Åndsverkloven er en sentral lov for alle typer åndsverk i vårt land. I debatten er det oftest kunstfagene som trekkes fram i denne sammenhengen. Jeg vil imidlertid her også understreke hvor viktig denne loven er for utdanningssektoren, ikke minst i forhold til universiteter og høyskoler. Det å ha en god faglitterær produksjon er en viktig forutsetning for å opprettholde et høyt faglig nivå innenfor forskning og utdanning. Det er derfor med uro og undring at jeg har fulgt de siste dagers debatt om åndsverkloven, og ikke minst den debatten som har foregått i salen i dag. Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet danner sammen flertall for merknader som signaliserer eller kan signalisere, slik jeg ser det, en ny og farefull vei når det gjelder de faglitterære forfatternes stilling, muligheter og ikke minst motivasjon for å drive faglitterær produksjon. Merknadene signaliserer at disse partiene ønsker at alt materiale som er lovlig lagt på nettet, skal være gratis tilgjengelig til bruk ved høyskoler og universiteter. Dette mener de skal skje ut fra en fortolkning av rettstilstanden på området som går ut på at dersom en forfatter aksepterer at et verk legges ut på nettet, har vedkommende forfatter også implisitt akseptert videre bruk til undervisning. Etter Høyres syn er dette en feilaktig politikk og holder ikke vann, verken i forhold til norsk rett eller de internasjonale konvensjoner Norge er bundet av. Gratis bruk høres fint ut, men det vil være en kortsiktig glede. Én sak er at det er på grensen til det uanstendige å bruke lovgivningen til å unndra betaling for forfatternes arbeid. Det dramatiske er imidlertid at dette vil undergrave den faglitterære produksjonen i vårt land og i sin tur gjøre våre akademiske miljøer faglig fattigere. I tillegg vil det kunne bli enda mindre tilgang på god faglitteratur skrevet på norsk og med bruk av norsk som faglitterært og akademisk språk. Dette er kortsiktig politikk, og jeg er mer enn forundret når et parti som Sosialistisk Venstreparti blir med på dette – et parti som ellers gjerne snakker om kvalitet og faglig mangfold. Hvordan tror man dette vil slå ut for framtidig faglitterær produksjon i vårt land? Det er ikke en troverdig politikk, verken fra Sosialistisk Venstreparti eller fra deres samarbeidspartnere. Vi har nå fått signalene. Er dette et av de grepene vi vil se dersom en ny rød-grønn regjering får hånd om kultur- og utdanningspolitikken? Det bør i det minste alle med interesse for norsk utdannings- og forskningspolitikk merke seg, og ikke minst de som er opptatt av at vi fortsatt skal ha et lovverk som sikrer norske faglitterære forfattere arbeidsbetingelser og rettigheter også i vår digitale tidsalder.