Denne saken er en lovmessig oppfølging av vedtak som ble fattet ved behandlingen av Budsjett-innst. S. nr. 5, hvor det ble bevilget 100 mill. kr til gjeninnføring av introduksjonsprogrammet for gjenforente til personer som har fått opphold på humanitært grunnlag. Komiteens flertall er enig i at en vellykket integrering avhenger av at personer blir bosatt, får seg arbeid og har mulighet til å delta i samfunnet så raskt som mulig. Tilrådningen til vedtak vil etter flertallets mening motivere flere kommuner til å bosette flere enslige som kan få rett til familiegjenforening, og trolig føre til raskere bosetting og dermed mindre utgifter til mottak. Dette synes de aller fleste å være enig i, unntatt Fremskrittspartiet. Vi mener at dette forslaget er skritt i retning av at disse personene får rettigheter som gjelder for alle innbyggere. Og det er her Fremskrittspartiet bommer. Normale rettigheter, som det står i merknadene fra Fremskrittspartiet i innstillingen, som gjelder for alle innbyggere, er nemlig f.eks. 10-årig grunnskole og 3-årig videregående opplæring, og rett og plikt til å delta i introduksjonsprogrammet er derfor bare starten på en prosess mot full integrering i samfunnet. Det er nesten utrolig at Fremskrittspartiet, som angivelig ønsker bedre integrering, mener at dette kun skal være et personlig ansvar. Det er ikke spesielt likestillingsvennlig heller, når vi vet at de fleste som kommer på familiegjenforening fordi de er ektefeller eller samboere til hovedpersonen, er kvinner med små barn. Framfor å ta et ansvar for alle nordmenn skyver man foran seg at det med deres politikk vil bli færre som blir gjenforent. Men da mener jeg at man faktisk må forholde seg til verden slik som den er. I dag er det slik at det gis anledning til familiegjenforening på visse betingelser. Den saken har Fremskrittspartiet tapt, og ville det da ikke være greit om også disse fikk et tilbud?