Representanten Hogsnes er opptatt av bedre kvalitet på de offentlige tjenestene, og mener at mer brukertilpassede tjenester og økt valgfrihet er viktig for å sikre dette. Jeg har også lyst til å understreke at det er behov for å diskutere hva vi legger i begrepet kjernevirksomhet, som også representanten Hogsnes tar opp. Regjeringen og jeg deler altså den oppfatningen at vi skal bedre kvaliteten på de offentlige tjenestene, og at brukertilpassede tjenester og økt valgfrihet er en viktig del av det å sikre bedre kvalitet på de offentlige tjenestene. I kommuneproposisjonen, som ble lagt frem for kort tid siden, og i den kommende handlingsplan for modernisering av offentlig sektor kommer valgfrihet og brukertilpasning av tjenester til å spille en sentral rolle. Modernisering av offentlig sektor er høyt prioritert av denne regjeringen. Valgfrihet er et viktig virkemiddel for å oppnå en mer brukertilpasset offentlig sektor. Dette er ikke bare ord. Det er et spørsmål om å anerkjenne at vi hver for oss er forskjellige som mennesker, at vi har forskjellige behov, og at vi kanskje best tar kontroll over det selv hvis vi får mer valgfrihet og klarer å få tilpasset tjenestene på en bedre måte. Spørsmålet knyttet til kjernevirksomhet i kommunesektoren er for meg først og fremst et spørsmål om hvem som har finansieringsansvaret. Jeg vil alltid si at skole og eldreomsorg er blant kjernevirksomhetsområdene innenfor en kommune. Her har kommunen ansvar for finansiering og ansvar for å sørge for at tjenestene blir levert, men man har ikke et utføringsansvar for alle. Man kan innenfor det området benytte seg av andre leverandører, andre måter å organisere det på, uten at det på noe tidspunkt rokker ved at det er det offentliges oppgave å levere denne typen tjenester. Når Regjeringen arbeider for å styrke valgfriheten på en rekke områder, gjør vi det av hensyn til innbyggernes beste. Vi gjør det f.eks. innenfor helsesektoren. Det har vi gjort bl.a. gjennom større valgfrihet og gjennom rettigheter i form av pasientgarantiordninger. Men jeg vil, siden jeg er kommunal- og regionalminister, i dette svaret konsentrere meg om kommunesektoren og de tjenestene som kommunene har ansvaret for. Jeg er enig i at barnehageutviklingen har et stort element av valgfrihet, både når det gjelder tilbud og type barnehage. Og når vi har full barnehagedekning, vil vi også oppleve at valgfriheten blir så reell at det vil være kvaliteten på den enkelte barnehage som vil være avgjørende, men det vil være ulike tilbydere. Regjeringen har i kommuneproposisjonen også sagt at vi kommer til å gi større valgfrihet når det gjelder brukerrettet personlig assistanse for funksjonshemmede, nettopp fordi vi mener at når man først er godkjent for å få et tilbud fra kommunen, må man selv kunne velge hvordan dette tilbudet skal utformes, så lenge det kvalitetsmessig er godt nok. Jeg har registrert at på det området har de fleste partier allerede gitt sin tilslutning til at funksjonshemmede skal få valgfrihet, men på andre områder ser det ikke ut til at man er villig til å gi den samme valgfriheten. Hvorfor mener jeg, i likhet med representanten Hogsnes, at valgfrihet gir et bedre tjenestetilbud? Jo, fordi valgfrihet handler om å bedre kvaliteten på tjenestene. Jeg vet at de som jobber f.eks. i den kommunale hjemmehjelpstjenesten, gjør det de kan for å gi best mulig tjenester til dem som mottar tjenestene. Men likevel har vi ikke klart å lage systemer som gjør at det er et fåtall personer som kommer til en hjemmehjelpsmottaker, og at de kommer når de skal. Jeg har møtt mange mennesker i offentlig sektor og mange brukere mens jeg har vært kommunalminister. En av dem som har gjort sterkest inntrykk på meg, var en eldre dame i Oslo som takket Oslo kommune ved byrådsleder Erling Lae og oss Høyre-folk for at hun nå fikk velge hjemmehjelp. Hennes historie er spesiell, men ikke atypisk for situasjonen. Det er slikt som kan komme til å skje mange av oss på et tidspunkt da vi blir gamle og pleietrengende. Hun fortalte at hun hadde behov for hjelp til intimvask. Men hun hadde i løpet av ett år mellom 50 og 60 hjemmehjelpere som kom til henne. Det ville de fleste av oss oppleve som en vanskelig situasjon å leve med. Ja, faktisk var det slik at hun opplevde det å få besøk av hjemmehjelperen som en belastning, ikke som en hjelp, nettopp fordi hun måtte forholde seg til så mange. Når hun så fikk lov til å velge, valgte hun en leverandør som garanterte at det kun skulle komme et fåtall mennesker hjem for å stelle henne. For henne var valgfrihet et spørsmål om verdighet og trygghet i alderdommen. Å innføre valgfrihet betyr etter min mening også å myndiggjøre mennesker. Folk bør få ta beslutninger som er viktige i ens eget liv, enten det gjelder valg av skole eller valg av hvem som skal komme hjem og stelle for en. Det handler om å gi makt tilbake til den enkelte brukeren, dvs. til den som tjenestetilbudet faktisk er til for. Det er de som opplever kvaliteten hjemme i sin egen stue, som best av alt kan vurdere om kvaliteten er god. Rike mennesker kan i dag kjøpe seg det tilbudet de ønsker, enten det gjelder skoleplass eller hjemmehjelp. De har en reell valgfrihet. Etter min mening bør denne valgfriheten gjelde alle, uavhengig av økonomiske ressurser, og derfor ønsker jeg å stimulere til flere ordninger med fritt valg innenfor kommunal sektor. Jeg har lyst til å ta et eksempel som illustrerer dette. Tidligere i vinter kunne vi lese i Adresseavisen om en ung mann – en rullestolbruker – som hadde sagt opp den kommunale hjemmehjelpen og kjøpt seg en privat tjeneste. Årsaken, kunne vi lese i avisen, var at denne mannen, som trengte hjelp til å legge seg, opplevde at hjemmehjelperne ikke kom når de skulle. På et tidspunkt opplevde han å bli vekket for å bli lagt, fordi hjemmehjelpen ikke hadde klart å komme på det tidspunktet som var avtalt. Han valgte et privat firma, som han måtte betale for selv, men som han egentlig ikke hadde råd til. Med fritt brukervalg kunne han ha valgt en leverandør som tilfredsstilte de kravene han hadde, uten å måtte betale for det selv. Det betyr også at han – hvis han hadde opplevd det samme fra den private leverandøren som han opplevde fra kommunen – kunne valgt å skifte til en annen. Hva er det som skjer i en slik prosess? Jo, det er at alle som leverer tjenester, blir mer opptatt av å tilfredsstille brukerne enn av systemer hvor man legger mer opp til at alt skal være funksjonelt for tjenesten selv. Det skal etter min mening ikke være lommeboken som skal være avgjørende for om man får mulighet til å få den kvalitet, de tjenester og den valgfrihet man skulle ønske. Erfaringene fra Oslo når det gjelder brukervalg, er gode, ifølge en evaluering av prøveordningen som ble foretatt av konsulentselskapet Kaupang høsten 2004. Generelt synes tilfredsheten med hjemmehjelpstjenestene å være noe høyere i 2004 enn i 2002. De som benytter private hjemmehjelpere, er mer fornøyd enn de som benytter kommunale hjemmehjelpere. Tilfredsheten med det kommunalt drevne tilbudet er den samme i disse to årene. Nær 70 pst. av brukerne sier at de er positive til brukervalg, og 80 pst. av brukerne foretar et aktivt valg av leverandør, ifølge den samme undersøkelsen. Men mange velger fortsatt kommunal hjemmehjelp. Dette sier at muligheten til å velge er noe brukerne i seg selv setter pris på – ikke nødvendigvis at de ville valgt noe annet. Dette stemmer dårlig med påstander jeg har hørt bli brukt mot fritt brukervalg, nemlig at eldre ikke er i stand til å velge. Da ville ikke så mange gjort et aktivt valg. Men det er heller ikke tvang til å velge, det skal være en rett. Som en kvinne som driver et hjemmehjelpsfirma, sa: Vi må innse at eldre mennesker kan og vil velge, de også. Jeg synes av og til det er utrolig at de som er for at funksjonshemmede skal få lov til å velge, ikke mener at eldre skal få lov til å velge, selv om det er helt tilsvarende situasjoner. Fritt brukervalg innføres ikke for å spare penger, men for å bedre kvaliteten. Heidi Holme Frøberg i Privat Omsorg sa til Bergens Tidende for en tid tilbake: «Her handler det ikke om hvem som kan stelle bestemor billigst. Vi konkurrerte ikke på pris, men måtte dokumentere overfor kommunen at vi kunne levere en tjeneste med kvalitet.» Hun sa videre: «Vi er nødt til å levere kvalitet. Gjør vi ikke det, vil brukerne bytte til en annen innen kort tid.» Det er faktisk den enkleste beskrivelsen av hva valgfrihet i eldreomsorgen dreier seg om. Jeg vil understreke at selv om det gis større valgfrihet innenfor det tjenestetilbudet som kommunene har ansvaret for, er det kommunene som står ansvarlig for tjenestetilbudet overfor innbyggerne. Vi fjerner ikke det. Det er kommunene som fastsetter prisen, basert på hva de selv bruker på samme tjeneste. Det er og skal være den enkelte kommunes valg om de vil innføre fritt brukervalg innen eldreomsorgen, innføre fritt skolevalg eller på annen måte stimulere og styrke innbyggernes valgfrihet og innflytelse over tjenestetilbudet. Når vi sier det, er det fordi vi i Høyre har respekt for det lokale selvstyret. Men jeg registrerer at det arbeidet man har gjort under denne regjeringen og i enkelte partier, bidrar til at flere kommuner nå velger å gjøre det, og jeg synes det er positivt. Oslo og Bærum er eksempler på kommuner som har innført fritt brukervalg i hjemmehjelpstjenesten, og fritt skolevalg. Bergen, Tønsberg og Haugesund er eksempler på kommuner som enten akkurat har startet eller er i ferd med å innføre valgfrihet. Jeg har særlig lyst til å trekke frem Eide kommune i Møre og Romsdal – en kommune med 3 200 innbyggere. De har nå innført fritt brukervalg i hjemmehjelpstjenesten. Dette viser at det også er mulig i mindre kommuner. Vi ønsker å stimulere til at flere kommuner innfører fritt brukervalg, bl.a. gjennom et kommunenettverk for friere brukervalg i samarbeid med KS. Vi har utarbeidet en veileder og støtter prosjekter som bidrar til økt valgfrihet for kommunens innbyggere. Hver kommune skal selv velge, men fra Regjeringens side skal vi altså bidra ved å stimulere til at valget blir gjort enklere. Når vi flytter fokuset fra organisasjonen over til brukeren, vil vi samtidig se at kvaliteten bedres. Det er det man blir målt etter når man blir valgt innenfor en brukervalgsmodell.