Rammene for skattene neste år er jo allerede avgjort i finansdebatten tidligere. Jeg vil bruke denne anledningen til å utdype hva det var som var vårt poeng da vi overtok regjeringsmakten, og vårt poeng med å gjennomgå skattesystemet kort i den tiden vi hadde for oss. Det var tre poenger som det var viktig for oss å få gjort noe med i forbindelse med skattesystemet til neste år. Det første poenget var å øke andelen av økonomien som fellesskapet skulle ha i forhold til det Bondevik-regjeringen la opp til. Det er fordi vi mener at det er å satse på fellesskapet. Det er å sørge for at veksten i det fellesskapet bestemmer over, skal være større enn det Høyre-siden har lagt opp til de siste årene. Det andre poenget var at vi ønsket et mer rettferdig skattesystem. Det var tre punkter som var viktige for oss: Det ene var å få til større skatteletter i bunnen. Det andre var å tette det skattehullet som har vært der lenge, med en ujevn beskatning av arbeidsinntekt og kapitalinntekt gjennom utbytte, som altså har gjort det mulig å trikse og fikse og flytte penger fra arbeidsinntekt til kapitalinntekt, fullt lovlig, og på den måten unndra seg den samme type beskatning som man ellers ville hatt hvis man var arbeidstaker. Det tredje punktet var å sørge for å nulle ut skattelettene fra høyresiden og øke skatten for de folkene som er best i stand til å betale skatt, nemlig de folkene som har mest inntekter og de største formuene. Det tredje poenget vårt var å avlyse de overilte, etter vår oppfatning, avgiftsendringer og varsle en helhetlig gjennomgang av avgiftssystemet, særlig miljøavgiftene, men også andre avgifter, for å målrette avgiftsgivningen i Norge i forhold til hva vi ønsker å oppnå, eksempelvis bedre miljø, og å sørge for at de avgiftene vi benytter, faktisk virker etter hensikten. Jeg vil bruke mest tid på å snakke om det som går på å skape et mer rettferdig skattesystem. For det er slik at helt siden 1992 har Høyre med sine forskjellige talspersoner stått på talerstolen her i Stortinget og nærmest klaget overfor oss i SV, som har foreslått dette hvert eneste år, og argumentert mot det de har kalt dobbeltbeskatning på aksjeutbytte. Da har jeg med respekt å melde alltid påstått at det er ikke antallet ganger en beskatter en inntekt som er avgjørende, men hvilken marginalskatt som faktisk gjelder. Jeg er sikker på at de aller fleste arbeidstakere her i landet ville sagt ja takk til å få arbeidsinntekten sin beskattet sju ganger, hvis det var slik at arbeidsinntekten ble beskattet med 1 pst. hver gang, for det ville gitt en ganske lav marginalskatt, i stedet for å bli beskattet én gang 28 pst. Men det er altså slik at når det gjelder aksjeinntekter, har de hele tiden hatt en skatt på 28 pst. beskattet i bedriften, og null beskattet på eiers hold. Vi har sagt at det har vært en altfor lav marginalskatt fordi det har gitt rom for det skattehullet som vi nå tetter, med Høyres, Kristelig Folkepartis og de andre partienes støtte. Etter all denne tid har de kommet oss i møte på det punktet, og vi fikk tettet det hullet. Vi har hatt en urettferdighet i at mens vanlige arbeidstakere har betalt den høyeste skatten, så har de folkene som har hatt de største inntektene, inntekter fra aksjeutbytte, betalt den laveste skatten. Det er den grunnleggende urettferdigheten i skattesystemet som vi nå gjør noe med. Så får det våge seg at det har vært slik at Høyre og de andre gjennom å varsle denne endringen i skattereformen har gitt de folkene med de største formuene muligheten til å tilpasse seg i løpet av de to siste årene, noe som altså gir et stort skattetap for staten og for fellesskapet. I tillegg har de gitt de folkene som har mest penger muligheten til å unndra seg skatt som rettmessig burde vært betalt i de kommende få neste årene. Men vi får være fornøyd med at det som har vært en kampsak for SV i 13 år, endelig blir vedtatt i dag, nemlig å sørge for at de med de høyeste inntektene betaler skatt som står i forhold til de inntektene de har. Så er det et par andre ting jeg ønsker å ta opp kort. Jeg er fornøyd med at vi nå gjennomfører den endringen som innebærer at samboere som har bodd sammen i to år, slipper skatt på arv. For det er klart at etter hvert som det i samfunnet har blitt slik at folk i større og større grad er samboere, har det blitt opplevd som grovt urettferdig at man når man mister sin livsledsager som man har vært samboer med i mer enn to år, må betale arveavgift. Det har vært et spesielt forhold rundt dette med samboerskap som vi synes det er viktig å gjøre noe med. Vi har foreslått det tidligere uten å få gjennomslag for det. Men det ble aktualisert etter et oppslag i fjernsynet på TV2, der en kvinne som mistet samboeren sin i tsunamien, kom hjem og måtte betale for å arve huset hun og samboeren hadde bodd i. Vi har fått gjort noe med denne urimeligheten nå. Og selv om det ikke hjelper den kvinnen som først fikk reist denne saken og skapt dette flertallet på Stortinget for det, så er det i hvert fall noe vi kan få rettet på i forhold til mennesker som i framtiden vil kunne rammes av det samme ulykksalige. Jeg vil bare fokusere på en ting helt til slutt. Vi lager altså et opplegg der det å få skattefradrag i større grad skal være knyttet opp mot utgift til inntekts ervervelse. Det har vært et bærende prinsipp for alle partier. Derfor synes jeg faktisk at det angrepet som rettes mot regjeringspartiene fordi vi øker fradraget for fagforeningskontingenten, er høyst urimelig. For det er ingen tvil om at det å betale penger til fagforeninger er å betale for at noen skal forhandle fram lønningene våre. Representanten fra Fremskrittspartiet tilhører jo som kjent et parti som mener og har i sine programmer, og har hatt det ganske lenge, at man skal ha en mer og mer lokal lønnsdannelse og i mindre grad gjennom fagforening. Jeg skjønner jo derfor at det er logisk fra Fremskrittspartiets side å være mot fradrag for fagforeningskontingenten. Men at Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre også går imot dette, synes jeg er mer underlig. En tidligere minister fra Høyre, Victor D. Norman, har jo bl.a. understreket betydningen av og behovet for å ha en god organisering og ordnede arbeidsvilkår, at det har betydning for utviklingen av en stabil økonomi i Norge. At de derimot i stedet ønsker å øke fradragene for innbetaling til partiene, synes jo litt underlig i forhold til prinsippet om at det skal være utgift til inntekts ervervelse som skal kunne trekkes fra på selvangivelsen. Det er jo ikke noen tvil om at de folkene som har de største eiendommene i Oslo, ville betalt 55 pst. av eiendomsskatten hvis det hadde vært innført i Oslo, og at de ville vært enig i å se det slik at det å støtte partier vil kunne være en utgift til inntekts ervervelse. Men jeg tror jo, i anstendighetens navn, ikke det var det som var verken Høyres, Kristelig Folkepartis eller Venstres tanker da de gikk inn for å øke akkurat dette. Med det sier jeg at jeg håper at dette blir vedtatt – og jeg vet det blir vedtatt – og det er i grunnen ganske bra.