Nok en gang er budsjettdebatten i gang, og nok en gang er forsvarsbudsjettet for lite i forhold til hva Forsvaret er pålagt å gjøre. Det virker som om, uansett borgerlig eller, i dette tilfellet, rød-grønn regjering, Forsvaret nok en gang har tapt overfor andre områder. Det store spørsmålet er: Hvor lenge holder Forsvaret ut, og hva slags forsvar får vi? Ifølge vår forsvarssjef Diesens uttalelse for noen uker siden vil vi i løpet av 20–30 år ha avviklet Forsvaret dersom den budsjettlinjen vi – dvs. alle unntatt Fremskrittspartiet – har ført de siste 10–15 årene, fortsetter. Det er alvorlige påstander, men sikkert riktige, dessverre. Derfor har Fremskrittspartiet foreslått å øke vårt forsvarsbudsjett med drøye 1,5 milliarder kr samt utenlandsbudsjettet med 2 milliarder kr. Dette vil i hvert fall holde Forsvaret stand by. Det som er alvorlig for oss politikere, er at det er et farlig og stort misforhold i Forsvaret mellom politisk vedtatt struktur og politisk vedtatte budsjetter. Dette er det som er sagt. Ikke alle vil erkjenne det, dessverre. Et av problemene er at kostnadene med å drive Forsvaret og å gjøre innvesteringer stiger mer enn den generelle prisstigningen. Forsvarets utstyr er blitt mer og mer teknisk, og slike ting for Forsvaret er dyrt, ja svært dyrt. Å erstatte en AG-3 er greit, men det mer og mer avanserte utstyret, noe vi må ha, er dyrt i forhold. Det virker også som om den omorganiseringen Forsvaret har vært og er inne i, har vært for rask og korttenkt. Det ser man nå når Forsvaret ønsker flere nye ansatte, i hvert fall 1 000, og man bare for en kort stund siden kom med avgangsstimulerende tiltak for å redusere med 5 000. Dette gav dessverre også en negativ effekt ved at mange av dem som sluttet, var folk som Forsvaret heller burde beholdt. Dermed ble dette en tap-tap-situasjon for Forsvaret. Forsvaret har i den senere tid også kjøpt inn utstyr, noe som er og har vært nødvendig. Problemet har vært at man ikke har tenkt nok på hvor mye det koster å drifte nyinnkjøpet. Ofte har nytt materiell et høyere driftsbudsjett enn det de skal erstatte. Derfor er jeg redd at våre fartøyer, hvis det ikke blir bevilget mer penger, kan få mange døgn ved kai. Når det gjelder det så mye omtalte flykjøpet, blir det svært spennende og interessant å følge det. Hvor mange fly blir det, hvilken type og med hvilke betingelser? Eller får SV gjennomslag i Regjeringen også her, slik at det ikke blir noe kjøp? Det blir interessant hva Arbeiderpartiet gjør eller vil gjøre. Det samme vil gjelde for vår innsats i utlandet. Skal Regjeringen gå inn for flere soldater? Og hva sier SV? Det er interessant. Ellers har det også vært interessant å lese den oversikten som stod i Aftenposten av 30. november, og hva sjefen for Forsvarets operative hovedkvarter sier, nemlig: «Norges militære styrker er farlig nær et minimum. På flere områder under minimum.» Hvis ikke dette får alarmklokkene til å ringe hos regjeringspartiene, skjønner jeg ingen ting. Minimum og under minimum – kan det bli verre, når vi samtidig ønsker oss et forsvar, når vi samtidig trenger et forsvar innenlands, og når NATO samtidig ber oss om hjelp? Dette er ille. Det har vært spekulert på hvilke nedleggelser forsvarssjefen ønsker, og hvor disse skal skje. Antallet er nevnt. Jeg tror dessverre at det ikke blir noen annen utvei med et budsjett tilsvarende dagens, uten en økning av nettopp forsvarsbudsjettet. Når man ser på de forskjellige våpengrenene, kan det virke som om Sjøforsvaret står svakest. Mye utstyr er gammelt, og enkelte av fartøyene skal fases ut i nær framtid. Når man ser realistisk på situasjonen, er det vel ikke så mye ved det som virker direkte avskrekkende i dag. Vi har friskt i minne at det ikke er så lenge siden en rusten russisk fiskebåt klarte å unnslippe norske myndigheter. Selv om det muligens var et sammensatt problem, synes jeg ikke det som skjedde, var direkte imponerende. Når det gjelder flyvåpenet vårt, kjøpte Norge inn 72 F-16-fly. De første kom for ca. 30 år siden. Siden da har de blitt brukt jevnlig og har gjort en svært god jobb. Men antallet flytimer har gjort sitt, samt diverse uhell, slik at vi i dag kun har ca. 50. Hvor mange av disse som til enhver tid er operative, kan sikkert diskuteres, men tallet 20 har versert. Hvis dette er riktig, forteller det oss at situasjonen er prekær. Vi må gjøre noe. Når vi tenker på hvor store sjø- og landområder Norge rår over, er det vel ingen tvil om at fly kanskje er den viktigste delen av vårt forsvar, både i fred og i en eventuell krigssituasjon. For Fremskrittspartiet har våre transportfly, såkalt Hercules-fly, vært en gjenganger. Utgangspunktet var seks fly, og de kom til Norge for over 30 år siden. Men hvor mange – eller hvor få – som flyr i dag, kan sikkert diskuteres. Her har både ett og null vært nevnt. Det å bytte vinger er ikke nok. Dette er også materiell som er nærmere 30 år og over det, og som fortjener en utskifting. Ellers disponerer vi selvfølgelig noen helikoptre, men disse har også et svært høyt timetall, og vedlikeholdet begynner å bli svært dyrt. Det er dyrt å være fattig, men nasjonen Norge har penger. Å kjøpe nytt materiell fra utlandet burde ikke være noe problem. Når det gjelder Hæren, har det vel ikke i den senere tid vært så få inne til tjeneste som nå. Fremskrittspartiet synes ikke dette er bra, og ønsker at langt flere avtjener førstegangstjenesten. Når vi er nede i ca. en tredjedel av det totale antall aktuelle gutter, er dette et for lavt tall. I tillegg virker det urettferdig overfor dem som avtjener tjenesten, at så mange slipper. Det blir spennene å se hvordan satsingen på jenter vil gå, og hvor mange som blir i Forsvaret. Vi trenger interesserte og dyktige jenter og gutter overalt i Forsvaret. Heimevernet har blitt sterkt redusert i antall personer, fra 83 000 til 50 000, og antallet distrikter er, hvis jeg husker riktig, redusert fra 18 til 13. Jeg er skeptisk til det siste, for jeg tror at mye av den lokalkunnskapen som Heimevernet har, blir borte. Det som er positivt, er at bl.a. utstyret er blitt bra, men det skulle bare mangle om ikke Heimevernet skulle få nytt og nyere utstyr. Det de hadde, virket ofte også demoraliserende. Jeg tror Heimevernet er i en god fase. Det kan heldigvis se slik ut, men et heimvern alene kan ikke ivareta alle våre interesser. Dette var en oppramsing av stort sett et forsvar i krise, en krise som kan løses hvis flertallet snur og gir Forsvaret de økonomiske midler de trenger, eller går til et så dramatisk skritt som å avvikle en eller flere grener. Da får vi et forsvar basert på f.eks. Heimevernet og Flyvåpenet. Er det det vi ønsker? Noe må i hvert fall gjøres. Fremskrittspartiet ser dagens problematikk. Vi har foreslått å øke bevilgningen til de enkelte grener, og vi har, som sagt, et utenlandsbudsjett på 2 milliarder kr. Om dette er nok, kan diskuteres, men det er i hvert fall en begynnelse. Fremskrittspartiet er også positiv til å sende utstyr og mannskap til utenlandsoperasjoner. Men dette må ikke skje på bekostning av våre egne interesser eller tære på forsvarsbudsjettet. Det må bevilges ekstra penger til slike operasjoner. Det er viktig at planlagt aktivitet må være fullfinansiert gjennom statsbudsjettet. Dessuten må det være en forutsigbarhet for de mannskaper som er involvert. Oppsummert: Fremskrittspartiet ønsker at Forsvaret må være av en slik karakter at det lett kan tilpasses de ulike trusselbilder. Dette kan best sikres ved å beholde et grunnleggende forsvar med kjerneoppgaver på norsk jord, men med kapasitet til å delta i operasjoner også andre steder i verden. Dette koster penger, men penger har Norge.