La meg starte med miljøpolitikken. Denne skal etter vår oppfatning bygges på tre hovedprinsipper. Det ene er at tvilen må komme naturen til gode, med andre ord føre var-prinsippet. Det andre er prinsippet om at forurenser skal betale. Og det tredje er at man må bruke den best mulige teknologien som til enhver tid er på markedet – og vi må forske i den retning også, slik at vi får den riktige teknologien fram. Hvis man ser på budsjettinnstillingen fra regjeringspartiene, ser man at vi gjør mange grep. Det må vi gjøre i miljøpolitikken – vi må ha flere tanker i hodet samtidig. I budsjettinnstillingen tas det ulike grep på ulike sektorer. Vi må tenke helhet. Vi kan godt sette oss mål – og det er det mange som snakker i store bokstaver om, slik har det vært i lengre tid – men vi må også levere når det gjelder disse målene. Miljøpolitikken er, som jeg sa, mangslungen: Den gjelder flere områder. Derfor tar vi nå fatt i bilavgiftene, som Stortinget har snakket om i årevis, men ikke har gjort noe med. Nå legger vi føringer når det gjelder bilene i Norge: De som forurenser minst, skal få fordeler i forhold til dem som forurenser mye. Vi har en storstilt satsing på kollektivtransporten – på buss, på jernbane osv. – nettopp for å være med og bygge opp en miljøpolitikk også på dette området. Jeg hører ingenting fra opposisjonen om at det er bra at vi nå kommer i takt med den nasjonale transportplanen i Norge for første gang på mangfoldige tiår. Vi tar også grep når det gjelder Forsvarsdepartementet, som skal sette i verk sterke miljøtiltak i høyfjellsområdene våre. Det er viktige grep. Videre tar vi grep når det gjelder landbruket, og når det gjelder Justisdepartementet. Vi satser formidable summer på CO2-håndtering ved gasskraftverket på Kårstø bl.a. Vi tar grep når det gjelder Fiskeri- og kystdepartementet osv. Det er nemlig helhetsbildet man må se på. Man må gjøre noe. Det er også viktig nå når folk synes at miljøpolitikk må settes høyere på dagsordenen, at vi leverer. Og vi må levere på en troverdig måte, slik at folk føler at de er med på dette, og at de ser at man har alternativer. Listen kan gjøres lang: Vi fullfører også kalkingsoppleggene våre i vassdragene. Vi stanser ikke der, men går videre når det gjelder bekjemping av «gyro», oppkjøp av friluftsarealer osv. Det bekymrer meg litt, må jeg si, at ikke hele Stortinget er enig om hvordan vi skal takle de store miljøforurensningene, ikke bare nasjonalt, men også internasjonalt. Det vil vi sikkert komme tilbake til, men også her må vi ha perspektiver. Vi må ta vårt ansvar når det gjelder den økte andelen av klimagasser i atmosfæren. Vi må også ta ansvar for den raske reduksjonen av mangfoldet i naturen – dyrearter, regnskog osv. Dette får vi eksemplifisert stadig mer. Jeg er overbevist om at folk sier at her må vi gjøre noe, for vi er glad i dette mangfoldet, og vi må ta vare på det. Vi må også ta ansvar når det gjelder utslipp av helse- og miljøfarlige kjemikalier. Vi har tidenes sjanse. Flertallet må gjøre noe, og det har vi muligheter for nå. Hvis vi ser på energiområdet, ser vi at der har vi en av de største utfordringene nå. Vi har et kraftunderskudd. Det er det ingen tvil om. Og det gjør oss mer avhengig av import av kullkraft og kjernekraft. Derfor må vi nå sette alle kluter til for å få ny fornybar energi opp og gå i Norge, slik at vi i et normalår kan være selvforsynt. Når det gjelder petroleumsvirksomheten, som står for noen av de største utslippene av CO2, må vi ha et sterkt ord med i laget. Vi må legge føringer også for denne industrien: De må være med på spleiselaget for å få ned de forurensende utslippene. Vi må erkjenne at verden trenger mer energi, men da må vi ikke være perspektivløse når det gjelder vår energiproduksjon. Vi har en forpliktelse som storeksportør av fossilt brensel, som vi har tjent mye penger på, og et moralsk ansvar for å være med på å bygge opp en industri og et forbruk som går i riktig retning når det gjelder klodens framtid. I petroleumsvirksomheten er det en stor verdiskaping. Det er viktig for oss at den overordnede politikken for denne næringen er verdiskaping, sysselsetting og ikke minst kompetanse, slik at vi får en god, effektiv og miljømessig utnyttelse. Grunnlaget for den flotte planen for nordområdene som vi vedtok i juni i år, er den sameksistensen som vi må ta inn over oss, mellom fiskeri, sjøtransport og petroleumsvirksomhet. Det er grunnpilaren i vår forvaltningsplan, som vi nå går videre med når det gjelder dette sårbare området. Vi er nå i ferd med å bygge gasskraftverk på Kårstø. Vi legger inn store summer for å få CO2-rensing på plass innen utgangen av 2009. Da vil dette bli det første renseanlegget i sitt slag som er i bruk. Vi er i førersetet når det gjelder framtidig ny renseteknologi. Når det gjelder Mongstad, er situasjonen avklart. Når det gjelder Skogn, Aukra og Tjeldbergodden, er det drøftinger. Dette er industribygging – en sameksistens mellom industrien og myndighetene på en slik måte at vi kan ivareta miljøet også i framtiden. Det er partnerskap, samhandling, osv. Det er mange som kritiserer oss for at vi faktisk greide å få fram et fond for satsing på ny fornybar energi. Jeg legger merke til det. Men det er også en historisk satsing på dette området, og det skal vi gripe fatt i. Det som nå er viktig – jeg var inne på energiomlegging og på energisituasjonen – er at Regjeringen nå setter i gang arbeidet med en gjennomgang av energiloven. Og det skal ikke bare være en gjennomgang – en gjennomgang skal også ha en hensikt: Det skal foretas en betydelig opprydning, det skal ses på kraftbalansen, på strømprisene og ikke minst på strukturen i kraftbransjen. Alt dette skal nå gjennomgås. Det er dette vi stiller spørsmål ved. Og vi må få på plass et lovverk, slik at folk ikke føler at vi eksporterer alt til utlandet og sitter med tomme bassenger her i Norge. Dersom det er flaskehalser i energiloven, skal det tas på alvor, og det skal ryddes opp. Så helt til slutt: Det har blitt stilt en del spørsmål om gassrør, om bruk av gass i Norge, innenlands. Det er veldig viktig når vi har så stor produksjon på dette feltet, at vi også forsyner nasjonen med dette viktige råstoffet. Vi må ta det med i samfunnsoppbyggingen vår. Derfor er gassrøret til Grenlandsområdet en av de viktigste prioriteringsområdene. Regjeringen jobber for fullt med det nå. Her skal det leveres. Dette dreier seg om hele industrietableringen, ikke bare i den nedre Telemarksregionen, men i hele østlandsregionen og vestkysten av Sverige. Det er perspektiver i denne satsingen, og jeg er godt kjent med at man nå er kommet ganske langt. Regjeringen har sittet i vel ett år. Vi har fått det operative på plass – for å utrede, legge føringer, snakke med industrien osv. – for å få etablert dette, som jeg sa, som en sameksistens mellom industrien og myndighetene. Jeg har store forventninger til det. Jeg tror det skal gå i boks, og at vi igjen kan få en ny oppbygging av industri i Norge som er basert på dette gode råstoffet som vi har på norsk sokkel, og som skal forvaltes på en miljømessig riktig og god måte.