Få bestrider i dag potensialet i nordområdene og den muligheten dette gir Norge til å sette energipolitisk dagsorden. Høyre er nå svært opptatt av at vi må bruke denne muligheten aktivt til å bygge og forsterke næringsgrunnlaget i Nord-Norge og til å satse målrettet på kunnskapsutvikling og forskning relatert til aktivitet i nord. Det er med en viss forbauselse jeg har lest miljøvernministerens uttalelser om den nordnorske olje- og gassdebatten, der hun innfører det nye begrepet «petroholikere». Jeg forstår det slik at hun med dette mener menn med bare én tanke i hodet: bygge ut petroleumsaktivitet, koste hva det koste vil. Slike karakteristikker av debatten i nord henger, for å bruke et folkelig uttrykk, ikke på greip. Jeg skal gi Bjørnøy rett i at det er en klar overvekt av menn som er engasjert i næringen og debatten, men hun tar grundig feil når hun omtaler debatten som ensidig på oljenæringens premisser. Miljøvernministeren har en viktig rolle i utformingen av framtidens petroleumsvirksomhet i nord. Desto viktigere er det da at hun finner en anledning til å møte nordnorske næringer og politikere og lytter til budskapet derfra for å få korrigert sine feiloppfatninger. Høyre ønsker et moderne Nord-Norge som nå kan få del i utvikling av petroleumsnæringen i vårt nærområde. Når oljealderen endelig står for døren i nord, vil ikke landsdelen finne seg i å bli gjort til et nasjonalt miljøsymbol, slik flere av miljøorganisasjonene nå prøver på å oppnå. Utviklingen i Nordvest-Russland og norske selskapers mulige deltakelse på Shtokman-feltet tilsier at Norge tilrettelegger for opptrapping av petroleumsvirksomheten på vår side i Barentshavet. Det vil kunne skape en positiv «drive» knyttet til teknologiutvikling og ytterligere miljøforebyggende tiltak. Ambisjonen må være at petroleumsnæringen i Barentshavet skal ligge i tet og være verdensledende på miljø og sikkerhet. Økt aktivitet vil videre ha den effekt at beredskapen også bedres. Partnerskapet med russerne må videreutvikles. Da må aktiviteten på norsk side matche russernes aktivitet, for å få til et enda mer omfattende og gjensidig samarbeid på tvers av landegrenser i nord. Enhver som har deltatt på den nordnorske oljearenaen, vet at det er utenkelig å diskutere leting og utbygging av olje- og gassfunn uten at dette kan skje på en miljømessig forsvarlig måte. Jeg kjenner meg ikke igjen i miljøvernministerens beskrivelse av en ensidig oljevinkling. Hvorfor skulle vi som bor i landsdelen, av alle, gamble med miljøet eller fiskeressursene, som er ryggraden i store deler av sysselsettingen langs kysten? Min erfaring er at den nordnorske petroleumsdebatten er en balansert debatt, der hensynet til fiskeri og miljø står sentralt, der vi er oss svært bevisst de klimatiske utfordringer vi står overfor, der vi er opptatt av utbyggingsløsninger som legger til rette for samspill mellom fiskeri og petroleumsaktivitet, og sist, men ikke minst, nordnorske politikere er svært opptatt av høyere beredskap og tilgang til nødvendig utstyr om uhellet skulle være ute. Selv om den norske aktiviteten i dag er beskjeden, er russernes omfattende skipstrafikk med utskiping av olje fra nord en stor utfordring for vår beredskap langs kysten. Når NHO gjør mulighetene i nordområdene til hovedtema på sin årskonferanse 2006, «Oppdrag Nord», er det fantastisk sett med nordnorske øyne og en bekreftelse på at vi i nord er nærmest honningkrukka. Selv om olje- og gassperspektivet ligger i bunnen, er også økt verdiskaping basert på unike naturkvaliteter og fiskerinæringen viet bred plass i programmet. Fra Høyres side leter vi nå etter balansepunktet som kan sikre maksimal uttelling innenfor flere viktige næringer samtidig, og som skal gjøre det attraktivt å bosette seg i nord. Jeg konstaterer at enkelte miljøorganisasjoner har et fundamentalistisk syn på olje- og gassvirksomhet utenfor den nordligste landsdelen. I Høyre tar vi avstand fra denne tilnærmingen, og jeg vil konkret utfordre miljøvernministeren på hva hun mener om akkurat den problemstillingen. Her i landet kan vi se tilbake på en vellykket historie for oljenæringen i sør, og vi har etter hvert betydelig erfaring også fra boring i nordlige farvann. Det kunne da være interessant å høre hva en samlet regjering mener om at det fra miljøhold nå stilles helt andre krav til ny virksomhet i nord enn i sør. Olje- og energiministeren har vært rimelig klar i sin tale der miljøvernministeren og regjeringserklæringen tar forbehold. Jeg hører at representanten Torny Pedersen uttaler seg skråsikkert, men jeg hører også at SV lover kamp når forvaltningsplanen skal behandles til våren. Det er viktig med kontinuitet for å sikre større næringsmessige ringvirkninger og bygging av kompetanse i nord. Forvaltningsplanen for Barentshavet kan gi oss dette. Jeg har forhåpning om en mer nyansert debatt enn den vi har sett tilløp til fra miljøhold de siste årene. Her må miljøvernministeren ta ansvar for at følelsene ikke tar overhånd, men at man bygger framtidig petroleumspolitikk i nord på fakta og erfaringer.