Jeg vil starte innlegget mitt med å forsikre om at Venstres ordførere og lokalpolitikere vil være glade for de ekstra pengene som kommunene vil få til rådighet i 2006. Kommunene er landets viktigste leverandører av utdanningstilbud og velferdstjenester, og økt økonomisk handlingsrom er selvsagt positivt. Venstre har alltid prioritert kommunene innenfor en politikk som nettopp balanserer mellom å bruke penger og å skape nye til den offentlige velferden. Det gjorde vi både under Bondevik I- og Bondevik II-regjeringen. I den siste ble det, etter en nødvendig opprydding i økonomien, satset mer på kommunene enn noen annen regjering hadde gjort fram til da. Men det er med kommunene som med andre; det er mer enn rene inntekter som teller: rammebetingelsene rundt, som priser på det man skal kjøpe, renter på penger som lånes, inntektsstrømmen framover osv. Kommunesektoren er stor, og den må nødvendigvis innordnes en helhetlig økonomisk politikk. Vi har tidligere sett økonomiske løft forsvinne i økte lønninger, i mangel på omstilling og fornyelse, i økte utgifter i en galopperende samfunnsøkonomi. Det er derfor ikke bare å rope halleluja før en har sett virkningene totalt sett. De små og nyskapende bedriftene er selve forutsetningen for den kommunale og statlige velferden videre, og det gjenstår også å se hvor godt de klarer seg i tiden framover. Venstre står i front for lokaldemokratiet. Det er avgjørende for hele folkestyret i landet vårt at det er forankret lokalt. Det bidrar til rekruttering, innsikt og erfaring, deltakelse og engasjement. Uten denne grunnmuren i lokalsamfunnene vil demokratiet forvitre. Det er de som er nærmest, de som har skoen på, som best kjenner hvor den trykker. Det er de lokale politikerne som møter velgerne på butikken, og det er de som vet best om det er skolen eller sykehjemmet som trenger mest penger til neste år. Senterpartiet er nok det partiet som står Venstre nærmest i synet på lokaldemokratiets betydning, og jeg er glad for kommunalministerens vektlegging av dette. Jeg håper derfor at Regjeringen holder fast på det åpenbare faktum at vettet er jevnt fordelt i landet, og at lokaldemokrati forutsetter lokal frihet til å ta ulike valg. Det har nå vært gjennomført en valgkamp hvor satsing på skole og helse har vært i front, og det er derfor å forvente at dette nå blir fulgt opp lokalt i det ganske land. Det er f.eks. et enormt behov for opprustning av skoleanlegg og bygging av nye mange steder i landet, som følge av et stort etterslep når det gjelder vedlikehold gjennom mange, mange år. Interessen er stor når det gjelder rentekompensasjonsordningen. Derfor bør flere prosjekter enn i dag få midler fra denne ordningen. Det er nok her å vise til mitt hjemfylke, Finnmark, hvor vi har skoleanlegg som er bygd rett etter krigen, med datidens krav til materialbruk og inneklima, og som er fullstendig nedslitt. Kommunal- og forvaltningskomiteens innstilling berører også samiske forhold. Jeg er glad for at Regjeringen opprettholder bevilgningen til samiske formål som Bondevik-regjeringen foreslo i sitt statsbudsjett for 2006. Satsingen på samisk språk og informasjon om samiske forhold blir dermed videreført. Dessuten får vi en videre satsing på Kompetansesenter for urfolks rettigheter og Ressurssenter for natur- og reindriftstjenester, og det vil bli gitt et statlig lån til etablering av Finnmarkseiendommen. Styret for Finnmarkseiendommen er nå valgt, og finnmarksloven vil tre i kraft i løpet av andre kvartal neste år. Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har også ønsket å framheve viktigheten av at utbyggingsprosjektet ved Saemien Sijte, det sørsamiske kultursenteret i Snåsa, kan realiseres, med oppstart i 2007. Vi har et stort ansvar for å ta vare på og videreutvikle også den skjøre sørsamiske kulturen. Vi lever i et flerkulturelt samfunn, og mange års innvandring har gitt landet nødvendig ny arbeidskraft og mange positive impulser. Dette overskygges ofte av fokusering på problemer knyttet til innvandring og integrering, men er ikke desto mindre det riktigste bildet. Også i tiden framover trenger vi innvandrere, ikke minst for at vi skal ha nok arbeidskraft innen helse- og omsorgssektoren. Høyere levealder og lavere fødselstall fører til at antall eldre øker i forhold til antall personer i yrkesaktiv alder. Det forventes derfor at det vil bli behov for dobbelt så mange arbeidstimer i den kommunale pleie- og omsorgstjenesten i 2060 som i 2000. Vi må derfor skape et samfunnsklima som er inkluderende og byggende, og som gjør at utlendinger kan føle seg velkomne og verdsatt her hos oss. Venstre er glad for de mange positive skritt som Bondevik-regjeringen tok på dette feltet, ikke minst stortingsmeldingen «Mangfold gjennom inkludering og deltakelse». Dette var i sum en sterk og viktig verdimelding, som et stort flertall i Stortinget kunne stille seg bak. Vi har derfor forventninger til en fortsatt positiv og inkluderende innvandrings- og integreringspolitikk i dette landet.