Dette er et helt vesentlig spørsmål. I mange land er det et kjempeproblem at de beste kreftene blir rekruttert inn i FN-systemet og inn i hjelpeorganisasjonene. Det er ikke galt i seg selv, men det kan frata de lokale strukturene de beste folkene de burde ha. Man setter en standard for hva som er akseptabel levestandard, hvor de hvite, for å kalle det det, som kommer inn, ofte har en levestandard som er skyhøyt over også den lokale middelklassen, og dermed setter man en gal standard, og ressurser brukes galt. En liten del av svaret er at FN må samordne sine ressurser veldig mye mer. I mange afrikanske land er det 15–20 – opptil 25 – ulike FN-organisasjoner, hver med sin leder, sitt budsjett, sin bilpark. Jo mer man kunne få det samordnet, jo lettere ville det være å svare på noen av disse spørsmålene. Jeg tror vi bare må erkjenne at dette er et konstant dilemma ved bistanden. Derfor er vårt hovedanliggende å styrke lokale strukturer gjennom lokale frivillige organisasjoner, ikke bare bringe inn norske, og bidra til å styrke den lokale statsdannelsen. Det er lettest i land med en begrenset korrupsjon og med en rimelig grad av demokrati, som Tanzania og Mosambik. Vi må gjøre hva vi kan for å styrke de lokale strukturene framfor å overvelde med utenlandsk innsats.