Mange foreldre slit med å få kvardagen til å gå opp. Kor mykje vi jobbar, og korleis vi har det på jobb, betyr svært mykje for korleis vi har det med våre næraste. Arbeidslivspolitikken er derfor ein sentral del av Kristeleg Folkepartis familiepolitikk. Moglegheit til eit fleksibelt arbeidsliv for småbarnsforeldre med deltid og heimekontor i periodar gir tid til barna og motverkar tidsklemma. Kristeleg Folkeparti ønskjer å gjere arbeidslivet meir familievennleg. Mange vel å få barn seint, bl.a. på grunn av utdanning. Ofte kjem barna tett når dei først kjem. Kristeleg Folkeparti trur at ei ordning som gir rett til foreldrepengar sjølv om ein ikkje har tent opp nye rettar, vil vere ein bonus til både småbarnsforeldre og arbeidsgivarar. Ved at kvinner beheld rettane til foreldrepengar sjølv om dei ikkje er i lønt arbeid mellom fødslane, blir det opp til den enkelte å velje om ein vil jobbe ein kort periode eller vere heime med førstemann i påvente av neste barn. Dette er viktig i kampen mot tidsklemma. Gjennomsnittsalderen til dei som blei mødrer for første gong, har stige jamt og trutt dei siste åra. I 2004 var gjennomsnittsalderen for førstegangsfødande 28 år. I 1989 var den tilsvarande alderen 25,3 år – med andre ord har den gjennomsnittlege fødealderen for kvinner som får det første barnet sitt, stige med 2,7 år dei siste 15 åra. Mens mange synest det er greitt å jobbe mellom to fødslar, er ikkje det tilfellet for alle. Avhengig av både familiesituasjon og arbeidssituasjon er kravet til ny oppteningsperiode vanskeleg å oppfylle for ein del. Ei ordning som gir rett til foreldrepengar sjølv om ein ikkje har tent opp nye rettar, vil betre økonomien for småbarnsforeldre og truleg føre til fleire fødslar. I budsjettinnstillinga for 2006 uttalte ein samla komite følgjande: «Komiteen viser til at i dag må kvinner ut i lønnet arbeid i minst 6 måneder etter en fødselspermisjon for å tjene opp nye rettigheter til fødselspermisjon med lønn. Komiteen har merket seg at departementet i 2006 vil vurdere regelverket for opptjening av fødselspenger med sikte på å vurdere rettighetene for foreldre som får barn med kort tidsintervall. Komiteen er tilfreds med dette og mener en endring i regelverket kan bidra til å motvirke tidsklemma.» Eg er glad for at ein samla komite gav støtte til dette arbeidet, og er spent på kva statsråden vil gjere for å følgje opp Stortingets signal. Debatten om regelverket for foreldrepengar har ofte blitt til ein debatt om likestilling. Omgrepet «likestilling» handlar om likeverd mellom kjønna: lik verdi, like moglegheiter og like rettar. Likestilling handlar også om fridom, fridom til å velje kva som passar den enkelte best: dokker eller bilar, yrkesaktivitet eller heimearbeid med omsorg for barn. Rett til å bestemme over eige liv er essensen i likestillingsdebatten. Likestilling mellom kvinner og menn er det same som demokrati og likeverd. Kampen for likestilling må drivast både i det offentlege rom og i den enkelte heim. Først når begge slaga er vunne, er likeverd ein realitet. Politikaranes oppgåve er å sikre like moglegheiter for både kvinner og menn – og å lage lovverk som sanksjonerer brot på regelverket om likestilling. I dagens verkelegheit kan ikkje likestillingskampen berre vere kvinners kamp for likeverd. Også fedranes kamp for meir tid med barn må omfattast av omgrepet. Korleis kan vi som politikarar sikre like moglegheiter for kvinner og menn? For det første ønskjer vi å sikre familien økonomisk. Sjølv om ein god familieøkonomi i første rekkje har som mål å sikre barna og hindre fattigdom, har det også eit klårt likestillingsperspektiv. Dei fleste overføringane til barnefamiliane kjem kvinner til gode. Vi har ei fast månadleg barnetrygd til alle barn, som blir utbetalt til mor. Vi har skatteordningar som kjem barnefamiliane til gode. I tillegg har vi kontantstøtte til foreldre som ikkje bruker full barnehageplass før barnet fyller tre år. Barnehagane er sjølve grunnpilaren dersom vi skal snakke om reelle val. I Noreg betaler staten 80 pst. av drifta til barnehagane. Vi håper å kunne tilby ein barnehageplass til alle som ønskjer det, i løpet av kort tid. For det andre legg vi til rette for at kvinner skal kunne ta del i arbeidslivet på line med menn. Vi har stillingsvern og forbod mot diskriminering. Det er ikkje tillate å diskriminere kvinner i samband med svangerskap og fødsel, eller fordi mor og far nyttar seg av rettar og permisjonsordningar. Foreldre som tek omsorgspermisjon, har krav på å få igjen den same stillinga når dei kjem tilbake til arbeidslivet. For det tredje skal kvinner og menn kunne kombinere familie og lønt arbeid. Eg er oppteken av at kvinner og menn bør dele familieforpliktingane og -rettane, på same måten som både kvinner og menn tek del i politikk og arbeidsliv. Derfor har vi ein regel om at fem veker av den lønte permisjonen er reservert far. Denne fedrekvoten blei innført i 1993, og i dag er det over 80 pst. av fedrane som brukar desse vekene. Frå 1. juli i år vil fedrekvoten bli utvida til seks veker. Stadig fleire fedrar vel å vere heime lenger. Det er veldig bra. Foreldre har også rett til å vere heime når barna er sjuke, og høvet til å arbeide deltid er utvikla. Men det er viktig at deltidsarbeid er frivillig. Vi veit at spesielt mange kvinner jobbar ufrivillig deltid. Derfor er den nye arbeidsmiljølovas paragraf om fortrinnsrett til stilling viktig. I tillegg er valfridom eit viktig prinsipp. Småbarnsforeldre skal sjølve kunne velje den omsorgsforma dei meiner er best for barnet: barnehage eller kontantstøtte, eller ein kombinasjon. Då er det viktig ikkje å svekkje korkje kontantstøtta eller barnehagane, for då blir valfridomen samtidig redusert. Eg trur vi kan bli samde om at eit mål for likestillings- og familiepolitikken er at både kvinner og menn skal kunne kombinere yrkesaktivitet og omsorg for barn. Denne strategien er basert på gode familiepolitiske ordningar med høg lønnskompensasjon og stor grad av tryggleik i arbeidslivet. Vi har i stor grad lukkast med dette. Vi har ei relativt høg fruktbarheit: 1,84 barn pr. kvinne er blant det høgaste i Europa. Vi ser at majoriteten av mødrene fortset i lønt arbeid etter at dei har fått barn. 74 pst. av mødrer til barn under tre år og 83 pst. av mødrer til barn mellom tre og seks år er yrkesaktive. Likevel veit vi at mange småbarnsfamiliar slit økonomisk. Noreg er i ferd med å gjennomføre ei stor pensjonsreform. Det er sjølvsagt at systemet framleis skal vere kjønnsnøytralt. For å kompensere for at kvinner som mødrer – og menn som fedrar – kan vere heilt eller delvis ute av yrkeslivet i periodar, har vi forbetra ordninga som gir foreldre pensjonsopptening når dei har omsorg for eigne barn i heimen. På same måten meiner Kristeleg Folkeparti at ordninga med foreldrepengar må bli mindre stivbeint. At det er kort tid mellom fødslane, vil seie at ei kvinne allereie er gravid eller blir gravid idet ho går ut i jobb igjen. Samtidig er barn nummer ein ein eittåring, med dei utfordringane det inneber. Foreldre har hovudansvaret for barns oppvekst, og det er viktig at samfunnet legg best mogleg til rette for at dei kan følgje opp det ansvaret på ein god måte. Kva det vil seie, varierer frå familie til familie. Familiar er forskjellige og har ulike behov. For å sikre barn best moglege oppvekstvilkår er det viktig med ein fleksibel familiepolitikk. Kva vil statsråden gjere for å lette tidsklemma for foreldre som får barn med kort tidsintervall?