Et arbeidsmarked med plass til alle er et viktig mål. Dersom enkelte grupper opplever å bli stengt ute fra arbeidslivet, kan det bidra til konflikt. Arbeidsledigheten blant personer med innvandrerbakgrunn i Norge er faktisk mer enn tre ganger så høy som for befolkningen for øvrig, selv om de nyeste tallene fra Statistisk sentralbyrå den 19. mai viste at det blir færre ledige i alle innvandrergrupper. Denne forskjellen har holdt seg stabil over lang tid. Ser vi på enkelte ikke-vestlige innvandrergrupper, er forskjellene enda større. Dette viser at tiltak er nødvendige for å skape lik mulighet til arbeid. En MMI-undersøkelse viser at åtte av ti bedriftsledere ikke har et mål om mangfold gjennom å ansette folk med annen etnisk bakgrunn. Det betyr at Regjeringen må ha en aktiv politikk for å fremme ikke bare arbeid, men også inkludering i arbeidslivet. Det er gjort mye viktig på dette området, men vi må ta nye og sterkere grep for å lykkes bedre. Kristelig Folkeparti har foreslått ulike tiltak for å sikre personer med minoritetsbakgrunn mulighet til deltakelse i arbeidslivet. Tiltak som aktivitetsplikt for bedrifter vil si at næringslivet blir nødt til å forholde seg aktivt og ha en offensiv inkluderingspolitikk. I dag er det forbudt for arbeidsgiver å velge bort personer med innvandrerbakgrunn ved nyansettelser bare fordi en ikke er etnisk norsk. Lovforbud er ikke nok, viser det seg. Derfor bør en ha arbeidsplikt for arbeidsgivere i diskrimineringsloven. Vi vet at ordningen med lønnstilskudd virker, og foreslår derfor en utvidet ordning med lønnstilskudd til arbeidsgiver. Personer som er kvalifisert for arbeid i Norge, opplever å bli holdt utenfor arbeidslivet. Det finnes faktisk mange som har høy utdanning og god kompetanse. Denne kvalifiserte gruppen bør ha mulighet til å tilby arbeidsgivere et tilskudd det første året dersom bedriften velger å satse på dem. Vi vet av erfaring at flertallet av dem som gis en mulighet til å vise hva de kan, får videre arbeid enten i samme bedrift eller andre steder som følge av anbefaling fra stedet de først arbeidet. Jeg er glad for at statsråden i sitt svar til komiteen er åpen for å vurdere dette i arbeidet med stortingsmeldingen om arbeid, velferd og inkludering. Statsråden understreket også Kristelig Folkepartis poeng om at vi alle må ta et ansvar for å sikre bedre rekruttering av personer med innvandrerbakgrunn, og at dette best nås gjennom målrettede tiltak. Tall viser at staten fortsetter rekrutteringen i samme tempo. Slik kan det ikke være. Som en av forslagsstillerne er jeg glad for at et stort flertall i komiteen så sterkt understreker at utdanning og arbeid er det viktigste for å få til en vellykket integrering. Denne fokuseringen må vi ikke gi slipp på. På noen viktige forslag ville Kristelig Folkeparti gått lengre. Jeg vil derfor ta opp de forslagene fra Kristelig Folkeparti som i denne runde ikke ble til politiske realiteter. Kristelig Folkeparti ønsket at en inkludering av innvandrere i arbeidslivet skulle vært et nytt delmål i IA-avtalen, da vi vet at den viktigste veien til integrering går gjennom arbeidslivet. Regjeringen legger heller ikke opp til at det kommunale ansvaret for integrering av flyktninger og innvandrere inngår i minimumskravet til den nye arbeids- og velferdsforvaltningen. Kommunene står fritt til å inkludere dette om de finner det tjenlig. Kristelig Folkeparti mener at det er uheldig at Regjeringen nå legger opp til ett integreringsarbeid i kommunene og et annet integreringsløp i NAV-systemet. Et viktig formål med NAV-reformen var og er at den enkelte bruker skal få et helhetlig tilbud på ett og samme sted. Det er nettopp dette kontoret som skal ha koblingen mot arbeidsmarkedet, og som kan bistå på en god måte. Jeg er redd for at konsekvensen blir at innvandrere og flyktninger får et dårligere tilbud i NAV-kontorene enn andre, og at integreringsarbeidet ikke fører til at innvandrere kommer i jobb og klarer seg selv. Aftenpostens leder 10. mai poengterte at «skepsisen mot det fremmede kan bare overvinnes gjennom praktiske, positive erfaringer». Det er her vi er nå. La personer med minoritetsbakgrunn få denne erfaringen og vise hvilken ressurs de er for landet vårt.