Ingen skal beskylde Regjeringen for ikke å følge opp det vi sa i valgkampen. Arbeiderpartiet var imot friskoleloven da den kom. I valgkampen lovte vi å satse mer på den offentlige skolen og stoppe frislippet og den privatiseringen av skolen som den forrige regjeringen la opp til. Nå behandler vi en midlertidig lov som gjør nettopp dette. Det er blitt sagt fra denne talerstolen før, at dette burde ikke komme som noen overraskelse på noen. Vi har ment det hele tiden. Den norske fellesskolen, med lik rett til utdanning for alle uansett bakgrunn, er en av bærebjelkene i det norske velferdssystemet. Den har ført til at vi har en av verdens høyest utdannede befolkning, og jeg ser en klar sammenheng her. Samtidig mener jeg at friskolelovens innhold og det den åpnet for, utfordret dette. Endringer skjer ikke over natten, men retningen og kursen som den la opp til, ble helt feil for Arbeiderpartiet. Jeg er glad for at Regjeringen har vist at den ønsker en annen retning i skolepolitikken. Tankene og logikken bak friskoleloven representerte et ideologisk skifte i utdanningspolitikken mot mer marked og mer konkurranse, mer AS-utdanning. Man kan ikke anvende disse prinsippene på noe så grunnleggende og viktig som utdanning. Her er det andre prinsipper som må være i førersetet: lik rett til utdanning for alle, en god skole med fokus på kvalitet, kunnskap, inkludering og integrasjon. Dette tror jeg vi løser best innenfor rammen av den offentlige fellesskolen. Jeg tror samtlige partier i det norske storting sier at de ønsker å styrke den offentlige skolen og gjøre den enda bedre. Regjeringen viser det i handling ved å begrense veksten i privatskoler og å satse på den offentlige skolen der de aller fleste elevene går. Vi kan ikke ta midler ut av den offentlige skolen for å putte dem inn i potten for kommersielle aktører – private skoler som skal konkurrere med den offentlige skolen – i den tro at de da blir bedre. Det gjør vi ved å øke ressursene og satsingen på den offentlige skolen. Mangfoldsargumentet er et argument som ofte trekkes fram. Man øker mangfoldet ved å etablere friskoler. Dette argumentet holder ikke mål. Mangfoldet finner vi også i den offentlige skolen i dag, en skole der alle møtes, en skole som tilbyr ulike linjer, ulike utdanninger, en skole i stadig utvikling og forbedring. En friskole med samme linje, samme type elever med samme bakgrunn og interesser representerer ikke mangfold. Det tenderer til ensretting. Dette er en midlertidig lov. Jeg ser fram til at departementet til høsten legger fram et forslag til en permanent lov, et lovforslag som tydeliggjør hva som regnes som pedagogiske alternativ, og på hvilket grunnlag religiøse skoler kan opprettes – en ny lov som jeg håper vil få en bredest mulig oppslutning i denne sal.