Dagens debatt er historisk. For første gang siden straffeloven ble vedtatt i 1902, har vi på bordet en helhetlig gjennomgang av en ny straffelov. Loven har naturligvis vært endret et utall ganger siden 1902, men dette er første anledning til en helhetlig gjennomgang av de prinsipper vi legger til grunn for utmåling av straff her i landet. I Ot.prp. nr. 90 for 2003-2004 har Regjeringen foreslått en ny generell del i straffeloven. Forslaget til spesiell del, som omhandler de konkrete straffbare handlinger og strafferammer for disse, kommer senere. Nå kan det synes som om noen har tatt den saken litt på forskudd, men etter hvert skal vi få full anledning til å gå gjennom hver enkelt paragraf og strafferammen knyttet til det. Saken er svært omfattende og inneholder flere prinsipielle elementer. En viktig målsetting med den nye loven er å gjøre den enklere og mer oversiktlig for brukerne. Når det gjelder Høyres innlegg i denne debatten, deler vi dem på tre. Fordi det er så mange temaer her, velger vi å bruke tre ulike innlegg til å belyse dem, men vi kunne hatt mange flere debattanter med for å belyse alle de viktige prinsippene som blir tatt opp i denne saken. Å ta stilling til hva som skal kriminaliseres, og legge retningslinjer for hvor strengt det skal reageres, er en sentral politisk oppgave. Det er i proposisjonen lagt opp til en bred gjennomgang av ulike prinsipielle spørsmål som vil ha betydning også for utformingen av straffelovens spesielle del. Samfunnsforholdene har endret seg mye på 100 år. Spørsmålet om hva som er skadelig, og som bør belegges med straff etter det såkalte skadefølgeprinsippet, er i stor grad et verdispørsmål. Komiteen har sluttet seg til de betraktninger Straffelovkommisjonen og departementet har lagt til grunn, nemlig at straff bør brukes når andre sanksjoner ikke finnes eller ikke er tilstrekkelige. Den nye straffeloven vil sørge for at straffelovgivningen gir samfunnet og den enkelte effektiv beskyttelse, særlig mot alvorlig kriminalitet, som grove angrep på livet, den seksuelle integritet og rettsstaten samt gjentatt og organisert kriminalitet. Regjeringen går inn for 30 års straff for folkemord, krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten. To viktige forhold taler for dette: For det første er disse lovbruddene ekstra straffverdige fordi de angriper selve grunnlaget for et sivilisert og humant samfunn. For det andre hører slike forbrytelser under Den internasjonale straffedomstolen, som Norge har vært en aktiv pådriver for å få til. Dersom slike forbrytelser ikke skulle kunne straffes så strengt i Norge, og en slik sak kom opp her, er det en fare for at det norske rettssystemet ville blitt ansett som utilstrekkelig, slik at Den internasjonale straffedomstolen måtte overtatt straffeforfølgingen og begjære lovbryteren utlevert. Et slikt resultat ville vært lite heldig, fordi den enkelte stat har et primæransvar for selv å forfølge slike handlinger. Forslag om 30 års straff for slike forbrytelser fikk også bred støtte under høringen, og jeg er glad for at komiteen har sluttet seg til dette. Flertallet, alle unntatt SV, mener også at de mest alvorlige terrorhandlinger bør ha en strafferamme på inntil 30 år, og ber Regjeringen komme tilbake til dette. Et annet viktig prinsipp som blir slått fast, er at 21 års fengselsstraff ved mord skal være en reell fengselsstraff. Det betyr at vi da strammer inn på reglene for prøveløslatelse, og at det skal være en reell soning av 21 år. Et annet tema som har vært debattert, og som har vært oppe i dag, er minstestraffene. Det er slik at gjennom de 103 årene straffeloven har eksistert, har det vært en stadig hang til å utmeisle nye minstestraffer, så nå har vi kommet opp i 39. Regjeringen foreslår å redusere dette til seks forskjellige minstestraffer, og det er voldtekt, grove seksuelle overgrep mot barn, drap, mordbrann, grove narkotikaforbrytelser og grove angrep på rettsstatens tjenere. Det blir spennende å se hvor mange minstestraffer Stortinget har vedtatt i år 2108 når den nye loven har virket like lenge som dagens lov. Jeg håper det ikke blir like mange som dagens 39 minstestraffer. Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet danner en noe uventet konstellasjon når de går inn for å heve minstestraffen i drapssaker og voldtektssaker. Regjeringspartiene mener dette er et uttrykk for mistillit til at domstolene tar hensyn til lovgivers vilje, og vil derfor ikke støtte forslaget nå. Men vi vil presisere at det er nødvendig å følge utviklingen nøye, og vi vil gi et klart signal til domstolene om at utviklingen i straffenivået blir fulgt nøye. Dersom det viser seg at straffenivået forblir uendret, ber vi om at departementet fremmer forslag om innføring av minstestraff i forbindelse med ny spesiell del, for det er ingen tvil om at det i denne sak er et bredt flertall som mener at straffenivået i f.eks. voldtektssaker er for lavt. Det er ikke strafferammene vi angriper, men det lave straffenivået som utmåles i voldtektssaker. Her må domstolene ta i bruk hele skalaen og ikke ligge så lavt som i dag. I dag fatter vi et historisk vedtak. Straffeloven av 1902 erstattes av straffeloven av 2005, en lov som er tilpasset vår tid, våre prinsipper og vår rettstilstand.