Bakgrunnen for denne innstillingen er et Dokument nr. 8-forslag fra Bjarne Håkon Hanssen om en ventetidsgaranti for barn og ungdom som er psykisk syke. Dette er en problemstilling som har vært til behandling i Stortinget ved flere anledninger. Jeg viser bl.a. til et privat forslag fra stortingsrepresentant May Hansen og et annet privat forslag fra stortingsrepresentant Åslaug Haga tidligere i denne stortingsperioden, som begge omhandlet behandlingsgaranti for unge med psykiske lidelser og rusmiddelmisbruk. Også ved behandlingen av St.meld. nr. 40 for 2001-2002, Om barne- og ungdomsvernet, var behandlingsgaranti for barn og unge et tema. Ved behandlingen av denne stortingsmeldingen vedtok flertallet i Stortinget, alle partier unntatt regjeringspartiene, et forslag der Regjeringa ble bedt om å «fremme forslag om at barn og unge med tiltak fra barnevernet skal ha lovhjemlet rett til behandling for rus og psykiatri». I forslag til endringer i pasientrettighetsloven i Ot.prp. nr. 63 for 2002-2003 gav Regjeringa uttrykk for at den ikke ønsket å endre loven slik stortingsflertallet bad om ved behandlingen av St.meld. nr. 40 om barne- og ungdomsvernet. Regjeringa begrunnet dette med at å prioritere særskilte grupper ville bryte med prioriteringsprinsippet om en individuell behovsvurdering som er nedfelt i pasientrettighetsloven og prioriteringsforskriften. Ved behandlingen av endringene i pasientrettighetsloven sluttet stortingsflertallet, alle partier unntatt SV og Senterpartiet, seg til dette. Dette er så langt hva Stortinget tidligere har ment og vedtatt i dette spørsmålet. Sosialkomiteen har også ved behandlingen av saken denne gangen delt seg i et flertall og et mindretall, som det framgår av innstillingen. Flertallet, bestående av regjeringspartiene, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, ønsker en vurdering av om innføring av en ventetidsgaranti kan være et egnet virkemiddel for å redusere ventetida for psykiatrisk behandling for barn og unge. Dette flertallet ber Regjeringa igjen å vurdere spørsmålet om ventetidsgaranti i lys av prioriteringsforskriften. En slik vurdering gjorde altså Regjeringa i forbindelse med endringene i pasientrettighetsloven, slik jeg allerede har vært inne på, og konkluderte med at det ville være i strid med denne forskriften, noe som det samme stortingsflertallet som nå ber om en ny vurdering, den gang sluttet seg til. Mindretallet, bestående av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, gir klart uttrykk for at situasjonen for barn og unge som venter i måneder og kanskje år på behandling av til dels alvorlige psykiske lidelser, er så alvorlig at det er nødvendig å innføre en egen ventetidsgaranti for behandling av både psykiske lidelser og rusmiddelmisbruk for barn og unge under 18 år. Disse partiene fremmer forslag om dette og sier også i sine merknader at ventetida ikke må gå utover fire til seks uker. Når mindretallet også inkluderer behandling av rusproblemer i sitt forslag, er det både med bakgrunn i at ventetida også for denne pasientgruppen er uakseptabelt lang, og at antallet dobbeltdiagnoser er høyt og ser ut til å være stigende. Mindretallet er klar over at en ventetidsgaranti alene ikke vil være nok for å løse den vanskelige situasjonen for barn og unge med psykiske problemer og rusproblemer, slik det også kom fram i høringene i komiteen. Mindretallet – SV og Senterpartiet – understreker derfor sterkt at det er nødvendig med en betydelig økning av ressursene og kompetansen i barne- og ungdomspsykiatrien. Disse to virkemidlene, både ventetidsgaranti og kompetanse- og ressursøkning, kan, slik mindretallet ser det, sammen bidra til en klar forbedring av den alvorlige situasjonen. Det er mye som tyder på at de fristene som i dag blir satt for behandling, mer blir bestemt ut fra kapasiteten i behandlingsapparatet enn ut fra tilstandens alvorlighet, slik pasientrettighetsloven forutsetter. Flertallet ber Regjeringa om å vurdere om kapasiteten i det psykiske helsevernet for barn og unge er tilstrekkelig. Etter mindretallets mening er det klart at den ikke er det. Flertallet viser til at målet i Opptrappingsplanen for psykisk helse er å tilby hjelp til 5 pst. av barne- og ungdomsbefolkningen, og mener at dette målet er innen rekkevidde. Fra mindretallets side vil jeg nok gi uttrykk for at det viktigste må være at de barn og unge som faktisk trenger hjelp og behandling, får det, enten det nå vil dreie seg om tre, fem, sju eller en annen prosentandel av de unge, og at behandlingskapasiteten først og fremst må dimensjoneres ut fra det reelt eksisterende behovet. Til slutt: Dersom mindretallets forslag ikke får flertall, vil SV – og, slik jeg forstår det, også Senterpartiet – subsidiært stemme for forslaget fra flertallet. Jeg tar så opp mindretallsforslaget fra SV og Senterpartiet.