Det er nokre påstandar som vert hengande i lufta etter denne debatten. Eg føler difor behov for berre å seia nokre få ord til. For det fyrste er det slik at det som denne saka tek utgangspunkt i, er spørsmål om bankgaranti i høve til turistvisum. For det andre er det slik at alle i komiteen understrekar, inklusiv forslagsstillaren i sitt Dokument nr. 8-forslag, at det er behov for ei forenkling når det gjeld søknadsprosedyrar, og det er behov for ei raskare saksbehandling. Eg er veldig glad for at statsråden set søkjelyset på det. Så har dette forslaget vekt reaksjonar. Kvifor har det det? Det er fordi det er familiar som har stilt seg svært undrande til den mistenkeleggjeringa som skjer når nokon som dei er i slekt med, søkjer om visum. Så er det organisasjonar og folk som driv med internasjonalt samarbeid, som har reagert. Det er fordi dei har erfaringar både med den same mistenkeleggjeringa og sjølvsagt òg ei veldig lang behandlingstid, og det har vore nokre uforståelege avslag. Så har Framstegspartiet fremma eit forslag: Stortinget ber Regjeringa komma tilbake til Stortinget med ei lovendring som «forbyr de som kommer inn i landet på turistvisum». Det er altså Framstegspartiet som sjølv her lagar forbrytarar av folk som kjem til Noreg, kanskje på besøk til slekt og venner, og som «undervegs» finn ut at dei ynskjer å nytta seg av den moglegheita som i dag er til å søkja asyl. Eg vil gjerne seia på vegner av Senterpartiet – og eg kan seia det òg på vegner av SV, det går fram av andre saker – at vi har ein asyl- og flyktningpolitikk, begge desse partia, som i store trekk er i samsvar med det fleirtalet i denne salen meiner. Men det må vera lov i denne samanhengen å signalisera at ein er ueinig i forslaget om bankgaranti, utan at ein trekkjer dei konklusjonane som Per Sandberg no prøvde seg på.