Jeg skal bare kort si noe om de viktige innspillene som er kommet i debatten, for det er flere utfordringer i denne debatten som jeg syns alle skal ta veldig på alvor. Når vi snakker om forebygging, får vi ofte inntrykk av at det er en eller annen myk «greie» som er veldig enkel å gjennomføre. Det handler gjerne om en holdningskampanje e.l. Jeg mener at forebygging lokalt er vi helt avhengige av å gjøre til en mer forpliktende og alvorlig politikk, og det skal faktisk også koste litt politisk for dem som går inn i det. Det handler om ruspolitikk lokalt. Det handler om, som representanten Dørum var inne på, spørsmål om plan- og bygningslov, gatelys og dess like, så det er ganske viktige lokalpolitiske veivalg som skal gjøres, og som kan være gjenstand for ganske tøffe politiske avveininger. Men vi er helt avhengige av at vi får liv i den politiske debatten. Det er derfor jeg mener de frivillige aktørene er viktige. Det er jo ikke sånn at Arbeiderpartiet på noen som helst måte skal være en bremsekloss når det gjelder frivillighet. Arbeiderpartiet har nettopp sin bakgrunn i frivilligheten. En av de viktige motkulturorganisasjonene, folkerørslene, i Norge sammen med både målsak og avholdssak, var jo nettopp arbeiderbevegelsen. Arbeiderpartiet har – jeg holdt på å si – sin fødsel i frivillighet. Det er ingenting i budsjettet, hvis vi trekker linjen helt fram til i dag, som skulle tale for at vi ønsker å nedprioritere det, snarere tvert imot. Jeg mener at vi gjør et par grep der som vi vil at både justispolitikere, kommunalpolitikere og Stortinget skal merke seg i forhold til det arbeidet som vi nå står overfor. Og så må jeg si at jeg syns representanten Kristoffersen Kosmo har et veldig godt poeng når det gjelder trygghet også for dem som ikke har noe nettverk, at det er en kjempeutfordring for oss. Det er mange som havner utenfor de tradisjonelle forebyggingssporene og de tradisjonelle frivillige organisasjonene – litt i kjølvannet av den talen som stortingspresidenten holdt da han åpnet Stortinget – altså de som ikke har organisasjoner til å representere seg, alle som utsettes for vold i nære relasjoner, 200 000–300 000 barn i Norge som sier at de føler seg truet eller utsatt for handlinger hjemme, og som ikke har organisasjoner eller frivillige til å ta seg av dem. Jeg mener at vi også må fokusere på dette, slik at mange i debatten faktisk må gi dem sin stemme. Det er en stor utfordring som ikke bare løses fra denne salen. Jeg vil også peke på det momentet som representanten Dørum var inne på, at vi ikke nå må lage regler som på mange måter har alle gode hensikter, men som struper frivilligheten. Innsatsen vår i forhold til politiråd er nettopp vinklet inn på at de politirådrammene man skal legge nå, ikke må strupe muligheten for at frivillige aktører kan være med. Det må være fleksible ordninger, slik at folk får rom til å bidra lokalt, sjøl om det er mange lokale variasjoner. Jeg er innstilt på å ha en debatt om budsjettet, hvor nettopp komiteen, og Stortinget, får bidra til også å prioritere innenfor de store rammene vi har når det gjelder frivillighet, og gi signaler om bl.a. hvilke organisasjoner som bør ha støtte. Jeg er villig til å være lydhør både overfor opposisjonen og flertallet i denne saken, for jeg mener at det er en viktig måte å utøve makt på fra dette hus.