Ethvert velferdssamfunn har en grunntrygghet i bunnen. For Venstre er det viktig at denne grunntryggheten representerer forutsigbarhet og verdighet. Venstres mål er å innføre en borgerlønn. Å innføre en universell ordning i velferdsstaten i form av en borgerlønn som en garantert minsteinntekt, er det liberale svaret på spørsmålet om videreutvikling av velferdsstaten. Forslaget om å innføre borgerlønn eller andre former for garantert minsteinntekt er ikke av ny dato. Omsorgslønn som mødrelønn ble foreslått av Katti Anker Møller allerede i 1919. Et prinsipp om borgerlønn er den naturlige konsekvens av ideen om universalitet, trygghet for den enkelte, økt rettferdighet, tilpassing til individuelle behov, forutsigbarhet og enkelhet. Borgerlønn vil også kunne oppfylle et annet mål: fleksibilitet og valgfrihet for den enkelte. Samtidig er det klart at en borgerlønn må innføres uten å bryte med prinsippene om velferdsstatens ytelser, tilpasset samfunnets økonomiske yteevne. Det skal lønne seg å gjøre en innsats. Prinsippet må være at alle borgere skal være garantert en minimumsinntekt. Borgerlønn må samordnes med studielån og stipend, eller ytelser, som støtte til arbeidsledige som ellers ikke ville ha rett til dagpenger fordi de ikke har hatt jobb, eller fordi de er langtidsledige. En rekke av dagens trygdeordninger og overføringer fra det offentlige må vurderes trukket inn i en finansiering av en borgerlønn. Også mennesker som frivillig står utenfor arbeidsmarkedet og f.eks. tar utdanning, eller av andre grunner står utenfor, skal også ha rett til en borgerlønn. Mange faller utenfor, eller velger å stå utenfor den alminnelige økonomi, men bidrar likevel til fellesskapet gjennom sosialt engasjement, kulturaktiviteter, dugnadsarbeid eller annet. Venstre har store forhåpninger til NAV–reformen. For oss representerer den et første skritt i retning av en borgerlønn. At norsk økonomi er god for øyeblikket, er en situasjon som bør styrke mulighetene for en god og prinsipiell debatt om velferdsordningene. Den sterke økonomien gir oss en historisk mulighet til å gjennomføre reformer. Venstre vil aldri tilnærme seg noen av disse store spørsmålene på bakgrunn av holdninger som at noen er unnasluntrere og slabbedasker. Dessverre preges både systemene og debatten ofte av stigmatisering. Dette er i seg selv et stort problem. Vi som er sosialliberalere, mener at mennesket er kreativt, fantastisk, og at menneskets positive egenskaper utløses bl.a. med å tillate frihet. Dette er svært mye mer framtidsrettet enn populistiske utsagn om at sosialklienter må stå opp «om morran».