Gjennom de snart ni årene jeg har vært på Stortinget, må dette være den debatten om revidert budsjett der en har viet minst tid til helse. Jeg skjønner hvorfor. Det er fordi Regjeringen gjennom sitt framlegg til revidert budsjett helt åpenbart må ha veldig dårlig samvittighet. Det gjøres så å si ingenting på helsesektoren, bortsett fra de 100 mill. kr som man – jeg holdt på å si – «vasker hendene sine med» for å late som om man gjør noe for å opprette litt av skjevfordelingene som Helse Vest og Helse Midt-Norge har blitt utsatt for gjennom de senere år. Nesten daglig får vi tilbakemeldinger om avdelinger som må legges ned, sykehus som må gi de rimeligste – ikke nødvendigvis de mest effektive – medisinene, bl.a. som følge av at sykehusene nå har fått fullstendig ansvar for finansiering, også TNF-hemmerne for reumatiske pasienter, uten at man får overført tilstrekkelig med midler. I tillegg vet vi at sykehusene i fjor gikk med milliardunderskudd, som man nå i tillegg skal komme i balanse med for inneværende år. Vi har også bak oss et lønnsoppgjør. Vi fikk i går et brev fra en del ansatte ved St. Olavs Hospital, som skriver om nedlegging av rehabiliteringsplasser for yngre pasienter med hjerneskade. Man har fjernet seks senger allerede ved denne avdelingen, og andre senger står for tur. Vi ser at andre plasser skal drive med sommerstengte avdelinger for å spare penger – og Regjeringen gjør ingen ting! Regjeringen gjør ingen ting, til tross for alle de alarmerende signalene vi har fått fra helsevesenet. Representanten fra Arbeiderpartiet som nettopp var her oppe, Dag Ole Teigen, viste til at budsjettet var så godt at opposisjonen hadde problemer med å angripe det. Nei, jeg må bare si følgende: Opposisjonen er mer fortvilt enn opprørt. Her skyver man pasientene foran seg. Her er det mange som ikke får hjelp, og køene kommer til å øke. Det viser at Soria Moria-erklæringen er ingen ting annet enn nettopp en eventyrfortelling.