I disse dager er ordet «klimaendring» på alles lepper. Media har brukt metervis av spalteplass på temaet, og vi har sett Nordtun og Brende i debatt på TV. Det milde høstværet har plutselig blitt hett mediestoff og selvsagt også hett politisk stoff. Det er også grunn til å gi miljøvernministeren ros for på en så kraftfull og tillitvekkende måte å ha bidratt til å sette temaet på dagsordenen nasjonalt og internasjonalt. Klimaendringene får store konsekvenser, spesielt i polare strøk. Polaråret 2007–2008 gir oss en god anledning til å sette fokus på nedsmeltinga i polare strøk og på den måten drive generell folkeopplysning og holdningsskapende arbeid med hensyn til hva som kan skje i et langsiktig perspektiv, når havnivået øker, og når tørkesesongene blir lengre og flere. Arbeiderpartiet forventer at både næringslivet, transportsektoren og folk flest stopper opp og blir med på et nasjonalt løft når det gjelder tiltak for å bremse klimaeffekten. Nordmenn flest er opptatt av drivhuseffekten og av klimatiske endringer generelt. Nordmenn flest er villige til aktivt å endre vaner og livsførsel for å gi sitt bidrag for et bedre miljø. Denne kunnskapen har vi fått gjennom flere markedsundersøkelser som er foretatt. Dette er en vinn-vinn-situasjon. Det er derfor så flott at Regjeringa tar et krafttak for CO2-rensing og øvrige tiltak for å redusere utslippene av klimagasser, og at bevilgningene under budsjettposten for miljøvernforskning og miljøovervåkning øker. Det er mange paradokser i internasjonalt miljøarbeid. Komiteen har drøftet disse tingene en rekke ganger. Norge importerer forurensende kullkraft. Vi importerer atomkraft, og vi ser med bekymring fram til den dagen – og den er ikke langt unna – da Kina og India for fullt skal ta del i den kommende velstandsøkningen, med de energibehov dette medfører. Alle de utfordringene det økende energibehovet bringer med seg, gir oss to hovedretninger å arbeide etter. Den ene er miljøvernforskning, som jeg allerede har berørt. Den andre er ny fornybar energi. På dette feltet satser Stoltenberg-regjeringa mer enn det noen gang tidligere har vært satset innenfor dette feltet. Det nye grunnfondet er ett av flere gode tiltak. Resultatet av forskningen på ny fornybar energi vil frambringe nye teknologiske løsninger, med andre ord: ny teknologi som kan gi Norge mange nye, spennende arbeidsplasser. Det er enda en dimensjon innenfor miljøforskning og miljøovervåkning som bør trekkes fram, og det er internasjonalt samarbeid. Det finnes ingen lettvinte løsninger på noen av disse utfordringene, men det hadde hjulpet om Norge, sammen med resten av Europa, hadde trukket i samme retning. Det hadde hjulpet om USA hadde tatt inn over seg alvoret i klimaendringene og tatt politiske grep for å gjøre noe med det. Vi må komme dit hen at vi får en felles internasjonal forståelse av klimautfordringene og en felles internasjonal enighet om tiltak, for å ta problemet på alvor. La meg bare nevne et så avgrenset område som Barentshavet. Her ser vi hvor avhengige vi er av et godt og forpliktende miljøsamarbeid med russerne. Slik kan jeg nevne havområde etter havområde. Vi vil raskt se hvor viktig et internasjonalt forpliktende samarbeid er. Dette gjelder forurensning og – sist, men ikke minst – å ta vare på det biologiske mangfoldet i havet. Avslutningsvis vil jeg si litt om fjellrevens situasjon. Vi vet at det finnes kun rundt 50 fjellrever igjen i Fastlands-Norge. Siden handlingsplanen for å bevare fjellreven kom i 2003, har det pågått et konkret og målrettet arbeid for å redde dette vakre, lille dyret. I Finnmark er det i år registrert kun tre ynglinger, og det gir grunn til bekymring. Det er altfor lite. Selv om rødreven i samme revirområdet er skutt, den er tatt ut, for å redusere konkurransen om maten, er det fortsatt matmangel som er den største trusselen for fjellreven. En samlet komite har vært opptatt av fjellrevens situasjon, og en samlet komite har støttet opp om det arbeidet som gjøres for å redde fjellreven. Vi skal følge utviklinga nøye, både når det gjelder fjellrev og andre truede arter.