Det er mange som har snakket om Fremskrittspartiets budsjettalternativ allerede. Jeg kunne nesten ha spart meg det. Når jeg allikevel velger å si noen ord, er det fordi jeg ikke synes mine kolleger i de øvrige paretier har ytt budsjettet vårt rettferdighet, men har presentert det på en noe unyansert måte. Fremskrittspartiet legger for sin miljøpolitikk til grunn en positiv framtidstro. De dommedagspregede holdningene som Regjeringen har, deler vi ikke. Fremskrittspartiet har derimot tro på at teknologiutviklingen i nær framtid vil kunne håndtere mange av de miljøutfordringene vi i dag står overfor. Dette fordrer imidlertid økt innsats på teknologisk og naturvitenskapelig forskning ved norske universiteter, ikke en reduksjon i denne, slik Regjeringen går inn for. Fremskrittspartiet ønsker å ta vare på de gamle og tradisjonelle næringene som skapte grunnlaget for velstanden før oljealderen, og som vil være viktig for å videreføre velferd og velstand også etter at oljen er borte. Jeg nevner i denne sammenheng næringer som skogsdrift, papirindustri, utmarksbeite, metallindustri, fiskeri, havbruk og fiskeindustri og ikke minst – som Senterpartiet så ofte refererer til – arvesølvet vårt, nemlig kraftproduksjonen. Å opprettholde disse næringene som sterke og livskraftige næringer i Norge vil holde liv i norske distrikter, de vil sikre norsk velferd i framtiden, og i tillegg er det bra for miljøet. Dersom norsk industri legges ned eller flyttes ut av landet, vil det i de aller fleste tilfeller medføre økte utslipp av svovel, nitrogenoksid og karbondioksid. Jeg vil trekke fram at produksjonen av avispapir i Europa, som er langt mer miljøvennlig i dag enn for 20 år siden – ikke på grunn av krav vi politikere har stilt, men på grunn av bevisste kunder i Europa. Det er viktig å huske at skal norske industri være et forbilde for industrien i verden for øvrig, må norsk industri faktisk eksistere. Det er derfor viktig at vi ikke gir industrien så dårlige vilkår at den flytter ut. Derimot må vi stille krav om at den hele tiden bruker den beste teknologien som er kommersielt tilgjengelig. Fremskrittspartiet tror ikke, i motsetning til Regjeringen, at god miljøpolitikk skal baseres på forbud og avgifter uten at slike blir innført i dialog med næringslivet. Videre legger vi til grunn at de avgifter som blir innkrevd, i størst mulig grad skal øremerkes tiltak for å redusere den forurensing som avgiften er knyttet til. Et eksempel til etterfølgelse i så måte er etableringen av industriens miljøfond og de reduksjoner i svovelutslipp dette fondet har medført. NOx-avgiften som Regjeringen har kommet med, er ikke et eksempel til etterfølgelse, men det har heldigvis Regjeringen etter hvert skjønt selv også – dessverre altfor sent. La meg si litt om det. Regjeringen foreslår å ta inn 1,6 milliarder kr. i avgift og bruke mellom 200 og 400 mill. kr på tiltak. Fremskrittspartiet foreslår å ta inn ca. 1 milliard kr i et fond og bruke 1 milliard kr på tiltak, altså 600 mill. kr mer til tiltak enn Regjeringen foreslår – bare så det er slått fast. En stor del av de kuttene Fremskrittspartiet gjør i budsjettet, er tilknyttet passivt arealvern. Det opprører meg faktisk ganske kraftig når jeg ser og hører hvor stor vekt de øvrige talerne legger på passivt vern som miljøpolitisk virkemiddel, særlig når vi vet at lokalbefolkningen i de rammede områdene – lokalbefolkningen som har skapt de naturkvalitetene det er snakk om – føler vern som overgrep mot både eiendomsretten og lokaldemokratiet. Dette er verdier som vi i Fremskrittspartiet setter høyt, og som jeg trodde at både Høyre og Senterpartiet også satte høyt. Dette fokuset på passivt arealvern blir enda mer provoserende når man tar inn over seg kritikken som Riksrevisjonen setter fram i sin rapport fra i sommer, om forvaltningen av de vernede områdene i Norge. Rapporten viser at Regjeringen ikke makter å følge opp de områdene som blir vernet, og at byråkratene nærmest kaster seg over oppgaven med å finne nye områder å verne straks de har fått vernet det forrige. Rapporten viser også at det i de vernede områdene finnes en rekke rødlistearter som ikke blir forvaltet eller på noen som helst måte fulgt opp. Videre viser rapporten at det for mer enn halvparten av de større verneområdene ikke finnes noen som helst plan for oppfølging. Riksrevisjonen peker bl.a. på at det nærmest er åpenbart at regjering og statsforvaltning mener at vern må komme først, og at det ikke er så farlig med oppfølgingen i første omgang. Det kan virke som om Regjeringen mener at måloppnåelse i miljøpolitikken er basert på antallet kvadratkilometer som blir vernet. Riksrevisjonen går langt i å foreslå at ingen nye områder skal kunne bli vernet uten at det samtidig blir vedtatt en forvaltningsplan. Fremskrittspartiet mener det er på høy tid å gjennomføre en skikkelig evaluering av norsk vernepolitikk, forvaltningen av vernede områder, den negative påvirkningen på næringslivet i distriktene og råstofftilgangen til norsk papirindustri og norske utmarksnæringer som helhet. Fremskrittspartiet mener også at lokaldemokratiet i større grad må få innflytelse på verneprosessene, og at Stortinget – og ikke Regjeringen – skal ha det siste ordet når vern av en viss størrelse skal gjennomføres. Inntil en slik evaluering blir igangsatt, mener Fremskrittspartiet at en vernepause bør gjennomføres. Trillemarka er et godt eksempel på hvordan vern i Norge i framtiden bør gjennomføres. Der har dialog med lokaldemokratiet og grunneierne ført fram til et forslag som legger til rette for tidenes største frivillige vern, et vern som vil beskytte mer enn 90 pst. av rødlisteartene i området. Så får vi bare håpe at Regjeringen velger å gripe denne muligheten, skjønt jeg tviler på det. I denne saken må vi vel om en ukes tid nok en gang konstatere at valgkampløftene fra Senterpartiet og Arbeiderpartiets blir begravd – begravd på vestre Rollagsfjell, skulle jeg til å si. Senterpartiets valgkampløfter i rovdyrpolitikken må også anses for å ha blitt begravd forholdsvis grundig, om ikke skutt ned. Representantene Trygve Slagsvold Vedum og Ola Borten Moe var sammen med statsråd Riis-Johansen i vår klokkeklare på at Regjeringen var klar til å endre nødvergeparagrafen. Nå er det andre signaler som kommer fra Regjeringen, og det ser ut som om vi går inn i en ny beitesesong og kanskje også inn i en ny høstjakt uten at en ny nødvergeparagraf er på plass. I store deler av Østfold og Akershus er jakt med hund nærmest en saga blott. Dette medfører et betydelig inntektstap for de grunneierne som ikke lenger får leid ut jaktterreng, og det medfører også redusert livskvalitet for jegerne som må legge hobbyen på hylla. At årets rovdyrtap mange steder – ikke overalt, men altså mange steder – er større enn i fjor og dermed rekordstort, er en kjensgjerning. Konfliktnivået i rovdyrspørsmål er skyhøyt, og også denne problematikken truer utmarksnæringene og allmennhetens tilgang til friluftsliv og jaktopplevelser. Ulvebestanden på Østlandet er i ferd med å utradere utmarksnæringene i Hedmark og jakt med hund i Østfold og Akershus. Det Regjeringen kaller felles forvaltning av grensebestandene, betyr i realiteten ingen forvaltning, og grensebestandene for både ulv og bjørn er større enn de nasjonale bestandene. Tap av hunder og bufe er i dag stort, dette til tross for at bestandsmålene på langt nær er nådd. I Trøndelag ynglet det ingen binner sist vinter. Målet er fire. Allikevel var tapene, særlig i Nord-Trøndelag, store. Hvordan vil tapene bli dersom man skulle være så uheldig å nå bestandsmålene, uten å forankre dette i lokal forvaltning? Én ting er jeg sikker på, og det er at dersom Senterpartiet stille sitter i ro og aksepterer denne utviklingen, blir partiet atskillig mer utryddingstruet enn ulven er i dag. Så helt kort noen ord om laksen. Det har i lengre tid vært klart at flertallet vil gjennomføre en utvidelse av ordningen med nasjonale laksefjorder, helt uten evaluering av om passivt arealvern har noe for seg. Samtidig vet vi at forsuring fortsatt påvirker elvene og forårsaker fiskedød i deler av Sør-Norge. Derfor er vi glad for at Regjeringen har styrket kalkingsbevilgningene. Vi mener at de kanskje burde ha vært litt høyere, men jeg er glad for at Regjeringen har styrket bevilgningene til kalking. Jeg er mer i tvil om Regjeringen ikke har bommet stygt i forhold til bekjempelsen av Gyrodactylus salaris. Her har regjering og storting et ekstra ansvar, fordi spredning av gyro er forårsaket av staten selv. I veldig mange av elvene som er rammet, er det utplasseringen fra statlige anlegg som er årsaken til spredningen av gyro. Derfor mener vi at staten har et betydelig ansvar for å rydde opp i dette. Jeg kan love statsråden og Stortinget at Fremskrittspartiet vil følge opp denne problematikken, og sammen med de andre borgerlige partiene vil vi følge opp villaksmeldingen når den kommer, mest sannsynlig i løpet av denne måneden. I forhold til dette med vernet: Jeg ser i dagens Fiskeribladet at «knickersadelen», som representanten Brekk kaller dem, ikke får gjennomslag for sine ønsker om å verne mest mulig. Også Brekk mener det må satses mer på bekjempelse av gyro. Så får vi se om det blir resultatet. Jeg vil avslutte med å si at selvfølgelig er Fremskrittspartiet opptatt av godt miljø, god ressursforvaltning og at kloden skal kunne overleveres i minst like god stand som den er i dag, til de kommende generasjoner. Fremskrittspartiet tror imidlertid ikke at man best oppnår dette ved at storting og regjering pålegger avgifter, innfører passivt arealvern og lager så strenge miljøregler at industrien flytter ut. Fremskrittspartiet tror derimot at man best oppnår disse målsettingene ved å satse på forskning og utvikling innen tekniske og naturvitenskapelige fag, gjennom å bidra til at en sterk norsk industri kan være et miljøforbilde for resten av verden, gjennom samarbeid med næringslivet om fondsløsninger istedenfor avgift, og gjennom aktivt artsvern – aktivt artsvern, ikke arealvern – lokal medbestemmelse om verneområder og forvaltningen av disse, og ikke minst gjennom å bidra til at det ikke-sosialistiske flertallet vi kommer til å ha i denne salen i 2009, kommer til å innføre tidenes løft for fornybar energi.