Utenriksministerens redegjørelse i Stortinget i går var god, perspektivrik og viktig. Vi fikk både en grundig gjennomgang av de dagsaktuelle og alvorlige problemstillingene som vi alle nå er opptatt av, og en bred omtale av de mer overordnede prinsippene og saksområdene i Regjeringens utenrikspolitikk. Det er betryggende at utenriksministeren så ofte understreker at nordområdepolitikken må være bredt forankret og omfatte alle samfunnsområdene. I de årene som har gått siden det nye Barentssamarbeidet startet tidlig på 1990-tallet, har det mellomfolkelige samarbeidet fått utvikle seg både gjennom personlige og institusjonelle kontakter. Det er et samarbeid som har betydd mye for den tilliten mellom folk i nord som kommer til å bli helt avgjørende i årene framover. Men noen av de største utfordringene vi kommer til å stå overfor, er at grensen i nord ikke bare markerer et skille mellom nasjoner, men også mellom mennesker med totalt ulike levekår. Derfor er det viktig at vi nå viderefører og styrker samarbeidet på helse- og sosialsektoren, som så langt har vært en vellykket satsing, initiert av det første Barentshelseprogram, som startet opp i 1999. Region Helse Nord har ansvaret for dette programmet, og nå øker man innsatsen ytterligere, bl.a. ved å opprette en strategigruppe som skal ha som oppgave å komme med helsefaglige innspill til det nordområdeutvalget som ble nedsatt sist høst. Det å bekjempe fattigdom, enten det er i Norge eller i Russland, må ikke minst rette seg mot barn og unge. Det samarbeidet som BUF Etat region nord, dvs. barnevernsmyndighetene i de nordlige fylkene, har hatt med det offentlige barnevernet i Karelen, har nå vart i fem år, og erfaringene fra dette samarbeidet er svært gode. Arbeidet har vært finansiert i en spleis mellom Helsedepartementet og Barne- og likestillingsdepartementet og har hatt som mål å utveksle faglig metodikk og erfaringer innen sosialt arbeid rettet mot barn og familier. Vi har de siste 10–15 årene sett en økning i vårt eget land når det gjelder barn under omsorg av barnevernet, men det kan likevel ikke sammenlignes med de enorme behovene som finnes på dette feltet både i Karelen og i Nordvest-Russland for øvrig. Samarbeidet mellom BUF Etat region nord og Karelen har først og fremst bestått i kompetansebygging i forhold til regionens egne fagfolk, der oppgaven har vært å bygge opp alternativer til institusjonsplasseringer for barn uten foreldreomsorg, som fosterhjem og andre tilpassede løsninger. Det er svært viktig at det samarbeidet som er etablert i nord på helse- og sosialfeltet, følges opp, også økonomisk. Det har vital betydning at vi nå gjør det vi kan for å minske de enorme forskjellene i helse og levekår mellom oss og våre naboer i øst. Et livskraftig samarbeid i nord betinger at det i størst mulig grad skjer mellom likeverdige partnere. I disse dager avsluttes festivalen «Barents Spektakel» i Kirkenes, eller rettere sagt i Kirkenes og i Murmansk, for denne flotte internasjonale kulturfestivalen har satt seg som mål å vandre over grensen i nord med sitt program, som kunstnere fra fem nasjoner står bak. Her har publikum fått oppleve konserter, utstillinger, litteraturarrangementer og andre kunstneriske ytringer. I tillegg har man arrangert en ishockeyturnering hvor profesjonelle russiske spillere har fått møte sine håpefulle kompiser på lag som Tromsø Hockey og Kirkenes Puckers, som antakelig nå går rundt og gleder seg til at ishockey om ikke så altfor lenge kan bli en idrett også i Nord-Norge, og at man dermed kan få til et enda tettere samarbeid med idrettskamerater i øst. Jeg tror det er viktig at vi gang på gang understreker betydningen av det mellomfolkelige samarbeidet, f.eks. innen idrett og kultur. Jeg hadde selv gleden av å være vertskap for kunstnere fra mange forskjellige nasjoner i min tid som direktør ved festspillene i Nord-Norge. Noen av de fineste minnene jeg har, er knyttet til den store palestinske markeringen vi hadde i 2000, hvor kunstnere og kulturaktører fra Ramallah, Hebron og Jerusalem stod på scenen i en liten nordnorsk kystby sammen med kunstnere fra hele Nordkalotten. Det gjorde stort inntrykk å se hvordan kunsten på tvers av landegrenser og kulturgrenser kan finne et felles eksplisitt uttrykk som nesten blir som et eget språk som oppstår der og da, og som sterkt berører oss som får oppleve det. Palestinske kunstnere har tradisjon for internasjonal orientering og samarbeid, og kontakten med skandinaviske kunstnere og kunstnerorganisasjoner har vært god. Familie- og kulturkomiteen hadde også for ikke så lenge siden besøk av en palestinsk delegasjon kunstnere som ønsker å etablere et senter for samtidskunst i Ramallah. Det var et viktig og interessant møte, og det er gledelig og helt ventet at palestinske kunstnere i den spente internasjonale situasjonen vi nå er i, har latt sin stemme høre med sterkt forsvar for Norge og Danmark, sterke oppfordringer til fred og forsoning og klar avstandtagen til ambassadeangrep og flaggbrenning. Dette er en viktig vei for oss – å bygge kontakt til enda flere land, ikke minst muslimske, gjennom et utstrakt og utvidet samarbeid innen kunst, kultur, idrett i forhold til arenaer der mennesker har mulighet til å møtes, se hverandre og oppleve hvor sterkt vi angår hverandre.