La meg først fortelle representanten fra Arbeiderpartiet at vi er dypt uenige, hvis man vil prøve seg på å hevde at disse voldsomme økningene i bøtesatsene for trafikkforseelser på rundt 30 pst. er en følge av budsjettet og budsjettforliket. Vi har gått gjennom budsjettet, og særlig kap. 4634 post 81, og prøvd å finne ut hva som ville være en logisk forklaring på økningene der i forhold til det salderte budsjettet for 2004. Basert på de tallene som der fremkommer på inntektskapitlet, aksepterer jeg at vi kunne forvente en økning i bøtesatsene på rundt 3 pst. – litt over prisstigningen, men ikke mye. Det var det som lå til grunn, basert på de informasjoner som Stortinget fikk i forbindelse med budsjettbehandlingen. Det er for så vidt også bekreftet i et brev fra samferdselsministeren til Fremskrittspartiets stortingsgruppe at vi ikke på noen måte kan sies å være ansvarlige for dette. Det har alltid vært fast praksis og et fast system at det er en del bøter, avgifter, priser og gebyrer som ikke vedtas av Stortinget. Bensinavgiften vedtas av Stortinget, alkoholavgiften vedtas av Stortinget, men det er en god del andre, mindre ting som det er Regjeringen som fastsetter. Og vi regner alltid med at mange av disse vil øke i takt med prisstigningen. Det forventet vi også når det gjaldt bøtene. Men økningen i budsjettet skyldtes altså økt bøtenivå for trafikkforseelser og en forutsatt større bruk av automatisk trafikkontroll. Da er det Regjeringens ansvar. Vi hadde i hvert fall den tiltro til Regjeringen, også som forhandlingspartner i forliket, at dersom man hadde planer om noe meget dramatisk – og det er dramatisk å øke bøtesatser som på forhånd sannsynligvis er verdens høyeste, med ytterligere 30 pst. – ville det i forhandlingene bli gjort oppmerksom på, selv om det ikke fremgikk direkte av budsjettet, at den intensjonen hadde man, slik at vi kunne ha respondert under forhandlingene. Jeg er sikker på at Arbeiderpartiet ville ha reagert på samme måte, hvis de var forsøkt dyttet foran en regjerings selvstendige ansvar. Men det er altså situasjonen. Da dette ble gjennomført i januar måned, ved en kgl. resolusjon, var det et sjokk for oss alle, bortsett fra for dem som eventuelt visste om det på forhånd, og det var det ingen i vårt parti som visste. Da er det faktisk fullt mulig å gjøre noe med det. Det er mulig jeg erindrer galt, men da denne debatten raste som verst, mener jeg at det var mange i Arbeiderpartiet som også reagerte negativt på disse skyhøye nye bøtesatsene. Men jeg forstår at Arbeiderpartiet gir dette sin godkjennelse i dag, og at Fremskrittspartiet sannsynligvis vil være alene om forslaget om å gjeninnføre de bøtesatser som var i 2004. Det er en grei opplysning, som vi skal videreformidle til det norske folk i forskjellige sammenhenger. Vårt forslag i Dokument nr. 8:39 er delt i tre ledd. For det første: «Stortinget ber Regjeringen sette bøtesatsene for trafikkforseelser til 2004-nivå, kun justert for normal prisstigning.» Det var det vi kunne lese ut av budsjettet. Altså vil vi gjeninnføre satsene fra 2004. Det er faktisk fullt mulig. Man kan ikke si at staten trenger pengene, for bare noen timers oljeproduksjon, basert på den nye og høyere oljepris, vil dekke inn de pengene som man eventuelt ikke ville få ved å gå tilbake til 2004-nivået. Statskassen flommer jo over av penger, så det er ikke av pengebehov man gjør dette. Vi går tilbake til 2004-nivået. Så har vi det andre leddet i forslaget, II, hvor vi ber om å få «en vurdering av de norske bøtesatsene på trafikkforseelser sett i sammenheng med nivået på tilsvarende bøter i sammenlignbare land, samt en vurdering av bøtesatsene for trafikkforseelser sammenlignet med andre straffbare forhold». Og særlig det siste vil jeg gjerne utfordre justisministeren på. Et demokratisk, godt samfunn er avhengig av at folket har tiltro til lovbestemmelsene, at de oppfatter lovbestemmelsene og faktisk også straffen – og det er det bøter er – som rimelige og fornuftige i forhold til forbrytelsen. Hvis nasjonalforsamlingen distanserer seg kraftig fra det folk flest anser for å være forsvarlig og fornuftig, er det et faresignal for et virkelig demokrati, som skal styres nedenfra. Det er flere professorer i jus som nettopp hevder dette prinsipp som et grunnlag for demokratiet, at det lovgiveren gjør, må oppfattes av det brede lag av folket som en fornuftig reaksjon i forhold til kriminelle handlinger. Dette punktet synes jeg er meget viktig. Vi har dessverre ikke folkeavstemninger om slike ting i Norge, men ganske mange meningsmålinger viser at et betydelig flertall av det norske folk synes straffenivået for tyveri, ran, innbrudd og drap er for lavt i forhold til alvoret i den kriminelle handling. Det er mange meningsmålinger hvor det sies at man ønsker et høyere straffenivå. Ja, faktisk har til og med enstemmige justiskomiteer i Stortinget sagt at nivået på straff som utmåles for innbrudd, tyveri, drap, ran, bankran, postran osv., er for lavt. Det er et av problemene som Stortinget også står overfor i forbindelse med den nye straffeloven: Hvorledes skal man i større grad få domstolene til å bruke alle de strafferammene de har, i stedet for alltid å legge seg i bunnen? Det er en demokratiutfordring om det skal være domstolene som skal tilta seg en lovgiverrolle, eller om det skal være nasjonalforsamlingen som har, og skal ha, den rollen, slik vi bl.a. mener. Det gjelder kriminelle handlinger, og der anser folk flest at straffenivået er for lavt. Det er uheldig i seg selv. Det skulle som sagt vært interessant å få noen synspunkter fra justisministeren når det gjelder det prinsipielle forhold – ikke det enkelte straffenivå, men det prinsipielle forhold, at folket er misfornøyd med straffeutmålingen når det gjelder kriminalitet. Når det så gjelder bøtene, som vi her har til behandling, er det stikk motsatt. Hvis man kjører for fort kl. 5 om morgenen på en rett strekning hvor det ikke er noen fare, men hvor det er en politikontroll, er det et allment raseri over at man kan få tusenvis av kroner i bot for noe som egentlig er helt greit. Hadde vi hatt teknikk, så hadde vi jo selvsagt variert hastighetsgrensene i takt med tiden på døgnet. Vi skal selvsagt ha strenge bestemmelser og regler der hvor trafikanter, barn eller andre i trafikken er i fare – det er jeg helt enig i. Men der det er lange, fine og rette strekninger på en tid da det ikke er noe særlig trafikk, ser man altså ikke forskjell i satsene. Det går utelukkende på hvor mange kilometer over grensen man kjører. Når det gjelder de nye bøtene, har vi fått klar beskjed fra politiet om at de er helt meningsløst høye. Vi risikerer nå også belastninger på domstolsapparatet, i den forstand at man behøver jo ikke å vedta de forenklede forelegg som bøtene er. Man kan gå til domstolene, og domstolene må da gå inn i den enkelte sak, for de har en del generelle prinsipper de skal legge til grunn, bl.a. når det gjelder botens størrelse i forhold til omstendighetene i den enkelte sak. Da kan disse veiledende satsene bli underkjent av domstolene. Det er i og seg selv meget uheldig. Derfor hadde vi håpet på at stortingsrepresentantene som ikke visste om disse tingene på forhånd – etter å ha sett alle reaksjonene, og når vi vet at vi ikke trenger pengene – kunne vært med oss på å gjeninnføre bøtene fra 2004, inntil vi i hvert fall fikk en skikkelig sak fra Regjeringen som sammenlignet situasjonen i Norge og i andre land vi kan sammenligne oss med. Det tredje og siste forslaget vårt er at vi vil ha et system hvor Regjeringen informerer «Stortinget på egnet måte i forkant av vesentlige endringer i bøtesatsene for trafikkforseelser». Der er vi også inne på det at hvis det i et budsjettfremlegg er en regjerings hensikt og ønske å øke f.eks. bøtesatsene med 30 pst., har vi faktisk lovbestemmelser som gjør at Regjeringen har plikt til å informere om slikt – plikt! Og de statsråder som er til stede, og ikke kan ansvarlighetsloven av 5. februar 1932, kan bare lese § 9 – som en annen statsråd kanskje også burde ha lest! Jeg synes ærlig talt at hvis man ønsker å øke noe med 30 pst., har man plikt til å informere Stortinget. For i § 9 står det at man har plikt til å informere hvis man «forstår eller burde forstå» at denne type informasjon vil Stortinget trenge for å fatte sin beslutning. Det er helt klart at hvis man har en intensjon om å øke bøtesatsene med 30 pst. for å dekke inn et rundt beløp som omfatter mange poster i et budsjett, da kommer den plikten under ansvarlighetsloven § 9 inn. Hvis man etter at man hadde fått vedtatt kronebeløpet på 1 050 000 000 kr, hadde begynt å diskutere hvordan skal vi greie det, så er det en annen situasjon. Da hadde man ikke den hensikten på forhånd. Men vi ønsker altså uansett at denne type ting skal forelegges nasjonalforsamlingen. Det skal ikke være slik at man i regjeringskontorene sitter og diskuterer hvordan man skal lure nasjonalforsamlingen, skjule sine egentlige hensikter for nasjonalforsamlingen: Hvordan skal vi pakke det inn, slik at ikke stortingsrepresentantene skjønner det, men når det blir gjennomført, og de oppdager det, da skal vi kunne si at det burde de ha skjønt? Det er flere som har prøvd seg på den, bl.a. formannen i samferdselskomiteen, Petter Løvik, som sier at man burde forstå det av teksten til kap. 4634 post 81, Bøter, inndragninger: «Posten omfatter inntekter fra bøter(forenklede forelegg, vanlige forelegg og bøter som er ilagt ved dom) (forenklede forelegg, vanlige forelegg og bøter som er ilagt ved dom) Og som jeg sa: Hvis vi delte hele økningen, med 50 pst. på bøtenivået og 50 pst. på automatisk trafikkontroll, sammenholdt med budsjettet for 2004, skulle det tilsvare 3 pst. økning, ikke 30 pst. Vi kan i hvert fall ikke ha et system som nå er slik at en regjering kan pakke det inn i så vanskelige setninger at man må drive detektivvirksomhet i Stortinget for å skjønne hva som foregår. Etter ansvarlighetsloven § 9 har faktisk en regjering plikt til å legge frem sine intensjoner og så få en skikkelig, demokratisk behandling i nasjonalforsamlingen. Jeg er glad for at samferdselsministeren har vært voksen nok til å bekrefte i brev det jeg har sagt om at økningen i bøtesatsene ene og alene er Regjeringens ansvar. Vi håper at det også formidles til regjeringspartienes stortingsrepresentanter og andre politikere, slik at de som fremdeles går rundt og har lyst til å planlegge bløff, ikke gjør det. Jeg ville tro at det heller ikke ville være særlig hensiktsmessig for de nåværende regjeringspartier å sørge for at man går inn i en valgkamp hvor man gir oss ansvar for det samferdselsministeren selv har sagt vi ikke har noe ansvar for. Det er ikke den helt gode, fornuftige tonen, hvis man ser litt fremover i tid – utover 12. september.