Jeg syns det er to forhold i denne saken som fortjener oppmerksomhet når man nå inviterer til ytterligere endringer i loven om tomtefeste. Det første – og det et veldig grunnleggende punkt – er det som skjedde tilbake på 1990-tallet. De borgerlige partiene innførte da markedspristenkning på et område som i stor grad er knyttet opp mot et sosialt gode, nemlig det å bo eller det å ha en fritidseiendom. Det skapte og gir etter Regjeringas oppfatning et veldig godt bilde av hvor uhensiktsmessig markedstenkning er på mange av livets områder, på mange av de sosiale områdene der Regjeringa er opptatt av at vi skal være sikret trygghet. Det var da alle problemene kom, i den forstand at de som opplevde en rimelig forutsigbarhet i sine avtaler, som opplevde at de visste hva de ville ha av utgifter til sin egen bolig og sin egen hytte i framtida, plutselig opplevde en betydelig usikkerhet. Den usikkerheten manifesterte seg i form av at folk fikk høye avgifter på festekontraktene sine så å si over natta, Og for dem som er opptatt av prosess og forenkling av lovverk: Det var da prosessrisikoen og prosesskostnadene kom for fullt. Man kranglet, og krangler fortsatt, om hvorvidt man har adgang til å markedsregulere, og man er ofte også uenig i de takstene som foreligger i forhold til markedsprisregulering. Dette skapte en betydelig sosial utrygghet som det ble ryddet betydelig opp i under forrige fireårsperiode med stor hjelp av bl.a. Sosialistisk Venstreparti og Arbeiderpartiet. Det er de neste skritt for å bringe tryggheten tilbake for mange av landets tomtefestere som man nå blir invitert til å ta. Dette er ikke, som representantene Dahl og Dørum og en del andre har vært inne på, små regelendringer eller et lovforslag nærmest i lune farvann. Hvis det hadde vært det, ville vi absolutt innby både Venstre og Kristelig Folkeparti og Høyre til nå eventuelt å støtte disse små regelendringene – hvis de altså ikke skulle ha noen særlig konsekvens. Dette har betydning. Det har betydning for mange festere. Mellom 150 000 og 200 000 boligfestere får med dette forslaget en bedre innløsningsrett, en innløsningsrett som ble kjempet fram i forrige stortingsperiode, og som ikke var åpenbar. Flere tomtefestere ble satt i en stilling der de, når man begynte å nærme seg kontraktens avslutning, fikk beskjed fra grunneieren om at de kunne risikere å måtte ta med seg huset og flytte – en beskjed som enkelte fikk. Det var en situasjon som ikke regjeringspartiene i dag kunne leve med, for dette er knyttet opp til et sosialt gode som er avgjørende for folk flest. Derfor er jeg glad for at man nå, nettopp gjennom godt, konstruktivt politisk arbeid, skaper et flertall for å ta et veldig viktig skritt framover i forhold til innløsningsretten. Det er åpenbart at det har vært vanskelig for mange av boligfesterne i Norge at man bare har fått denne retten hvert tiende år. Mange har ved ikrafttredelsen av denne loven blitt stående i den situasjon at de må betale høy festeavgift i mange år framover fordi reglene faktisk var og er såpass stivbeinte i forhold til innløsning. Det at man nå får denne retten annethvert år, er viktig, slik at folk kommer i posisjon til å oppnå det som er målsettingen: å komme seg ut av dette festeforholdet slik at man får en forutsigbarhet i forhold til det hele. Representanten Horne fra Fremskrittspartiet prøver å danne et bilde av at man står ved prinsippet om privat eiendomsrett og spørsmålet om avtalefrihet. Men Fremskrittspartiet har ikke gjort det. Det var jo Fremskrittspartiet som i forrige stortingsperiode først sa at man ønsket å bidra til å støtte innløsningsrett, og som på mange måter skapte dynamikken i forhold til at vi faktisk fikk en innløsningsrett – og takk for det – men så har Fremskrittspartiet valgt å hoppe av ved å si de ikke lenger støtter innløsningsrett. Så er det noen som ikke har holdt fast på prinsippene, må det være Fremskrittspartiet i denne saken. Men enda mer beklagelig er det at vi ikke får med oss Fremskrittspartiet, selv i dag, i dette spørsmålet. Når man hever fanen i forhold til privat eiendomsrett, hva da med den private eiendomsretten for dem som faktisk har knyttet den største kapitalen til disse tomtene, nemlig de som eier husene? Den private eiendomsretten til huseiere, teller ikke den? Teller ikke avtalefriheten for huseierne noe? Hvor er prinsippene i forhold til det? Jeg vil invitere Fremskrittspartiet – i den grad de ønsker å være prinsipielle i forhold til slike problemstillinger – til også å ta hensyn til dem som faktisk har investert og får byrden med å stå i et slikt avtaleforhold. Hadde det vært opp til Fremskrittspartiet, hadde vi ikke hatt noen innløsningsrett overhodet. Vi hadde ikke hatt noen forlengelsesrett for disse kontraktene, så folk kunne fått beskjed om å ta med seg husene og flytte. Vi hadde heller ikke hatt den situasjonen nå at vi går bort fra markedsprisregulering og får gjennomført konsumprisregulering for landets mange festere, noe jeg er glad for. Det ble av mange beskrevet nærmest som en dogmatisk sosialistisk politikk i forrige periode. Vi innførte i forrige periode en ordning med at man kun har konsumprisregulering, og nå har vi foretatt en markedsprisregulering. Det er viktig. Så framstilles det som om man nå vedtar andre regler for staten enn det som skal gjelde for private grunneiere. Da kan man, hvis man leser det som er Regjeringas ambisjon, som også står i Soria Moria-erklæringen, og det som står i innstillingen, se at den nettopp er at vi på statlig hold ønsker å gi festerne enda bedre rettigheter. Så vi verner ikke staten. Det er jo her vi skal utforme instruksen overfor statlige eiendommer og statlig styrte fond, slik at man får en bedre og rimeligere innløsningsrett. Så argumentet om at vi nærmest beskytter staten i forhold til vår festepolitikk, faller på sin egen urimelighet. Jeg mener at vi nå foretar en helt nødvendig opprydding i spørsmålet om innløsing. Det er viktig. Mange flere vil komme i posisjon til å få eierskap til sine tomter. Det er et resultat og på mange måter også en konsekvens av at man på 1990-tallet, med iverksettelse i 2001, forsøkte seg med markedstenkning på et område hvor det ikke passet. Skal man lete etter helt klare og tydelige operasjoner fra Regjeringa for å bringe sosial tankegang inn i forbindelse med folks velferdsbehov, er dette et veldig godt eksempel. Dette ville vi ikke fått til hvis vi ikke hadde hatt det regjeringsflertallet som vi nå faktisk har – en helt klar og tydelig rød-grønn politikk i så måte. Jeg vil også påpeke at Stortinget vil bli orientert om det arbeidet som nå gjøres med instruksen overfor statlige eiendommer og statlig styrte fond, særlig Opplysningsvesenets fond o.a., som vi vet har vært veldig i vinden i forbindelse med dette. Det jobbes det med, og vi håper vi vil kunne levere raskt. Det er faktisk ikke snakk om tiltak i lune farvann eller små regelendringer. Dette er tiltak som berører mange. Regjeringa er også opptatt av og fortsatt bekymret for de store avgiftsforhøyelsene som enkelte festere får som resultat av den markedsprisreguleringen som de borgerlige gav muligheten for, og som fortsatt henger igjen. Det har vi søkelys på, og vi vil vurdere å komme tilbake til Stortinget med egnede tiltak for å dempe de verste utslagene av dette.