For første gang på mange år legger Kristelig Folkeparti fram sitt eget alternative budsjett. Det er unektelig av og til godt å komme fram med et fullstendig eget alternativ, som ikke skal gjennom kompromissenes litt kronglete vei. Det var kanskje det finansministeren også tenkte på da hun presenterte SVs «alternative» budsjett på helgens landsstyremøte i partiet. Kanskje var det mer enn en forsnakkelse? Hva vet jeg? Vårt budsjettalternativ, «En annen dans», er nytt av året, det er ikke oppattsydd – for å sitere fritt fra en dansevise av Prøysen. Like fullt er jeg sikker på at mange vil nikke gjenkjennende til den profil som Kristelig Folkeparti markerer gjennom det alternative budsjettet. Vi prioriterer omsorg, oppvekst og utdanning, kamp mot fattigdom både hjemme og ute, en sterk frivillighetssatsing og en politikk som gagner næringsliv og framtidig verdiskaping. Men først noen ord om de store tall i budsjettet. Kristelig Folkeparti legger til grunn samme bruk av oljepengene som Regjeringen, dvs. at 71 milliarder oljekroner brukes i budsjettet for neste år. Det er altså 8 milliarder kr mer enn for inneværende år. Det gir faktisk grunnlag for mer velstand for mange. De som måtte hevde at den summen utgjør småpenger, må ha et forhold til pengebruk som har lite med et sunt forvalteransvar å gjøre. Kristelig Folkepartis samlede skatte- og avgiftsopplegg innebærer at vi reduserer skatter og avgifter med 170 mill. kr i forhold til Regjeringens forslag. Imidlertid vrir vi avgiftene i grønn retning, samtidig som vi styrker dem som faktisk i stor grad baker den kaken vi alle fortærer, nemlig næringslivet. Jeg vil her særlig trekke fram vårt forslag til en lettelse av arveavgiften ved generasjonsskifte i familieeide bedrifter. Det er de små og mellomstore bedriftene som med dette tilgodeses, og dermed styrkes næringslivet ikke minst rundt omkring i distriktene. Dessuten bedrer vi forholdene for gründerne, ikke minst de kvinnelige, ved å styrke rettigheter knyttet til fødsels- og omsorgspenger for denne gruppen. En trygg oppvekst er investering i framtiden. I Kristelig Folkepartis alternative budsjett er det en helhet i denne satsingen. Vi fortsetter Bondevik II-satsingen på fedrene gjennom en ny pappaperm-uke, og alle fedre skal gis rett til pappaperm uavhengig av mors yrkesdeltakelse før fødsel. Valgfriheten sikres ved en kombinasjon av kontantstøtte og barnehageplasser. Vi øker også tilskuddene til de private barnehagene – dermed hindrer vi at økonomien setter en stopper for de ambisiøse barnehageløftene. Og vi ønsker en bedre fordelingspolitikk ved at det settes av penger til inntektsgraderte betalingssatser. Vi har høye mål for Norge som kunnskapsnasjon. Vi har forutsetningene, men da må det satses – noe hvileskjær trenger vi ikke! Hvileskjær har dessverre også en stygg tendens til å bli etterfulgt av stive lår og melkesyre, så her blinker det virkelig rødt. Det har derfor vært viktig for oss å rette opp kuttene til universiteter og høyskoler, øke forskningsfondet og reversere innstramningen av SkatteFUNN-ordningen, som promoterer forskning og utvikling i Bedrifts-Norge. Summen av Regjeringens forslag på disse områdene er et Soria Moria som er like vanskelig å få øye på som skihoppere i Kollen-tåka. Det må være med tungt hjerte regjeringspartiene stemmer for denne delen av budsjettet. Andre viktige deler av Kristelig Folkepartis budsjett er en satsing på tiltak overfor yrkeshemmede, ikke minst for dem som trenger størst bistand til å komme tilbake til arbeidslivet. Vi vil styrke pasientbehandlingen innenfor både somatikk og psykiatri, og vi har et kommuneopplegg som gir en god kommuneøkonomi, der vi også gir incentiver til god næringspolitikk, og der staten tar et større finansielt ansvar for såkalte tunge tjenester. Vi tar også et grep for å komme ut av den helt meningsløse situasjonen som har oppstått innenfor rusomsorgen, der private ideelle organisasjoner har ledige plasser for rusmiddelavhengige, men mangler finansiering. Her må vi virkelig endre en systemfeil! Da statsbudsjettet ble lagt fram den 6. oktober, gav vi ros til Regjeringen for satsing bl.a. på kommunene, bistand og trosopplæringen. Vi utfordret samtidig Regjeringen og regjeringspartiene til å la demokratiet virke – det kunne jo komme gode forslag i tiden fram til budsjettets endelige vedtakelse, og det kunne jo vise seg at noen av Regjeringens opprinnelige forslag ville egne seg til kildesortering. La oss slå fast: Det har skjedd endringer. Sykelønnsopplegget til Regjeringen er parkert, NOx-avgiften er endret, og dieselavgiften for fritidsbåter er kassert, for å nevne noe. I Kristelig Folkeparti tok vi også på alvor at Regjeringen ønsket konstruktive innspill fra opposisjonen. Derfor utfordret vi flertallet på en frivillighetspakke. Vi var oppriktig overrasket over en del forslag i budsjettet som hadde en klart negativ frivillighetsprofil: at man i oppgangstider f.eks. kutter på folkehøyskoler, var unektelig noe overraskende fra en rød-grønn regjering. Fra Kristelig Folkepartis side er vi glad for at dagens finansinnstilling viser en positiv endring i forhold til Frivillighets-Norge – folkehøyskoler, tiltak for rusmiddelavhengige, private lærerhøyskoler, samlivskurs, tiltak for fangers barn er blant det som dermed kan løftes gjennom denne positive enigheten. Det gleder vi oss over – ikke først og fremst på Kristelig Folkepartis vegne, men på vegne av alle dem som dermed kan få et bedre tilbud, enten det er i form av et godt folkehøyskoletilbud, en god lærerutdanning, eller den rusmiddelavhengige som endelig kan få behandling. I ettertid har vi også sett at mange representanter i regjeringspartiene har ønsket å rette opp de her nevnte skjevheter i det framlagte statsbudsjettet. En slik støtte har vi i Kristelig Folkeparti selvsagt ikke noe imot. Så har jeg lagt merke til at noen synes å mene at Kristelig Folkeparti har latt seg bedåre av dette avgrensede samarbeidet – ja nesten som i Prøysen-visa, der «hæin Gunnar på Mo» byr opp til dans og dermed får det til å bruse «hett i mitt blo’», som Nora Brockstedt pleier å synge det. Vel, litt brusing i blodet er neppe av veien, men i Kristelig Folkeparti er vi verken naive eller troskyldige – for å låne noen merkelapper fra en nylig utkommet bok – når det kommer til de politiske realiteter. Og realitetene er at vi er tilfreds med at regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti er kommet til enighet om en slik frivillighetspakke. Det indikerer en samarbeidsvilje fra flertallet mot opposisjonen, verken mer eller mindre. Det er vel også kjent at et samarbeid mellom Kristelig Folkeparti og f.eks. Arbeiderpartiet i budsjettspørsmål er lite revolusjonerende. En bioteknologilov som er like rundt hjørnet, vil nok kanskje være mer illustrerende for hvor ulikhetene mellom Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti tradisjonelt har vært å finne. Norge er verdens beste land å bo i. Vi har en velstandsutvikling som har overgått alle prognoser. Det kan være grunn til å spørre hva det gjør med oss: Blir vi mer takknemlige, eller blir vi mer kravstore? Blir vi mer interessert i å dele med dem som faller utenfor her hjemme, og hva med den urettferdighet vi ser i verden? Gjør rikdommen oss til spydspisser for endring, eller nikker vi megetsigende til status quo? I dette ligger det store utfordringer, ikke bare for regjering og opposisjon, men for oss alle. Med dette tar jeg opp Kristelig Folkepartis forslag i innstillingen samt det omdelte forslag.