De lovforslagene vi behandler i dag, omhandler helt grunnleggende spørsmål i helse- og omsorgspolitikken. Som lovgivende myndighet har vi et viktig ansvar for å ivareta hensynet til personvern og beskyttelse av den enkeltes integritet. Dette er grunnleggende menneskerettslige prinsipper. Disse hensynene er særlig viktige når offentlige myndigheter yter helse- og omsorgstjenester som griper langt inn i det enkelte menneskets private sfære. Det må understrekes at den helt klare hovedregelen er at pasienter skal samtykke til at helsehjelp gis. På den annen side må ikke frihet fra tvang bli en lite prisverdig rett til å gå til grunne. Det kan være situasjoner der pasienter får en svært dårlig, til og med livstruende, helsesituasjon som følge av at vedkommende ikke har innsikt i eget behov for helsehjelp. Retten til å være annerledes må ikke bli samfunnets frihet fra ansvar for dem som ikke kan ivareta seg selv. De lovforslagene Odelstinget behandler i dag, innebærer en helt konkret avveining mellom disse hensynene. Jeg er glad for at komiteen i all hovedsak er enig om at de nevnte hensyn skal balansere. Lovforslaget har vært debattert og vurdert i en årrekke og er etterlyst fra flere hold. I lys av sakens prinsipielle karakter er komiteen imidlertid tilfreds med at det har vært en grundig prosess i forkant av det konkrete forslaget. I Ot.prp. nr. 64 foreslår departementet at det gis en hjemmel for å yte helsehjelp til pasienter uten samtykkekompetanse som motsetter seg helsehjelpen, når dette er helt nødvendig for å forhindre vesentlig helseskade. Etter gjeldende rett kan det bare gis helsehjelp med tvang dersom det foreligger en helt akutt situasjon. Dette innebærer at enkelte pasienter i enkelte tilfeller utvikler et alvorlig helseproblem før helsehjelpen gis, og at tvangstiltak får en mer inngripende karakter enn dersom hjelpen var gitt på et tidligere tidspunkt. Formålet med de foreliggende lovforslagene er å sikre at pasienter uten samtykkekompetanse får nødvendig helsehjelp. Det strenge grunnvilkåret om at helsehjelpen skal være nødvendig for å forhindre vesentlig helseskade, vil bidra til å beskytte pasientene mot omfattende tvangsbruk. Dessuten er det avgjørende at helsepersonell primært forsøker mindre inngripende tiltak enn bruk av tvang. Kartlegginger foretatt av Nasjonalt kompetansesenter for aldersdemens og erfaringer fra Helsetilsynet viser at det foregår til dels utstrakt bruk av tvang som ikke har nødvendig lovhjemmel. Dette innebærer en fare for vilkårlig tvangsbruk, der den enkelte pasient er prisgitt helsepersonellets egen vurdering av hvorvidt det er legitimt å bruke tvang eller ikke. Dette innebærer en helt uholdbar rettssikkerhetssituasjon for pasientene. Det lovforslaget Odelstinget behandler i dag, innebærer at vilkårene for bruk av tvang klargjøres gjennom en demokratisk prosess. I tillegg innebærer forslaget at det gis rettssikkerhetsgarantier som sikrer åpenhet, innsyn og kontroll av tvangsbruk. Komiteen legger til grunn at dette også vil bidra til å redusere bruk av tvang, i tråd med praktiseringen av kap. 6 A i lov om sosiale tjenester. Dersom vi skal lykkes med å sikre en riktig praktisering av de foreslåtte lovbestemmelsene, er det avgjørende at de ansatte i helse- og omsorgstjenesten har god kompetanse. Komiteen ber Regjeringen vurdere hvordan det kan iverksettes kompetansehevende tiltak som bidrar til å styrke kompetansen om hvordan frivillige tiltak kan begrense tvangsbruk. Selv om regjeringspartiene ikke støtter vår merknad om at Regjeringen skal orientere Stortinget om dette arbeidet, vil jeg utfordre statsråden til å kommentere dette spesielt. Jeg vil tillate meg å be statsråden bekrefte at Regjeringen vil iverksette tiltak for å sikre at de ansatte i helse- og omsorgssektoren har god kunnskap om hvordan bruk av tvang kan begrenses gjennom frivillige tiltak. Dette tiltaket kan være avgjørende for å sikre at de foreslåtte lovbestemmelsene om bruk av tvang oppfattes som legitime. Bruk av tvang skal aldri brukes for å kompensere for manglende økonomiske bevilgninger, for få ansatte eller mangel på kompetanse. I Ot.prp. nr. 64 foreslår departementet også en hjemmel for å kunne innhente og oppbevare biologisk materiale til bruk i forskning fra personer uten samtykkekompetanse. Formålet er å gi mulighet for forskning som kan føre til et bedre helsetilbud for disse pasientene. Det er imidlertid viktig å understreke at innhenting av biologisk materiale bare kan gjennomføres dersom eventuell risiko eller ulempe for personen er ubetydelig. Hensynet til å verne det enkelte menneskes integritet skal alltid veie tyngre enn de eventuelle samfunnsmessige gevinstene knyttet til forskning. Komiteen slutter seg til departementets lovforslag på disse premissene.