Når det gjelder St.meld. nr. 29 for 2004-2005, om merforbruket på forsvarsbudsjettet i 2004, kunne det sikkert brukes mange dager på å diskutere det forholdsvis store overforbruket og hvorfor dette kunne skje. Man kan også selvfølgelig diskutere om den redegjørelsen og de opplysninger vi har fått, er omfattende nok. Dessverre er heller ikke disse overskridelsene den eneste av tabbene, la oss kalle det det, fra Forsvarets side. Det har vært en rekke uheldige avgjørelser de siste fire år. Her kan bl.a. nevnes skroting av nesten ubrukte beltevogner, som lag, foreninger samt privatpersoner gjerne ville overta, mye innleid konsulenthjelp, salg av forsvarseiendommer uten riktig saksgang, å legge båter til kai, gamle transportfly som ikke kan brukes fullt ut, økonomirot, osv. Derfor er det svært beklagelig at vi på nytt får et årsresultat med et stort overforbruk. Alt dette, men spesielt denne saken, gjør at Forsvarets tillit i befolkningen og i de besluttende organisasjoner er redusert. Dette er svært synd, og skadelig for Forsvaret, som i dagens situasjon heller trenger gode saker som øker forsvarsviljen hos folk. Det samme trenger alle de 1 000 ansatte i Forsvaret som mer eller mindre sliter med dagens situasjon. Det kan være at vi trengte en omorganisering, men den har gått for fort, og da kan det skje at ikke alt blir like godt utført og gjennomtenkt samt at kontrollen med økonomien ikke er like god. Allikevel er dette ikke god nok unnskyldning for et såpass ukontrollert overforbruk. Man kan også sette spørsmålstegn ved om Forsvarets store deltakelse både på Balkan, i Midtøsten og i Sentral-Asia bare har vært til fordel for oss og Forsvaret. Det har bundet opp store mannskap og befalsstyrker samt mye utstyr, etc. Sammen med den tidligere nevnte omorganiseringen ser dette spesielt for Hæren ut til å ha vært en avgjørende faktor for denne del av Forsvarets overforbruk. Derfor vil Fremskrittspartiet heller gi honnør til tidligere GIH, som var rimelig alene i Forsvarets ledelse om umiddelbart å ta konkret initiativ for gjennom gransking av egen virksomhet og disposisjoner å finne årsaker til dette uventede merforbruket, nettopp for å rette på feil og unngå gjentakelser. Dessverre har dette verken gitt honnør eller anerkjennelse fra spesielt mange andre. Fremskrittspartiet har også merket seg at departementet heller ikke har inkludert slitasje og omstillingstretthet i FLO som en mulig årsak til deres overforbruk. Derfor var ikke Fremskrittspartiet spesielt imponert over at to personer, altså en i Hæren og en i FLO, rimelig raskt fikk omplassering i systemet og på en måte ble gjort til syndebukker for merforbruket. Så enkel er ikke denne saken. Fremskrittspartiet er forundret over at det ikke ble reagert på at aktivitetsnivået i Hæren var høyere enn det som var tilpasset budsjettrammen. Det er et sentralt ansvar som tilligger den enkelte kapitteleier. Det overordnede ansvar må, slik Fremskrittspartiet ser det, tilhøre nettopp Forsvarsdepartementet i denne sammenheng. Dermed må det hele og fulle ansvar ligge hos forsvarsminister og forsvarsdepartement. Det er vel heller ingen tvil om at Stortinget burde vært orientert om situasjonen tidligere når noe så radikalt skjer, eller når forhold vil påvirke det vedtatte budsjett. På samme måte mener Fremskrittspartiet at det å tillegge den tidligere sjef for FLO ansvaret for det økonomiske overforbruket alene, er like ille. Dette skyldes Forsvarsdepartementets manglende tilrettelegging for et godt nok system for horisontal samhandel. Det har vel også vist seg at horisontal samhandel betyr uklare kommandolinjer, og er det noen som absolutt ikke må ha det, er det nettopp Forsvaret, bl.a. for å kunne takle en krisesituasjon. Det må være helt klart hva som ligger under tiltak som operativ virksomhet, styrkeproduksjon og logistikk. Ellers er Fremskrittspartiet også opptatt av problemstillingen rundt Golf-prosjektet og vurdering rundt overskridelsene. Fremskrittspartiet legger merke til at departementet ikke tillegger dette nok vekt, noe vi ser på med forbauselse. Men siste ord er nok dessverre ikke sagt i denne saken, og vi ser med spenning på hva som vil bli resultatet. Det er merkelig at departementet nærmest antyder at kapitteleiere selv skulle skjønt at det sentralt besluttede innførte og pålagte lønns- og regnskapssystem ikke var tilstrekkelig pålitelig, og at de derfor selv skulle ha gardert seg gjennom manuell regnskapsføring i tillegg, samtidig som de var pålagt å bidra til årsverksmessig å fjerne økonomimedarbeidere. Dette burde forklare mye av den situasjonen som Forsvaret har kommet opp i.