Kristelig Folkeparti mener at Regjeringen har inntatt en for defensiv holdning i forhold til 2. fremmedspråk i grunnskolen. De kan umulig ha tatt inn over seg de utfordringene som Norge som en liten nasjon i en globalisert verden står overfor. På komiteens høring om forslaget ble det fra forskningshold advart mot konsekvensene av ikke å gjøre faget obligatorisk. En var bl.a. redd for at dette ville kunne sementere et tradisjonelt fagsyn, slik at praksisforandring uteblir. Såkalt svake elever vil bli veiledet bort fra flere fremmedspråk. Vi vil kunne få en lav satsing på etter- og videreutdanning. Da Stortinget behandlet St. meld. nr. 30, 2003–2004, Kultur for læring, var det et bredt flertall som støttet forslaget om obligatorisk 2. fremmedspråk. Argumentene var bl.a. de økte kravene som stilles til kunnskaper i flere språk for å kunne kommunisere bedre og for å kunne orientere seg i informasjonssamfunnet. Flertallet vektla det også som avgjørende at faget måtte få en praktisk tilnærming for at man skulle kunne unngå en ytterligere teoretisering av ungdomsskolen. Vi samarbeider stadig mer med andre land i en rekke sammenhenger. Ikke minst har kommunikasjon og kunnskap i forhold til tunge organisasjoner som EU og FN fått større og større betydning. Norges største handelspartnere finner vi på det europeiske kontinentet, og vi er avhengige av utenrikshandel. Derfor er Norges utvikling helt avhengig av god kommunikasjon med utenverdenen. Arbeidslivet stiller i stadig økende grad krav til kunnskaper i flere språk. Innsikt i andre menneskers kultur og levesett er svært viktig for å utvikle toleranse og mellommenneskelige relasjoner. Dette skjer best når en kan kommunisere på et lands eget språk. Dette innebærer at gode språkkunnskaper er viktig for alle, ikke bare for den delen av elevgruppen som velger studiespesialiserende utdanningsprogram. De fleste land i Europa har et helt annet fokus på viktigheten av språkkunnskap. Ifølge EUs informasjonsnettverk for utdanning har mange land et større antall år med obligatorisk undervisning i to fremmedspråk enn det Norge har. I hoveddelen av EU-landene og EFTA-landene er det obligatorisk for elevene på ungdomstrinnet og i videregående opplæring å lære to fremmedspråk. I gjennomsnitt har landene 3,8 år med obligatorisk undervisning i to fremmedspråk, mens Norge har to år. Europarådets språkpolitikk har et hovedmål som går ut på at så mange som mulig skal kunne kommunisere på mer enn ett fremmedspråk. Europarådet ser også språkkunnskaper i et videre perspektiv. Kunnskap om språk er viktig for å bli kjent med flest mulige fremmede kulturer og med felles kulturell og historisk arv. Språkkunnskaper sees på som et verktøy for å skape gjensidig forståelse og toleranse på tvers av ulike kulturer og landegrenser. En undersøkelse om 2. fremmedspråk utført av Telemarksforskning i 2002 viste at faget har dårlige kår i ungdomsskolen. Rapporten pekte på at faget i stor grad gir motstridende signaler til både skoleledelse, lærere og elever. På den ene siden signaliserer skolemyndighetene høye ambisjoner for faget, mens de på den andre siden får tildelt rammebetingelser som utgjør vesentlige hindringer for å realisere intensjonene, og som fører til at faget nedprioriteres i skolen. På mange skoler betegnes faget som et teorifag for de skoleflinke og teoretisk interesserte elevene. Mye av grunnen til dette kan være at undervisningen som gis i faget, er svært tradisjonell. Nye medier og undervisningsformer blir bare i liten grad brukt i undervisningen. Det er ikke tilstrekkelig å beherske bare engelsk, og grunnene til dette er flere. Mange steder i verden er ikke engelsk 1. fremmedspråk og beherskes dermed dårlig, og i land der et flertall av innbyggerne behersker engelsk, har innbyggerne ikke nødvendigvis den kompetansen som skal til for å kunne kommunisere på et tilstrekkelig høyt nivå. Det er derfor ingen grunn til å betrakte engelsk som en døråpner alle steder i verden. Det handler altså ikke minst også om å heve fagets status. Obligatorisk 2. fremmedspråk ville kunne vært et viktig grep for å høyne nettopp statusen på faget, og man ville kunne mestret utfordringene og mulighetene i et globalisert samfunn. Faget ville fått en praktisk tilnærming med mer kompetente læremidler og nye læremidler. Nå har vi fått et regjeringsskifte. Arbeiderpartiet har skiftet syn, men utfordringene i forhold til behovet for større språkkunnskap har ikke forandret seg. Selv om Regjeringen har uttalt at den ønsker at flest mulige elever skal velge 2. fremmedspråk, tror jeg ikke det er fromme ønsker som er løsningen på utfordringene.