Interpellanten tek opp eit viktig tema. Det er ingen tvil om at regimet i Iran er skyldig i mange og grove menneskerettsbrot og overgrep. Opposisjonelle blir fengsla og avretta. Ytringsfridommen blir knebla. Det blir slått ned på protestar blant arbeidarar. Krav frå minoritetar om retten til eige språk og eigen kultur blir møtte med sanksjonar og vald. Og situasjonen er blitt verre dei siste åra og ytterlegare forverra etter valet av ny president. Liksom representanten Marit Nybakk vil eg i dag, på den internasjonale dagen mot vald mot kvinner og på den dagen då FNs høgkommissær for menneskerettar dreg i gang ein 16 dagars aksjon mot kjønnsbasert vald, konsentrere meg om dei grove menneskerettsbrota som skjer mot kvinner og jenter i Iran. Iran er eit land med sterke patriarkalske strukturar og eit fundamentalistisk prestestyre, eit land der kvinner blir kontrollerte og haldne attende og steina for handlingar som ikkje eingong ville bli rekna som misferd i vårt land. FNs spesialrapportør når det gjeld vald mot kvinner, gjennomførte eit offisielt besøk i Iran tidleg i år og rapporterte om at mange kvinner i Iran blir utsette for psykologisk, seksuell og fysisk vald i familiesamanheng. Lovene og praktiseringa av dei gir ikkje desse kvinnene nødvendig vern. Manglande vern har alvorlege konsekvensar. FN-rapportøren viser til at ei stor mengd kvinner gjer sjølvmord fordi ein ikkje har tilstrekkeleg vern. I fjor vedtok generalforsamlinga i FN ein resolusjon om menneskerettssituasjonen i Iran. Der viser ein til den systematiske diskrimineringa mot kvinner og jenter, både gjennom lov og i praksis. Resolusjonen viser også til Vaktarrådets manglande vilje til å gjere noko med situasjonen, og det er vår plikt å seie tydeleg frå om kva vi meiner. Men så kan vi spørje oss: Kva hadde skjedd dersom jenta som er dømd til 99 piskeslag, hadde kome seg ut av Iran før ho blei fengsla? Kva hadde skjedd om ho hadde søkt vern i Noreg? Hadde ho fått avslag på asylsøknaden? Hadde ho blitt trudd, eller hadde ho fått beskjed om at politiet i Iran ville verne ho mot overgrep? Vi har eksempel på at iranske kvinner som er mishandla og trua på livet, har fått avslag på søknad om asyl, med beskjed om at det iranske politiet vil verne dei. Å støtte kampen for demokrati og menneskerettar er eit hovudmål. Det må også gjelde kvinner sine rettar i Iran. Det finst ingen enkel veg, men det er viktig å støtte den indre og den ytre opposisjonen og vere tydeleg på kva vi meiner om det som skjer. Eg er glad for at interpellanten har teke opp spørsmålet, og eg er glad for at utanriksministeren har vore særdeles tydeleg i dag.