Dette forslaget til ny arbeidsmiljølov representerer i det alt vesentlige en videreføring av hovedinnholdet i gjeldende arbeidsmiljølov fra 1977. Denne lovrevisjonen vil derfor ikke medføre noen fundamentale endringer av omfattende karakter for norsk arbeidsliv, slik jeg ser det. Revisjonen innebærer likevel at det på noen områder blir foretatt enkelte justeringer som i og for seg representerer nødvendig oppgradering og modernisering i forhold til gjeldende arbeidsmiljølov. Det bør ikke herske noen tvil om at norsk arbeidsliv med dette har fått videreført en viktig og god lov som regulerer mange ulike forhold knyttet til arbeidslivet, både når det gjelder vernehensyn og beskyttelsestiltak i arbeidslivet, og når det gjelder arbeidslivsrelaterte velferdsordninger for arbeidstakerne. Den nye arbeidsmiljøloven fortjener på ingen måte karakteristikker som svekking, rasering eller brutalisering av norsk arbeidsliv, slik enkelte har prøvd å framstille det. Den arbeidsmiljøloven som vil bli vedtatt, representerer derimot en nødvendig forbedring og en tidsmessig oppdatering av norsk arbeidsmiljølovgivning som fortsatt vil sikre en meget høy nasjonal standard innenfor helse-, miljø- og sikkerhetsområdene på norske arbeidsplasser. Dette er en lov for arbeidslivet som Norge i en internasjonal målestokk absolutt kan være bekjent av. Den nye arbeidsmiljøloven skal ivareta mange viktige og overordnede samfunnshensyn, og lovens formål er å ivareta både arbeidstakernes, virksomhetenes og samfunnets behov. Dette er fornuftige formålsbestemmelser. Det fundamentale i loven er å sikre en arbeidsmiljølov som gir grunnlag for en både helsefremmende og meningsfylt arbeidssituasjon og for å forhindre fysiske og psykiske skadevirkninger i arbeidslivet i størst mulig grad. Det er i denne sammenheng en viktig ambisjon at arbeidsmiljøloven skal bidra til å redusere den økende utstøtingen fra arbeidslivet ved å skape et mer inkluderende arbeidsliv og redusere omfanget av uføretilgang og sykmelding. Det er også et viktig siktemål med loven i økende grad å integrere yrkeshemmede bedre i arbeidslivet. Dette er en svært aktverdig ambisjon. Loven reflekterer også en ambisjon om å tilrettelegge for at seniorene skal bli stående lenger i arbeidslivet, og dette er også etter mitt syn en meget viktig dimensjon ved den nye loven. Å foreta en full revisjon av en lov som har så stor samfunnsmessig betydning som arbeidsmiljøloven, er slett ikke noen lett oppgave. Samtlige partifraksjoner i kommunalkomiteen har lagt ned mye arbeid i den nye arbeidsmiljøloven. Samtidig har antall innspill fra organisasjoner og fra høringsinstansene vært svært mange, og de har vært omfattende. Det er en nærmest komplett umulig oppgave å gjøre alle parter til lags når man nå skal vedta en ny lov som har såpass stor samfunnsmessig og velferdsmessig betydning som arbeidsmiljøloven i realiteten har. Jeg har merket meg at både arbeidsgiversiden og arbeidstakersiden har ytret seg kritisk til deler av innholdet i lovforslaget. Arbeidsgiversiden med NHO i spissen har ment at den nye loven i for liten grad gir en modernisert og forenklet lovgivning for arbeidslivet, og man har også ytret seg kritisk til at loven ikke i nødvendig grad åpner for lokale tilpasninger i de enkelte bedrifter. På arbeidstakersiden, med LO i spissen, er det spesielt forslagene til en generell utvidet adgang til midlertidig ansettelse samt forslaget til enkelte endringer i arbeidstidsbestemmelsene og endringer i retten til å stå i stilling ved tvist om oppsigelse som har vakt uro og harme. Det har spesielt på arbeidstakersiden vært brukt til dels harde ord mot disse forslagene – ord som brutalisering av arbeidslivet, rasering, svekking og uthuling av arbeidsmiljøloven har vært flittig anvendt. Det har altså ikke manglet på de tabloide slagordene fra kritikernes side, men innholdet i den type utsagn er det selvsagt vanskelig å utdype nærmere. For sannheten er at det meste er blitt langt bedre i norsk arbeidsliv i de siste årtier, og denne positive utviklingen i arbeidslivet vil med den største sannsynlighet fortsette også i årene framover, og også etter at denne nye loven er trådt i kraft. Denne lovrevisjonen innebærer ikke noen generell standardsenking i forhold til gjeldende lov, snarere tvert imot. På de områder der det blir gjort endringer i arbeidsmiljøloven, er dette etter mitt syn å anse som forbedringer for norsk arbeidsliv og norske arbeidstakere generelt. Mitt syn er derfor at denne nye loven på ingen måte fortjener de misvisende og nedsettende karakteristikkene som har vært framført. Gjeldende arbeidsmiljølov er på enkelte områder å anse som noe gammeldags og tidsmessig utdatert. Gjeldende lov ble vedtatt for 28 år siden, og vi vet at mye har endret seg vesentlig i norsk arbeidsliv siden 1977. Selv om det siden 1977 vel er blitt foretatt ca. 40 større og mindre endringer i arbeidsmiljøloven, var det absolutt et snev av fornuftighet i å foreta en fullstendig gjennomgang av hele loven, som vi gjør nå. Lovforslaget vi i dag behandler, medfører derfor en oppdatering som legger bedre til rette for en nødvendig grad av økt fleksibilitet i arbeidslivet, og som er bedre tilpasset et arbeidsmarked i stadig raskere endring. Det er viktig for norske arbeidsplasser og vår konkurranseevne å komme på linje med andre lands lovgivning når det gjelder f.eks. adgangen til midlertidig ansettelse og også noe mer fleksibilitet i forhold til arbeidstidsbestemmelsene. Norge har med dette fått en av verdens strengeste vernelover for arbeidslivet, dersom vi altså vurderer loven i et internasjonalt perspektiv. Få land, spør du meg, om noen, har i dag en så omfattende og detaljert arbeidsmiljølovgivning som nettopp Norge. Fremskrittspartiet har i denne lovprosessen prøvd å bidra til å få utformet en mest mulig balansert lov for norsk arbeidsliv som hensyntar både arbeidstakernes, virksomhetenes og samfunnets behov i størst mulig grad. Fremskrittspartiet har derfor bidratt til å skape flertall for deler av loven sammen med Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, men Fremskrittspartiet har i det alt vesentligste skapt flertall sammen med regjeringspartiene på de fleste områdene av Regjeringens forslag til lov. Når vi ser på omfanget av og kompleksiteten i norsk arbeidsmiljølovgivning, er det faktisk imponerende at det er såpass stor tverrpolitisk enighet som det er om mange av bestemmelsene i loven. Det aller meste av Regjeringens forslag er det rimelig grad av tverrpolitisk enighet om, og det meste av innholdet i loven har bred politisk støtte, noe jeg synes er svært gledelig. På den andre siden er det selvsagt ikke annet å forvente enn at det vil oppstå en viss uenighet om enkelte sider ved en helt ny lov for arbeidslivet. Men når Fremskrittspartiet nå støtter forslaget om å myke opp regelverket for midlertidig ansettelse, gjør vi det fordi vi oppriktig mener at det er til fordel og gagn for arbeidsliv og sysselsetting med økt adgang til midlertidig ansettelse. Vi i Fremskrittspartiet avviser på det mest bestemte at økt adgang til midlertidig ansettelse betyr brutalisering eller noen form for rasering av norsk arbeidsliv eller arbeidsmiljølovgivning. Fast ansettelse skal selvsagt fortsatt være hovedregelen. Undersøkelser viser da også at 90 pst. av norske arbeidsgivere foretrekker fast ansettelse som hovedregel. Men samtidig sier tre av fire bedriftsledere at de vil ansette flere om det blir innført en utvidet adgang til midlertidig ansettelse. Dette syn har jeg selv ofte fått bekreftet ved ulike bedriftsbesøk i min egen landsdel. Det er også positivt at flere gjennom midlertidig ansettelse får prøve seg i arbeidslivet, og undersøkelser viser at to av tre midlertidig ansatte faktisk er i fast arbeid etter tre år. – Så går tiden, president. Jeg vil da bare avslutningsvis få avklare at Fremskrittspartiet støtter forslaget fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet til § 2 4 på side 27 i innstillingen, om at arbeidstaker har rett til å varsle offentligheten om kritikkverdige forhold i virksomheten der dette ikke er i strid med annen lov. Jeg ber presidenten merke seg dette i forhold til voteringen. For øvrig vil jeg også måtte foreta en korrigering i forhold til innstillingen. Denne korrigeringen betyr at Fremskrittspartiet vil stemme for forslag nr. 19, fra regjeringspartiene, til § 16-2 andre ledd samt forslag nr. 20, fra regjeringspartiene, til § 16-3 første og andre ledd. Jeg formoder at presidenten har fått med seg dette, slik at voteringen blir riktig på dette området. Så vil jeg bare helt avslutningsvis ta opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.