Under arbeidet med denne saken fikk jeg en henvendelse fra en enkeltperson, som nok har møtt byråkratiet i en visumsak. Jeg skal referere lite grann: «Problemet er ikke at det mangler en hjemmel for at vi kan komme sammen. Det er en stor misforståelse. Problemet er saksbehandlingstiden – som er på 8 mnd i gjennomsnitt.» Så sies det videre: «Saksbehandlingstiden er først og fremst lang pga kapasiteten hos UDI, men også som følge av at søkerprosessen ikke er optimalisert. Hvorfor skal vi f eks innom politi for å legge fram lønnslipper når dette allerede ligger ved saken? Og hvorfor skal politiet spørre oss om vi kjenner den vi ønsker å gifte oss med?» Det er enkle spørsmål, men nok til ettertanke. Og det aner meg at en sak om kjærestevisum kunne vært unngått dersom vi hadde et regelverk og et byråkrati som var samstemt og effektivt. Jeg tror mye av problemet ligger her, med tanke på alle de henvendelsene vi som politikere får. Så hva vil statsråden gjøre for å få ned den lange saksbehandlingstiden og optimalisere søkeprosessen?