Det er fint å konstatere at Regjeringen leverer også på det næringspolitiske området, slik det er nedfelt i Soria Moria-erklæringen. Men så er det viktig å minne om, synes jeg, at næringspolitikk dreier seg om mye mer enn de politikkområdene som næringskomiteen har ansvar for. Jeg tenker på bl.a. vei- og jernbanepolitikk, der vi nå har en historisk satsing, bredbåndutbyggingen, der det nå gjøres krafttak for å nå ut over hele landet, og kanskje det aller viktigste distriktspolitiske virkemidlet vi har, den differensierte arbeidsgiveravgiften, som nå er gjeninnført, og som bidrar sterkt til at det faktisk nå er mer optimisme og engasjement i distriktene enn det har vært på lenge. Jeg må si at lite av det gjenspeiles i debatten her i salen. Utfordringen er nå å se til at alle virkemidlene er koordinerte og virker i samme retning, og det synes jeg Regjeringen har lyktes med. Når det gjelder de politikkområder næringskomiteen steller med, vil jeg kommentere noen få. Jeg synes det er veldig gledelig å konstatere at vi går videre i den nye retningen i landbrukspolitikken. Det oppleves positivt i næringen. For det første fikk man på plass en god jordbruksavtale med flere elementer som peker i en ny og bedre retning for bøndene, og vi har fått inn nye virkemidler i skogpolitikken. Dette står i grell kontrast til Fremskrittspartiets landbrukspolitikk. Det forslaget de har fremmet, ville i realiteten ha ført til en avvikling av distriktsjordbruket. Det at Fremskrittspartiet har stått for dette synet, er for så vidt velkjent, men det som det nå er grunn til å merke seg, er at også Høyres landbrukspolitikk går i den retningen. Ellers har jeg registrert at de to høyrepartiene i stadig sterkere grad vil frikoble både fiskerinæringen og landbruksnæringen fra distriktspolitikken for så å legge rene markedsliberalistiske rammebetingelser til grunn for aktørene i næringen. Skal vi lykkes i distriktspolitikken, tror jeg det er viktig å legge til rette for utvikling i de distriktsbaserte næringene, de som har fortrinn ved å være distriktsnæringer, og da må politikkutviklingen ha utgangspunkt i det. Konsekvensene av Fremskrittspartiets og Høyres næringspolitikk er etter min oppfatning avfolkning av distriktene og gjengroing av kulturlandskapet. Det er ingen tvil om at det er svært krevende å beholde en desentralisert bosetting i landet vårt, og vi kan nok diskutere hvor vellykket distriktspolitikken har vært. Men etter mitt syn er det viktig å holde ambisjonen oppe og kjempe denne kampen. Ellers er det gledelig at det er gjennomslag for Kulturløftet i årets budsjett. I koblingen mellom næring og kultur vinner vi stadig nye erfaringer, og vi vil helt sikkert se massevis av kreativitet og engasjement i lokalsamfunn rundt om i landet i tiden framover. På mange ensidige industristeder der gruvedrift har vært bærebjelken, har de lokale aktørene som har tatt over ansvaret for å bære denne kulturen videre, hatt belastningen med å betale en såkalt markedsleie til staten for de gruveanleggene de tar vare på. Dette er et dårlig signal fra statens side og en kilde til irritasjon. Jeg er glad for at det er en enstemmig komite som nå peker på det urimelige i dette, og som ber Regjeringen vurdere å avvikle ordningen. Bergindustrien er for øvrig en industri som er på offensiven. Neste år kommer en ny minerallov. Jeg er sikker på at det skal åpne for mange nye muligheter for arbeidsplasser rundt om i Distrikts-Norge. Kanskje vil neste kvantesprang når det gjelder å få renset verdens kullkraftverk, bli utviklet i fullskalakullkraftverket vårt på Svalbard. Vi går spennende tider i møte.