Jeg hadde et håp om at vi i denne diskusjonen kunne komme litt videre i forhold til det som har vært diskusjonen rundt handlingsregelen og finanspolitikken. Jeg hadde et håp om at en i større grad kunne se sammenhengen mellom offentlig aktivitet og privat aktivitet, som i sum trekker på de samme arbeidskrafts- og realressursene som vi har til disposisjon, og som egentlig er poenget vi må ta stilling til. Representanten Tybring-Gjedde sa at det å være ansvarlig, det å prioritere, det er dét som er politikk. Representanten Tybring-Gjedde sa videre at vi må sjøl vurdere ut ifra våre kunnskaper hva som er forsvarlig. Da er det viktig at en i større grad tar inn den faglige plattformen, som representanten Tybring-Gjedde la til grunn, for å ha den i bunnen før en ser på det politiske skjønnet. Fremskrittspartiet er jo en sikker vinner ved å gå inn for å øke den private veksten og øke den private aktiviteten mer enn det Regjeringa legger opp til. En går videre inn for å øke de offentlige utgiftene mer enn det Regjeringa legger opp til. Altså: Fremskrittspartiet har få begrensende tiltak som kan gjøre at en i sum kommer ut med en helhet som er forsvarlig. Det er vel ganske rimelig at det som Fremskrittspartiet legger opp til, er en politikk hvor en i praksis overlater til sentralbanksjefen å rydde opp gjennom å bruke penge- og valutapolitikken som siste skanse. Fremskrittspartiet toer sine hender og sier at en ikke har noe ansvar. Sjølsagt har en ansvar når en i sum legger opp til noe som i helhet går langt utover det en har realressurser til. Jeg prøvde i mitt første innlegg å appellere til å komme videre i diskusjonen om virkelighetsforståelse, om virkning av samspillet mellom offentlige og private penger og om bruk av arbeidskraft for å få et offentlig ordskifte på den basis og få en prioritering: Hva vil vi med Norge? Dette er en helhet som vi kommer tilbake til ved flere anledninger, og jeg håper at vi kan gå djupere inn i det, slik at vi kan få en helhet som innebærer at det vi gjør, i sum er ansvarlig. Fremskrittspartiet har her en utfordring som er enorm, i og med at helheten til de grader overgår det vi har realressurser til, slik at politikken ikke vil være mulig å praktisere dersom en kommer i en ansvarlig rolle.