Den forvaltningsplanen vi behandler i dag, er en god plan. Det er imidlertid ikke en god plan for Nord-Norge. Det er ikke en god plan for oljeselskapene. Det er ikke en god plan for leverandørindustrien og heller ikke for Norge som nasjon. Men det er en god plan for å overleve politisk. Det er det viktigste med hele planen. Hvis man tar utgangspunkt i det som har vært sagt fra politikere og fra dem som har sittet i regjering tidligere, er det klart en overlevelsesstrategi. Representanten Ballo nevnte at Børge Brende ikke var til å kjenne igjen fra han satt i regjering. Det svarte Børge Brende på selv på en utmerket måte i innlegget før meg. Men jeg kan forsikre representanten Ballo om at det er svært mange av stortingsrepresentantene, spesielt fra de nordligste landsdelene, som ikke er til å kjenne igjen i dag, i forhold til det de faktisk sa i valgkampen. Jeg har mange eksempler på det. Et av de faste innslagene i valgkampen var de daglige radioduellene mellom Olav Gunnar Ballo og Hallgeir H. Langeland fra SV. Det var interessant å høre på, for der var det to vidt forskjellige meninger. Jeg savner representanten Langeland her i dag. Kanskje han står på plenen utenfor og demonstrerer mot Regjeringen, som han pleier å gjøre, eller kanskje har han tatt fly opp til Hammerfest og lenket seg fast i Snøhvit. Det hadde vært interessant. Når det gjelder Arbeiderpartiet, har de en god tradisjon for å drive med dobbeltkommunikasjon. La meg bruke ett eksempel. Den forrige olje- og energiministeren fra Arbeiderpartiet, Olav Akselsen, stengte Nordland VI og Nordland VII i valgkampen i 2001. Så ble det regjeringsskifte. Bondevik II-regjeringen overtok. Etter at det var gått to–tre måneder, stod Olav Akselsen fram i media og sa at Bondevik II-regjeringen ikke åpnet Nordland VI og Nordland VII – han etterlyste det. Med andre ord: Arbeiderpartiet har én politikk når de er i opposisjon, og én politikk når de er i posisjon. Det har de tradisjon for. Hvem husker ikke statsminister Stoltenberg på NHOs årskonferanse i år? Der stod han, høy, mørk og mystisk, og hadde voldsomme visjoner for den nordligste landsdelen, nordområdesatsingen. Hva er nå igjen av nordområdesatsingen? Ingenting. Man prøver å åpne porten til Russland for å få i gang aktiviteter. Når det gjelder petroleumsaktiviteten, frykter jeg at man tar sjumilssteg forbi hele Nord-Norge og lander med begge beina i Russland – og der tror jeg man forblir ganske lenge. Dette er en svart og mørk dag for store deler av Nord-Norge, og det skyldes den regjeringen vi har.