Først vil jeg si at jeg nekter å tro at Stortingets flertall ved inngåelsen av rovdyrforliket i 2004 kan ha sett for seg den spesielle situasjonen som nå har oppstått. Vedtaket den gangen innebar en ulvesone hvis utbredelse strekker seg over store deler av Østfold og Akershus – og paradoksalt nok også Nordmarka i Oslo. I tillegg til disse områdene består ulvesonen av en stripe øst i Hedmark. Inne i denne sonen mente flertallet at det skulle være minst tre ynglende ulveflokker før man skulle tillate at de lokale rovviltnemndene skulle få overta forvaltningen og bestandsreguleringen av ulv. Denne vinteren har det ynglet fire flokker innenfor denne sonen. Alle disse fire flokkene har det til felles at de har størstedelen av sitt revir og tilbringer mest tid i Norge. Men ettersom to av de ynglende flokkene er innom Sverige nå og da, regnes de ikke med i bestandsmålet. Dette fører til at det oppholder seg 41 ulver i Norge. Så kan man jo synes det er lite eller mye, men når 31 av disse oppholder seg i noen få kommuner i Hedmark, ja, da er det et problem, et problem som etter min oppfatning ikke kunne ha vært intensjonen i rovviltforliket fra 2004. Resultatet av den politikken flertallet ønsker å føre, er bl.a. at fordi så mange jakthunder er tapt til ulv i Østfold, er harejakt med hund en utdøende jaktform i fylket. Mer alvorlig er imidlertid det som framkom i Nationen fredag 26. mai: Sauebonde Kåre Kleiva og to av hans kollegaer i Elverum har mottatt varsel om beitenekt. Det er nettopp beitenekt og/eller massive tap til rovdyr som er den alvorligste konsekvensen av denne politikken flertallet ønsker å føre. Det kommer man ikke forbi. Det handler om å frata folk retten til å utøve et yrke som har vært utøvd i århundrer. Det er altså flere ulver i Norge som ikke er en del av det norske bestandsmålet, enn de som er en del av bestandsmålet. En overveldende del av denne norske og norsk-svenske ulvestammen har etablert seg i et lite område rundt Elverum. Så skulle jeg ønske at jeg kunne si at det blir i hvert fall ikke verre. Men det blir det. All den tid vår norske ulvesone ligger langs svenskegrensa og svenskenes ulvestamme stadig vokser, mot 300 individer, vil denne problematikken bare øke. Det må vi forholde oss til med det vedtaket som blir gjort i dag. Jeg viser til debatten i media som i noen grad har vist at enkelte partier har gitt uttrykk for at de er bundet av Soria Moria-erklæringen, og at det er årsaken til at de i dag ikke vil stemme for forslaget. Da vil jeg vise til nettopp Soria Moria- erklæringen, der det står: «Bestandstall skal kunne vurderes utifra(…) livskvaliteten for folk i rovdyrutsatte områder.» (…) Hvem er best i stand til å vurdere hvilke forhold som truer livskvaliteten til folk i Hedmark og i Østfold? Jeg vil mene at det er østfoldingene og hedmarkingene. Flertallet mener at det er Miljøverndepartementet og Direktoratet for naturforvaltning som er best egnet til å ta slike avgjørelser. Jeg vil mene at store deler av befolkningen i de hardest rammede områdene i Hedmark opplever livskvaliteten sin som svekket ved ulvens nærvær. Oppmerksomheten i media om denne debatten kan tyde på det. Så dersom Regjeringen mener noe som helst med sine formuleringer om rovdyr og retten til lokal forvaltning osv., må de komme på banen – og det snarest – i denne saken. Helt avslutningsvis vil jeg peke på at det er noe underlig med hele denne debatten. Jeg vil sitere fra et brev som skal ha blitt sendt til representanten Magnhild Meltveit Kleppa fra Senterpartiets ordførere og varaordførere i Hedmark: «Hvor ellers finner vi en forvaltning som ikke teller med individer som bor i grenseområder?» Ja, hvor gjør vi det? Hvor ellers finner vi statsløse rovdyr? Jeg skjønner oppriktig talt ikke hvorfor det er fornuftig å forvalte en bestand ut fra en idé om at én ulv er norsk, en annen ulv er svensk, mens atter andre er norsk-svenske. Men det håper jeg representantene fra flertallsregjeringen har tenkt å gi meg svar på i løpet av debatten. Det er én ting jeg er helt sikker på, og det er at den sauen som blir spist i Hedmark, er norsk som bare juling – uavhengig av hvilken statsidentitet vi tildeler ulven. Med dette skal jeg avslutte med å sette fram forslaget fra Fremskrittspartiet.