Jeg har også i likhet med andre talere lyst til å takke interpellanten hjertelig for at hun reiser denne enormt viktige debatten i Stortinget. Det er riktig at det er en krevende debatt, og på mange måter er det mye mer enn en politisk debatt. Det er også en faglig debatt, fordi det her er så stor faglig uenighet på området. For ikke lenge siden leste vi i avisene at bare på Ullevål universitetssykehus vil det i år fødes 15 barn med metadonabstinenser. Sjefjordmor uttalte at hun var meget bekymret, og at «den varslete utvidelsen av muligheter for å behandle yngre pasienter med metadon, vil øke antallet «metadonbarn»». Jeg synes det er skremmende signaler. Det er først og fremst barna som må beskyttes, og hvis vi vil, er det også her mulig å tenke forebyggende. Jeg nevner dette, fordi jeg mener det er en sammenheng mellom bruk av LAR og de årsklassene vi tillater bruk for. Det er en politisk diskusjon i Norge om å senke alderen for LAR, hvilket jeg ønsker å gi uttrykk for at jeg i denne sammenheng er bekymret over. Vi vet svært lite om langtidsskader på barn som fødes av en metadonbrukende mor, eller om langtidsskader på barn som selv må behandles medikamentelt etter fødselen på grunn av mors medikamentbruk. Noen gravide metadonbrukere sier at de ikke får et godt nok tilbud i dag. Jeg siterer fra et medieoppslag for kort tid siden, der det ble sagt: «Vi rammes av kunnskapsløshet, lite samarbeid og fordommer.» Man fikk følelsen av at behandlingsapparatet var «uensartet og sprikende», og at man ikke fikk den hjelpen man trengte. Jeg er veldig glad for at statsråden er helt tydelig på at det er nødvendig å sikre et medikamentfritt behandlingstilbud til disse kvinnene. Samtidig er det skremmende å lese disse uttalelsene. Jeg vet ikke om dette kan være enkeltepisoder – la oss håpe det. Jeg er iallfall glad for at statsråden sier at alle disse skal tilbys rusfri behandling. Vi kjenner media. Vi vet at det ofte ikke er så mye som skal til før det blir store oppslag, men disse oppslagene – som var for svært kort tid siden – bekymrer meg likevel. Og jeg ber om at også statsråden følger godt med, at hun kanskje henter dem fram og undersøker. Jeg mener at det var i ett spesielt område disse uttalelsene kom. Det er avgjørende at gravide kvinner som får legemiddelassistert rehabilitering, får alternativ hjelp til å slutte med disse farlige legemidlene umiddelbart etter at graviditet er kjent – om mulig. Som også interpellanten har vært inne på, er det kanskje nettopp i denne tiden at de aller fleste vil være motivert for å slutte. Og det er kanskje akkurat i denne perioden at barnet får sin sjanse – noe også statsråden påpekte i sitt innlegg. Men da er det viktig at tilbudet er der – der og da, når mor er motivert. Helt til sist: Vi kan konstatere at det fortsatt er uenighet i fagmiljøet på dette området. Uenigheten bunner kanskje i at man ikke har nok kunnskap, rett og slett. Jeg synes det er positivt at Kunnskapssenteret har fått oppdrag knyttet til dette, for det er helt tydelig at vi her trenger mer informasjon, mer kunnskap, mer kompetanse og også – vil jeg tro – mer forskning. Det er positivt at det skal komme en ny veileder på området. Jeg har med stor interesse lest en veileder fra Helse Øst, fra Aker universitetssykehus, som kom i 2001. Jeg antar at statsråden snakker om en mer sentral veileder, som alle kan dra nytte av. – Det nikkes i salen. Jeg tror at det på dette området er viktig at vi får en veileder som blir jevnlig oppdatert. Veilederen fra Aker universitetssykehus ble altså laget i 2001. Mye av det som står der, er veldig bra, men kanskje bør noe revurderes og gjøres enda bedre – det har jo skjedd veldig mye på metadonbehandlingssiden.