Man må ikke være fra Oslo for å bry seg om Oslo. Jeg mener det er et svært viktig anliggende som interpellanten nå tar opp. Det handler faktisk om Norges ansikt utad og om hvordan folk opplever hovedstaden. Som storby har Oslo utvilsomt noen særegne utfordringer. Selv om vi vel etter hvert vet at gjengkriminalitet eksisterer andre steder, var det vel her vi opplevde det først, og også her vi har kunnet følge denne typen kriminalitet over lengst tid. Det er kanskje også her vi har de beste forutsetningene for å kunne gripe inn og for å kunne vite hva slags strategier som skal til for å kunne forhindre og stoppe denne typen kriminalitet. Jeg tror det er ubestridt at gjengkriminalitet, som det har vært tendenser til i Oslo, skaper utrygghet i hverdagen for svært mange. Det er også en stadig større tendens i retning av at enkeltpersoner utenfor gjengmiljøene rammes av uprovosert vold. Dette er kriminalitet av en slik art at der man ellers som voksne kunne tillate seg å gripe inn, tør man ikke det av frykt for konsekvensene. Derfor er vi helt avhengig av at vi har et aktivt politi som på vegne av befolkningen er i stand til å løse denne trygghetsutfordringen. Hvem er det som blir rammet av gjengkriminalitet? Det er selvfølgelig de som gjengen til enhver tid måtte være i konflikt med eller eventuelt ønsker seg konflikt med, men det rammer også tilfeldig forbipasserende. Vi ser at disse gjengene på ulike måter driver rekruttering og nærmer seg ungdomsmiljøer, fordi de ser at dette er et mulig marked for å kunne utvide sin aktivitet. Det som også er skremmende, og som preger kriminalitetsbildet generelt, er selvfølgelig at volden blir grovere. Det er hyppigere bruk av kniver, det er mer bruk av målrettede, kraftige slag og spark mot hodet. Vi opplever drap, og vi ser at torpedovirksomhet brer om seg også i Norge, dessverre. Det er svært viktig at politiet har evne til å prioritere saker av denne karakter, og det er veldig viktig for at samfunnet ikke skal bli oppfattet slik at det bygger opp under følelsen av lovløse tilstander. Politiet i Oslo har hatt gjengangerprosjektet «Very Important Criminals». Det innebar en målrettet innsats for å stoppe gjengangere og hindre alvorlig kriminalitet. Det er en måte å jobbe på som etter mitt skjønn er veldig viktig, og jeg tror vi må gjøre mer og ikke mindre av det i tiden framover. Det er én ting som er urovekkende når det gjelder gjengkriminalitet, og det er hvordan disse miljøene spekulerer i å bruke yngre ungdommer og barn som er under den kriminelle lavalder, for at man på den måten skal kunne begå kriminalitet uten å risikere at det i neste omgang vil få noen konsekvenser. Derfor er det svært viktig som både justisministeren og flere av talerne før meg har vært inne på, at vi er kontante, og at vi har godt verktøy å møte førstegangskriminelle med. Det er en utfordring at de blir yngre og yngre, også under den kriminelle lavalder, men vi vil gjøre oss selv en solid bjørnetjeneste hvis vi ikke finner en måte å møte disse ungdommene på som sikrer at de får en reaksjon, slik at de skjønner konsekvensene av det de har vært med på, i håp om å forhindre at de innleder en kriminell løpebane. Høyre er opptatt av at Oslo skal være en trygg by, ikke bare for dem som bor her – det er en selvfølge – men også for de mange som besøker Oslo. Som jeg var inne på innledningsvis, tror jeg svært mange har et forhold til hovedstaden, og vi ønsker at man skal kunne ferdes trygt i byen. Det går ut over livskvaliteten til oss alle dersom vi ikke kan bevege oss fritt rundt i frykt for kriminalitet. Politiet gjør utvilsomt en stor innsats, men vi må alltid spørre oss om det kan være nødvendig med ytterligere ressurser og ytterligere tiltak når og hvis kriminalitetsbildet tilsier det. Aktiv kriminalitetsbekjempelse i forhold til gjengkriminalitet handler selvsagt også om at politiet da skal greie å ta dem som begår disse handlingene. Men like viktig er det, som flere av talerne her har vært inne på, at man hindrer nyrekruttering til gjengmiljøene. Derfor er det forebyggende arbeidet svært avgjørende.