Gjeldsproblemer utgjør en alvorlig fattigdomsfelle. I et helhetlig arbeid for å bekjempe fattigdom her i landet er ordninger for å hjelpe enkeltmennesker ut av gjeldsproblemer viktig. Gjeldsordningsloven står sentralt i denne sammenheng. Formålet med loven er å gi personer med alvorlige gjeldsproblemer en mulighet til å få kontroll over egen økonomi. Hovedformålet med Riksrevisjonens undersøkelse var å vurdere om saksbehandlingen skjer innenfor de tidsfrister som følger av lov og internt regelverk, og om det rapporteres i henhold til dette. Justisdepartementets uttalte mål er at den forberedende saksbehandlingen hos namsmannen skal skje innen 90 dager. Undersøkelsen viser at over halvparten av de undersøkte namsmannskontorene overskrider denne fristen. Gjennomsnittlig saksbehandlingstid for gjeldsordningssaker er fortsatt altfor lang. Det har riktignok vært en viss nedgang i antall saksbehandlingsdager siden forrige undersøkelse i 1996, men det er fortsatt behov for at Regjeringen tar grep for å få saksbehandlingstiden ned, slik at fristen på 90 dager ikke overstiges. Når det gjelder saksbehandlingsrutiner for øvrig, viser undersøkelsen at 10 av 14 undersøkte namsmannskontorer ikke har skriftlige saksbehandlingsrutiner for denne type saker, tolv av kontorene har ingen form for kvalitetssikring av utført saksbehandling, og syv av kontorene har kun én person som arbeider med gjeldsordningssaker. En samlet komite finner dette kritikkverdig. For at folk skal kunne ha trygghet for en riktig og likeverdig behandling, kreves bedre rutiner og effektiv kvalitetssikring. Komiteen ber derfor Regjeringen om å iverksette tiltak for å sikre dette. Tilgjengelig og forståelig informasjon om ordningen er av stor betydning for at målet med loven skal nås. Mulighet for individuell oppfølging er også viktig. Det må ikke bli slik at manglende informasjon om gjeldsordningsinstituttet er det som gjør at folk ikke finner veien ut av gjeldsproblemene. Fra namsmannskontorene meldes det dessverre at informasjonsmaterialet oppfattes som både utilstrekkelig og utdatert. En samlet komite ber derfor Regjeringen om å vurdere tiltak for å sikre god og tilgjengelig informasjon til beste for bruker. Å komme i en situasjon der man er i behov for hjelp med egen økonomi, gjør en sårbar. Det kan oppleves som vanskelig. Derfor kreves det kunnskap og evne hos den enkelte saksbehandler til å møte brukerne på en god måte. Det må ikke være slik at de som går inn på et offentlig kontor, føler seg mindre når de går ut igjen enn da de kom inn. Det er det dessverre altfor mange eksempler på og vitnesbyrd om. Forvaltningen må preges av en grunnholdning av respekt. Når det gjelder gjeldsordning, krever saksfeltet også inngående juridiske og økonomiske kunnskaper. Komiteen ber derfor Regjeringen vurdere om det bør defineres krav til kompetanse for saksbehandlere av gjeldsordningssaker. Det bør også vurderes hvordan kompetansesentrene kan brukes mer effektivt til opplæring og kursing. Undersøkelsen viser videre en mangelfull rapportering i forhold til saksbehandlingstider. Det forutsettes at Regjeringen sørger for at kravene til mål- og resultatstyring i bevilgningsreglementet og økonomireglementet for staten blir overholdt også på dette punktet. Et flertall i Stortinget bad Regjeringen utrede en ordning med personlig konkurs under behandlingen av Dokument 8:66 for 2003-2004. Regjeringen ble også bedt om å fremme forslag om en frarådningsplikt i kredittkjøpsloven. Komiteen ser fram til at Stortinget får seg forelagt saker som følger opp dette. En samlet komite mener også at det er behov for å styrke kontrollen av markedsføringen av usikret kreditt. Regjeringen bes om å fremme en sak for Stortinget som følger opp det. Mangeenkeltmennesker kan fortelle historier om hvordan de opplever at gjelden har blitt en livslang fattigdomsfelle. For dem oppleves uttrykket «gjeldsslave» som en høyst konkret virkelighet. Det er viktig at samfunnet lager ordninger som forhindrer at gjeldsforpliktelser man har pådratt seg, blir et slikt livslangt fangenskap, ordninger som gjør at gjelda kan håndteres innenfor en begrenset tidsperiode. Årsaken til gjeldsproblemet har endret seg noe siden loven ble vedtatt. Målgruppen den gang var i stor grad personer som satt igjen med stor boliggjeld etter at boligen var solgt. I dag er det gjerne andre forhold som begrunner behovet for gjeldsordning. Denne utviklingen krever at det vurderes om det kan gjøres endringer i regelverket og praksis, for å sikre at målene med ordningen blir best mulig ivaretatt. Kristelig Folkeparti vil for øvrig senere denne måneden ta opp og gå nærmere inn på disse utfordringene i en interpellasjon til barne- og likestillingsministeren om gjeld og fattigdom. Her vil jeg begrense meg til å understreke betydningen av at offentlige kreditorer også bidrar konstruktivt til en gjeldsordning der dette er hensiktsmessig. En samlet komite ber Regjeringen utarbeide klare retningslinjer for hvordan det offentlige skal forholde seg på dette området.