Norsk skole er på mange områder en svært god skole. Et område som er krevende, men som på alle vis også viser kvaliteten og mangfoldet i skolen, er at det skal være en fullt ut integrert skole der alle barn kan få sin skolegang. Vi har en skole som kan tilby den enkelte elev tilpasset opplæring bygd på den enkeltes forutsetninger. Det betyr imidlertid ikke at vi har en skolehverdag fri for utfordringer for å få dette til. Tilpasset opplæring og en skole for alle har ikke på noen som helst måte fjernet behovet for spesialpedagogisk kompetanse, snarere tvert imot. Barn og unge med hørsels- og synsvansker, språkvansker, som er sterkt handikappet, som stammer, har store lærevansker, atferdsproblemer m.m., er avhengig av at skolen har eller får tilført den kompetansen som skal til for at undervisningen tilpasses deres behov. Det er dette jeg synes vi skal fokusere på når vi ser oppslag i media om at barn og unge ikke får det utbyttet av den tilpassede undervisningen som en har forventninger om. Det jeg håper det ikke blir fokusert på, er hvorvidt det er behov for opprettelse av spesialskoler for at tilbudet skal bli godt nok for de elevene det gjelder. Jeg håper tiden er over for behov for spesialskoler, selv om også jeg innser at vi for enkelte elever eller elevgrupper har et for dårlig tilbud i dagens skole. Jeg har ved flere anledninger besøkt skoler i min egen hjemkommune. Ved disse besøkene har jeg spesielt blitt orientert om hvordan en tilrettelegger undervisningen for elever med spesielle behov. Det som har slått meg, og som også er bekreftet gjennom samtaler med foreldre, er at i de klassene disse elevene går, oppleves det som svært positivt at det er en eller flere i klassen eller gruppen som har spesiell tilrettelegging og spesielle ressurser rundt seg. De andre elevene nyter også godt av de ressursene som kommer ekstra i forbindelse med enkeltelever. Det kan være spesialpedagogiske ressurser og miljøarbeiderressurser som oppfattes som svært positivt for læringsmiljøet. I tillegg får elevene et naturlig forhold til funksjonshemning, noe som er et tilleggsgode for de funksjonsfriske elevene. Når jeg ønsker en debatt om hvordan vi greier å tilrettelegge for elever med spesielle behov i nærmiljøskolen, er det imidlertid i erkjennelsen av at det mangler vesentlig kompetanse ved mange skoler i dag, slik at tiltak som pedagogisk-psykologisk tjeneste i kommunene skisserer for enkelte elever, ikke alltid blir fulgt opp. Det kan skyldes mangel på økonomiske ressurser, men også i veldig mange tilfeller mangel på kompetanse ved den enkelte skole. Det er ingen selvfølge at det finnes spesialpedagogisk kompetanse og miljøarbeiderkompetanse ved den enkelte skole. Men ofte er det den typen kompetanse i et kollegium som er nødvendig for at tiltak skal kunne følges opp i forhold til enkeltelever. Spesialpedagogisk forskning innenfor det norske skolesystemet er det ifølge fagmiljøet selv sparsomt med i den forstand at spesialpedagogikk er et ungt fag i forskningssammenheng. Det er et stort behov for denne type forskning, ikke minst i kjølvannet av de reformene som har skjedd i skolen vår. I de siste årene har skolen gjennomgått store endringer. Den endringen som kanskje er størst, er oppløsningen av den faste klassestrukturen og overgangen til gruppa. I tillegg har den faste timeplanen blitt erstattet av ukeplaner. Dette setter store krav til elevenes evne til selv å strukturere skolearbeidet sitt. For elever med behov for struktur i skolehverdagen har dette gitt tilleggsutfordringer vi ikke kjenner konsekvensene av. Men vi vet at medikamentbruken ved f.eks. ADHD har økt. Jeg ønsker at den norske skolen fortsatt skal være en integrert skole der alle barn og ungdommer kan gå sammen. Men det gir store utfordringer i forhold til hvordan vi legger til rette for den enkelte elev. Da trenger vi mer kunnskap om hvordan det står til i skolen på dette området, og vi har behov for at det spesialpedagogiske arbeidet fungerer. Det betyr at vi må stimulere til mer forskning, sikre oss sterke pedagogisk-psykologisk kompetansesentre rundt i hele landet, sørge for gode fagmiljøer i kommunene, og at den enkelte skole stimuleres til å tenke på hvordan den kan sikre at skolen har tilgang til nødvendig kompetanse innenfor spesialpedagogikk og miljøarbeid. Jeg har tillit til at kunnskapsministeren har høy beredskap på dette området, og det gir han da også klart uttrykk for i dag. Det er viktig om vi fortsatt skal kunne si at vi har en fullt ut integrert skole hvor alle barna kan gå sammen, og hvor enkeltelever med behov for spesiell tilrettelegging får det læringsutbyttet han eller hun har behov for.