I sommer har vi vært vitne til den største krisen i Midtøsten på mange tiår. Dette har vært en krise, og forhåpentligvis har det også vært en oppvåkning for resten av verden. Konfliktene i Midtøsten inneholder stor sprengkraft hver for seg, men når de kobles sammen, blir bildet skremmende og kaotisk. Katalysatoren for alle disse konfliktene er den israelsk-palestinske konflikten. Den mangeårige konflikten mellom Israel og Libanon blusset opp igjen 12. juli. Men det skal nok ikke underslås at det som kan ha vært med på å gi et moment til denne opptrappingen, var Israels «Operasjon Sommerregn», en massiv bombing av Gaza-stripen som en reaksjon på angrep på Israels grensepost og kidnappingen av en av deres soldater. Denne raske opptrappingen og spredningen av konflikten er en av hovedgrunnene til at jeg har vært bekymret for situasjonen i sommer. Jeg var selv og holdt kurs på Vestbredden for venner i AUFs søsterorganisasjon da dette «sommerregnet» startet. En av aksjonene som da ble gjennomført, var arrestasjonen av et tyvetalls lovlig valgte parlamentarikere. Denne uakseptable handlingen gjorde at vi fikk beskjed av norske myndigheter om at det ikke lenger var trygt for oss å oppholde oss i Ramallah. Og det var med veldig blandede følelser vi måtte fortelle de menneskene vi hadde vært sammen med i én uke, at det ikke lenger var trygt for oss, og at vi derfor måtte forlate dem – en meget spesiell opplevelse. Jeg kan derfor ikke engang begynne å forestille meg hvordan de som måtte forlate familie og venner i bomberegnet over Libanon, måtte følt det, eller den frustrasjonen, redselen og fortvilelsen som sivilbefolkningen må ha følt da de sivile områdene ble utsatt for en så omfattende og hensynsløs bombing. Men det er heller ingen grunn til å underslå de lidelsene som sivilbefolkningen i Israel har vært utsatt for. Men jeg er veldig glad for utenriksministerens klare uttalelser om at de israelske ødeleggelsene i Libanon og Gaza ikke står i forhold til de handlingene som hevdes å ha utløst disse gjengjeldelsesangrepene. Det er med lettelse jeg registrerer at situasjonen i Libanon nå ser lysere ut. Jeg mener at det som har gjort dette mulig, og som har gjort at FN kunne lykkes i sitt diplomati, er at Norge og andre har vært klare i sin fordømmelse av konflikten og tidlig gitt uttrykk for at vi kunne bidra i en FN-operasjon. Jeg reagerer derfor sterkt på at noen her i dag kritiserer Regjeringen for tidlig å ha støttet opp om initiativene til FN og dermed bidratt til den skjøre, men i det minste stabile situasjonen som vi har i dag. Jeg er også glad for at vi har en regjering som ser verdien av å være klare og handle raskt, en regjering som viser lederskap. Vi er nå ønsket velkommen av libanesiske myndigheter. Det er derfor viktig at vi også ter oss og uttrykker oss på en slik måte at vi fortsetter å være velkomne. Det er blitt sagt av noen at det FN nå gjør, er å sluttføre arbeidet den israelske hæren begynte på. Jeg tilhører ikke dem, men jeg er opptatt av at vi ter oss på en slik måte at vi ikke gjør deres ord til sannhet. Det er meget positivt at utenriksministeren nå fokuserer på den muligheten vi har til å jobbe videre med fred i regionen. Det viktigste vi burde ha lært av sommerens tragiske hendelser, er at vi aldri, som mange har sagt her i dag, kan løse denne konflikten og de utfordringene som regionen står overfor, med vold. Når Libanon nå igjen åpner øynene med håp om en ny framtid, er det fordi de ser muligheten til stabilitet og sikkerhet, og også fordi den israelske blokaden er opphevet. Litt lenger sør har vi et annet folk, det palestinske, som også er uten sikkerhet og som er under en blokade og okkupasjon. Når vi nå anerkjenner hvor mye handel og forsyninger betyr for Libanon, burde dette engasjere oss ytterligere til å jobbe for at grensene også åpnes rundt Gaza, og at Israel gir tilbake de pengene de skylder det palestinske folket, slik at også gjenoppbyggingen der kan starte. Gjør vi det, har vi tatt skritt i riktig retning for å få til opprettelsen av en selvstendig palestinsk stat side om side med en israelsk stat. Greier vi dette, har vi tatt et skritt i riktig retning for hele regionen.