Som jeg gav uttrykk for i mitt hovedinnlegg, er det slik at finansieringen for private og offentlige høyskoler er den samme. Det betyr at komponentene er like. Men den komponenten som er gjenstand for politisk vurdering, er basisfinansieringen. Den har vært gjenstand for politiske vurderinger i Stortinget bestandig. Den andre komponenten som også er en del av dette, er antall studieplasser. Noe av det siste den foregående regjering la fram for Stortinget, var et kutt på 3 000 studieplasser i den offentlige høyskolesektoren, som de sliter med ennå, for dette utløste betydelige midler som de ikke har. Denne sektoren er til enhver tid gjenstand for en politisk vurdering i denne sal. Og det tror jeg også at representanten Lånke ser at det må være. Det er snakk om dimensjonering. Man kan mene at det er riktig eller uriktig, selvfølgelig, men vår regjering har, på samme måte som den foregående regjering, tilnærmet seg dette spørsmålet. Det som er utgangspunktet, er at man behandles likt i de komponentene som ligger i finansieringssystemet. Og i så måte har de private blitt likebehandlet med de offentlige. Beskjedne kutt i basisbevilgningen har vi nå gått noe tilbake på i forslaget til revidert som vi har lagt fram. Men man må altså ikke glemme den eventyrlige – må jeg tillate meg å si – utviklingen som de private høyskolene har hatt i finansieringen over år. I mitt hovedinnlegg sa jeg at de private har hatt over 24 pst. vekst de siste årene, mot de offentlige, som bare har hatt 8 pst. vekst. Hvis man går noe lenger tilbake, vil man se at når det gjelder utviklingen i bevilgningene fra 2000 til 2006, har de private hatt en vekst på hele 80,4 pst. Da skal det også sies at de har fått flere studenter. Det har blitt ca. 6 000 nye studenter i den samme perioden. Det sier noe om at man hele tiden har hatt en gjennomgang av de private høyskolenes økonomi, som har medført at de har fått betydelige påplusninger. Dette tror jeg også representanten Lånke kjenner godt til fra sin mange år her på Stortinget. Nå er det ikke mitt utgangspunkt å si at disse pengene ikke har kommet godt med i de private høyskolene. Tvert imot var hele mitt hovedinnlegg basert på at vi ønsker en likebehandling. De private høyskolene representerer et alternativ som er viktig. Skal vi nå våre ambisiøse mål om flere førskolelærere og flere helsearbeidere, er det klart at vi har bruk for de private institusjonene. Vår regjering har ikke noe ønske om at de ikke skal ha trygge, forutsigbare og levelige kår. Finansieringssystemet ligger, som sagt, fast også for disse. Man må akseptere at noen komponenter er gjenstand for politisk behandling, slik vil det bestandig være, men finansieringssystemet som sådan er ikke til debatt. Jeg tror at dette var svar på de spørsmål som representanten Lånke reiste.