Fremskrittspartiet har ikke kritisert Regjeringen for dens ønske om forsterket humanitær innsats og deltakelse i den sivile gjenoppbyggingen av Afghanistan. Fremskrittspartiet har heller ikke kritisert Regjeringen for gjeldende styrkebidrag i Afghanistan. Her er Stortinget enig. Her er det ingen uenighet. Her er alle partier enige om behovet for å satse, og ikke minst er vi enige om at de styrker som allerede er i Afghanistan, gjør en fremragende jobb. Det hele denne debatten gjelder, er altså en anmodning fra NATO om ytterligere bidrag fra Norge, primært for å forsterke innsatsen i Sør-Afghanistan. Det er det denne debatten gjelder. Og jeg registrerer at verken utenriksministeren, forsvarsministeren eller lederen for utenrikskomiteen har nevneverdig behov for å komme inn på akkurat dette. Man brukte veldig mye tid på å drøfte det vi er enige om, og det er for så vidt greit å redegjøre for den alvorlige situasjonen, fordi den er alvorlig. Det bekymrer oss alle, fordi det får store konsekvenser for både Norge og for resten av verden. Grunnen til at hele debatten kom opp, var altså denne anmodningen fra NATO om å stille med styrker. Det er ikke mangel på penger som er Norges problem. Det er åpenbart heller ikke mangel på tilgjengelige styrker. Meg bekjent er spesialstyrker klare for å kunne påta seg dette engasjementet. Men det er altså heller ikke dette som er Regjeringens hovedbegrunnelse når den sier at det som en del av en helhetsvurdering ikke har latt seg gjøre å sende styrker nå. Det som virker mer og mer åpenbart, er at Regjeringens beslutning ikke er tatt ut fra en helhetsvurdering av situasjonen i Afghanistan eller ut fra en utenrikspolitisk, sikkerhetspolitisk og forsvarspolitisk helhetsvurdering. Den er tatt ut fra en helhetsvurdering av andre konflikttemaer i Regjeringen, altså i innenrikspolitikken. Mongstad kom først, så kom Afghanistan. Det er i så fall på bakgrunn av en slik helhetsvurdering jeg kan forstå den konklusjonen Regjeringen har trukket, fordi det blir ubehagelig for enkelte partier i Regjeringen å gå på altfor mange nederlag. Jeg skulle ønske at Regjeringen hadde vært ærlig nok, anstendig nok, til å innrømme at dette faktisk er hovedgrunnen. For det er ikke pengemangel, og det er ikke styrkemangel, som er hovedgrunnen; det er interne problemer i Regjeringen. Jeg registrerer også Regjeringens hovedargument for å forklare dette massive bidraget som Norge angivelig har i Afghanistan. Man har altså begynt med en ny teknikk, og det er å regne norske mannskaper pr. innbygger. Hvorfor bruker man ikke den samme teknikken når man skal regne på norsk bistand, hvor mye bistand Norge gir pr. innbygger?