Mitt spørsmål går til kunnskapsministeren. Framtidas velferd skapes ikke av Finansdepartementet, men av mennesker med kunnskap og innstasvilje. Det er derfor skuffende, men dessverre ikke overraskende, at alt kunnskapsministeren til nå har markert seg på, handler om å nedvurdere kunnskap og bagatellisere rekrutterings- og ferdighetsproblemer. Regjeringa har varslet at annet fremmedspråk likevel ikke blir obligatorisk på ungdomstrinnet. Ifølge regjeringserklæringen skal fullført videregående opplæring gi alle generell studiekompetanse, uavhengig av studieprogram og ferdigheter. De nåværende regjeringspartiene gikk i fjor imot at det skulle innføres opptakskrav i matematikk og norsk ved allmennlærerutdanningen, og Regjeringa kutter i Forskningsfondet, noe som gir mindre penger til forskning i årene framover. Til tross for at den forrige regjeringas strategiplan for realfagene har begynt å gi positive resultater, har Norge fortsatt den laveste andelen realfagsstudenter i OECD-området. Antallet realfagslektorer er sterkt synkende. Nyrekrutteringen er lav, og de realfagslærerne som nå går ut av skolen og pensjonerer seg, erstattes av realfagslærere med mindre kompetanse. Dessuten presterer norske elever gjennomgående svakt i realfag. Men disse alarmerende utviklingstrekkene ser ikke ut til å bekymre kunnskapsministeren, fordi elevene ifølge ham er veldig dyktige på ting som ikke måles i undersøkelser, og de er veldig gode til å samarbeide. Til å være kunnskapsminister bryr kunnskapsministeren seg lite om kunnskap. Erkjenner statsråden at vi har et ferdighets- og rekrutteringsproblem i realfagene, eller har vi det ikke? Og hva vil han i så fall gjøre med det? Hvordan mener han at denne antatte samarbeidsevnen kompenserer for svake faglige resultater?