Før valget visste vi at det var en type friskoler som Regjeringen ikke likte. Det vet vi fortsatt. Så har vi fått vite noe i tillegg, nemlig at den i praksis heller ikke liker religiøse og pedagogiske skoler gjennom frysloven. Så har vi også fått bekreftet i tillegg – for sikkerhets skyld – at det var greit å ta med § 6A-skoler og fagskoler, fordi man likevel skulle gjøre et administrativt arbeid. Vi vet at disse liker man heller ikke når man skal lage en lov som dette. Men så har jeg også fått vite noe annet. Som komitemedlem har jeg fått følgende kunnskap: I brev til komiteen 22. april er navnet på fem skoler, som risikerer å miste utdanningsstøtten med mindre det skjer noe konkret, nevnt. Det er Det tverrfaglige kunstinstituttet i Bærum, Kunst- og Designfagskolen, Kunstskolen på Rotvold, Norsk Fotofagskole og Tone Lise Akademiet. Så har jeg fått vite en annen ting også, og det er at statsråden kjenner kun én skole, nemlig Spin Off. Da tar jeg det for gitt at dersom statsråden kommer under vær med og får kjennskap til andre skoler, har han etter dette utsagnet etter rimelige, riktige og gode forvaltningsmessige tradisjoner, bekreftet at da vil de få en fair, skikkelig og god behandling. Det var en visshet som nyanserte bildet noe for meg denne kvelden, mens det andre gjorde det ikke. Vi har hatt en debatt som egentlig handler litt om politisk kultur i samarbeid eller ikke. Tidligere i dag har vi behandlet et Dokument nr. 8-forslag, hvor det kunne spisset seg til. Det hadde vært fullt mulig, men det var vilje til å finne en løsning. En av de skolene het Hopen. Det er en helt spesiell skole, men man fant en løsning fordi det var en vilje til å finne en løsning. Det er en skole som er innenfor, eller i slekt med, det vi snakker om her. Vi lærer at fordi det – etter min mening, og det vil jeg si rett ut som det er – går en type prestisje i måten man vil «fryse» på, så lar man «frysen» bli – og jeg bruker uttrykket med vilje – en giljotin. Den giljotinen tar med seg flere. Det er slik med giljotiner at begynner man først å bruke dem, går det med flere i dragsuget enn dem man først tenkte på. All historisk kunnskap om bruk av giljotiner har gitt slike dystre resultater. Dagens giljotinbruk, som ligger i friskoleloven, gir bare en historisk påminnelse. Det er også slik at jeg er utstyrt med den samme politiske hukommelse som representanten Høybråten. Jeg husker hvordan en del skoler som man nå i prinsippet liker, men i praksis ikke liker, ikke var så veldig omtykt tidligere. Jeg skal ikke gå så veldig langt i min politiske hukommelse. Der vil jeg holde meg til det kjente skriftsted at det er større glede over den ene som vender om i tide, enn over dem som aldri gjør det. Så får vi håpe at det også holder seg til senere debatter i denne salen.