Jeg avviser ikke alt det gode arbeidet som mange innvandrerorganisasjoner driver med, men jeg avviser en holdning fra Senterpartiet om at alt frivillig arbeid skal løses med de 20 millionene. Jeg mener at innvandrernes kulturarbeid er kulturarbeid. Jeg mener at innvandrernes idrettsarbeid er idrettsarbeid. Jeg mener at vi må komme i den normaliseringssituasjonen at det ikke er sånn at alle spørsmål som dreier seg om minoriteter, skal henvises til særskilte ordninger, men faktisk være en del av de generelle, universelle ordningene. Så må jeg si at jeg er litt forvirret over det jeg har hørt av flere talere, og jeg har også sett et forslag i innstillingen, hvor det står følgende: «Stortinget ber Regjeringen komme tilbake med forslag om innføring av en obligatorisk viljeserklæring fra alle norske statsborgere som inngår ekteskap i et annet land, i tråd med utlendingslovutvalgets innstilling.» Det finnes ikke noe slikt forslag i Utlendingslovutvalget. Det finnes et forslag fra Human Right Service om en obligatorisk viljeserklæring, som Jens Stoltenberg langt inne i et større intervju i Pakistan har gitt uttrykk for òg. Det er den eneste kildeanvisningen vi har til dette. Det er en ganske stor forskjell mellom det Utlendingslovutvalget har foreslått, som er et spørsmål om et intervju hos utlendingsmyndighetene etter retur til Norge før det innvilges familiegjenforening – og som vi har ute på høring, og der vi kommer med lovendringer om ikke så altfor lang tid – og det å sette opp en ny gyldighetsregel, som en viljeserklæring vil være. I praksis vil da en slik viljeserklæring innebære at vi ikke aksepterer et ekteskap som er inngått i utlandet av en norsk statsborger som ikke har fått fremlagt viljeserklæringen på forhånd. Det er altså en underkjennelse av ekteskapet. Så jeg vil gjerne be de partiene, Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet, som står bak dette forslaget, om en fortolkning av hva de mener. Er det en viljeserklæring, eller er det Utlendingslovutvalgets forslag om intervju de snakker om? For da kan man altså ta det intervjuet på forhånd, eller man kan klargjøre ting. Men det er noe helt annet, og det er to forskjellige ting. Jeg må si at jeg opplever viljeserklæring som et av de litt vanskelige spørsmålene. For det betyr at Norge går helt i utakt når det gjelder å akseptere inngåtte ekteskap, også utover det som vanligvis er såkalt «public order». Men hvis det er slik at dette er et forslag som skal fortolkes på samme måten som Utlendingslovutvalgets forslag om intervju, vil jeg oppfordre regjeringspartiene til å stemme for. For dette har vi på høring, og dette kommer vi til å komme med. Så det ligger der. Men da må denne salen klart gi beskjed om at det er det Utlendingslovutvalget har foreslått om en intervjusituasjon, som er det man tar opp. Når det gjelder spørsmålet om klinisk observasjon, skal vi utrede det grundig. Jeg har aldri harselert over det. Tanken på at man gjentatte ganger skal se på underlivet til alle jenter i dette landet fordi vi har et omskjæringsproblem, bekymrer meg dypt. Det vil medføre at vi må få obligatoriske kontroller, og at vi må ha straffemekanismer for å kunne gjennomføre det, hvis det skal ha noen virkning. Regjeringen vurderte dette i forbindelse med handlingsplanen for omskjæring, og sa nei, fordi vi hadde et gjennomtenkt standpunkt til det.