Jeg vil takke saksordføreren for en glimrende framstilling av saken. Det viser jo at det er stor enighet, og at komiteen er samlet og har den felles forståelse at man ønsker endring, forbedring og forenkling av plan- og bygningsloven, og at det er behov for en klargjøring av kriteriene for å kunne gi dispensasjon – også av skjønnsvurderinger. Komiteen sier klart at den har stor tillit til det lokalpolitiske skjønnet i plan- og bygningssaker, og det lyder godt. Det lyder godt for Fremskrittspartiet at det er en så stor enighet. Det bør tas hensyn til, når statsråden skal legge fram denne saken om endringer i plan- og bygningsloven, at det er så stor enighet i komiteen. Jeg tror ikke at kommunene alltid opplever at man har tillit til den skjønnsutøvelsen som de foretar i plan- og bygningssaker, når de opplever at de stadig blir overkjørt av fylkesmann og statsråd i byggesaker som for lokalpolitikere kan oppleves som opplagte og helt klare saker i lokalpolitisk sammenheng. Fremskrittspartiet mener at det fortsatt må drives en lovlighetskontroll av kommunale planvedtak, det må det ikke være tvil om. I forbindelse med den endringen av plan- og bygningsloven som det nå arbeides med, må det være helt klart at det beste er at skjønnsutøvelse ligger hos kommunestyrene, som jeg mener er i henhold til Soria Moria-erklæringen – man ønsker å styrke lokaldemokratiet. «Et levende lokaldemokrati er grunnsteinen i folkestyret» synes jeg faktisk er noe av det bedre av de setningene som står i Soria Moria-erklæringen. Det tror jeg jeg har nevnt flere ganger fra denne talerstolen, og jeg vil stadig minne statsråden om den. Jeg leser i Dagbladet at miljøvernministeren vurderer å begrense det kommunale selvstyret for å få slutt på råderetten i strandsonespørsmål. Det er ikke å gå i riktig retning om man ønsker å styrke det lokale selvstyret. Fremskrittspartiet har i sin særmerknad nevnt at når det gjelder eventuell overprøving og lovlighetskontroll av skjønnsvedtak, er det mest naturlig å legge en slik kontroll til en eventuell forvaltningsdomstol eller til et forvaltningstilsyn. Dette synes jeg er innspill som statsråden bør ta med seg i vurderingene. Det bør ikke være som i dag, at dette tilligger tjenestemenn – byråkrater og saksbehandlere – hos fylkesmannen. Det er en spesiell tolkning av et levende lokaldemokrati når disse tjenestemennene fører en politikk der en avgjør hva som er godt skjønn, og hva som er dårlig skjønn. Fremskrittspartiet er opptatt av det kommunale selvstyret og ønsker å utvikle det. Fremskrittspartiet mener videre at lokaldemokratiet skal bestå av mer enn det å administrere budsjetter. Derfor må Kommune-Norge slippe å bli overprøvd av statsråden og av fylkesmannen til stadighet når det gjelder lokale demokratiske vedtak – sågar enstemmige – i kommunestyrene. Men jeg er enig i at det selvsagt ikke skal være slik at enhver kommune kan pulverisere norsk lov ved å vise til det lokalpolitiske skjønnet. Det er viktig at kommunene må ha en utbredt anledning til å bruke skjønn, men det må ligge innenfor norsk lov. Og lovens rammer må være klare. Problemet med innsigelser fra saksbehandlere gjelder jo ikke det å stoppe lovbrudd fra kommunenes side – i hvert fall ikke fram til i dag – men nettopp det å overprøve skjønnet. Alle som er opptatt av lokaldemokrati, hører og skjønner at dette blir feil. Og det er nettopp her kjernen til den store utfordringen ligger. Dette må oppleves rettferdig for innbyggerne og for lokalpolitikerne.