Jeg vil benytte anledningen til å takke for en rekke gode innlegg, og også takke for bred støtte til det som er Regjeringens politikk. Når det gjelder utvidelsen i Afghanistan nordover, å satse relativt mer på PRT-ene i forhold til hovedstaden Kabul, registrerer jeg at ingen har uttalt seg i motstrid til en slik ambisjon. Når det gjelder forhåndslagrene, har jeg registrert at SV er kritisk, men ellers oppfatter jeg denne debatten som svært støttende til det arbeidet som har vært ført for å komme fram til en reforhandlet avtale med USA, og jeg synes selvfølgelig at den støtten er svært gledelig. Jeg ser selvsagt meget positivt på at både utenrikskomiteens leder, Fremskrittspartiet og de fleste partier her i salen, utenom SV og Senterpartiet, også har gitt klar støtte til den nordiske stridsgruppen i EU. Jeg vil gjerne få understreke at på disse områdene bidrar Norge til å oppnå en rekke viktige mål. Jeg er helt enig i det som Fremskrittspartiet var inne på når det gjelder forhåndslagrene, at å ha lagrene i Norge og bruke dem aktivt også i forhold til øving og trening i Norge, også bidrar til å opprettholde fokus på de nordiske områder, på de norske nordområder. Vi kommer ikke forbi at USA er vår viktigste og største allierte, og å tilrettelegge for tett integrert samarbeid med USA militært er viktig for en liten nasjon, og særlig for en liten nasjon som har de utfordringene i nord som vi vil kunne ha i årene framover. Et annet poeng som ble brakt opp i forhold til EUs stridsgrupper og deltakelse i en slik gruppe, har vært at det også kan øke Europas interesse for de nordiske land og for nordområdene. Jeg vil også understreke at på de siste store øvelsene vi har hatt i Norge, har det vært viktige bidrag også fra de nordiske land samt fra våre viktige europeiske allierte, som er de samme allierte som vi har både i NATO og som EU-medlemmer. Det meste har vært berørt ganske grundig når det gjelder EU og stridsgruppene. Jeg vil spesielt takke utenrikskomiteens leder, Thorbjørn Jagland, for så klart å presisere at dette er en utvikling som FN støtter, og dette er en type ressurs som FN har bedt om å få. Det er flere som har vært innom generalsekretærens rapport fra tidligere år, der det sies veldig klart at verdenssamfunnets behov for fredsbevaring er større enn kapasiteten til noen organisasjon. Det vil si: Vi trenger flere militære ressurser som kan brukes til fredsinnsats, ikke færre. Og det sies videre i Kofi Annans rapport av 15. desember 2004 at det er derfor påkrevd at det etableres operativt samarbeid mellom FN og regionale og subregionale organisasjoner som i dag driver fredsbevarende virksomhet. Jeg er også glad for at det så klart har blitt framholdt fra flere at Finland selvsagt ikke har noe annet syn på den avtalen vi har inngått, enn det Norge har. Avtaleteksten er helt klar, at operasjoner for en slik nordisk stridsgruppe skal være basert på folkeretten. Men her har det også vært en nyttig presisering fra flere, at det ikke bare er et vedtak i FNs sikkerhetsråd som gir en slik klar forankring i folkeretten. Finland har selvsagt ingen ambisjoner om å gå inn i operasjoner uten folkerettslig forankring. Jeg vil også understreke det som flere har vært inne på, at jeg ser det som svært usannsynlig at vi skulle komme i en situasjon der våre nordiske naboland, med felles verdisett og felles ambisjoner om å bidra konstruktivt til fred i verden, skulle ønske å engasjere seg i en folkerettsstridig operasjon. Jeg tror det er et høyst hypotetisk tilfelle, og det er også en av grunnene til at det var viktig at vi valgte nettopp de nordiske land, når vi nå på denne måten også skulle bidra til å sette EU i stand til å bidra med fredsforhandlinger.