Representanten Thorkildsen og jeg har det til felles at vi ser på billighetserstatningsordningen som i praksis et symbolsk håndslag. Representanten har på en utmerket måte også i den offentlige debatt fremmet det synet, bl.a. under henvisning til hvilke ordninger vi ellers har i Norge. Når det gjelder rimelighet, får det være en avveining som den enkelte foretar. Jeg har gjort rede for at vi har senket terskelen for hva som kreves i det hele tatt for å komme inn under ordningen. Når vi har gjort det, er det fordi mennesker som lever i den situasjonen som krigsbarna har gjort, ellers kunne risikert å falle utenfor omtrent alt. Så det er mitt svar på dette. Så har jeg det tilleggssvar, som representanten Gjul gav uttrykk for, at jeg synes ikke saken egner seg for å kappspringe med hverandre om hvem som kan gi det beste bidraget. Jeg oppfatter heller ikke at representanten Thorkildsen har gjort det, men jeg føler at jeg saklig sett har framlagt et forslag som har fått tilslutning i praksis fra regjeringspartiene, Fremskrittspartiet – og dermed også i praksis fra Fremskrittspartiet, slik representanten Gjul gjorde det Se statsråd Dørums korrigering i hans neste innlegg. – og jeg tar det til etterretning.