Kampen for menneskeverdet og mot fattigdom er den viktigste politiske saken for Kristelig Folkeparti. Solidaritet med verdens fattigste, ikke bare i ord, men i handling, er vår største politiske utfordring. Og det er helt rett, som utviklingsministeren var inne på i sin redegjørelse: Kan det tenkes noen større oppgave for vår generasjon enn å gjøre fattigdommen til historie? Skal vi lykkes i dette arbeidet, må vi, som utviklingsminister Erik Solheim sa, ville det nok. Vi kan ikke akseptere den urettferdighet som preger verden i dag. Vi må bidra til at alle skal sikres tilgang på menneskerettighetene. Det handler om å vise nestekjærlighet og respekt for andre menneskers rettigheter og likeverd. Vi har et godt utgangspunkt økonomisk til å kunne dele vår rikdom med dem som trenger det. Vi bør ha høyere ambisjoner enn 1 pst. av BNP – mer enn én krone pr. hundrelapp. Men bistand, eller pengehjelp alene, er ikke nok. Bistand vil bare gi langsiktig hjelp og utvikling dersom den mottas av en velfungerende stat som kan bygge velferd og fordele godene rettferdig – et land som ikke bruker pengene til krig og korrupsjon, men til satsing på utdanning, helse og næringsliv. Gjeldsslette, handel og investeringer sammen med bistand er helt avgjørende for å gi utviklingslandene reelle muligheter til å skape utvikling. Utviklingslandene trenger en sterkere posisjon i internasjonale fora. Det er en overordnet utfordring å integrere de fattigste landene bedre i verdensøkonomien. En åpnere verdenshandel med økt markedsadgang for utviklingsland er viktigere for å bekjempe fattigdom enn kun bistand. Noe av det viktigste rike land kan gjøre for å støtte opp under fattigdomsbekjempelse, er å åpne egne markeder for utviklingslandenes produkter. Utviklingsministeren har definert fire områder hvor Norge er blant de beste i verden, hvor vi har mye å bidra med, også i kampen mot fattigdom. Det er energi, fred og forsoning, kvinne- og likestillingsspørsmål og miljø. Det er helt klart at vår kompetanse er viktig når det gjelder energiutfordringene. Og vi har, og skal ha, et sterkt fredsengasjement. Statsråden peker videre på kvinne- og likestillingsspørsmål, og det er positivt at Regjeringen vil lansere en ny handlingsplan for kvinne- og likestillingsrettet utviklingssamarbeid. Statsråden sier i sin redegjørelse at Regjeringen i sterkere grad enn den forrige vil vektlegge miljø. Det har Kristelig Folkeparti ikke noe imot. Men han sier ikke så mye konkret om hva Regjeringen skal gjøre. Jeg vil gjerne utfordre statsråden og Regjeringen når det gjelder fattigdomsbekjempelse og miljø, for her er det en – for mange – ubehagelig sammenheng. Det er min påstand at vi kan ikke løse fattigdomsproblemene med økonomisk vekst. Det er ikke bærekraftig. Vi må løse fattigdomsutfordringene i verden med omfordeling. Det betyr i klartekst at vi må stoppe forbruksspiralen. Det betyr at den rike delen av verden må få mindre og de fattige mer. Det er nok mat i verden, den er bare feil fordelt. Kristelig Folkeparti deler ikke Regjeringens syn når det gjelder abort. Vi ønsker å styrke rettsvernet for det ufødte liv både i den rike og den fattige delen av verden gjennom økt innsats for kvinner og barn både medisinsk, sosialt og økonomisk. Men ingen av oss ønsker utrygge aborter. Kristelig Folkeparti vil derfor arbeide for bedre tilgang på prevensjon og veiledning, bedre helsetilbud og økonomisk støtte. Nordahl Grieg sier i diktet «Til Ungdommen»(1936): (1936): Norge har etablert seg med et sterkt engasjement og en klar profil på den internasjonale arenaen. Det er særlig innsatsen i freds- og forsoningsarbeidet og prioriteringen av bistand som blir lagt merke til. Det er viktigere enn før å være synlig og aktiv. Verdidiplomati får en stadig større rolle fordi opinionen forventer andre motiver enn bare nasjonale interesser i utenrikspolitikken. Norge bør befeste sin stilling som fredsnasjon og som foregangsnasjon innen humanitært arbeid – ikke fordi vi er best, men fordi vi vil utrydde nød og sult, og fordi vi vil det sterkt nok.