Proposisjonen omhandler endret plan for utbygging og drift av Statfjord-feltet, det såkalte Statfjord senfaseprosjektet, samt plan for anlegg og drift av gasstransportsystemet Tampen Link. Det er en samstemmig komite som stiller seg bak innstillingen om å godkjenne begge prosjektene, og jeg vil takke komiteens medlemmer for et godt samarbeid i denne saken. Prosjektet er helt i tråd med tverrpolitiske ønsker her på Stortinget om å få forlenget levetid for og en høyere utnyttelsesgrad i felter på sokkelen. Det er derfor gledelig at Statfjord senfase nå realiseres. Prosjektets levetid forlenges til ca. 2018, dvs. ni år utover det som opprinnelig var planlagt, og gir en forventet utvinningsgrad på 68 pst. for olje og 74 pst. for gass. Denne utvinningsgraden er høy, både i norsk og i internasjonal sammenheng. Jeg vil benytte anledningen til å berømme Statoil som operatør for feltet og resten av selskapene i lisensen for at de har arbeidet seg fram til denne løsningen av prosjektet. Dette har vært en krevende prosess, i forhold til både lønnsomhet og teknologiske løsninger. Jeg vil også berømme lisensen for å ha funnet fram til gode miljøløsninger som bl.a. reduserer både NOx- og CO2-utslipp. En forutsetning for at Statfjord senfase realiseres, er at prosjektet er lønnsomt. Lønnsomheten i Statfjord senfase har nær sammenheng med den transportløsningen som er valgt, nemlig Tampen Link, hvor gassen skal føres gjennom FLAGS-rørledningen på britisk kontinentalsokkel til St. Fergus i Storbritannia. Denne løsningen vil også bidra til å øke fleksibiliteten i det norske gasstransportsystemet. Operatøren har vurdert ulike alternativer, deriblant ilandføring til Kårstø i Rogaland. Dette alternativet ville gitt merkostnader på minimum 1,2 milliarder kr, og selve senfaseprosjektet ville ikke blitt gjennomført med en slik løsning – simpelthen fordi prosjektet da ikke er lønnsomt. At rikgass fra Statfjord-feltet skal gå til Storbritannia, har avstedkommet reaksjoner og en bekymring for at vi i Norge ikke skal klare å ta ut det verdiskapingspotensialet som rikgassen representerer industrielt. Jeg og Høyre har forståelse for denne bekymringen, og vi er meget opptatt av at en størst mulig grad av verdiskaping skal skje her i landet. Derfor er de foreløpige signalene om å føre gass fra eksempelvis Skarv til Kårstø gode nyheter. Hvorfor kan ikke Høyre og regjeringspartiene være med på å støtte et forslag om en egen stortingsmelding om gasstransportsystemene og et samfunnsøkonomisk fokus for valg av løsninger? Jo, fordi vi først og fremst fullt ut erkjenner at det er selskapenes økonomiske betraktninger som må ligge i bunnen for deres beslutninger om transport og salg av rikgass. Hvert selskap har selv ansvar for avsetning av sin andel av gassen. Stortinget kan på ingen måte pålegge selskaper å gjøre ulønnsomme investeringer. Dette ville på den ene siden stå i skarp kontrast til våre ønsker om at norsk sokkel skal være attraktiv for investeringer og konkurransedyktig i forhold til andre lands områder. På den annen side ville denne type pålegg være direkte i strid med EØS-avtalen. Petroleumsnæringen har behov for langsiktighet og forutsigbarhet. Det er derfor uheldig at både Arbeiderpartiet og Fremskrittpartiet i denne saken bidrar til å skape usikkerhet om hva som skal være gjeldende politikk innenfor dette området. Aktørene på sokkelen må omsette sin gass på markedsmessige vilkår basert på kommersielle forhandlinger. Siden Gassforhandlingsutvalget ble avviklet i 2001 på grunn av EØS-avtalen, for øvrig mens Arbeiderpartiets Olav Akselsen var olje- og energiminister, har hvert selskap selv hatt ansvaret for avsetningen av egen gass. I en pressemelding fra daværende statsråd Akselsen den 29. mai 2001 sies det bl.a. følgende: «Økt modenhet av norsk sokkel, åpning av gassmarkedene i Europa og endringer i selskapsstrukturer langs verdikjeden for gass, gjør at produsent-selskapene på norsk kontinentalsokkel bør få større kommersiell handlefrihet.» Vi arbeider aktivt for å ta mer gass i bruk innenlands. Gjennom behandlingen av to gassmeldinger i denne perioden har Stortinget debattert nettopp disse problemstillingene og strategier og tiltak for å nå våre målsettinger om en styrket verdiskaping. Det er viktig å ha dette fokus, men det blir allikevel feil å velge innfallsvinkler som både svekker vår konkurransedyktighet på sokkelen, og som også er i strid med de internasjonale spilleregler Norge har forpliktet seg til å følge. Dette skaper en usikkerhet som ingen er tjent med, selv om jeg ser behovet for at enkelte partier har ønske om å framstå som mer opptatt enn andre av sysselsetting og verdiskaping. Så vil jeg helt til slutt og for ordens skyld minne disse partiene om at selskapene er pålagt å utrede ulike alternativer for transportløsninger. Myndighetene har mulighet for å sikre en god ressursforvaltning gjennom PUD- og PAD-godkjennelser. Videre legger jeg til grunn at selskapene ser sitt samfunnsansvar, og jeg har tillit til at deres samfunnsansvar også gjør seg gjeldende i de alternativer de søker, og er med i de helhetsbetraktninger som foretas i hvert enkelt tilfelle.