WTO-forhandlingene kommer til å fortsette å være en sentral del av norsk utenrikspolitikk også i tiden framover. For et lite, åpent og spesialisert land som Norge er det viktig at vi har klare retningslinjer for handel. Handel er en viktig drivkraft for økt velferd, også for u-land. Bruker vi vår velferd til å subsidiere vår eksport eller stenge u-landsprodukter ute, er det en effektiv måte å begrense u-lands muligheter til velferdsøkning på. Det er derfor bra at Regjeringen viser forhandlingsvilje i WTO-forhandlingene. Det kan kanskje være på sin plass med en liten begrepsoppklaring etter utenriksministerens redegjørelse om landbrukets stilling. Skogbruk er – i motsetning til jordbruk – avhengig av en åpen verden og har tilpasset seg en verden med åpen handel. Skognæringen har et betydelig potensial for økt distriktsbasert verdiskaping om vi bare finner fram til hvordan det skal frigjøres. Når man snakker om landbruk, er det egentlig jordbruk man omtaler, og jordbruket har definitivt en betydelig utfordring i forhold til WTO. Men jordbruket er samtidig avhengig av at vi har en verdiskaping i dette landet som muliggjør støtte til jordbruket. WTO kan kanskje isolert sett ikke bli en vinnersak i jordbruket, men det er viktig at prosessen ikke skaper større usikkerhet enn nødvendig. I den sammenheng vil jeg foreslå at utenriksministeren kanskje tar seg tid til et voksenopplæringskurs for landbruksministeren. Det er et uomtvistelig faktum at jordbruket i dag har en struktur og har funnet fram til en arbeidsdeling mellom landsdeler og mellom utøvere som er mer styrt av innenlandsk politikk enn av marked. Bonden har vært særdeles dyktig til å tilpasse seg de politiske signaler. Privatøkonomisk er bonden utvilsomt en god kapitalist. Et WTO-resultat vil medføre at enkeltbonden står overfor store forandringer og utfordringer. Det er her voksenopplæringen kommer inn. Vi ser nå en landbruksminister som snarere strammer inn enn slakker opp på reguleringene i jordbruket. Dette gir enkeltutøveren mindre handlingsrom med hensyn til å finne egne løsninger i framtiden. Jeg har tro på at deler av norsk jordbruk kan klare seg godt innenfor en ny WTO-løsning. Noen vil kanskje velge nisjeproduksjon, andre vil velge stordrift og samdriftsløsninger. For andre deler av jordbruket vil det kanskje være riktig å definere helt andre mål for virksomheten enn produksjon av matvarer. Det viktige er at en nå må slippe den enkeltes kreativitet mer til, uten at et offentlig byråkrati skal ha det siste ordet i diskusjonen. Utenriksministeren bør ta seg tid til denne voksenopplæringen. Bildet er ikke entydig negativt for jordbruket, men det haster med å slippe de offensive kreftene løs, ellers kan utenriksministeren få større problemer enn nødvendig med å selge sitt budskap her hjemme, og landbruksministeren kan få skylden for å ha bundet alle i jordbruket til samme mast for deretter å senke båten med alle om bord.