Debatten har for så vidt utviklet seg. Men når enkelte representanter fra regjeringspartiene forsøker å se bort fra den kritikken opposisjonen kom med, og ikke tar tak i det som er substansielt, synes jeg det er en forbigåelse. Jeg tror Regjeringen gjør lurt i både å ta inn over seg måten Stortinget fikk denne informasjonen på, og substansen i det. Når man nå mener at vårt forhold til NATO overhodet ikke er lidende, er det for så vidt en gledelig opplysning, absolutt. Det tar vi med oss, og vi vil følge med i det fremover. Men det er jo ikke den første beslutningen som vi mener har vært negativ sett i forhold til våre allierte. Det at vi trakk oss ut av «Enduring Freedom» bl.a. for et års tid siden, var også et ledd i en slik beslutning. Så vi vil følge med. Men jeg vil snakke litt om Afghanistan, noe som jeg også tok opp i min replikk til utenriksministeren. Det er for så vidt prisverdig at Regjeringen med sin beslutning inviterte til en bredere helhetstenkning rundt Afghanistan. Det tror jeg alle er tjent med, ikke minst alle de internasjonale aktørene som nå er på plass i Afghanistan. Fra mitt ståsted er det i hvert fall vanskelig å se for seg en varig løsning for Afghanistan uten at man for det første tar tak i grenseproblemet og for det andre hele den regionale ustabiliteten. Og det er rimelig ustabilt. Vi vet at Iran ligger på Afghanistans grense, med de utfordringene de har. Så er det Pakistans indre problemer – Pakistan som nå fikk en våpenhvile med sine Taliban-tilhengere. Med fravær av pakistanske soldater i grensen har det skapt nye problemer og et fristed for afghanske Taliban-tilhengere, som nå kan farte frem og tilbake over grensen. Og så har vi Sentral-Asia, som ligger på toppen av dette, og som er et gjennomfartssted både for narkotika, våpen og andre destruktive elementer. Det er jo et spørsmål om vi når det gjelder hele vårt engasjement i forhold til denne regionen, må tenke om igjen på nytt. Der ser jeg både på utviklingsministeren og utenriksministeren, for dette bringer inn flere elementer, og det er flere internasjonale organisasjoner som kan spille en rolle. Så den utfordringen tror jeg vi skal ta med oss. Jeg nevner Sentral-Asia spesifikt, for det er en skjør region. Den påvirker dette på en spesifikk måte, og jeg vil tillate meg å nevne to land. Jeg nevnte Usbekistan og Tadsjikistan, som er spesielt viktige i forhold til Afghanistan, men hvor situasjonen politisk er svært, svært vanskelig. Den er noe mer løfterik i Kasakhstan og Kirgisistan, og det er et spørsmål om ikke vi bør gi disse landene en håndsrekning for å kunne bidra til en stabilisering i hele regionen, noe som vil virke positivt inn på Afghanistans situasjon. Nå får man et inntrykk av at det meste går i gal retning i Afghanistan. Det er for så vidt en del av bildet. Men det er derfor også viktig å si at alt ikke er håpløst, ikke minst for jenter og kvinners situasjon i de områdene som kan anses som trygge, og i den grad noe kan det, så har den blitt løftet opp på et høyere og bedre nivå, og jenter kan i dag bevege seg på skolen og de kan gå ut i arbeid. Det undertrykkende styret vi hadde under Taliban, og grunnlaget for det, er fjernet i store deler av landet, og det er en gledelig begivenhet. Parlamentsvalget og den spiren til demokrati er således gledelig. Så vi skal ta med oss det gode. Jeg tilhører i hvert fall ikke de som mener at det å starte denne aksjonen var galt. Det var riktig, og så er det viktig å balansere ut det militære med det humanitære. Jeg tar med meg de replikkene og innleggene som vært hold med kritikk av Fremskrittspartiets budsjetthåndtering av disse spørsmålene. Vi må gå i oss selv og se om vi i enhver sammenheng er fullt på høyde med de utfordringene som denne regionen har. Det tar jeg med meg, og det skal vi prøve å besvare ved årets budsjettbehandling. Allikevel vil jeg påstå at det har vært en relativt ubalansert fremstilling av vår holdning til disse spørsmålene. Jeg tror det er grunnlag for å komme videre, men jeg vil også få lov til å gjenta det som jeg synes Sponheim uttrykte på en meget god måte, at hvis SV skal få varig innflytelse på sikkerhetspolitikken, så har vi store utfordringer.