Forslaget som Odelstinget skal behandle i dag, er basert på Regjeringens ønske om å gi FNs kvinnekonvensjon en sterkere rettslig status i Norge. Videre handler det om å sikre tilfredsstillende gjennomføring av EUs likebehandlingsdirektiv. Jeg er glad for at komiteen gir sin tilslutning til endringene som gjøres, bl.a. for å oppfylle våre forpliktelser etter EØS-avtalen. De viktigste endringene som foreslås, vil styrke likestillingslovens status og dermed det generelle arbeidet for likestilling mellom kjønnene. Jeg tror også forslagene gir gode muligheter for en effektiv håndheving av likestillingsloven. Regjeringen foreslår at FNs kvinnekonvensjon med valgfri protokoll inkorporeres i norsk lov. Dette betyr at konvensjonen gjøres til en del av norsk lov og gir den en sterkere rettslig status i Norge enn det konvensjonen har i dag. Norge har allerede vært folkerettslig forpliktet til å overholde FNs kvinnekonvensjon i flere tiår – Norge ratifiserte kvinnekonvensjonen 21. mai 1981. Inkorporeringen innebærer imidlertid et tydelig signal om at konvensjonen er et sentralt instrument i arbeidet for å bekjempe diskriminering og oppnå likestilling mellom kjønnene. Jeg er svært glad for at flertallet i komiteen gir sin tilslutning til en slik inkorporasjon, og er stolt av at Norge som et av de første land i verden foretar denne helhetlige integrasjonen. Regjeringen foreslår å inkorporere FNs kvinnekonvensjon i likestillingsloven. Jeg har selvsagt merket meg at komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet ønsker å inkorporere FNs kvinnekonvensjon i menneskerettsloven. Regjeringen har imidlertid sett det som mest hensiktsmessig å inkorporere konvensjonen i den lov som den har sterkest tilknytning til, nemlig likestillingsloven. Likestillingsloven er et sentralt virkemiddel for å oppnå økt likestilling mellom kvinner og menn i det norske samfunnet. Det følger av lovens formålsbestemmelse at loven særlig tar sikte på å bedre kvinners stilling. Å inkorporere kvinnekonvensjonen med tilleggsprotokoll i likestillingsloven kan derfor bidra til å sikre en god oversikt i lovverket. Jeg vil for øvrig vise til at Odelstinget den 19. april i år besluttet at FNs rasediskrimineringskonvensjon skal inkorporeres i den nye diskrimineringsloven. Det er også viktig å ha med seg at de mer overgripende menneskerettskonvensjoner som er inkorporert i menneskerettsloven, slik som Den europeiske menneskerettskonvensjon og FNs konvensjon om sivile og politiske rettigheter, også verner mot diskriminering på grunn av kjønn på linje med rase, religion, politisk oppfatning osv. Jeg viser til Den europeiske menneskerettskonvensjon artikkel 14 og FNs konvensjon om sivile og politiske rettigheter artikkel 26. I februar 2005 møttes FNs kvinnekomite. Der meddelte Norge at Regjeringen hadde fremmet forslag overfor Stortinget om å inkorporere FNs kvinnekonvensjon i likestillingsloven. Dette ble mottatt med gratulasjoner og positive tilbakemeldinger. I St.meld. nr. 17 for 2004-2005 Makt og demokrati, som er en oppfølging av maktutredningen, gir Regjeringen uttrykk for at inkorporering framover bør skje ved at de inkorporerte bestemmelser gis rang som ordinær lov, og at generelle nasjonale regler om lovtolkning gis anvendelse. Dette øker forutsigbarheten og klarheten i lovverket. Inkorporering av FNs kvinnekonvensjon i likestillingsloven er på linje med dette utgangspunktet. Regjeringen avventer imidlertid Stortingets behandling av stortingsmeldingen for eventuelt å komme tilbake til hvordan en inkorporering kan skje.