Fremskrittspartiets utgangspunkt ligger fast når det gjelder hvem som har ansvaret for å bygge vei. Vi forholder oss til § 12 i veiloven, som sier at staten har et ansvar for infrastrukturen. Vi forholder oss også til det som sies der om at det er stat, kommune og fylke som skal finansiere. Jeg har registrert at det blir mye debatt om hvorvidt det er 10 milliarder kr eller 25 milliarder kr som er det riktige beløpet. Jeg synes at Fremskrittspartiet har kvalitetssikret det på en god måte. Derfor vil jeg påpeke at det i innstillingen er faktafeil når flertallet i komiteen påpeker at det dreier seg om 25 milliarder kr. Forslaget er ganske klart og tydelig på at det er den gjelden som eksisterer pr. 1. januar 2006, vi opererer med. Her vil jeg kommentere det som representanten Wickholm sa i sitt hovedinnlegg og i replikkordskiftet, hvor han etterlyste Fremskrittspartiets satsing i vårt alternative statsbudsjett. Dette forslaget om å slette bompengegjelden kom sent i 2005 og i forkant av at alternativt statsbudsjett var fremmet. Når det gjelder bruken av bompenger, har jeg klart og tydelig fått opplyst fra statsråden at bompenger fortsatt bare skal være supplerende finansiering ved veibygging. Det er da jeg blir litt fortvilt, for hvis man tar de tre bompengeprosjektene vi foreløpig har banket gjennom i Stortinget i år, Bergensprogrammet, Hardangerbroen og Finnfast – og hvis en tar med Atlanterhavstunnelen i tillegg – er statens andel helt nede på 25 pst. Da går det ikke an å argumentere med at bompenger skal være en supplerende ordning. Da er bruk av bompenger mye mer enn som så. Jeg registrerer også at det i et svar til komiteen fra departementet slås fast at i handlingsprogrammet for perioden 2006–2009 er det lagt til grunn følgende fordeling mellom bompenger og statlige midler: Når det gjelder stamveier, kommer 12 milliarder kr fra stat, og 6 milliarder kr skal være bompenger – jeg runder litt av. Når det gjelder de øvrige riksveiene, kommer 8 milliarder kr fra stat og 13 milliarder kr fra bompenger. Og når det gjelder rassikring, kommer litt over 1 milliard kr fra stat og litt over 100 mill. kr fra bompenger. Samlet sett skulle dette handlingsprogrammet tilsi at staten skal inn med 22,6 milliarder kr, mens bompenger utgjør 19,8 milliarder kr. For meg handler det ikke lenger om supplerende finansiering. Da er vi på vei til å få et krysningspunkt der bompengefinansiering får en større andel av finansieringen av veiprosjektene enn statens innsats. Det synes jeg er et vesentlig poeng å ta med seg når en skal diskutere veifinansiering. Om ikke det er bevegelse i Regjeringen, så registrerer jeg at det er en viss bevegelse i grasrota i de andre partiene. Det er et stort initiativ fra Senterpartiets grasrot for å følge Fremskrittspartiet når det gjelder argumentasjonen om å bruke noe mer av statens overskudd. Det er videre en bevegelse i Arbeiderpartiet har jeg registrert, som er meget interessant, som faktisk kommer etter initiativ fra stortingsrepresentanter, og jeg registrerer at også Høyre faktisk nå signaliserer – i hvert fall ble det gjort av representanten Helleland i et visst TV-program i går – at det nå skal bli et massivt løft for veibygging. Vi håper selvfølgelig at det skal gi resultater, men vi venter og ser. Til slutt: Når flertallet i komiteen avviser dette forslaget, skyldes det først og fremst, som jeg har sagt, faktafeil. Det handler altså ikke om 20–25 milliarder kr. Flertallet viser også til Petter N. Myhre og til at initiativene nå kommer fra lokalt hold. Spørsmålet dette flertallet må stille seg, er hvorfor disse initiativene kommer fra lokalt hold. Det er jo rett og slett fordi man ikke ser noen annen løsning, og at staten rett og slett driver utpressingspolitikk. De lokale initiativene er basert på følgende: Skal vi få vei de første 30–40 årene, er vi nødt til å bruke bompenger. Jeg slutter med å fremme Fremskrittspartiets forslag.