For politikere flest, ikke minst her i Stortinget, er det en oppgave å være forutseende – og forutseende nok. For å kunne være det må vi av og til lene oss til faglige råd og faglige vurderinger. I denne saken i hvert fall er de medisinsk-faglige råd og vurderinger ganske entydige. I høringsnotatet fra Legeforeningen av 4. april 2005 påpekes det at det verken i Norge eller i utlandet anses å være behov for en slik bank eller en slik behandlingsmetode som det man får skissert i forslaget. Representanten Osmundnes var også inne på at et nyfødt barns behov for egne stamceller senere i livet regnes som meget lite. Beregningene viser en sannsynlighet på 0,005 pst. Man skal være ydmyk i forhold til statistikk og bruke den for alt den er verdt. Men likevel er mitt dilemma når det gjelder forutseenhet, å vurdere behovet for en biobank for navlestrengsblod opp mot behovet for ressurser til å forske på adulte stamceller, som er et vedtatt satsingsområde når det gjelder celleforskning i Norge. Det har flertallet i denne salen sagt. Saksordføreren var inne på at man måtte ha stamceller tilgjengelig for slik forskning. Det er jeg enig i. Men ut fra de faglige vurderinger som jeg bygger på her, er det ikke noe særlig problem at man ikke har nok stamceller tilgjengelig. Jeg mener at den ordningen som nå blir etablert, og som vi må få retningslinjer for fortest mulig, vil gi oss anledning til et ganske stort cellemateriale basert på navlestrengsblod som vi kan forske på, for å se hvordan det er mulig å bruke dette i den gode medisinske tjeneste videre framover. Når det gjelder både autologe og allogene transplantasjoner, tror jeg at det man her får fram av stamceller fra navlestrengsblod, vil være tilstrekkelig. Senterpartiets vurdering er i hvert fall at de ressurser som nå er tilgjengelige, bør vi først og fremst bruke på forskning og ikke binde opp i en bank som kanskje krever større ressurser enn ønskelig er, fordi det meste skal brukes til å se på hva disse stamcellene kan gi av medisinske muligheter. Det er ikke noe problem å få tak i stamceller fra navlestrengsblod i dag. Slik det er i dag, har vi bl.a. sykehus som samler dette. I samarbeid med fødeavdelinger og etter samtykke fra de fødende selv vil stamceller være tilgjengelig for slik bruk framover. Jeg var inne på retningslinjer for samspillet mellom den offentlige og den private sektor. Dette er det viktig å få fram fortest mulig. Jeg mener også at man bør få kvantifisert de ressurser som det offentlige helsevesenet bruker på dette, og se på hvor mange penger som sykehus, fødeavdelinger og fødestuer bruker på dette, slik at man ser om kost-nytte-verdien også er i samsvar med annen kost-nytte-verdi, som man nå stresser veldig i helsevesenet.