Vi i Venstre vil først begynne med å rose interpellanten for å reise en så viktig problemstilling her i salen. Det vi her snakker om, er kanskje noe av det mest ondskapsfulle som er satt i system i dagens samfunn. Det er sagt fra talerstolen her i dag at det er et gammelt problem. Jeg vil vel si at i Norge er ondskapen i systemet en ganske ny tendens, og organiseringen av systemet er også ny. For oss som har vært opptatt av å kjempe for kvinners rettigheter, blir diskusjonen om prosenter i egne partilag ganske liten sett i sammenheng med den kvinnekampen som det egentlig er snakk om. Men å ta tak i dette og finne den politiske kraften, de politiske grepene, er ikke så lett, for det må gjøres på så mange nivåer samtidig. For det første må man være en pådriver i det internasjonale samarbeidet, for her er det ofte snakk om både opprinnelsesland, transittland og det land kvinnene ender i. For det andre må det internasjonale samarbeidet få til et rettsstatsprinsipp i ulike land som gjør at man faktisk har de samme rettsstatsprinsippene som vi bygger på. Det viser hvor viktig det internasjonale rettssamarbeidet er, og hvor viktig det er å bygge inn internasjonale rettsregler som gjør at vi faktisk kan ta tak i dette. Det tredje som også er viktig å bygge opp, og som gjør at jeg også savner justisministeren i denne debatten, er den kompetansen man trenger i norsk politi, i norsk mottaksapparat, i norsk støtteapparat – den kunnskapen som må til for dem som jobber aller tettest med dette. Dette er organisert kriminalitet i sterke nettverk som en dag handler med damer, en dag handler med narkotika, en annen dag med våpen og en tredje dag med sprit. Dette er multikriminelle ligaer. Dette er godt organisert. Dette er ofte ondskap satt i system. De er kreative. De finner nye måter å jobbe på, og det er alltid viktig at norsk politi er helt i forkant skal man klare å nedkjempe slike strukturer. Jeg er veldig glad for at utenriksministeren er så offensiv i svaret sitt som han er. Jeg stoler veldig på utenriksministerens engasjement i dette. Men det er også viktig at det norske apparatet og den norske justisministeren kommer på banen, for den eneste måten å komme videre på her, er å kombinere et trykk fra det internasjonale samarbeidet og det internasjonale rettssystemet. Det siste er å gi det norske politiet kompetanse, slik at man klarer å forholde seg til slike kriminelle nettverk som vi her snakker om. Så har det også kommet opp en debatt angående kriminalisering. Det høres ut som om det er noe vi ikke har snakket om. I Venstre har denne debatten pågått lenge. Jeg husker vi diskuterte dette temaet i en rekke TV-debatter i forrige stortingsperiode. Venstres holdning er at et forbud bare vil være tilfredsstillende for borgerskapets ønske om å rydde gata, slik at vi skal slippe å se noe vi ikke liker. Skal man debattere kriminalisering, er det viktig for Venstre å ta utgangspunkt i kvinnenes rettigheter og kvinnenes ønsker. Det vi ser, er at et forbud bare bringer ting under jorda. Det brutaliserer ting. Det gjør at det er vanskeligere å holde oversikt over ting, og det er enda vanskeligere å spille på lag med politiet. Vi har historier fra norske prostituerte som i dag oppfatter politiet som en god samarbeidspartner, en god rettskraft å kunne gå til i forhold til det yrket man faktisk utøver. Jeg vil ikke at politiet skal oppfattes som en motsats til disse kvinnene. Politiet trenger å være på lag med dem, ikke å være mot dem. Jeg mener at vi har hatt denne debatten lenge. Jeg har ikke noe ønske om at Regjeringa skal ønske at vi skal dra den lenger. Her må vi ha et stort trykk på det internasjonale samarbeidet, kampen for det internasjonale rettssamarbeidet og kampen for at norsk politi skal være best mulig kvalifisert til å ta tak i denne ondskapen, som er satt i så utrolig god stand til å jobbe systematisk.