Jeg har lyst til å takke Stortinget for debatten, og jeg synes at debatten og innleggene var poengterte. Med de signalene vi har fått, har departementet et godt grunnlag for den gjennomgangen vi nå skal foreta. Jeg har lyst til å si at den rød-grønne regjeringen også er opptatt av både likestilling og valgfrihet, men vi har nok litt forskjellig tilnærming til hva som vil være de ulike veivalgene. Men det er viktig at det ligger fleksibilitet i bunnen i de ordningene vi legger opp til. Derfor tror jeg at noe av svaret på de utfordringene vi har, er – som representanten Gunn Karin Gjul var inne på i sitt innlegg – at det er viktig at vi har permisjonsordninger som også oppleves som fleksible, som gjør at den enkelte familien kan gjøre sine valg sammen med arbeidsgiveren. Så har jeg faktisk lyst til å ta Fremskrittspartiet litt i forsvar, for i motsetning til Høyre synes jeg innlegget til representanten Woldseth her i dag var svært realistisk i forhold til de utfordringene vi står oppe i. Det er klart at det er veldig enkelt å ha en overordnet målsetting som heter valgfrihet uansett, men jeg mener at nettopp det innlegget vi hørte fra Fremskrittspartiet, viste veldig godt de utfordringene vi har på svært mange andre områder som et slikt forslag vil ha konsekvenser for. Jeg har bare lyst til å avslutte med at gjennomgangen skal komme. Stortinget skal få muligheten til å ta denne debatten og fatte sine beslutninger. Så er det også slik at dette har en kostnadsside. Når vi deltar ute i den offentlige debatten, tror jeg nesten alle partier kanskje etter hvert er tjent med at vi har en viss edruelighet når det gjelder hva vi lover på dette feltet. Nå vet vi at vi har debatter og lovnader om selvstendig opptjeningsrett for næringsdrivende. Vi har utvidelse av pappakvoten. Er det realistisk – og innenfor hvilket tidsrom skal vi ha mulighet for – å legge inn mange hundre millioner mer til et sånt forslag?