Jeg vil takke Marit Nybakk for at hun har tatt opp en veldig viktig diskusjon. Samtidig vil jeg rose både hennes innlegg og utenriksministerens innlegg. De var grundige og gode. Trafficking er, som mange har sagt, et av de største bruddene på kvinners og barns menneskerettigheter. Det er et tema med mange dimensjoner. Det inkluderer internasjonal organisert kriminalitet, prostitusjon og migrasjon. Den internasjonale organisasjon for migrasjon opplyser at minst 500 000 kvinner selges på prostitusjonsmarkedet i Europa hvert år. Ifølge FN er om lag 75 pst. av alle ofre for menneskehandel utsatt for seksuell utnyttelse. Kvinner behandles som varer på et marked hvor de selges til høystbydende. I tillegg utnyttes en betydelig andel barn i forhold til arbeidsslaveri og internasjonalt adopsjonssalg og organdonasjoner, som Marit Nybakk var inne på. Jeg glemmer aldri de guttene jeg møtte på et krisesenter i Bangladesh. De var reddet ut fra Saudi-Arabia, dit de var kidnappet for å være kamelryttere. Det skal jeg love dere var et sterkt møte. Feminisering av fattigdom, kvinnediskriminering og mangel på utdanning og arbeid gjør kvinner og barn særlig utsatt for trafficking. Og det er ingen tilfeldighet. Rundt omkring i verden er det oftest kvinnene som har ansvaret for omsorgen i familien. Hvis kvinnene hadde hatt økonomiske muligheter til å forsørge seg sjøl – og jeg vil tilføye at hvis menn hadde lært seg til at kvinner ikke skal være til salgs – hadde vi ikke hatt det omfanget av menneskehandel som vi ser i dag. Trafficking av barn og kvinner er vår tids slaveri, som flere har sagt. Menneskehandel øker under økonomiske kriser, slik den gjorde på Filippinene etter krakket i økonomien i Asia i 1998. Den øker også under borgerkrig. Derfor må det være et viktig bakteppe når Regjeringa jobber videre med handlingsplanen for gjennomføring av 1325-resolusjonen om kvinner, fred og sikkerhet. I 2004 oppnevnte FNs menneskerettighetskommisjon en spesialrapportør med ansvar for oppfølging i forhold til trafficking og med spesiell fokusering på kvinner og jenter. Det er viktig at Norge støtter opp om dette arbeidet. Så har flere, som flere har sagt, innført internasjonale retningslinjer og handlingsplaner, både FN, OSSE og Europarådet. Norge har en rolle å spille i forhold til aktivt å følge opp disse, som utenriksministeren var inne på. I retningslinjene fra FNs økonomiske og sosiale komite er en av anbefalingene at landene gir beskyttelse og midlertidig opphold til ofre for trafficking. Dette var også statsråden inne på, og det er jo et arbeid som innbefatter flere departementer. Refleksjonstida på 45 dager er altfor kort til at jentene skal kunne føle seg trygge, så trygge at bakmennene kan tas. Dersom jentene kastes ut, havner de i menneskehandel og utnyttelse på nytt. Derfor er den norske politikken på dette området et område hvor mye kan forbedres. Utenriksdepartementet spesielt og norske myndigheter generelt har et ansvar for å følge opp atferd og holdninger hos bistandspersonell og sivilt og militært personell som deltar i internasjonale operasjoner. Så må jeg si at siste nummer av Bistandsaktuelt hadde et ganske sjokkerende oppslag. En undersøkelse viser at norske menn har lavere terskel mot prostitusjon når de er i utlandet, og mange har horekundeerfaringer derfra. Vestlige menn tar seg med andre ord til rette. Da er det grunn til å tro at terskelen er lavere når de kommer hjem til Norge, og særskilt overfor kvinner fra andre land. Derfor må norske myndigheter bidra til å innskjerpe holdningene i forhold til dem som reiser ut i forskjellige sammenhenger. De som har jobbet i ROSA-prosjektet, har fått innblikk i kvinnenes historie. Kvinnene forteller om vold, trusler og overgrep, både fra kundene i prostitusjonsmiljøet og fra bakmennene. Derfor er jeg helt enig i at vi er nødt til å se på hvordan vi skal kunne begrense markedet. En diskusjon om kriminalisering av kjøp av sex må vi ta før eller senere. Men så er det også slik at det er forbudt å kjøpe sex fra unge under 18 år, og noe av det jeg har fått høre fra miljøet, er at dette ikke tas på alvor fra politiets side. Her er det også en betydelig jobb å gjøre. Utenriksministeren vil sikkert si fra til justisministeren, men vi andre har også mulighet til å gjøre det.