De siste endringene fra Fremskrittspartiet beviser vel bare det vi alle sammen har ment lenge, nemlig at Fremskrittspartiet er et vingleparti. Partiet er fullstendig upålitelig i forhold til å havne ned på riktige politiske standpunkter for å ivareta arbeidstakernes interesser. I og med at flesteparten av folk her i landet er arbeidstakere og Fremskrittspartiet påstår at de er et parti for folk flest, må jeg si at de vel ettertrykkelig har bevist her at avtaler er noe som gjelder, bare ikke for arbeidstakerne og deres rettigheter. Det er akkurat disse tingene Fremskrittspartiet har gått bort fra. Den største utfordringen for det norske samfunnet er at stadig flere mennesker skvises ut av arbeidslivet. Det er en tredelt ulykke. For det første er det dypt tragisk for dem det gjelder, fordi så mye av vårt sosiale liv er bundet opp til det å ha arbeid. Vi er med i lag og organisasjoner, i fagforening og på møter, og har store deler av vår sosiale krets knyttet opp mot arbeidsplassen. Det samme gjelder identiteten. Noe annet i denne sammenhengen er selvfølgelig at du risikerer å gå dramatisk ned i inntekt på grunn av forhold på arbeidsplassen som skader deg, og som vi vet det er altfor mye av. Det andre er at vi vet at menneskene som støtes ut fra arbeidslivet, er et stort ressurstap for arbeidslivet og for samfunnet som helhet, fordi vi vet at den viktigste ressursen og innsatsfaktoren i det norske samfunnet, den viktigste nasjonalformuen, ikke er oljeformuen vår, men det er det arbeidet som utføres av menneskene som er her i landet. Og det ikke å ta vare på arbeidstakere er det samme som å kaste penger på havet. Det er det samme som å si at denne delen, det som folk yter, er noe vi ikke setter nok pris på til at vi sørger for å ta vare på arbeidstakerne. Når vi ser på de store uløste oppgavene som finnes i samfunnet, synes jeg det er rart at vi har et flertall her på Stortinget som ikke vil ta bedre vare på den arbeidskraften som finnes, for å løse utfordringene i samfunnet. Det tredje er at på tross av alt vi gjør – og det burde vært mer – for å sørge for at folk som utstøtes fra arbeidslivet, igjen skal kunne delta og yte i arbeidslivet, vet vi at jo lengre tid det tar før folk kommer seg inn igjen på arbeidsmarkedet, desto mer foreldet blir kunnskapen de har, og desto mindre sannsynlig er det at folk igjen kan tre inn i arbeidslivet. Samlet sett er det dette som er den viktigste utfordringen for hele det norske samfunnet: å unngå at mennesker skvises ut av arbeidslivet. Vi vet at 20 pst. av norske arbeidstakere har et arbeidsmiljø som er helseskadelig. Og hvis denne regjeringen hadde gjort jobben sin, hadde de ved systematisk gjennomgang satt fokus på hva som kan gjøres for at andelen på 20 pst. kan bli mindre. Men det er altså ikke det vi ser igjen i denne arbeidsmiljøloven som er lagt fram her. Vi ser ikke det systematiske arbeidet som flere forskningsmiljøer både i Norge og utlandet bidrar til i arbeidslivsforskningen, for å sørge for å lage en arbeidsmiljølov som først og fremst har som målsetting å redusere antallet mennesker som utsettes for et helseskadelig arbeidsmiljø. Jeg synes det er komplett uforståelig at vi har en arbeidsminister som lager en arbeidsmiljølov som det ikke finnes noe vitenskapelig backing for kommer til å føre til færre syke, færre uføre og flere arbeidstakere som er i stand til å stå lenger i jobb. Det siste er en kjempeutfordring, spesielt i betraktning av at statsråden for kort tid siden i Stortinget fikk gjennomslag for en pensjonsreform som tvinger folk til å stå lenger i arbeid, gjerne til de er over 70 år, for å få like stor andel av lønnen sin i pensjon som det de får i dag. Den samme statsråden kommer i dag til å få gjennomslag for en arbeidsmiljølov som kommer til å gjøre færre arbeidstakere i stand til å stå i arbeid til pensjonsalder. Jeg vil gripe fatt i flere forskjellige punkter her i arbeidsmiljøloven, og jeg vil begynne med varslere. Jeg vil gripe fatt i det som Hans Kristian Hogsnes sa i forhold til varslere. Jeg synes det er veldig positivt at vi har fått med oss Arbeiderpartiet i denne sammenheng, at Arbeiderpartiet nå har sluttet seg til – jeg holdt på å si – de offensive merknadene som ble laget av SV og Fremskrittspartiet i forbindelse med behandlingen av ytringsfrihet og spørsmål knyttet til ytringsfrihet. Der synes jeg at det er bra at vi kom fram til et omforent lovforslag som vi nå kommer til å få gjennomslag for. Samtidig vet vi at det kommer til å pågå et arbeid videre framover som antakeligvis kommer til å gjøre beskyttelsen av arbeidstakere enda bedre enn det den er når flertallet – bestående av Senterpartiet, SV, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet – i dag får gjennomslag for en ny lovformulering. Men jeg vil gjerne, som sagt, gripe fatt i noe av det Hans Kristian Hogsnes sa. Vi må ikke tolke loven antitetisk, sånn som den foreligger. Med andre ord: Loven sånn som den står, kan ikke forstås uttømmende, i den forstand at det er helt åpenbart flertallets intensjon at også intern varsling skal omfattes. Det tror jeg også andre talere her vil understreke. Det andre er at jeg synes regjeringsfraksjonen skyter langt over mål når de sier at en rekke ting som i dag gjelder rikets sikkerhet, taushetsbelagt informasjon, og som er ulovfestede prinsipper, ikke lenger vil gjelde, med det som vi får flertall for i dag. Alt dette er regulert i andre lover, og det er nettopp disse tingene vi synes det er viktig å sørge for selvfølgelig blir videreført i forbindelse med dette som går på varsling. Så der synes jeg at regjeringsfraksjonen skyter langt over mål. Når nå Fremskrittspartiet har sluttet seg til forslaget vårt, vil jeg be om at forslaget vårt som gjelder akkurat det med varsling, forslag 30, omgjøres til et oversendelsesforslag, som følger arbeidet videre i det regjeringsoppnevnte utvalget. Målet med ALU, Arbeidslivslovutvalget, var bl.a. å gjøre arbeidslivsloven mer moderne, ved å gripe fatt i noen av de endringene som har skjedd i arbeidslivet. Én av de tingene som har skjedd i arbeidslivet, er at man har fått mer komplekse eierstrukturer. Dette har likevel ikke blitt gjenspeilet i loven sånn som den foreligger nå. Konsernutvalget lagde i 1996 en innstilling som nettopp grep fatt i dette problemet, at det er mange aktører – utenom selve arbeidsgiveren, som står som ansvarlig overfor den enkelte arbeidstaker – som kan ha innflytelse og påvirkning i forhold til den enkeltes ansettelsesforhold. Konsernutvalget sa at det er naturlig at dette også følges opp, ved at aktører rundt den enkeltes arbeidsgiver også skal kunne påta seg noen av forpliktelsene overfor arbeidstakeren. Dette har imidlertid ikke Regjeringen gjort noe med, og domstolene har slått fast at det er behov for et utvidet arbeidsgiverbegrep dersom man ønsker å følge med i tiden og sørge for at arbeidstakerne har de rettighetene som de har hatt i forhold til den gamle loven. Det gjør at et flertall i komiteen – men dessverre ikke på Stortinget – har ønsket å følge opp Konsernutvalgets innstilling og skape et utvidet arbeidsgiverbegrep. Dette er noe som faktisk ville vært en offensiv handling for å møte et endret arbeidsliv. Spesielt i forhold til omstillingsprosesser synes jeg dette er viktig å trekke fram, for når det gjelder omstillingsprosesser, har STAMI – Statens arbeidsmiljøinstitutt – pekt på at dødeligheten går opp blant de menneskene som er igjen. Det er altså sånn at dødeligheten firedobles blant ansatte som blir igjen i et selskap, dersom man har en nedbemanning på mer enn 18 pst. Det synes jeg er ganske dramatisk, og bl.a. i den forbindelse mener vi at arbeidsgiverbegrepet burde vært omformet for å gi flere arbeidstakere et utvidet vern. Jeg vil gå over til å si noe om arbeidstid. Der har også STAMI pekt på at den arbeidsmiljøloven og de arbeidstidsbestemmelsene vi hadde før 2003, rett og slett i seg selv var helseskadelige, i den forstand at når mennesker arbeider mer enn 60 timer, har de fordoblet sjanse for å få hjerte- og karlidelser. Det er altså slik at det er skadelig å arbeide altfor mye. Likevel har Regjeringen i løpet av denne stortingsperioden ikke gjort noe for å gripe fatt i de helseutfordringene som er knyttet opp mot akkurat dette, men tvert imot bidratt til å åpne for mer arbeidstid. Dette er noe av det en rød-grønn regjering, hvis vi får flertall etter valget, umiddelbart vil sørge for å endre og gå nøyere inn i, fordi det opplegget som den blå-gule regjeringen har lagt opp til i løpet av sin periode, er helseskadelig. I forhold til turnus er det et gammelt krav fra SVs side å likestille skift og turnus, som er helseskadelig, og som er like helsebelastende. Dette er altså noe som vi har vært for i lang tid, som har vært et kvinnekrav, og som har vært et likestillingskrav, fordi det først og fremst angår kvinner, og det har vært en ting som vi har ønsket å endre på. Nå har vi fått et bredt opplegg fra LO – dette er noe de også ønsker å gjøre noe med. Jeg synes det er spesielt skuffende at vi ikke får flertall for dette, og jeg synes det er skuffende at Arbeiderpartiet går sammen med Regjeringen på noen veldig lite forpliktende merknader om dette. Hadde det vært opp til oss, skulle vi fulgt opp det som fagbevegelsen bredt sier er et viktig krav, og gjøre noe med det umiddelbart. Når det gjelder midlertidig ansettelse, vil jeg igjen referere til noe Hans Kristian Hogsnes sier, nemlig at flere starter i dag sin arbeidskarriere som midlertidig ansatt. Ja, det som nettopp er poenget fra venstresiden og fra sentrum-venstre-alternativet, er at det allerede i dag finnes store muligheter for midlertidig ansettelse. En har i tillegg en prøvetidsordning som arbeidsgivere kan benytte seg av, dersom de ønsker å gjøre det. Da er det altså helt unødvendig å gå på en politisk bestemt og ikke faglig bestemt utvidelse til mer midlertidig ansettelse, for vi vet ut fra europeiske erfaringer at dette fører til flere midlertidig ansatte, men ikke flere jobber og ikke flere ansatte. Jeg peker, som Arbeiderpartiets Sigvald Oppebøen Hansen gjorde, på Steinar Holden, som sier at det ikke finnes faglig belegg for å si det som høyresiden hevder, nemlig at flere mennesker vil komme i jobb med midlertidig ansettelse. Et av de temaene som har vært oppe til debatt, er spørsmålet om bedriftshelsetjeneste, om den burde omfatte alle. Vi mener at den burde det. Vi ser også at en rekke land som vi burde ønske å sammenligne oss med, har tilsluttet seg internasjonale konvensjoner der man går for at bedriftshelsetjenesten skal omfatte alle. Vi mener derfor at det er riktig å vedta en gradvis utvidelse av bedriftshelsetjenesten, og at den burde underlegges en godkjenningsordning for å sikre at kvaliteten er god nok. I tillegg mener vi at vi burde åpne for flere regionale verneombud innenfor bransjer der det i dag er lav organiseringsgrad. Vi har altså positive erfaringer med regionale verneombud innenfor bransjer som bygg- og anleggsbransjen, og vi mener at vi innenfor servicebransjen, innenfor handelsbransjen og innenfor øvrige tjenestebransjer burde hatt ordninger med regionale verneombud. Vi har derfor foreslått en utvidelse av dette, og jeg kan ikke forstå at Regjeringen skal være mot den utvidelsen som vi foreslår, som er en utvidelse knyttet opp mot en kan-ordning, altså med andre ord noe Regjeringen selv kan velge å følge opp. Når det gjelder fortrinnsrett i heltidsstilling for deltidsansatte, er vi fornøyd med at Regjeringen har grepet fatt i dette. Men vi er redd for at forslaget slik det ligger fra Regjeringens side, bare vil bli et skinnforslag – all den tid man er nødt til å gå til domstolene dersom man ønsker å få sin rett til heltidsstilling – rett og slett fordi det er en stor belastning for en arbeidstaker å stå i en stilling og være i konflikt med sin arbeidsgiver, knyttet opp mot akkurat slike forhold som går på arbeidsspørsmål. Derfor har vi ønsket – og får sammen med Fremskrittspartiet flertall for, og det er vi glad for – at dette skal løses av den nye tvistenemnda, og jeg mener at Regjeringen burde se på om ikke flere forhold burde løses av en tvistenemnd. Med dette tar jeg opp alle de forslag der vi er forslagsstillere eller medforslagsstillere, med unntak av forslag nr. 30, som jeg altså tidligere har gjort rede for skal gjøres om til et oversendelsesforslag.