Det som fikk meg til å ta ordet igjen, var egentlig svaret på den replikken jeg hadde til statsråden. Hvis man skal bruke statsrådens egen retorikk i den replikkordvekslingen, der han sa at den gang hadde Fremskrittspartiet makten, kan man dra i gang en interessant debatt videre. Fremskrittspartiet satt ikke i regjering. Fremskrittspartiet forhandlet om et budsjett der vi fikk gjennomslag for mer til helse, mer til eldreomsorg og mer til samferdsel. Vi fikk foretatt en ytterligere opptrapping av avkorting i samordningen mellom gifte og samboende pensjonister. Hvis vi skal følge statsrådens egen retorikk videre til 2004 – hvis jeg ikke husker feil – var det Arbeiderpartiet som forhandlet med den samme regjeringen, og da må jo det bety at det var Arbeiderpartiet som hadde makten og bestemte hvordan budsjettforliket skulle være. Så sier statsråden i replikksvaret at i disse forhandlingene var alt annet viktigere for oss enn gravferdsstønaden. Det må jo bety at for statsrådens parti – som selv satt og forhandlet i 2004 – var også alt annet viktigere enn gravferdsstønaden, som man året før sa var så viktig. Vi erkjente imidlertid at vi ikke var fornøyd, at vi var skuffet over at dette var skjedd. Derfor foreslo vi også å gjeninnføre denne stønaden. Vi hadde hatt flertall i Stortinget i fjor hvis regjeringspartiene hadde støttet oss. De som sitter med makten i dag, så vidt meg bekjent, er da virkelig statsråden og regjeringspartiene. Ikke nok med at de sitter med makten, men de gjør det så til de grader fordi de har en flertallsregjering, som kunne ha gjennomført det både for inneværende år og for neste år. Men her er det nok en gang en handlingslammelse. Situasjonen er – og jeg har fått en del henvendelser bl.a. fra prester i Oslo – at utgiftene til en minimumsbegravelse rundt omkring i landet dreier seg om alt fra 10 000 kr til over 30 000 kr. Det er derfor Fremskrittspartiet nå foreslår en totalgjennomgang av ordningen, slik at alle kan sikres en verdig begravelse. Dessverre stemte også de andre partiene imot det i Stortinget under finansdebatten. Det er sørgelig. Det er stor forskjell mellom regjeringspartienes retorikk og handling, og jeg kunne gjerne ha ønsket meg at de hadde vært flinkere til å handle enn til å drive med lettkjøpt retorikk.