Som det er påpekt av flere talere, er hovedformålet med proposisjonen å gjøre jordskiftelovens rettsendrende virkemidler anvendelige for grunneiere og rettighetshavere i tilknytning til gjennomføring av planer etter plan- og bygningsloven. Planlegging etter plan- og bygningsloven tar i dag i stor grad utgangspunkt i enkelteiendommer, og da blir eiendomsgrensene styrende for planleggingen. Det kan føre til uheldig og kostnadskrevende arealutnyttelse i form av unødvendige veier og unødig forbruk av dyrket mark og dyrkbar jord. Det kan også gi skade på natur- og kulturmiljøet. Utover de virkemidlene som ligger i plan- og bygningsloven, er det et behov for helhetlige planløsninger tilpasset terreng og naturgitte forhold. Et hovedvilkår for å fremme en jordskiftesak er at det skapes en netto skiftegevinst i skiftefeltet. Denne gevinsten skal fordeles mellom alle parter som er omfattet av saken. Loven gir på individuell basis en sikkerhetsgaranti om at ingen parter skal lide tap. Det er et viktig utgangspunkt for alle jordskiftesaker. Etter gjeldende rett er det nok at den ene part krever jordskifte. Men for de to nye sakstypene som i denne proposisjonen foreslås innført, fremmes det krav om enighet eller i det minste 2/3 flertall for å reise en jordskiftesak. I forbindelse med høringen av denne lovsaken samt i mindretallsinnstillingen påpekes det at det bør være full enighet for å fremme en jordskiftesak etter de to nye sakstypene. Forslaget som legges fram, bygger imidlertid på løsninger oppnådd ved enighet – jeg har lyst til å understreke det – eller 2/3 flertall. I Senterpartiet kan vi ikke se sterke nok hensyn som taler for at et lite mindretall skal kunne hindre det store flertall i å kunne oppnå en økning av årlig inntekt eller formue som følge av en jordskiftesak. Særlig gjelder det når mindretallet ikke bare skal holdes skadesløst, men også får et rettskrav på å få en netto verdiøkning på egen eiendom gjennom jordskiftesaken. Formålet med forslaget til ny § 2 første ledd bokstav h er å få en fordeling av arealverdier og kostnader mellom dem som får utbyggingsretter, altså tomter og næringsareal, utlagt på sin eiendom, og dem som ikke får det. Flertallet legger da til grunn at jordskifterettens kompetanse omfatter både de eiendommer som får utlagt utbyggingsretter, og de eiendommer som får utlagt arealer til friarealer, parkeringsplasser, veier osv. Dette er spesielt kompliserte problemstillinger som vi har sett i forbindelse med saker i det siste når det gjelder utbygging av hytteområder, og der hytteområdenes verdi faktisk også er avhengig av løyper, veier mv. som går over andre rettighetshaveres eiendom. Så til slutt til gebyrsatsene. Vi i flertallet mener det er uheldig at kostnadene med de nye oppgavene fører til en heving av gebyrene i alle jordskiftesaker. Særlig uheldig er en heving av grenselengdegebyret. Flertallsinnstillingen legger til grunn at kostnadene i større grad enn det som kommer fram av proposisjonsutkastet, legges opp slik at det over tid blir en rimelig balanse mellom gebyrer og ressursbruk for de nye sakene. På den bakgrunn foreslås en mellomløsning der partsgebyret heves med 1,8 ganger rettsgebyret i samsvar med lovutkastet, men at partsgebyret i sak etter § 2 første ledd h og i settes høyere, til 5 ganger rettsgebyret. Når det foreslås at det ikke skal gjøres endringer i grenselengdegebyret, har det sammenheng med at vi i det siste har sett en utvikling der det ikke fremmes jordskiftesaker, på grunn av kostnadene. Spesielt gjelder det eiendommer som har lange grenselengder. Til slutt om provenyberegningen. Vi har fremmet, som representanten Torbjørn Hansen sa, et forslag til gebyrer som innebærer at halvparten av kostnadsøkningen ikke blir dekket inn. Vi mener det er realistisk, og vil selvsagt komme tilbake til det i forbindelse med senere budsjettarbeid.