Jeg mener å ha god kjennskap til hva fylkesveiene har å si for distriktene, og når det gjelder det fylket jeg kommer fra, har jeg bokstavelig talt følt dårlig fylkesveistandard både på kroppen og på bilen. Jeg kommer altså fra et fylke som har svært mye fylkesvei som ligger i vanskelig terreng, og som dessverre fortsatt er i dårlig stand. Spesielt om våren i teleløsningen kan det noen steder være helt uframkommelig, og grusveiene minner mer om en potetåker enn om vei. Dette skaper selvfølgelig store problemer både for næringsliv, pendlere og andre som må benytte slike veier. Dette er altså veier som er avgjørende for at fiskeri, havbruk, landbruk og andre næringer skal kunne drive sin virksomhet, og for at folk skal kunne bo i livskraftige bygder og kystsamfunn. Dette er veier som er helt avgjørende for den store verdiskapingen som skjer i våre distrikter. Dårlig bæreevne, smal veibredde og manglende fast dekke fører ofte til at det må foretas svært kostbare omlastinger for å få råstoff inn, og for å få ferdige varer ut til markedet. Med dagens store og tunge trailere sier det seg selv at disse ikke kan ferdes med full last langs smale og dårlige fylkesveier. Dette medfører ofte at lettere og mindre transportmateriell må frakte produktene til og fra områder med dårlig veistandard. Alle forstår at slike forhold raskt gjør betydelig innhogg i distriktsbedriftenes lønnsomhet og ikke stimulerer til bosetting. I Troms har situasjonen til tider vært så vanskelig at det har vært vurdert å bryte opp dårlig asfalt på fylkesveier og legge grus på dem, dette fordi veiene blir rimeligere å reparere på den måten enn ved å reparere dårlig asfalt. Dårlig asfalt kan jo også være direkte trafikkfarlig. Politikerne i mitt hjemfylke har prioritert fylkesveiene høyt innenfor de små budsjettene de har hatt til rådighet de siste årene, men til tross for dette er det fortsatt mye dårlig fylkesvei. Fylket har rett og slett ikke hatt penger nok til å komme à jour med vedlikeholdet på grunn av det store omfanget og vanskelig – og kostbart – terreng å jobbe med. Vi vet at det er store forskjeller fra fylke til fylke hva angår antall kilometer fylkesvei, hva slags terreng disse veiene ligger i, og hvor stort vedlikeholdsbehovet er. Etter min mening blir det derfor ikke riktig å lage en økonomisk pakke som drysses ut over alle fylkene. Det er fylker med det største antall kilometer fylkesvei og de mest kostbare utbyggingene som om mulig må få ekstra hjelp til å komme à jour med vedlikeholdet. Det viktigste er at fylkeskommunene får såpass store totale økonomiske rammer at de makter de oppgavene de er pålagt. Noen fylker vil uansett trenge ekstra hjelp fra staten for å komme à jour med vedlikeholdet og for å få en akseptabel standard på fylkesveiene sine. Dette har også noe med fordeling å gjøre og hvor mye av den totale rammen den enkelte fylkeskommune må bruke på å få på plass en akseptabel veistandard. Dette bør Regjeringen vurdere og være åpen for i sitt videre arbeid.