Mange i næringslivet var skuffet over Regjeringen Stoltenbergs forslag til endringer i statsbudsjettet. Næringslivet er inne i en høykonjunktur. Man har økonomisk bæreevne til å tåle et skudd for baugen eller to. Problemet er at det er i de gode tider man skaper grunnlaget også for de dårlige tider. Forslag om milliarder i økte skatter, milliarder i økte offentlige utgifter og kutt på områder som sikrer den langsiktige vekstevnen i økonomien, er å sage av den gylne grenen vi sitter på i Norge akkurat nå. Det gir en kortsiktig glede, men det resulterer i større problemer på lengre sikt. I Høyre er vi litt undrende til den meget offensive retorikken som vi opplevde fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet på næringsområdet i forrige periode og i valgkampen. Da ble Samarbeidsregjeringen anklaget for å legge for lite vekt på tradisjonelle virkemidler og for stor vekt på generelle rammevilkår i næringspolitikken. Ingenting er viktigere for næringslivet enn gode generelle rammevilkår. Tilgang på arbeidskraft til konkurransedyktig kostnad, tilgang på kapital til konkurransedyktige vilkår, skatte- og avgiftsnivå som ikke slår beina vekk under bedriftene, og tilstrekkelig satsing på forskning og kunnskap er sentrale forutsetninger for å sikre arbeidsplasser og velferd i landet. Samarbeidsregjeringen har ryddet pent opp i problemene som kom i kjølvannet av Stoltenberg I-regjeringen. Tilstanden i økonomien og næringslivet i dag er helt upåklagelig, men dessverre er altså Stoltenberg II-regjeringen kommet i en prosess hvor de er i ferd med å bringe landet tilbake til situasjonen vi husker fra 2001, med høyere rentenivå, økte lønnskostnader og høyere skatter. Og det gjør de til tross for at de kommer til duk og dekket bord i norsk økonomi. Samarbeidsregjeringens forslag til budsjett medførte en underliggende vekst i statsbudsjettets utgifter på 0,75 pst. Denne veksten blir altså fordoblet av Stoltenberg II-regjeringen. Dette vil, som mange eksperter har spådd, påvirke presset i norsk økonomi. Det fører igjen til høyere rente for bedriftene og for folk flest, høyere kronekurs og større utfordringer for bedriftene som lever av å eksportere, og dem har vi ganske mange av, f.eks. ute i distriktene og oppover langs kysten av Norge. Ikke nok med at de generelle rammevilkårene blir dårligere, men Regjeringen Stoltenberg kutter også i de tradisjonelle virkemidlene, den såkalte verktøykassen i næringspolitikken. Man kutter i tilskuddene til Norges forskningsråd, til romforskning, til forsknings- og utviklingsprosjekter for næringslivet og i tiltak under Innovasjon Norge. Dette er etter min mening et næringspolitisk mageplask, et løftebrudd i forhold til det som ble sagt i valgkampen og i flere av formuleringene i Soria Moria-erklæringen. Næringspolitisk er Stoltenberg II-regjeringens forslag etter min mening en ganske underlig affære og et klart steg i feil retning. Den nye regjeringen gir altså bedriftene en trippelsmell med sitt budsjettforslag: skattene økes, presset i økonomien økes og de tradisjonelle virkemidlene kuttes. Så registrerer jeg med interesse at representanten Lundteigen tidligere i dag regnet med at Regjeringen vil komme tilbake til spørsmålet om avskrivningssatser for maskiner. Det ville være gledelig, men jeg har veldig liten tro på at det faktisk kommer til å skje. Derimot er jeg meget stolt over profilen til det justerte opplegget fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Her er det ytterligere satsing på innovasjon, forskning og utdanning. Samarbeidsregjeringen foreslo å øke budsjettet for forskning og innovasjon i 2006 med 1,4 milliarder kr. Økt handlingsrom i tilleggsproposisjonen blir fra vår side brukt til å styrke satsingen på forskning, Innovasjon Norge og reiseliv ytterligere. Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre legger opp til mindre bruk av oljepenger enn Regjeringen, og i tillegg vil de pengene vi bruker, gi mindre press enn det Regjeringen legger opp til. Dette viser at vi, i motsetning til Stoltenberg II-regjeringen, har en reell vilje til å satse på et framtidsrettet næringsliv i Norge, som kan sikre velferden i landet også etter at oljeinntektene begynner å falle. Det er skremmende å konstatere at Regjeringen på bare tre uker har brukt opp det meste av handlingsrommet som ligger i å øke skattene tilbake til 2004-nivå. Det er nå igjen under 2 milliarder kr tilbake til 2004-nivå på skatt. Likevel gjenstår det milliardsatsinger i regjeringserklæringen. Det betyr at det ligger en svær, ubetalt regning i form av løfter som ikke har inndekning, dersom man skal ta formuleringen i erklæringen om ikke å øke skattene utover 2004-nivå, eller bruke mer oljepenger, på alvor. Vi står overfor en løftepolitikk fra den nye regjeringen som kan innebære skatteskjerpelser langt utover det som er lovet i forhold til 2004-nivå, eller økt bruk av oljepenger. Vi har altså bare sett konturene av det som blir næringslivets rammevilkår i denne stortingsperioden. Jeg mener at de gode resultatene som Samarbeidsregjeringen oppnådde på næringsområdet, taler et tydelig språk. Veksten er i dag tre ganger høyere enn i euro-området. Det er skapt 55 000 nye bedrifter på fire år. Sysselsettingen går opp og ledigheten går ned. Skal vi oppnå en god velferdsutvikling i Norge med trygge arbeidsplasser og et godt offentlig velferdstilbud, må det være langsiktighet over den økonomiske politikken og vilkårene for bedriftene. Vi må skape, ikke bare fordele. Det er dessverre på dette punkt at kursendringen er mest tydelig – og den går i feil retning.