Vi har i dag en ekstremt restriktiv politikk i forhold til arbeidsinnvandring til Norge fra land utenfor EØS-området. Jeg må innrømme at da den nye regjeringen, eller det som nå er den gamle blå-gule regjeringen, som vi kaller den, trådte inn i kontorene og presenterte Sem-erklæringen, hadde jeg tro på at dette skulle endre seg. For under tittelen «Økt tilgang på arbeidskraft» står det i et punkt at en vil «gjøre det enklere for personer fra land utenfor EØS-området å få arbeidstillatelse i Norge». Jeg antar at målsettingen med dette var å øke antallet mennesker fra områdene utenfor EØS som ville komme til Norge for å jobbe. Men faktum er at i løpet av den perioden Regjeringen har sittet, har det kommet færre mennesker. Jeg ville tro at det var det motsatte av Regjeringens politikk. Det er i en globalisert verden svært vanskelig for mennesker å komme til Norge for å studere, og ikke minst er det vanskelig å komme hit for å jobbe, med mindre man er inne på noen av disse midlertidige ordningene som heter au pair-ordning eller praktikantordning, eller som sesongarbeider. Jeg mener at dette er et problem, fordi vi får en stadig mer globalisert verden, der mennesker knytter kontakter på kryss og tvers av grensene, og man gifter seg, man gifter seg ikke, og man finner kjærester osv. Vi har i hvert fall en utveksling av mennesker, og jeg mener at det burde være enklere for mennesker utenfor EØS-området å komme til Norge. Det er tre grunner til dette – tre helt forskjellige grunner. Den ene er at jeg mener at det bør finnes flere lovlige veier inn til Norge enn det det er i dag. Jeg mener at den lovlige muligheten for arbeidsinnvandring er for snever. Den andre grunnen er den litt grunnleggende liberale holdningen om at når vi som nordmenn kan reise omtrent hvor vi vil i verden for å jobbe, så mener jeg i prinsippet at andre mennesker burde få lov til å gjøre det også. Jeg er ikke for fri innvandring. Jeg mener at det for å ta vare på velferdsstaten er viktig å ha en regulert form for innvandring, og derfor synes jeg i og for seg at en kvote på 5 000 mennesker er et all right utgangspunkt. Jeg må innrømme at jeg ble litt forelsket i Canada da jeg var der sammen med komiteen, rett og slett fordi det er et land som ser på seg selv som et land som ønsker innvandring, av forskjellige grunner. De ønsker et multikulturelt samfunn, og det er vel hovedgrunnen til at vi og Fremskrittspartiet vil være uenige på akkurat dette punktet. I tillegg har de lagt opp til å ha en balanse mellom innvandring av flyktninger og asylsøkere med rett til familiegjenforening og arbeidsinnvandring, slik at de har forutsigbare måter å få til arbeidsinnvandring til Canada på. Så vil jeg ta opp den hansken som Per Sandberg kastet til meg. Vi har 250 000 mennesker som er helt eller delvis arbeidsløse. Det er bare et par uker siden vi behandlet spørsmålet om pensjonsmeldingen, der hele Stortinget med unntak av SV gikk inn for en reform som skulle stramme inn på pensjonene nettopp fordi man så for seg at det kom til å bli så få arbeidende mennesker i Norge pr. pensjonist at man ikke kom til å klare seg. Jeg synes det er fornuftig å begynne forsiktig med å legge til rette for et system som faktisk gir en åpning for arbeidsinnvandring til Norge, så kan vi høste erfaringer fra dette. Hvis vi ønsker og ser behov for at vi trenger flere arbeidsinnvandrere til Norge i framtiden, mener jeg at det er lurt å få på plass et system allerede nå. Norge er ikke så attraktivt for faglærte, høyt utdannede mennesker med praksis. Det er mange grunner til det. Vi har en hårreisende streng visumpolitikk, som gjør at det er vanskelig å få besøk av venner og familie. Vi har en slik politikk som gjør at vi ikke fullt ut anerkjenner utdannelse fra Asia. Vi gir ikke gratis norskopplæring til arbeidsinnvandrere. Vi har, som jeg påpeker, firkantete regler for arbeidsinnvandring. Dette er noe vi ønsker å gjøre noe med. Derfor fremmet vi dette forslaget. Jeg hører at vi skal ta det opp i en bredere debatt. I den forbindelse vil jeg gjerne få noen antydninger fra Erna Solberg om hvordan hun ser for seg at man har tenkt å følge opp Sem-erklæringen på dette punkt. Til slutt skal jeg bare si at au pair-ordningen er en ordning jeg lenge har vært skeptisk til. Jeg har prøvd å få innsyn i den gjennom kontakt med UDI og besøk der. Det er kommet en hovedoppgave som har gått kvalitativt inn og intervjuet en del mennesker som er au pair. De har avdekket at det sannsynligvis skjer en god del uhumskheter. Derfor kunne jeg tenke meg en helhetlig gjennomgang av ordningen. Jeg tar opp det forslaget som er omdelt i salen, og forslaget i innstillingen.