Først en undring: Statsråden har i alle fall offentlig presentert at vi skal ha et forsøk med 6-timersdag, mens jeg mener å oppfatte statsministeren dit hen at det blir det i grunnen aldri noe av. Så har jeg hørt statsråden si her i dag at det var i grunnen ikke et forsøk med 6-timersdag, men det var forsøk med redusert arbeidstid og fleksible ordninger. Jeg legger til grunn at statsråden vil ha et forsøk med 6-timersdag, og jeg velger å ta det for det det er. Jeg blir veldig undrende med det bakgrunnsteppet som er presentert av representanten Solberg, som ligger der med sine fakta. Man truer de ledige hendene som vi trenger for å hjelpe eldre, og man truer f.eks. alle de små bedriftene som bærer næringslivet vårt. Men enda mer underlig for meg blir det at man velger et så usikkert reformforsøk, som man regner med at det ikke skal bli noe av. Hvorfor ikke i stedet satse på de ungene som sliter med ADHD, som blir kasteballer i systemene, og som statsrådens kollega, Storberget, vet fyller opp 40 pst. av fengselsplassene våre? Det er jo der man burde konsentrert innsatsen. Så jeg er veldig undrende over prioriteringen – smøre bredt til alle istedenfor å sette dem som virkelig trenger det, i fokus.