Jeg vil takke statsråden så veldig mye for svaret. Etter hva jeg hører, er det ikke noen uenighet mellom statsråden og meg verken når det gjelder situasjonen – hvordan den er i realiteten – eller hvilke behov man ser for seg både når det gjelder helsepersonell og forebygging. Som vi begge sa, ser vi en sterk økning i seinplager, og det gjør at mye av de pengene som blir brukt nå, blir brukt til å behandle seinplager. I mitt innlegg sa jeg at 70 pst. gikk til det og 30 pst. til forebygging. De forebyggingstiltakene som blir igangsatt nå etter denne planen, vil ikke ha effekt med én gang, så vi vil fortsatt se at mer av de midlene som er gitt i budsjettene allerede, vil bli brukt til behandling, enten vi ønsker det eller ikke. Nettopp derfor må vi tilføre ekstra midler i noen år framover, slik at diabetesplanen kan følges opp, så vi får effekt av den forebygging som vi planlegger når det gjelder livsstilsendring og alle de andre tiltakene som pasientene skal være med på selv. Når det gjelder de tiltakene som det offentlige må stå for, må det bevilges mer penger for å få opprettet diabetesteamene og få skolert personale med spesialkompetanse ute i kommunene. Det er ikke slik at en diabetespasient som får et fotsår, kan stelle det selv, eller at en vanlig fotterapeut kan ta seg av det. Som regel er det en fotterapeut med spesialkompetanse som bør ta sånne oppgaver. Vi har en oppgave både med å utdanne den yrkesgruppen og med å heve deres status, så de kan få litt lettere samarbeidsforhold med de andre yrkesgruppene – det er ofte litt konflikter dem imellom. Jeg tror at vi i noen år må bidra med ekstra midler til forebygging for å kunne få den ønskede effekten. Jeg håper at alle partiene nå vil se på om det kan legges inn noe mer i budsjettet, så vi kan komme i gang med god forebygging og kanskje slippe å bruke enda mer enn vi gjør i dag, av de midlene som er til diabetes, til å reparere skadene.