Norge er ingen verdinøytral stat, og det har heller ikke kommet noe folkekrav om en nøytral stat. Jeg tror det er en mer akademisk øvelse, som utøves på Blindern. I Gjønnes-utvalgets innstilling konkluderer et klart flertall med at vi fortsatt skal ha grunnlovsparagrafer som omtaler Kirken. Det konkluderes med andre ord med at staten skal ha en holdning også i livsynsspørsmål. «Størst av alt» er ordene som brukes som overskrift på trosopplæringsreformen, en trosopplæringsreform som vi har vedtatt – og forpliktet oss til å gjennomføre. Livssynsopplæring og trygghet når det gjelder egen identitet, er en forutsetning i møtet mellom folk og kulturer. I et samfunn preget av stort religiøst og kulturelt mangfold er egen identitet og forståelse av egen kulturarv helt avgjørende. For Senterpartiet er det viktig å støtte helhjertet opp om trosopplæringsreformen. Kirkens eget utgangspunkt og mål er at Kirkens oppfølging av barn og unge skal gi grobunn for respekt og toleranse i møte med dem som har en annen tro eller et annet livssyn. I en flertallsmerknad vektlegger Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV viktigheten av religionsdialog. Én ting er religionsdialog mellom ledere, noe annet er religionsdialog mellom folk. Trygghet med hensyn til eget ståsted er en forutsetning for en god dialog. Det er i møter mellom enkeltpersoner virkeligheter skapes. En videre opptrapping av trosopplæringsreformen er viktig for å skape trygghet når det gjelder egen identitet og egen tro. Vi i Senterpartiet vil – som jeg allerede har sagt – følge opp med bevilgninger, slik at denne viktige reformen blir gjennomført på en god og verdig måte. Den norske kirke rommer mange – med både tvil og tro. Mange føler avstand til Kirken, men samtidig identitet – noe som noen ganger kan være vanskelig å tolke. Hjemme i Romedal har man respekt for Kirken som institusjon, mens man føler nærhet til den lokale Romedal kirke. Mitt inntrykk er at den folkelige tro er sterk, men at man finner ulike former. Når meningsmålingsfirmaene prøver å måle tro – som vi har sett i forskjellige tabloide overskrifter – er man dømt til å mislykkes, for tro er svært personlig. Det mangfold av store og små kirker vi har rundt i landet, er en viktig del av vår kulturarv og av vår identitet. Vi har latt forfallet gå for langt. Det er viktig at man ikke minst når det gjelder middelalderkirker, har et sterkt statlig medansvar for å sikre vedlikeholdet. Det er derfor svært bra at Regjeringen nå vil komme offensivt tilbake med en strategi for hvordan alle fredede og verneverdige kirker, ikke minst middelalderkirker, kan sikres et forsvarlig vedlikeholdsnivå. Sammenhengen mellom en styrket kommuneøkonomi og en styrket kirkeøkonomi er sterk. Kommuneløftet, som vi gjennomfører i år, er et første steg i riktig retning. Hadde ikke løftet vært så sterkt, ville det ha ligget til rette for kutt i bevilgningene til de kirkelige fellesråd. I min hjemkommune, Stange, var Kirken en av de store budsjettvinnerne. Den fikk 500 000 kr ekstra etter politisk behandling. Jeg vil også komme med en liten bemerkning om struktur. Folks identitet er i stor grad forbundet med den lokale kirken, det lokale sognet. Derfor må eventuelle grenseendringer i det enkelte sogn komme nedenfra, ikke ovenfra. Dette handler om enkeltpersoners forankring. Til slutt vil jeg si at jeg er glad for at det er så stor enighet i Stortinget om denne meldingen: Det er bred enighet om at man skal gjennomføre de vedtatte reformer på en skikkelig måte, og at Stortinget i fellesskap skal ta ansvaret for å styrke Kirken og gi ekstra ressurser til en styrket folkekirke.