Jeg vil i mitt innlegg konsentrere meg om Dokument nr. 8:111 for 2005-2006. I sommeren som gikk, har vi opplevd de verste herjingene fra rovdyr i Nord-Trøndelag. Det har vært verre enn noen gang, og det viser også tallene som ble presentert den 20. september. Det gav liten grunn til optimisme og jubel, skadetallene i Nord-Trøndelag har gått rett til værs. Mer enn hver fjerde sau som påvises eller antas tatt av rovdyr i Norge, tas i Nord-Trøndelag. Det er skammelig og trist å registrere at hver fjerde gaupedrepte sau og fire av ti bjørnedrepte sauer er i Nord-Trøndelag. Det som det også har blitt litt endringer på i forhold til før, og som gjør at situasjonen er mye mer dramatisk, er at bjørnen bl.a. trekker nærmere og nærmere tettbygde strøk. Vi har sett bjørn som ikke har vært langt fra husnova til folk, og ikke langt fra der barna ferdes når de skal på skolen. Ja, i høst var vi faktisk vitne til at en bil på Snåsa, på en sidevei, kolliderte med en bjørn. Da har vi fått en situasjon som vi ikke lenger kan akseptere. Det er også interessant å merke seg de uttalelsene som seksjonssjef i Statens naturoppsyn, SNO, Kjartan Knudsen, kom med til Nationen den 9. oktober i år: «Dette må ikke oppfattes som det totale skadebildet. Bare en liten del av det som mistes, blir gjenfunnet.» Det betyr at situasjonen er mye verre enn det som man egentlig har fått registrert. Det er også trist å registrere at dagens debatt og dagens votering er en fullstendig snuoperasjon fra Senterpartiet. Jeg registrerer at Senterpartiet har valgt regjering framfor sin rovdyrpolitikk – man har kastet sin rovdyrpolitikk over bord. Jeg registrerer at da vi behandlet St.meld. nr. 15 våren 2004, stod Senterpartiet og Fremskrittspartiet sammen om flere forslag. Det var en rekke forslag, deriblant om nødvergeretten. Jeg registrerer i dag at Senterpartiet stemmer imot Fremskrittspartiets forslag, noe som bevitner den snuoperasjonen som Senterpartiet har gjort i denne saken. Jeg konstaterer at den politikken som føres i dag, er en sakte, men sikker nedlegging av utmarksnæringen i distriktene. Det er muligens en ønsket politikk fra Regjeringen, og hvis så er tilfellet, er de dessverre godt i gang med å lykkes. Jeg anbefaler at ministeren tar seg en tur og snakker med de berørte, snakker med dem som har opplevd å miste dyrene sine, så kanskje også ministeren og Regjeringen ville få et helt annet syn på det skadebildet og den situasjonen som hersker i Nord-Trøndelag for tiden, og kanskje hadde man endret sin rovdyrpolitikk.