Fleire talarar, også forsvarsministeren, har sagt at dette nærmast er eit nordisk samarbeid. Går vi vidare og ser på kva fortsetjinga av dette nordiske samarbeidet er, kjem vi inn på EU. Vi kjem inn på den felles utanriks- og sikkerheitspolitikken. Vi kjem òg inn på ESDP, EU sin hær, og vi kjem sjølvsagt inn på EDA, EU sitt såkalla forsvarsbyrå. Alle desse institusjonane innafor EU er jo komne i ein mildt sagt meir usikker situasjon etter at forslaget til ny grunnlov i EU, i alle fall for ei tid, ser ut til delvis å ha grunnstøytt. Det må jo òg vere med og innverke på debatten vi skal ha her i salen i dag, at det kan sjå ut som om EU gjennom folkeavstemning i enkelte land også er skeptisk til det nokon i Nederland kallar ein superstat, og det andre vil bruke eit anna namn på andre plassar. Den 15. februar sa utanriksministeren her i salen: «Vi vil om kort tid inngå en samarbeidsavtale med det europeiske forsvarsbyrå EDA. Samarbeidet med EDA vil være et viktig element i vår dialog med EU om forsvarspolitiske spørsmål. Avtalen innebærer regelmessige konsultasjoner og åpner samtidig for norsk deltakelse i EDAs prosjekter og programmer.» Det er ingen tvil om at dette bl.a. vil innverke på norsk utvikling av og handel med forsvarsmateriell. I den NATO-meldinga som vi skal behandle litt seinare i dag, blir det også sagt heilt klårt : «Deltakinga i styrken» – altså EU sin innsatsstyrke, Nordic Battle Group – «er ei vidareføring av norsk støtte til ein felles europeisk tryggings- og forsvarspolitikk og av deltakinga i dei militære og sivile krisehandteringsoperasjonane i EU.» Det er ingen tvil om at det militære engasjementet som er omtalt her, i høgaste grad også angår EDA sitt samarbeid, det som gjeld for innsatsstyrken. Det heiter vidare i den same NATO-meldinga: «På norsk side har vi dessutan arbeidd for å sikre god tilgang til EU-organet for forsvarsmateriell» – altså EDA – «som tredde i funksjon 1. januar 2005. Ein bilateral avtale vil bli underteikna våren 2005.» Det blei det gjort greie for her. Koplar ein dette opp til det som skjedde på forsvarsministermøtet i Finland tidlegare i år, og einigheita om avtalen om nordiske bidrag til denne kampgruppa under EU-kommando som blei oppnådd der, synest biletet eintydig. Noreg er i skrivande stund på full fart inn i eit tettare EU-samarbeid, med store sikkerheitspolitiske konsekvensar, der det europeiske forsvarsbyrået står i sentrum. Slik eg ser det, er EDA drive fram av interesser innafor den europeiske forsvarsindustrien også. Konkret meiner eg med det at når vi ser på dei enorme ressursane som går til forsvarsbudsjett – sjølv om det i dette ligg ei minsking, ei delvis innsparing – er dette eit tydeleg signal om militarisering. EU tek som kjent sikte på å opprette ni såkalla Battle Groups med 1 500 soldatar i kvar gruppe, klare for utsending til internasjonale konfliktar innan 2007. EUs Battle Groups vil stå til EDAs disposisjon. Desse styrkane vil i realiteten vere såkalla komplementære til NATOs utrykkingsstyrkar. Dette representerer ei militaristisk utvikling av EUs utanrikspolitikk fordi EUs nye hær gjev EU eit nytt middel til aggresjon utafor eigne grenser. Om denne ekspansive militære aktiviteten kjem til å bli driven på bakgrunn av FN-vedtak eller ikkje, speler i denne samanhengen ikkje så stor rolle. Prinsipielt sett er det å stille denne styrken til disposisjon for utanrikspolitikken ei militaristisk utvikling som SV meiner at Noreg ikkje bør delta i. EDAs første prioritet er i skrivande stund å gjere noko med EUs oppsplitta behov i forhold til EUs hovudmålsetjing for militær opprusting innan 2010. Desse målsetjingane gjeld både militær utrusting og den militære kapabiliteten. Ei av desse målsetjingane er å få ein styrke på opptil 60 000 troppar under EU-kommando, klare for «rapid reaction»-oppdrag. Dette bør ikkje Noreg bidra til. Er dette noko å ivre for, i eit land som tidlegare og i dag har heilt klare, uttalte målsetjingar om at det er FNs kapabilitet som bør styrkjast?