Jeg er av den oppfatning – og har Regjeringa med meg på det selvfølgelig – at stortingsrepresentantene Sponheim og Dørum peker på særdeles viktige utfordringer i sitt Dokument nr. 8-forslag. For det første tar de opp, som saksordføreren sier, en problemstilling som er usedvanlig viktig, men forslagsstillerne går jo på mange måter et skritt videre. Man gir denne problemstillingen også mer substans. I debatter rundt personvern har vi ofte opplevd at honnørordene sitter løst, men når vi kommer til mer praktiske tiltak, har vi problemer med å se hva vi faktisk skal gjøre. Derfor ønsker Regjeringa noe tid for å områ seg, og jeg syns det er bra at et samlet storting – alle partier – stiller seg bak intensjonene i et slikt forslag. Det er på det rene at personvernet er utsatt for press på mange måter. For det første ser vi at personvernet svekkes på bakgrunn av en ofte hendelsesstyrt kriminalpolitikk, hvor vi ser at hendelser ute i verden, men også i vårt eget samfunn, presser oss, enten vi vil eller ikke, til å innta posisjoner som vi kanskje ikke ville gjort for kort tid tilbake. Det andre er at denne hendelsesstyrte virksomheten ofte forårsaker en mer internasjonal dominoeffekt. Når ett land innfører en metode, føler andre land at de må gjøre det samme. Og når det er mange land i verden som finner på mange gode tiltak, som isolert sett er bra, så blir det ekstra press når alle land ønsker å ha en mest mulig lik politikk på bl.a. kriminalitetsbekjempelsens område. Personvernet må derfor sies å ha måttet vike på mange fronter i løpet av de siste årene. De årlige personverndebattene i Stortinget i forbindelse med framlegging av stortingsmeldingen om Datatilsynets og Personvernnemndas årsmeldinger viser bred oppslutning om personvern som gode. Når personvern derimot blir satt opp mot andre goder, som f.eks. effektivitet eller en følelse av trygghet, viser det seg imidlertid ofte at personvernet må vike. Det er enkelt å være personvernvennlig i teori, men ikke alltid like enkelt å være det i praksis. Nettopp derfor er et arbeid med å gi en helhetlig oversikt over utfordringene for personvernet viktig. Jeg har lyst til å føye til: særlig fordi mange av de metodene som har svekket personvernet, nettopp er avhengig av folks tillit og legitimitet ute for å bli effektive. Det er ikke nødvendigvis motstrid i det å tenke personvern og det å tenke effektive metoder. Det å sikre at metodene som bl.a. politiet bruker, har legitimitet ute i befolkningen, er etter min mening avgjørende. Jeg er enig i at personvernet derfor står overfor store utfordringer, og at det er ønskelig å se på personvernet mer helhetlig. Jeg vet at jeg deler dette synet ikke bare med forslagsstillerne, men også med min kollega Heidi Grande Røys, med direktøren i Datatilsynet og med lederen for Personvernnemnda. Forslagsstillerne har foreslått opprettelse av en personvernkommisjon som skal jobbe ut 2007. Mye av intensjonen bak kommisjonen skulle tale for at arbeidet burde strekke seg lenger enn det. Min kollega Heidi Grande Røys har i brev til Stortinget foreslått at berørte departement ser nærmere på forslaget og kommer tilbake til Stortinget med dette på en dertil egnet måte. Ved vedtakelsen av personopplysningsloven i 2000 bestemte Stortinget at det skulle foretas en evaluering av loven etter at den hadde fått virke i fire år. Mitt departement i samarbeid med Fornyings- og administrasjonsdepartementet og Datatilsynet startet opp denne etterkontrollen i 2005. Deler av arbeidet ble satt bort til Universitetet i Oslo, mens andre deler er gjort i egen regi. Første del er foreslått sendt på høring i løpet av få uker. Dette gjelder forslag til regelverk om arbeidsgivers rett til innsyn i ansattes e-post mv. Jeg mener det kan være uheldig med to parallelle løp her nå – etterkontrollen og en stortingsoppnevnt personvernkommisjon, som blir foreslått begrenset i tid, som jeg var inne på. Ved å foreta en mer helhetlig gjennomgang på departementsnivå vil en unngå dobbeltarbeid og koordineringsproblemer ved at vi kanskje kommer fram til to ulike modeller for gjennomføring i lovverket. Også etterkontrollen av personregisterlovgivningen vil kunne gi viktige innspill til hvordan vi operativt skal kunne følge opp til personvernets beste framover. Personvernspørsmål er dessuten sektorovergripende. Ved å se nærmere på forslaget til forslagsstillerne i samarbeid med mine kollegaer i andre departement vil vi kunne få en relativt samlet oversikt over pågående prosjekter og utredninger, med en side til personvernspørsmålet. Viktige departement her er bl.a. Samferdselsdepartementet, Helse- og omsorgsdepartementet og Arbeids- og inkluderingsdepartementet. Så føler jeg også behov for å si at i mai i år arrangerte departementet mitt en konferanse hvor en eventuell grunnlovfesting av personvernet var tema. Det kom her inn mange gode synspunkter på hvorfor personvernet bør grunnlovfestes – på lik linje med andre menneskerettigheter, som retten til ytringsfrihet – egentlig retten til å være alene. Mitt departement jobber nå med hvordan vi skal følge opp dette på en god måte. Jeg er av den oppfatning at dette er en særdeles viktig sak, og jeg mener at her bør også Regjeringen få den tid som man nå ber om.