Jeg vil takke interpellanten for å ha tatt initiativ til en diskusjon om kommuner og kommunestørrelse. Det er også en viktig diskusjon. Jeg vil begynne med å si at små kommuner har noen svakheter, og de har noen styrker. Store kommuner har noen styrker, og de har noen svakheter. Landet vårt er mangfoldig. Forholdene er ulike. Derfor er det naturlig at vi har et system med en variert kommunestruktur. Regjeringa har det syn når det gjelder kommunesammenslåing, at det skal avklares lokalt og på frivillig basis. Vi må ta frivilligheten på alvor, for alle partier sier at den skal ligge til grunn. Men jeg er litt forundret over Høyre. De sier at man skal legge frivillighet til grunn, men man får en fornemmelse av at det man i praksis snakker om, er frivillig tvang. Kommunesammenslåinger er altså helt i orden forutsatt at det er lokalt initiert, og forutsatt at det er det man ønsker lokalt. Under den forrige regjeringa ble det, som interpellanten henviste til, satt i gang et samarbeid mellom kommunene og Kommunenes Sentralforbund, og man gjennomførte et omfattende prosjekt som het «Framtidens kommunestruktur – kommuner med ansvar for egen utvikling». Der ble alle landets kommuner invitert til å si sin mening om kommuneinndelinga. Kommunene sluttet i stor grad opp om prosjektet, og de aller fleste kommunene tok spørsmål knyttet til framtidas kommuneinndeling opp til behandling i formannskapet eller i kommunestyret i løpet av prosjektperioden. I alt deltok om lag 10 000 kommunepolitikere i debatten. Noen kommuner valgte også å involvere innbyggerne i forkant av behandlingen i kommunestyret. Også lokale og regionale media spilte mange steder en viktig rolle med hensyn til å synliggjøre debatten for innbyggerne. Dette omfattende prosjektet viser at 25 pst. av kommunene ser på dagens kommunestruktur som tilfredsstillende for å møte framtidas utfordringer, i overkant av halvparten av kommunene ser utvidet interkommunalt samarbeid som nødvendig for å møte utfordringene, og om lag 20 pst. sa at de ønsket å utrede sammenslutning videre. Samlet sett er dette et uttrykk for at kommunene ser at utfordringene er store. De ønsker, og ser nødvendigheten av, å prøve ut alternativer til dagens kommunestruktur – men altså i ulike varianter og fasonger. Som jeg sa: Om lag 20 pst. av kommunene ønsket å utrede sammenslutning videre. En del av disse kommunene inngår imidlertid ikke i noe reelt sammenslutningsalternativ, fordi de ikke har nabokommuner som ønsker sammenslutninger. Så 27 kommuner har i forlengelsen av kommunestrukturprosjektet fått støtte til utredning og/eller informasjon og til folkehøring i 2005. I tillegg til de 27 kommunene er det to kommuner, nemlig Eidsvoll og Hurdal, som vurderer å gå videre i en prosess, men det er pr. i dag uklart hvor de havner. Poenget mitt med å gå litt detaljert inn i det prosjektet som KS gjennomførte, er å understreke at mye er utredet. Det er brukt mye penger på å utrede. Noen få kommuner ønsker å gå videre og tenker på sammenslåing, men det er svært få kommuner som totalt sett ønsker å gjøre det. Det betyr at til tross for at man har vært gjennom en stor prosess med å tenke gjennom om en ønsker å gå videre på sammenslåinger, reagerer ikke flertallet av kommunene på den måten som Høyre ønsker at de skal reagere. Så når det gjelder virkemidlene: Regjeringa viderefører politikken overfor kommunene som ønsker å slutte seg sammen, eller som vurderer å gjøre det. Kommunene kjenner jo utmerket godt til disse virkemidlene. Overfor kommuner som vurderer å slutte seg sammen, viderefører vi den politikken som har ligget der en god stund nå, nemlig at man gir støtte til utredninger av konsekvenser av kommunesammenslåinger, og man støtter tiltak for informasjon og folkehøringer – det siste sjølsagt for å sikre at beslutninger som fattes, er godt forankret i befolkningen. Så det er det man gjør i forhold til de kommuner som vurderer å slå seg sammen. Overfor kommuner som vedtar å slutte seg sammen, viderefører vi også politikken. Det innebærer at de vil få tilgang til lovbestemte virkemidler etter inndelingsloven når det gjelder inndelingstilskuddet, og når det gjelder delvis kompensasjon for engangskostnader i forbindelse med sammenslutningsprosesser. I tillegg har de fritak fra enkelte statlige avgifter. Vi viderefører – for å være tydelig – altså den politikken som har ligget til grunn i de seinere åra for kommuner som vurderer å slutte seg sammen, og for kommuner som vedtar å slutte seg sammen. Det eneste virkemidlet som den tidligere regjeringa praktiserte, som vi ikke viderefører, er infrastrukturtiltak. Den forrige kommunalministeren ønsket å bruke infrastrukturtiltak som ekstraordinære stimuleringstiltak for å få kommuner til å slå seg sammen. Derfor reiste man rundt i landet og tilbød f.eks. veier, bruer og breibånd, forutsatt at kommunene slo seg sammen. Det kommer ikke denne regjeringa til å gjøre. Vi er opptatt av at man rundt omkring i landet skal ha både veier, bruer og breibånd, men det skal de få uten at det blir brukt som et lokkemiddel for å få kommuner til å slå seg sammen. Så det er i praksis det eneste virkemidlet som er endret når det gjelder kommunesammenslåinger. La meg avslutningsvis bare få oppsummere med å si at Regjeringa tar frivillighet på alvor. En rekke kommuner har utredet muligheten for sammenslåinger. Et fåtall har valgt å gå videre. De kommunene som velger å gå videre, har de samme virkemidlene til rådighet som man har hatt tidligere, og jeg er overbevist om at man lokalt aldeles utmerket greier å finne hva som er riktig for seg, ut fra hva som er de lokale forutsetningene. Og de er meget varierende rundt omkring i landet.