Sakens ordfører har gjort greie for innstillingen på en veldig ordentlig måte, men han brukte også veldig mye tid og veldig mange tall til å forklare – eller la meg heller si bortforklare – at flertallspartiene ikke går inn for skattelettelser til de rike. Det er jo nettopp det de gjør ved at man ved å gjennomføre skattereformen, i hvert fall delvis, må gi skattelettelser til dem som tjener aller mest. Jeg skjønner at dette smerter innad, ikke minst kanskje hos de to mindre partiene. Det er spenninger hos regjeringspartiene, og det gjør at denne forskjellen på liv og lære fra valgkampen må det brukes veldig mye tid på å forklare. Nå har ikke vi fra Høyres side noe imot at man gir skattelettelser. For den avgåtte regjering var skattelettelser et meget viktig økonomisk virkemiddel. Vi ser det nå. I går ble det fremlagt undersøkelser gjort av Statistisk sentralbyrå som viser at bedriftene i Norge går meget godt. Overskuddene er store, skattene kommer til å øke. Det betyr at den politikken vi har ført, har vært riktig. I denne innstillingen viser flertallspartiene at man på mange områder tar skritt tilbake i forhold til den økonomiske politikken, og særlig skattepolitikken, som ble ført av den avgåtte regjering. Det gjelder særlig helheten i skattereformen. Det kommer endringer som er til sterkt ugunst for næringsliv og etableringer. Eksempelvis reduserer man lønnsfradraget for selvstendig næringsdrivende. Det var en viktig del av foretaksmodellen i skattereformen. Dette lønnsfradraget var et av de virkelig viktige verktøyene for å skape flere arbeidsplasser. Små foretakseiere får nå en skjerpet beskatning. De eneste man gir skattelettelser til etter denne innstillingen, er ansatte med medlemskap i fagforeninger. Man tenker ikke så mye på å etablere arbeidsplasser. Saksordføreren har også brukt veldig mye tid på å snakke om formuesskatten. Den særnorske formuesskatten er et klart hinder for norsk privat eierskap. Derfor har den vært en viktig del av hele skattereformen. Nå gjør flertallspartiene den til et symbol for å ta de rike – og stort sett må man opp til de hundre rikeste for å greie å dokumentere at det er det man gjør. Jeg tror det er svært lite interessant for Samfunns-Norge hva man gjør med de hundre rikeste. Det er småbedriftene, underskogen, rundt omkring i landet som er viktig. Da er formuesskatten meget, meget viktig for å etablere nye arbeidsplasser. Jeg tror at hvis man vil gjøre noe for dem som har lite, hvis man vil gjøre noe for dem som er fattige, må man skape nye arbeidsplasser. Da er formuesskatten helt avgjørende, den må reduseres. Det man nå gjør, er å sende regningen – for ikke å gjennomføre skattereformen – til alle bedrifter. Jeg skjønner jo at man vil i den retning. Å øke formuesskatten som man nå gjør, man reverserer det vi har foreslått, er første skritt for å gjøre noe med eiendomsretten, som SVs nye nestleder sier i avisen i dag. Det gjør man i aller høyeste grad ved å skjerpe dette. Reduksjon i avskrivningssatsene har nærmest vært det eneste virkemiddel Sosialistisk Venstreparti har hatt i sin verktøykasse, selv om det faktisk også bidrar til å øke bedriftenes overskudd og gjøre eierne rikere av og til. Avskrivningssatsene for maskiner er lavere i Norge enn i andre land. Det kan bety utflytting og reduksjon i investeringsnivået. Men ikke minst, som SV riktig har påpekt, er det meget viktig for et godt arbeidsmiljø at man kan modernisere maskinparken fortløpende. Til slutt noen ord om forslaget om fradrag for gaver til de politiske partier. Fradragsmuligheten for et slikt bidrag vil være et viktig incitament for borgerne til å delta i finansieringen av vårt demokrati, slik at partiene blir mindre avhengige av offentlige tilskudd og ensidige tilskudd fra store organisasjoner. Slikt kan gi avhengighet. Det var også klare flertall i Demokratifinansieringsutvalget som gikk inn for dette. Når regjeringspartiene nå går imot dette, synes jeg at det blir beklemmende, kanskje på grensen til det pinlige, at man gir økt skattefradrag og lover mer fradrag for bidrag fra fagforeninger, som faktisk både støtter og forsøksvis dirigerer Regjeringens politikk, mens den frie borger som ønsker å gi den samme støtte, avskjæres en slik mulighet. Til slutt tar jeg opp de forslag som vi sammen med andre partier fremmer i innstillingen.