Jeg hadde egentlig ikke tenkt at jeg skulle ta ordet, men den siste runden foranlediger jo det. Man kan noen ganger stille seg spørsmålet: Hva er det som gjør at regjeringer tar beslutninger? Vi lever jo ikke i noe vakuum med hensyn til hva vi syns er viktig, og hva vi ikke syns er viktig. Jeg vil sterkt avvise at det har vært noe som helst press som skulle være illegitimt i denne saken – snarere tvert imot. Regjeringen har sett det som særlig viktig at vi får på plass denne granskingen. Når det ikke ligger penger i budsjettene som Stortinget vedtar, må Regjeringen og jeg som statsråd ta ansvaret for å fremme nettopp en slik sak som Stortinget i dag skal behandle. Jeg syns på mange måter det er den ryddigste måten å gjøre det på for å skaffe dekning for dette. Det er åpenbart at Regjeringen mener at det er viktig at vi får gransket saken. Hvis ikke, hadde vi jo kunnet henvise dette videre til revidert nasjonalbudsjett, til spørsmålet om neste års statsbudsjett osv. Men bakgrunnen for at vi kom med en egen proposisjon, er at vi mente at det var viktig å ta tak i dette, og at vi faktisk fikk levert på dette feltet. I så måte er jeg helt enig i representanten Bjørnflatens betraktninger om denne type saker. Det sitter etterlatte som har klare forventninger om oppklaring av en sak, som også kan ha konsekvenser for øvrige saker. Etter min mening er dette svært lite egnet til å lage særlig partipolitisk strid ut av. Da kunne vi dratt mange resonnementer om hvem som har lagt inn hva i hvilke som helst budsjetter. Det syns jeg er unødvendig, all den tid Stortinget i dag fint ser ut til å kunne samle seg om denne proposisjonen.