Jeg vil innledningsvis gi ros til Regjeringen for den måten den har håndtert de siste dagers begivenheter på. Angrep på norske ambassader og norsk personell i internasjonale operasjoner er skremmende og alvorlig og vanskelig å forstå for en nasjon som arbeider for fred og forsoning. Mitt innlegg vil i hovedsak være ut fra et forsvarsperspektiv. Jeg vil først benytte anledningen til å gi våre soldater i Afghanistan honnør for deres håndtering av den vanskelige situasjonen som oppstod da den NATO-ledede ISAF-basen til det regionale stabiliseringslaget i Meymaneh i Nord-Afghanistan ble utsatt for et omfattende organisert angrep. Gruppen som angrep, brukte automatvåpen, håndgranater, panservernraketter og brannbomber. Bare dyktighet og hell gjorde at ingen av ISAF-soldatenes liv gikk tapt. Dessverre ble seks soldater lettere skadet i den kritiske situasjonen, og det var nødvendig med forsterkninger og flystøtte fra bl.a. nederlandske F-16-fly og amerikanske A-10 bakkestøttefly. I tillegg til britiske forsterkningsstyrker ble det flydd inn forsterkninger med tyske helikoptre. Denne støtten bidrog til at situasjonen etter hvert kom under kontroll. Dette viser viktigheten av NATO som allianse, og ikke minst viktigheten av å ha luftkontroll, med luftstøtte på plass etter få minutter. I de neste tre månedene er det Norges tur til å bidra med fire F-16-fly til ISAF-oppdraget i Afghanistan. ISAF-styrken spiller en viktig rolle i stabiliseringen av Afghanistan og er ønsket av de valgte myndigheter i landet. Norske militære er med på innsats for fred og sikkerhet i Afghanistan, et land som i tiår har blitt utsatt for krig, borgerkrig, vold og undertrykkelse. ISAF-styrken har et tydelig FN-mandat, og den er ledet av NATO. Arbeidet norske offiserer og soldater gjør, har fokus på både stabilisering av samfunnet og reform av sikkerhetssektoren. Slik bidrar de direkte til å fremme menneskerettighetene i landet. Jeg er derfor helt enig med utenriksministeren i at Norge må stå ved sine langsiktige forpliktelser i Afghanistan som en del av NATOs innsats bilateralt og gjennom ulike FN-kanaler. Det er derfor ikke aktuelt å trekke våre styrker ut av Afghanistan. Jeg regner med at det er bred politisk enighet i Stortinget også om denne linjen. Regjeringens utenrikspolitikk er forankret i Soria Moria-erklæringen med et verdigrunnlag som markerer troen på fellesskap, rettferdighet og fordeling. Det er svært viktig at Norge gjør en innsats for fattigdomsbekjempelse, en mer rettferdig fordeling og en mer demokratisk verdensorden både globalt og regionalt. Norge skal være en tydelig fredsnasjon og bidra til å forebygge, dempe og løse konflikter. I sin redegjørelse la utenriksministeren stor vekt på nordområdene som Norges viktigste strategiske satsingsområde i årene som kommer, noe jeg fullt ut støtter. Gjennom media kan man få inntrykk av at mange har forventninger til at Regjeringens nordområdesatsing også betyr en kraftig militær oppbygging i nord. Det er derfor viktig å framheve at ufordringene i nordområdene ikke først og fremst dreier seg om oppbygging av militær makt, men at det er energiutvikling, transport, miljø og god forvaltning av viktige maritime ressurser som må stå i sentrum. Men jeg vil også understreke at Forsvaret må inneha en naturlig og viktig rolle i dette bildet. Avslutningsvis vil jeg si at Norge skal være en nasjon som setter menneskerettigheter, fattigdomsbekjempelse, en mer rettferdig fordeling og en mer demokratisk verdensorden høyt. Det er Arbeiderpartiets politikk, og det er Regjeringens politikk.