De forslagene som vi har fremmet i denne saken, er gammel fremskrittspartipolitikk. Det er ting vi har programfestet, det er ting vi har foreslått tidligere. Men da vi kom med dette forslaget på nytt i denne sammenheng, var det godt inspirert av høyttenkningen til statsråd Bjarne Håkon Hanssen. Man prater og prater om tvangsekteskap, om utfordringen i forhold til norsk integreringspolitikk. Og ja, dette er to ting som henger i hop. Men de tiltakene som skal til, har man foreløpig ikke sett. Jeg hører det sies av flere at dette vil bli behandlet i forbindelse med revisjon av utlendingsloven. Det er vel og bra, men inntil den er på plass, mangler vi effektive tiltak mot tvangsekteskap. Jeg er ærlig på vegne av Fremskrittspartiet når jeg sier at dette er tre tiltak som skal bekjempe tvangsekteskap, og ja, det er også tiltak som har til hensikt å begrense familieinnvandringen til Norge. Det er nettopp fordi vi ser at innvandringen til Norge i dag ikke er bærekraftig. Det ser vi på integreringssiden. Disse tingene henger sammen. Det går ikke an å jobbe med integreringspolitikk i Norge uten å se det i sammenheng med hvor mange mennesker som ankommer Norge hvert år. I Danmark har disse tiltakene faktisk fungert veldig bra. Familieinnvandringen til Danmark lå vel på rundt 14 000 i 2001, i dag er den nede på noe over 4 000 årlig. Det er et effektivt tiltak i forhold til å begrense familieinnvandringen, men det er også et effektivt tiltak i forhold til å stoppe tvangsekteskap. Man prøver å problematisere tvangsekteskap kontra såkalt arrangerte ekteskap. Men man bør være oppmerksom på at dette er flytende grenser. Det vi mener er avgjørende, er hvorvidt det er snakk om frivillige eller ufrivillige ekteskap. Det er litt interessant å registrere at man i denne debatten nesten klarer å fremstille det som om den eneste plassen i verden der man kan oppleve sann kjærlighet, er i Norge. Selv om disse tiltakene selvfølgelig vil ha konsekvenser og begrense hvor mange mennesker som kan flytte til Norge og bo sammen eller finne en ektefelle her, nekter de ikke mennesker å flytte sammen eller bo sammen. Det er overhodet ingen begrensning i så måte, det er kun den geografiske plasseringen i Norge som er begrensingen. En kan selvfølgelig dra til opprinnelseslandet og bosette seg der. Så dette er ikke noe som stopper eller forhindrer kjærlighet, hvis kjærligheten er så stor som flere har påstått. Her er det konkrete ting som handler om å begrense innvandringen til Norge og å begrense tvangsekteskap. Jeg håper at man etter hvert kommer til å ta tak i disse tiltakene og vurdere dem, og at man kanskje kommer fram med noe fra Regjeringen i forbindelse med ny utlendingslov, som det prates om. Men jeg registrerer at når Bjarne Håkon Hanssen i VG 1. februar slapp disse prøveballongene, ble de rimelig kjapt og effektivt skutt ned av SV. Samme dag uttalte Karin Andersen at SV ikke har noen politikk for å begrense innvandringen til Norge. Der ligger kanskje mye av Regjeringens problem, fordi SV, som de selv ærlig sier, ikke har noen politikk på dette området for å begrense innvandringen. Her er det store sprik mellom regjeringspartiene, og jeg forstår at det er problematisk å komme fram til enighet på dette området. Derfor utfordrer jeg gjerne statsråden til å komme med noen klargjørende beskjeder i forhold til om det er en politikk for Arbeiderpartiet å prøve å begrense familieinnvandringen til Norge. Dette er tre tiltak som vi har lansert på nytt – 24-årsregelen, tilknytningskravet, økt underholdskrav – som vil fungere og som vil være effektive når det gjelder å begrense innvandringen og begrense tvangsekteskap. Jeg tar opp Fremskrittspartiets forslag.