Dagens velferdsstat ble til i en tid da flertallets levestandard var lav. De ordninger som var de rette da, er ikke nødvendigvis de rette i en tid da flertallet lever i velstand, mens et mindretall faller utenfor. Vi har mange utfordringer. En voksende gruppe av uføre langtidsledige har dårlige levekår. I de største byene lever folk under problematiske kår, med rus og psykiske lidelser. Mange faller mellom to stoler fordi de ikke passer inn i noen av de offentlige tjenestene som yter hjelp. For Venstre er det et særlig ansvar å se og lytte til disse når samfunnet skal reformeres, og det er her den sterkeste velferdssatsingen nå må komme. Et samfunn er ikke bedre enn det tilbudet det gir sine svakeste. Norge bruker over 100 milliarder kr i året på trygder til mennesker i arbeidsfør alder. Trygdeutgiftene øker hvert eneste år, og hver femte person i yrkesaktiv alder har trygd som sin hovedinntektskilde. Vi har flere uføretrygdede enn industriarbeidere i Norge. Minst like mange er til enhver tid ute av eller borte fra arbeid, enten fordi de får sykepenger, er arbeidsledige, er under attføring eller får sosialstønad. Dette synliggjør at vi ikke makter å hindre at stadig flere faller utenfor arbeidslivet og blir stønadsmottakere. Flere i arbeid og færre på stønad er helt grunnleggende for at vi skal kunne klare å opprettholde våre velferdsordninger i framtiden. Det krever reformer av dagens velferdsstat. Men vi må også ta innover oss at det ikke er alle som kan arbeide, og de må få et verdig tilbud. Venstre er derfor en pådriver for NAV-reformen. Det trengs en samlokalisering, slik at det blir én dør inn til arbeids- og velferdstjenestene. Bare et skikkelig samarbeid på tvers av etatsgrensene kan sikre borgernes rettigheter i møte med det offentlige. Derfor er det viktig at gjennomføringen av NAV-reformen skjer i forhold til den planlagte framdriften. Derfor støtter også Venstre bevilgningen av ressurser i forkant av revidert nasjonalbudsjett. Arbeidsgivere har et stort ansvar for å legge til rette for at flest mulig kan være i arbeid. Det offentlige bør ha tallfestede målsettinger om bedre rekruttering av mennesker som har problemer med å komme inn i arbeidslivet. Utdanning er den enkeltfaktoren som i størst grad beskytter mot arbeidsledighet og fattigdom. Det er også en dokumentert sammenheng mellom lite utdanning og dårlig helse, bruk av sosiale tjenester og svak posisjon i arbeidsmarkedet. Kvalifiserende tiltak og utdanning er et av de viktigste virkemidlene for å få folk i arbeid. Derfor må vi i større grad enn i dag tilpasse disse tiltakene i forhold til den enkelte. Systemet med uføretrygd må også reformeres. Venstre ønsker et nytt system for uføretrygd som både er tilpasset pensjonsreformen og som tar opp i seg Venstres tankegang om borgerlønn. Venstre vil også vurdere reduksjon i arbeidsgiveravgiften for bedrifter som ansetter personer som har særlige behov. Et siste moment jeg vil ta opp her, er at partnerskapet mellom kommune og stat i forhold til NAV-reformen så raskt som mulig må avklares. Jeg har fått meldinger fra Kommune-Norge rundt omkring hvor man allerede har begynt å diskutere hvordan dette samarbeidet skal fungere, og hvem som skal betale hva. Dette kan være et tegn på at informasjonen ikke nødvendigvis tilflyter slik den var tenkt. Jeg håper at statsråden vil ha en aktiv dialog med kommunene, noe jeg også tror, og at denne reformen ikke blir en reform som blir trædd ned over hodet på kommunene, men en reform som tar utgangspunkt i det partnerskapet og det samarbeidsprosjektet dette er.