Læring handler først og fremst om å lykkes, det å mestre. Altfor mange opplever skoledagen som lite meningsfylt. Det er for ofte for liten sammenheng mellom egne erfaringer, egen virkelighet, og det man møter på skolen. Altfor mange opplever arbeidsformene og det man arbeider med, som lite relevant. Det er naturlig at læringsutbyttet ikke blir det beste, når mange opplever det på denne måten. Dette handler selvsagt om noe mer enn et obligatorisk 2. fremmedspråk. Det handler om fag og timefordeling. Det handler om arbeidsformer og ikke minst om tilrettelegging. Demokratisering og økt valgfrihet for elevene var viktige ingredienser i skolereformene utover på 1970-tallet og har vært det fram til i dag. Vi gikk fra en teoretisk linjedelt utvalgsskole til en skole for alle, obligatorisk 9-årig grunnskole på 1960-tallet og deretter til en rett til videregående utdanning, altså 13 års utdanning, på 1990-tallet. Etter at en hadde valgt linje i den gamle utvalgsskolen, var valgene en hadde, oppbrukt. Flere obligatoriske fag både i grunnskolen og i videregående skole gjør elevenes valg verre. Noen ønsker å ta bort alle valgmuligheter på ungdomstrinnet. Det en glemmer, hvis en sammenlikner med skolen på 1960-tallet, som også var uten valgalternativer, er at det var en utvalgsskole. Den gangen fantes det én linje for dem som valgte den teoretiske linjen, nemlig realskolen. De som tenker seg et ungdomstrinn uten noen faglige valgalternativer, som hele årskullet skal igjennom, kan ikke riktig ha forstått hvilken spredning det finnes i et årskull med hensyn til forutsetninger, motivasjon og bakgrunn. Hvorfor skal så de faglige valgmulighetene gå ved et 2. fremmedspråk? Det er sikkert mange grunner til at det å mestre to fremmedspråk er det aller viktigste for ungdommen i dag. Når vi likevel opprettholder ordningen med at 2. fremmedspråk på ungdomstrinnet skal være valgfritt, slik det er i L 97, har ikke det noe å gjøre med kvalitetssenkning, kunnskapsnivå eller hvilke ord en måtte ønske å bruke. Ingen vil vel våge å påstå at om en elev velger å bruke mer tid på engelsk, norsk eller samisk, betyr det nivåsenkning i skolen. Vi ønsker nettopp at elever skal velge fordypning i ulike fag. En av utfordringene, eksempelvis i videregående skole, er å få flere til å velge tunge fordypninger i matematikk, i naturfag osv. Mangel på realfags- og naturfagskompetanse skyldes ikke at ikke alle i de studieforberedende utdanningene har tre timer i matematikk på VK1, men rett og slett at for få velger disse fagene som studieretningsfag med tung fordypning. I dag velger knapt 70 pst. av 8-klassingene 2. fremmedspråk som tilvalgsfag. I 10. klasse er dette redusert til at godt under 50 pst. har 2. fremmedspråk som tilvalgsfag. Om lag 50 pst. av årskullene i årene framover vil trolig velge høyere utdanning. Om de resterende velger en annen fordypning, må det være både akseptabelt og tillatt. Vi vet at språkkompetanse blir enda viktigere i årene framover. Derfor er det ønskelig at så mange som mulig blir motivert til å velge også 2. fremmedspråk. Men det som kanskje er like viktig, er å stimulere og legge til rette for at de som tilhører minoritetsgrupper, blir stimulert og får mulighet til å utvikle sitt eget morsmål. Derfor blir det en slags krokodilletårer når Høyre her gråter over morsmålsopplæringen. For ikke lang tid siden reduserte de nemlig rettighetene til morsmålsopplæring. I årene framover blir det viktig å diskutere fag- og timefordeling, men det blir en samlet diskusjon som vil gjelde både grunnskole og videregående skole.