Ingvild Vaggen Malvik har på en grei måte redegjort for SVs syn på selve reindriftsavtalen, og jeg har ikke noen tilføyelser til den. Men det er en annen betraktning jeg har lyst til å komme inn på. Man henviser i dokumentet til Riksrevisjonens rapport knyttet til beitesituasjonen i Finnmark som var en gjennomgang fra 2003-2004, og der man i februar 2005 fra kontroll- og konstitusjonskomiteens side avga en innstilling. Jeg har lest gjennom hele den innstillingen. Jeg må si at det er en sterk og klar innstilling som, så langt jeg kan se, hele komiteen i det vesentlige står samlet om. Den tydeliggjør veldig sterkt bekymringen for overbeite i Finnmark og påpeker at det er helt nødvendig med tiltak. En ting er årets reindriftsavtale. Men hvis man ser tilbake på en rekke rapporter år for år og betraktninger som har vært, er på mange måter hvert nytt år bare en kopi av det forrige. Det er også tankevekkende når man ser på Riksrevisjonens rapport, at de mest lønnsomme årene man har operert med, har vært etter at man har hatt til dels økologiske katastrofer med dyr som har sultet i hjel, og det med bakgrunn i erstatningsordninger. Når det blir slik at en næring går best året etter at man har tapt 50 000 dyr, er det noe som blir riv ruskende galt. Jeg ser at landbruksministeren i forbindelse med Riksrevisjonens rapport påpekte at man på mange måter ble handlingslammet på grunn av ILO-konvensjon nr. 169 om urfolk. Når man får en fortolkning som går på folkerettslige prinsipper som gjør at man ikke kan gripe inn i forhold til et økologisk manglende beitegrunnlag, blir det helt galt. Heldigvis var det ikke slik at kontroll- og konstitusjonskomiteen følte seg handlingslammet av den grunn. De påpeker derimot at det er en klar mistolkning i forhold til folkeretten dersom man av hensyn til den enkelte utøver ikke skulle gripe inn. Det er nettopp beitegrunnlaget, at næringen vil kunne overleve over tid, som må være avgjørende. Det betyr at man må redusere antall dyr og sikre at det er et beitegrunnlag. Det er ikke sikret i dag, og det betyr at man er nødt til å ha mye, mye mer aktive tiltak i framtiden enn det man har hatt til nå. Det gjør at det Regjeringen kommer tilbake med senere, er nødt til å ha aktive tiltak i seg. Det man ser i Finnmark når man oppholder seg i de områdene, går ute i naturen og studerer den, er ødelagt natur. Det er et av de største, kanskje det største området i Norge i dag med store naturødeleggelser. Det kan vi ikke leve med videre. Det krever aktive tiltak fra Regjeringen også fordi en rekke tidligere regjeringer nettopp ikke har kommet med de aktive tiltakene. Det gjør at vi kan ikke i Stortinget år om annet ha den samme typen betraktninger uten at det etterfølges av aktive tiltak.