Jeg er en av de mange som har trodd på et flertall i Stortinget for å søke OL til Tromsø i 2014. Jeg ser på et OL i Tromsø som noe helt unikt, i et unikt land, i en unik landsdel og i et arktisk landskap. Jeg hadde håpet at Regjeringen og stortingsflertallet hadde sett det samme og vært med på å omsette en stor visjon til virkelighet, men slik ser det altså ikke ut til å bli. I stedet føler jeg at man leter fram alle tenkelige og utenkelige motforestillinger som det er mulig å finne fram til, for å få satt en effektiv stopper for dette fantastiske internasjonale idretts- og kulturarrangementet, og for et fantastisk nasjonalt næringstiltak med base i den nordlige landsdel. Dette føyer seg for øvrig godt inn i rekken av alle arrangement og tiltak i nord som denne regjeringen har vendt tommelen ned for. Jeg har med tilfredshet merket meg at Norges Idrettsforbund og Olympiske komite er positive til OL i Tromsø i 2014. Dette sier meg at prosjektet er godt, og at en søknad utvilsomt vil stå sterkt i de internasjonale styrer hvor saken skal avgjøres. Jeg har ikke lyst til å gi opp kampen for OL i Tromsø i 2014, og jeg er under alle omstendigheter sikker på at OL vil bli en realitet i Tromsø. I debatten forut for denne behandlingen, og her i dag, har det naturlig nok vært snakk om kostnader og pengebruk, og det synes jeg er både naturlig og riktig. Jeg undrer meg imidlertid stort over argumentene om alt som disse pengene kan brukes til, bare de ikke blir brukt på et OL-arrangement i Tromsø. Ingen får meg til å tro at denne regjeringen blir mer raus overfor kommunene og vil gi masse penger til andre gode formål når vi nå ser ut til å få et nei til OL i Tromsø i 2014. Derimot kan vi ved et OL få lagt på plass viktig infrastruktur og aktivitet her til lands som har varige verdier langt, langt utover varigheten av et OL-arrangement. Jeg håper fortsatt at denne saken skal få en positiv utgang. Som innbygger i skinasjonen Norge sier jeg til stortingsflertallet: Det er ingen skam å snu!