Det er en rimelig sjelden tilstand at en stortingsmelding vekker så stor politisk debatt, så stor økonomisk oppmerksomhet og også næringsmessig interesse. Jeg synes det innledningsvis er grunn til å gi rimelig stor ros til Regjeringen, og spesielt utenriksministeren, for at man for første gang har fokusert på nordområdene, og ikke minst på nordområdenes muligheter. Jeg synes det er det deler av denne debatten og meldingen som sådan gjenspeiler. Man fokuserer på framtidsperspektiver, på muligheter og på hvordan vi skal utnytte disse mulighetene til beste for nasjonen vår. Fra mitt ståsted har jeg lyst til å påpeke at det vi egentlig diskuterer, langt på vei er Norges framtid – lenge etter at olje- og gassressursene, som har vært i fokus i dag, og utnyttelsen av dem har tatt slutt. Hvis vi forvalter nordområdene på en god og forsvarlig måte, vil vi i hundrevis av år framover – i generasjoner framover – kunne høste av noen av verdens rikeste fiskeressurser. Norsk arktisk torsk og norsk vårgytende sild har sine oppvekstområder i Nordishavet og i Barentshavet, og gir muligheter for nye produkter, ny verdiskaping og ny sysselsetting langt utover det mellomlange og det til dels kortsiktige perspektivet som olje- og gassindustrien har. Men selvfølgelig er det også viktig å ha med. Men jeg har lyst til å understreke at de fornybare ressursene også har behov for oppmerksomhet når vi diskuterer nordområdepolitikk. Det er ikke bare Norges framtid som står i fokus. På mange måter er dette også med på å sikre Europas framtid i forhold til energiforsyning og i forhold til matforsyning og matsikkerhet i de kommende år – for kommende generasjoner, faktisk. Jeg vil også framheve at nordområdepolitikken, slik vi diskuterer den i dag, er en del av vår nasjonale politikk. Den må ikke reduseres til å bli en diskusjon om det som skal skje i Kirkenes, kontra det som skal skje i Murmansk. Til det er dette altfor viktig. Det er altfor mange muligheter og altfor mye ressurser som står på spill til at dette skal snevres inn til området Finnmark–Nordvest-Russland. Det dreier seg om hele vår nordlige landsdel, og det dreier seg om å utnytte de mulighetene som finnes der. Jeg synes også at det som har vært i fokus her i dag, behovet for samordning i regjeringskretser for å utnytte disse mulighetene i et langsiktig perspektiv, er kommet godt fram. Da synes jeg det er en fullstendig avsporing å foreslå enten et direktorat eller en egen minister for nordområdene. Dette må forankres lengst mulig oppe i det politiske system, og i den grad utenriksministeren ikke har satt seg selv i fokus og kan gjøre det enda bedre, synes jeg han også må påta seg det ansvaret som han har og bør ha for å samordne både forsvar, miljø, næring, fiskeri, jus og hele fagspekteret innenfor regjeringsapparatet på dette området. Det andre som meldingen har i fokus, er behovet for kunnskapsproduksjon og kunnskapssatsing. Skal vi få til ny kunnskap og ny vekst i nordområdene med de ressursene og de mulighetene som er foreskrevet i meldingen, krever det også kunnskapsproduksjon, og kunnskapsproduksjon krever forskning. Som det har vært nevnt tidligere, har Regjeringen parallelt med denne meldingen lagt fram en forskningsmelding med satsingsområder som går rett inn i nordområdeproblematikken. Realfag, marin næringsutvikling, innovasjon og nyskaping, næringsutvikling og satsing på teknologi er helt avgjørende, skal vi greie å få til den utvikling som vi alle ønsker og ser for oss i nordområdene. Da tror jeg at den politikken som nå føres av Regjeringen med hensyn til å ruste opp de nordnorske høyskoleinstitusjonene, inkludert Universitetet i Tromsø, ikke minst når det gjelder teknologioverføring fra sør til nord, eventuelt teknologioverføring av det beste som måtte finnes internasjonalt, for å ta det i bruk i nordområdene for å bygge opp en kunnskapsbasert industri i nord, er en viktig og riktig strategi framover. Med den satsingen som nå skjer, tror jeg faktisk vi er i ferd med å kunne bygge opp Norge til på nytt å bli en polar stormakt. Jeg er ikke minst litt skremt av bekymringene til SV, som overhodet ikke greier å se muligheter, men bare problemer knyttet til nordområdene – også. Det vil være en ulykke for landet vårt hvis dette rød-grønne alternativet skal basere seg på SVs politikk i framtiden.