Først bare noen få ord til det siste som representanten Andersen tok opp, om forståelsen av hvordan de veiledende sosialhjelpssatsene må fungere i forholdet til den nye stipendordningen i videregående skole med hensyn til gratis læremidler. Jeg er helt enig i at de veiledende sosialhjelpssatsene må presiseres nettopp med tanke på det Karin Andersen her pekte på. Det som fikk meg til å ta ordet, var innlegget fra Jan-Henrik Fredriksen, Fremskrittspartiets representant fra Finnmark. Fredriksen sa i sitt innlegg at statsråden, altså jeg, har avslått en søknad om visum for en russisk statsborger. Det må bero på en misforståelse når man hevder det. Som kjent er det faktiske forhold at ingen enkeltsaker ligger hos statsråden, ingen enkeltsaker ligger i departementet. Generelle visumsaker behandles alltid i UDI, og klager behandles av Utlendingsnemnda. I henhold til norsk lov har jeg som statsråd i slike generelle visumsaker overhodet ingen mulighet, ingen adgang til å instruere i enkeltsaker. Så det er åpenbart feil når det påstås at jeg har avslått en søknad. Jeg har ikke behandlet noen slik søknad, og har ikke adgang til det. Men det som selvfølgelig er mulig, dersom man mener at norsk visumpolitikk er feil – og det må jo ligge under innlegget fra Fredriksen – er at man fritt kan fremme lovendringsforslag i denne salen om en mer liberal visumpolitikk. Det ville være en interessant utvikling om Fremskrittspartiet fremmet slike forslag, men det er selvfølgelig den muligheten som er der. Det er vanskelig å forstå Fredriksens innlegg på annen måte enn som et utsagn om at norsk visumpolitikk generelt er for streng og for vanskelig, konkretisert gjennom behandlingen av russiske statsborgere. Men, som sagt, vi har ikke en egen visumpolitikk for russere. Vi har en visumpolitikk. Hvis denne er for streng, forventer jeg nå et snarlig forslag fra Fremskrittspartiet om en liberalisering. Og vi skal selvfølgelig behandle slike forslag skikkelig og grundig, som vi alltid gjør.