For det første er det slik, som det er blitt sagt, at vi er i ferd med å utrede muligheten for at kommunene skal ta stilling til hvorvidt det foreligger konsesjonsplikt eller ikke. Jeg tror det må erkjennes at omfanget av disse utbyggingene er vidt forskjellige. I de siste fem årene har kommunene faktisk behandlet tre av fire søknader etter plan- og bygningsloven, som jeg sa i mitt innlegg. Det tilsier altså at kommunene behandler et stort antall av de saker som foreligger. Og hvis – jeg understreker hvis – kommunene også får ansvar for å vurdere hvorvidt det foreligger konsesjonsplikt eller ikke, har vi foretatt en omfattende delegering. Så må representanten heller ikke glemme at det foreligger omfattende ankemuligheter, så det at saker behandles lokalt og kanskje blir anket, og i neste instans må opp på et høyere forvaltningsnivå, kan også innebære betydelig forsinkelse av saker. Men i dag behandler kommunene et stort antall av disse sakene etter plan- og bygningsloven.