La meg først også i denne saken få takke saksordføreren for en godt gjennomført høring, og også komitelederen for det samme. Saksordføreren har med sitt utgangspunkt gjort rede for mindretallets syn vedrørende Innovasjon Norges tilskudd til oppstart av dørfabrikk i Årdal. Komiteens flertall har imidlertid et annet utgangspunkt. Sogn og Fjordane fylkeskommune ble i revidert nasjonalbudsjett for 2004 og i statsbudsjettet for 2005 tildelt skjønnsmidler til omstilling som følge av den planlagte nedtrappingen i aluminiumsproduksjonen bl.a. i Årdal. Det er Innovasjon Norge som på vegne av fylkeskommunen behandler, kvalitetssikrer og tar beslutning om søknader fra bedriftsrettede prosjekter. Ved siden av tilgangen på kraft er Årdals viktigste naturgitte fortrinn for næringsvirksomhet det industrielle miljøet i kommunen. Få steder i Norge verdsettes yrket industriarbeider like høyt som i Årdal. Årdal-samfunnet har en stor utfordring i å snu negative trender i forhold til befolkningsutvikling og sysselsetting. Derfor fortjener Årdal selvfølgelig sin status som omstillingskommune, noe jeg er glad for at hele komiteen mener. Men det er også viktig å merke seg at hele Årdal sitter ikke med hendene i fanget og venter på at denne statusen skal løse alle utfordringene for dem. Nei, de tar selv strategiske og aktive grep, så vel som å være kreative i et krevende utviklingsarbeid for små og mellomstore bedrifter og i videreutvikling av Årdals øvrige næringsliv. Komiteen har ønsket å belyse tre hovedproblemstillinger gjennom høringen. En viktig problemstilling har vært Nærings- og handelsdepartementets befatning med søknaden fra Dooria AS i forhold til behandlingen i Innovasjon Norge. Når det gjelder departementets befatning med saken, fjernet høringen all den tvil noen måtte ha hatt om at departementet gjennom hele prosessen har behandlet saken og forholdt seg til Innovasjon Norge AS på vanlig og korrekt måte. Normal prosedyre innebærer at departementet holdes orientert om aktuelle prosjekter, men uten at departementet går inn og vurderer de enkelte prosjekter. Den åpne høringen etterlot seg heller ingen tvil om at statsrådenes håndtering av saken har skjedd i henhold til gjeldende praksis og uten forsøk på å påvirke styrets beslutning. Dette burde ikke komme som noen overraskelse, med bakgrunn i de opplysninger som var og ble gjort kjent på forhånd. I så måte var, etter min mening, bruk av høringsinstituttet i denne saken nærmest unødvendig. Det som gjenstår som resultat av høringen, er et mindretallsforslag om å gjennomgå regelverket for behandling av saker i Innovasjon Norge. Dette forslaget finner flertallet det unødvendig å gi sin støtte til, i og med at statsråden selv bemerket under høringen at han ville se nærmere på behovet for en slik gjennomgang. Det er også vanskelig å forestille seg hva en slik overvåkning som forslaget legger opp til, skulle innebære, og hvem som i realiteten skulle ha ansvar for dette. Enhver praksis i forvaltningen skal det være mulig å etterprøve og kontrollere som følge av vanlig forvaltningsskikk og av Riksrevisjonens arbeid. Når det gjelder spørsmålet om styret i Innovasjon Norges ulike konklusjoner i de to rundene med behandling av søknad fra Dooria AS, viser flertallet til at styret etter at endringer og ytterligere opplysninger forelå, fant å ville støtte prosjektet. Dette er en helt legitim beslutning og innen rammen av styrets fullmakter. Innovasjon Norge har bred erfaring ved tildeling av næringsstøtte, og selskapets uavhengige stilling gjør sitt til at flertallet ikke ser grunnlag for å stille spørsmål ved de faglige vurderingene styret har foretatt. Som kjent konkurrerer Dooria AS på et internasjonalt marked, med hovedvekt på Norden. Høringen bekreftet at det ville ha blitt etablert en ny dørfabrikk uansett statlige støtteordninger til Årdal, enten i Sverige eller i Finland, og med bedre støtte enn det man får i Norge. Hadde det skjedd, ville Norge ha gått glipp av enda flere industriarbeidsplasser, uten at det hadde hatt noen positive utslag for noen av de resterende fabrikkene i Norge.