I Soria Moria-erklæringen er det et uttrykt ønske om å ta i bruk mer av gassen innenlands til industri-, energi- og transportformål. Samtidig er det i det samme dokumentet lagt stor vekt på en aktiv næringspolitikk. Det som dessverre ser ut til å være vanskelig for Regjeringen, er når disse to tingene skal kombineres. Der svikter det totalt. En aktiv tilnærming for å få bygd ut infrastruktur for gass er tydeligvis bare interessant for Regjeringen hvis røret går utenlands og ikke til f.eks. Grenland. Jeg registrerer at representanten Nordtun i sitt innlegg snakket varmt om et gassrør, og at representanten Aasland garanterte for et gassrør. Men så lenge statsråden ikke vil bekrefte et gassrør til Grenland, et forpliktende engasjement og bidrag til prosjektet, er det bare ord, og ord bygger ikke gassrør. Det er helt greit å ønske seg godt vær, men det er ikke sikkert man får det. Dette har vært en frustrerende prosess for innbyggerne og industrien i Grenland. Det er ingen tvil om at dette er en nødvendig investering for at industrien og arbeidsplassene i regionen skal ha gode fremtidsutsikter. Det er derfor skuffende at Arbeiderpartiet når de er i regjering, ber om flere utredninger i stedet for å avklare statens engasjement i gassrøret til Grenland. For mens Regjeringen sitter på gjerdet, uten direkte deltakelse i arbeidet med et gassrør til Grenland, gjør man vedtak om deltakelse i CO2-rensing av gasskraftverk, som absolutt ikke er utredet med hensyn til økonomisk bidrag eller samfunnsverdi. Her er mye ukjent. Det som er skremmende, er at når det er noe man vil, er ikke utredninger så nøye, mens andre prosjekter tydeligvis kan utredes i det uendelige. Enda mer skremmende er det kanskje at statsrådens egen statssekretær, Anita Utseth, på åpningen av årets naturgasskonferanse uttalte seg om Regjeringens engasjement i gassrøret på følgende måte: «Samtidig er vi ikke interessert i å betale mer enn vi behøver, derfor vil vi avvente avklaringen med hensyn til hvor mange og hvilke kommersielle aktører som forplikter seg til prosjektet». Det er her man får et klart bilde av engasjementet til Regjeringen. Hvis Regjeringen venter for lenge på flere investorer, vil det kanskje bli tatt avgjørelser andre steder, i andre land, i styrerom rundt omkring i verden, om å flagge ut bedriftene i Grenlandsregionen som er brukere av gass. Da forsvinner grunnlaget for gassrør, og statsråder, statssekretærer og regjering kan slå seg på brystet å si at nå blir det statlige bidraget redusert til null. Jeg vil be Regjeringen komme seg ned fra gjerdet før det er for sent, og gi klare og forpliktende signaler om hva staten skal bidra med, og hvilken rolle den skal ha i det videre arbeidet med et gassrør til Grenland. La meg bare til slutt understreke: Nå trengs det politisk handlekraft, politisk mot og politisk besluttsomhet, det har innbyggerne i Grenland fortjent.