Vi står i dag overfor en global situasjon med sterk økning i etterspørselen etter energi, samtidig som vårt globale energiforbruk allerede er for høyt. Dette er vår tids grunnleggende ubalanse. Den vestlige verden har i dag en levestandard som man misunner oss mange andre steder i verden. Samtidig går utviklingen stadig framover i mange land som bare for noen få år siden var langt fattigere enn de er i dag. Denne rivende utviklingen i tidligere fattige land gir oss nye energi- og miljøpolitiske utfordringer. Vi må forsyne verden med en annen og mer miljøvennlig energi enn det som har vært tilfellet så langt. Naturen setter grenser. Vi ser på mange områder allerede nå global oppvarming, sur nedbør, forurensing av natur- og havområder osv. Vi har alle en felles utfordring og et felles ansvar i denne situasjonen. Norge må ta sin del av ansvaret. Vi kan ikke sette oss på sidelinjen i slike spørsmål. Norge har ikke bare et ansvar, men et særlig ansvar. Vi er en av verdens største energileverandører. Denne posisjonen forplikter. Verden trenger mer energi, men den må være innenfor naturens tålegrenser. Norge har i dag en unik mulighet til å spille en sentral rolle når det gjelder å forsyne framtidens verden med mer miljøvennlig energi. Vårt land har allerede i dag former for energi som er langt mer miljøvennlig enn mange av de andre energiformene. Vannkraften vår er et godt eksempel på dette, men ikke det eneste. Utnyttede gassressurser kan bli en av framtidens nye og sentrale energibærere. Vårt land er etter min oppfatning bare i startfasen når det gjelder utnytting av gass. Gasskraftverk med CO2-håndtering kan forsyne deler av verden med miljøvennlig energi. Samtidig kan vi benytte CO2 som trykkstøtte i allerede eksisterende oljefelt. På denne måten kan vi rense våre framtidige gasskraftverk og samtidig få mer olje ut av våre allerede eksisterende oljefelt. Dette er både god miljø- og ressursforvaltningspolitikk. Dette er framtidsrettede løsninger som vår nye, framtidsrettede regjering vil satse på. Tenk på dette: For ikke mange uker siden hadde vi en regjering som sa at rensing av CO2 og opprettelse av en verdikjede for CO2 ikke var mulig. Velgerne har – heldigvis for land og miljø – erstattet en pessimistisk regjering med en ny, framtidsrettet regjering, som ser optimistisk på en slik løsning. Staten vil av den grunn legge til rette for og bidra til en opprettelse av en verdikjede for håndtering av CO2 – ikke bare av miljømessige grunner, men også av økonomiske. Hvem som skal bære kostnadene, og hvordan andre detaljer vil bli utformet, vil Regjeringen komme tilbake til. Det viktige i dag er at vi har en regjering med vilje til satsing, en regjering med klare målsettinger på dette området, en regjering med verktøy i verktøykassen innen dette området. Av den grunn er vi i Arbeiderpartiet svært godt fornøyd med at Regjeringen har invitert Stortinget til å være med på å starte planleggingen av dette arbeidet. Regjeringen foreslår å bevilge 20 mill. kr til arbeidet. Dette viser en regjering som handler og ikke bare prater. Landet har også fått en ny regjering som fokuserer sterkere på allemannsretten. Retten til fri ferdsel i utmark er en grunnleggende rett i vårt land. Arbeiderpartiet har gjort – og vil i framtiden gjøre – alt de kan for å holde denne retten i hevd. At vanlige mennesker får et nært og godt forhold til naturen, har mange fordeler. Mennesker kan gjennom gode naturopplevelser lære seg verdien av natur og miljø. Kanskje er det også slik at de som har glede av naturen, har lettere for å verne om vårt felles miljø i tiden framover. På de fleste steder i vårt land er dette en rett som blir respektert, og som folk av den grunn kan benytte seg av. Dessverre er det ikke slik over alt. De største utfordringene står vi kanskje overfor i landets mest befolkningstette områder, f.eks. i Oslofjordregionen. Her er allmennhetens manglende tilgang til strandsonen en høyaktuell sak. Konsekvensene av en praksis der vanlige folk blir stengt ute, er at mange av landets flotteste strandområder blir et gode for bare de få. Vi i Arbeiderpartiet ønsker ikke denne utviklingen. Av den grunn har Regjeringen nå tatt fatt i dette arbeidet. En konkret sak var kjøpet av en ekstra strandsone på Huk i Oslo. Dette området vil glede tusenvis av mennesker i årene som kommer. Trengselen i dette området har til tider vært ubehagelig. Nå har Regjeringen bidratt til å bedre dette noe. Dette viser at vi har en regjering som er villig til å handle konkret når det er nødvendig. Oppkjøp av andre attraktive areal landet rundt er også aktuelt, men må vurderes i hvert enkelt tilfelle. Mange kommuner sliter med manglende juridisk kompetanse i forhold til å utfordre ressurssterke privatpersoner som i mange tilfeller helt i strid med loven stenger folk ute fra attraktive utmarksområder. Særlig har dette gjort seg gjeldende i mange av landets attraktive strandområder. Av den grunn har Regjeringen invitert Stortinget til å være med på å gjeninnføre ordningen med juridisk bistand til kommuner som har behov for det, i arbeidet med å verne om strandsonen. Dette tiltaket er med på å bygge under at vi nå endelig har fått en regjering som tar allmennhetens tilgang til strandsonen på alvor. Jeg skulle ønske at de borgerlig styrte kommunene i hovedstadsregionen hadde vist det samme engasjement når det gjelder vanlige menneskers rett til strandferdsel. I dette området, der problemet kanskje er størst, står det i mange tilfeller ikke bare på evne, men kanskje også på vilje til handling. Med en ny regjering har vi også fått økt fokus på viktigheten av nasjonalt eierskap til våre energiressurser, enten det gjelder vannkraft på land eller petroleumsressursene til havs. Jeg vil understreke at dette først og fremst er vårt felles ansvar, og for Arbeiderpartiet er dette helt grunnleggende. Folkets eiendom skal ikke selges til høystbydende spekulanter. Særlig gjør dette seg gjeldende når det gjelder vannkraften vår. Dette er en av mange grunner til at vi nå synes det er avgjørende å sikre hjemfallsinstituttet. Vannkraften er en avgjørende energiressurs som vi må forvalte i et langsiktig perspektiv med tanke på kommende generasjoner. Vi kan med høyresidens kortsiktige salgspolitikk risikere at våre vannkraftressurser, som i dag er hele folkets eiendom, i framtiden blir kontrollert fra utlandet. Denne kortsiktige tankegangen sier vi i Arbeiderpartiet nei til. La meg til slutt benytte anledningen til å rydde opp i en utbredt misforståelse. I mange media har den bebudede forvaltningsplanen for nordområdene blitt framstilt som en ensidig verneplan. Etter min oppfatning er ikke dette tilfellet. Forvaltningsplanen er en plan for næringsutvikling i nordområdene – en framtidig næringsutvikling som ikke skal ødelegge for fiskerinæringen, og som må være innenfor rammene og hensynet til et godt, framtidsrettet miljø. Dette er det viktig å understreke i en slik plan. Jeg vil også benytte anledningen til å streke under at 19. konsesjonsrunde skal gå som planlagt, og den har i utgangspunktet ikke noe med forvaltningsplanen å gjøre. Dette mener jeg er en viktig presisering som kanskje kan hjelpe til med å rydde opp i en debatt på området, som til tider har vært noe uryddig. Petroleumsindustrien trenger stabile og forutsigbare rammevilkår. Det vil de få med den nye regjeringen.