av de punktene vi har stått på, og som vi kommer til å stå på, i denne komiteen, og som vi har vært med på å skjerpe lovgivningen rundt i forrige periode – så det er ganske uomtvistelig. Personlig anser jeg at det er to bærende elementer i en debatt som denne. Det ene er muligheten for og adgangen til å beskytte mennesker mot overgrep. Det er vi alle enige om. Det er vi 110 pst. enige om. Der står selvfølgelig barn i en særstilling ved at deres behov må ivaretas av andre. Det er vel også slik at barn, selv om de i stor grad utsettes for overgrep fra jevnaldrende, også i altfor stor grad blir utsatt for overgrep fra voksne. Derfor er det viktig å ha et tydelig og godt lovverk som sikrer barn mot overgrep. Det er jeg sikker på at alle på Stortinget er 100 pst. enige om, og der kommer man til å fortsette å se til at lovgivningen er optimal. Det er en problemstilling vi kommer til å ha fortsatt stor oppmerksomhet på. Så må jeg si jeg er litt overrasket over representanten Tørresdal fra Kristelig Folkeparti, som i sin framstilling omtalte all pornografi – jeg opplevde i alle fall innlegget hennes slik – som kvinneundertrykkende. Det er vel også slik at en del pornografi framstiller seksuell omgang mellom menn, og det kan vel umulig sies å være kvinneundertrykkende. Det er vel også et faktum at grunnen til at vi har denne debatten, er at alle tre domstolsleddene våre faktisk har gått igjennom og definert sin oppfatning av begrepet «støtende». På bakgrunn av det er det noen som har satt fram et privat forlag, som diskuteres i dag. Det betyr med andre ord at lovgiver legger fram sine tanker rundt en lov, jf. straffeloven § 204, som vi diskuterer i dag, og sine betraktninger rundt forarbeidene og de merknadene komiteen hadde til den. Så tar en domstol stilling til om det som man har diskutert i denne «Aktuell Rapport»-saken, er et lovbrudd i henhold til den lovgivningen som foreligger. Det er konkludert med at så ikke er tilfellet. Det betyr med andre ord at Stortinget legger fram sine lover og sine betraktninger rundt dem, og så er det en domstol som går opp grensegangen i etterkant for hvordan den skal forstås og hvordan den skal brukes. Det som da skjer, er at Stortinget får en ny mulighet til å være enig eller uenig i domstolens vurdering. Hvis man er uenig, kan man på nytt forandre loven – hvis ikke, registrerer man at det er sånn det er. Avslutningsvis vil jeg si at dette er en sak som vel så mye handler om det vi ikke liker. Det er vel også sånn at det som den ene liker, trenger ikke den andre å like. Det blir altså en vanskelig debatt, for det fins ingen fellesnorm for hva som er riktig eller galt for den enkelte av oss. Det vil nok variere i veldig stor grad. Personlig er jeg iallfall tilhenger av ikke automatisk å forby ting jeg ikke liker spesielt godt. I så fall burde jeg ha fremmet enda flere Dokument nr. 8-forslag.