Det kan være fristende i denne anledning å mimre litt om de valgkampløftene jeg hørte når jeg var rundt i Rogaland: SV-kandidater som har sagt at de skal ut av EØS-avtalen, senterpartikandidater som har sagt at det viktigste er å få en vernepause i landet, arbeiderpartikandidater som lovet LO at nå skal det i hvert fall ikke komme særnorske regler for gasskraftverk i Norge. Disse valgløftene er borte i den erklæringen vi i dag diskuterer. Det kan være fristende å vri kniven i åpne sår, men jeg erkjenner òg at behovet for kompromisser eksisterer, selv om det skjer i sentrale hjertesaker for regjeringspartiene. Jeg merket meg at statsministeren inviterer til samarbeid med opposisjonen. Det er jeg åpen for, men skal et slikt samarbeid kunne fungere, er det gjerne en fordel at vi som er opposisjonsparti, vet litt mer om hva Regjeringen faktisk ønsker. En del av punktene som står der, fungerer jo mer som en tåkelegging av sentrale standpunkt framfor å utmeisle en realistisk politisk kurs. Kapitlene om energi- og miljøpolitikken er gode eksempler på det. Personlig gleder jeg meg til å høre representanten Langeland fra SV argumentere for Regjeringens politikk om en offensiv petroleumsvirksomhet i nordområdene. Men jeg er ikke trygg på at når alt kommer til alt, så vil Regjeringen følge opp de signalene den har gitt. Det var tross alt den forrige Stoltenberg-regjeringen som stengte de samme områdene. Selv om Arbeiderpartiet etter valgnederlaget i 2001 har endret mye av sin politikk for å komme i regjering, tar jeg ikke gleden på forskudd på dette området. Kompromisset i Regjeringen er jo at en bare skyver denne vanskelige saken framfor seg i minst et år. Vi skal nå vente på en forvaltningsplan, et arbeid som skal ledes av en miljøvernminister fra SV. Departementet stengte for bare en time siden leteboring på Goliat-feltet på grunn av at Bellona har klaget til departementet. Det virker ikke veldig offensivt i mine øyne. Jeg forstår da hvorfor regjeringserklæringen, til tross for vage ord om nordområdene, har et ganske klart punkt om at de allerede nå vil vurdere å søke IMO om at Barentshavet skal erklæres som spesielt sårbart. Det gir tydelige signal i mine øyne. Arbeiderpartiet har òg framstilt seg som en pådriver for å bygge gasskraftverk. Inntil den 12. september var kravet at kraftverkene skulle ha samme rammebetingelser i Norge som i Europa. Nå står det i regjeringserklæringen at de har som mål at gasskraftverket på Kårstø skal ha CO2-håndtering fra 2009. Da minnes jeg uttalelsene fra den forrige energipolitiske talsmann fra Arbeiderpartiet. I Aftenposten den 3. februar 2005 sa han: «Prisen for CO2-rensing vil ligge på en milliard kroner i året pr. gasskraftverk.» … «Strømprisen kommer til å gå i taket. Aluminiumsindustrien og annen kraftkrevende industri vil flytte ut av landet.» Nå sier riktignok Regjeringen at den vil «bidra økonomisk» til å etablere CO2-håndtering på Kårstø. Men hva mener den egentlig med å «bidra»? Snakker man om en tier til en kopp kaffe for hver av anleggsarbeiderne, eller snakker man om å ta de fulle ekstrakostnadene dette innebærer for prosjektet? For Naturkraft er det faktisk ganske vesentlig at slike detaljer er avklart før de stikker spaden i jorden. Jeg forstår enda bedre hvorfor Regjeringen i sin regjeringserklæring sier at de vil jobbe for en sikker kraftforsyning, men de sier absolutt ingen ting om at dette skal skje til akseptable priser. Et annet område som er relativt morsomt, er rovdyrpolitikken. Her vet vi at Senterpartiet og SV har ligget i krig i mange år, og her er det gjort et godt håndverk med å skrive litt om krig og fred og slikt. Rovdyrforliket skal fortsatt ligge i bunnen, og det åpner altså for mer rovdyr i landet. Men for å temme Senterpartiet har man sagt at Senterpartiet skal få lov til å måle bestander, de skal få måle effekten for lokalsamfunn, og i tillegg skal de selv få velge om de skal bruke murer eller gjerder for å holde rovdyrene vekk, slik at de klarer å opprettholde «miljøvennlig utmarksbeiting over hele landet», som det står i erklæringen. Det skal til og med bli lettere å skyte disse rovdyrene, men vi skal likevel ende opp med flere rovdyr enn før. Jeg skal like å se SVs miljøvernminister nikke erkjennende til Senterpartiets bevæpnede bønder bak deres forsvarsposisjoner, finansiert med statlige tiltaksmidler. Jeg tror ikke dette går så godt, men den kampen tar vi nok her ved en senere anledning. Erklæringen viser i alle fall at det er inngått veldig mange kompromisser på energi- og miljøområdet. På viktige områder som vannkraft, vern, rovdyr, gasskraft og petroleum i nord skjules uenigheter av runde formuleringer. De politiske løsningene vi får, gjenstår å se til sakene faktisk diskuteres her i salen. Først da vil det være mulig å utføre det kunststykket som statsministeren utfordret oss på, nemlig å påvise at ett av de tre partiene har strukket seg mye lenger enn det de kan stå inne for når det gjelder helheten.