Representanten Vallersnes har reist et aktuelt og viktig tema. Stormakten Kinas integrasjon i internasjonal økonomi, politikk og kulturliv er kanskje det sterkeste uttrykk for dagens globaliserte verden. Hvordan Kina vil styre sin utvikling, er et spørsmål av stor betydning, med konsekvenser for alle. Det samme gjelder spørsmålet om hvordan Kina gjør sin internasjonale innflytelse gjeldende. La meg innledningsvis nevne at vi i Utenriksdepartementet nå legger særlig vekt på å forsterke kompetansen på Kina og kinesiske forhold, i lys av Kinas betydning og de raskt voksende norsk-kinesiske forbindelser. Og la meg legge til at menneskerettigheter også er et utvalgt satsingsområde for Regjeringens utenrikspolitikk. Disse to områdene faller dermed godt sammen. Kinas utvikling vil først og fremst bero på de veivalg Kina selv tar. Kina ekspanderer, og landets innflytelse internasjonalt – økonomisk og politisk – er raskt økende. I den sammenheng er det viktig at landets myndigheter gjennom lovgivning og på andre måter legger til rette for en bærekraftig og rettferdig økonomisk og sosial utvikling, en utvikling som utvider demokratiet, som garanterer befolkningen grunnleggende menneskerettigheter, og som ivaretar menneskeverdet. Fra norsk side kan vi tilby råd, informasjon og erfaringsutveksling på flere områder. Menneskerettighetsdialogen – som skal være konstruktiv, kritisk og ta opp problematiske saker der det trengs – er ett viktig verktøy i dette arbeidet. Men merk at dialog i et samarbeidsforhold alltid er toveis. I vårt forhold til Kina – et av vår sivilisasjons arnesteder, verdens mest folkerike land – lærer vi også mye, vi får informasjon og nettverk, innenfor økonomi, energi, kultur, forskning og en rekke andre områder. Hovedformålet for vår menneskerettighetsdialog med Kina er å kunne bidra til å bedre menneskerettighetssituasjonen i landet og drøfte saker av større internasjonal betydning. Ved å eksponere for kinesiske beslutningstakere synspunkter fra norske miljøer har vi samtidig mulighet til å øve innflytelse på hvordan Kina opptrer internasjonalt og overfor tredjeland. Vi skal ikke ha overdrevne forventninger til hvor langt en slik innflytelse kan strekke, men at den kan bidra positivt, er det liten tvil om. Det er en god tilleggseffekt av dialogen, som vi mer og mer ser verdien av. En annen effekt er at vi får inntak også i andre politikkområder, norsk-kinesiske, overfor tredjeland og internasjonale. Samtidig vil en dialog aldri frata oss retten til og ansvaret for å ta opp og påtale klare brudd på menneskerettighetene – og det gjør vi. Det skjer store framskritt i Kina, også politiske. Men fortsatt er det mye uløst innen demokrati, menneskerettigheter og utvikling av rettsstaten. Ta faglige rettigheter som ett eksempel. Ta bruk av dødsstraff som et annet. Det er kun to land som har menneskerettighetsdialog med Kina på politisk nivå. Ett av dem er Norge. Dette gir vår kontakt med Kina en særlig dimensjon. Under det siste arbeidsmøtet som fant sted i Oslo i januar, deltok over 30 norske og kinesiske institusjoner og organisasjoner, og det var det mest omfattende møtet i dialogen til nå. På dagsordenen stod arbeidstakeres rettigheter, fangers rettigheter og anholdtes rettigheter. La meg utdype dette førstnevnte tema, som eksempel: I menneskerettighetsdialogen har vi gjort næringslivets samfunnsansvar og arbeidstakeres rettigheter til et sentralt tema. Fra norsk side er mange aktører involvert: Arbeids- og inkluderingsdepartementet, LO, NHO, Fafo og Senter for menneskerettigheter. Formålet er å skape kontaktflater mellom kinesiske og norske fagmiljøer – kontaktflater som gir grobunn for tillit og for konkrete samarbeidsprosjekter – og grunnlag for kritisk dialog hvor problemene kan tas opp. At kinesisk og utenlandsk næringsliv viser samfunnsansvar, er en viktig faktor for utviklingen i Kina, som i Norge og i andre land. Det samme gjelder særlig for kinesiske selskapers ekspansive og innflytelsesrike opptreden i tredjeland. Mange er kritiske til kinesisk næringsliv på grunn av dets manglende respekt for faglige rettigheter og en ikke tilstrekkelig bærekraftig – ja ikke fornuftig – forvaltning av ressursene. NHO og LO har i en årrekke hatt et omfattende samarbeid med sine søsterorganisasjoner i Kina om næringslivets samfunnsansvar, og det har båret frukter. Norsk næringsliv holder nå kurs for kinesiske kolleger som skal investere ute, om hvordan de kan overholde disse kravene. Kinesiske myndigheter innførte i fjor krav til samfunnsansvar som betingelse for tildeling av eksportkvoter for et utvalg sektorer. Kinesiske selskaper som skal samarbeide med vestlige selskaper, som Statoil og Kværner, vet at det settes tydelige krav til deres forretningspraksis. Det er positivt. Kina legger i økende grad viktige premisser for hvilken retning globaliseringen tar. Hvilke veivalg landet foretar, får avgjørende innvirkning på jordas miljø og klima – og på den globale utviklingen – politisk og økonomisk. Kina er verdens største mottaker av utenlandske direkte investeringer, verdens viktigste fabrikk for arbeidsintensiv industri og en av verdens største eksportører. Samtidig investerer kinesisk næringsliv stort i utlandet, og ikke minst i Afrika, som representanten nevner. Hvilke arbeidsstandarder som praktiseres i Kina, vil dermed ha innflytelse på arbeidsstandarder og arbeidsdeling globalt. At kinesisk næringsliv hjemme og ute tar samfunnsansvar, vil være bestemmende for om man skal lykkes i å utvikle et rettferdig, humant og bærekraftig arbeids- og næringsliv i andre deler av verden. I kontakter og samarbeid med Kina vil derfor området arbeidstakeres rettigheter og bedrifters samfunnsansvar bli tillagt økende vekt. Økt regionalt samarbeid om menneskerettigheter er også viktig. Kina har stor innflytelse i Asia, og vi bringer derfor landets rolle i hele regionen inn i vår dialog med kineserne. Dette gjelder bl.a. Kinas rolle i arbeidet med å få til en mer positiv utvikling i land som Burma og Nord- Korea. Norge arrangerer sammen med Canada og Kina et årlig menneskerettighetssymposium for asiatiske land. I norsk utenrikspolitikk vil vi være pådrivere for at Kina skal bidra aktivt til et verdenssamfunn forankret i FN, basert på respekt for menneskerettigheter, solidaritet, fellesskap og rettferdig fordeling. Disse emnene stod sentralt under den kinesiske utenriksministers besøk til Norge i februar i år. I møtet med min kollega dominerte forhold i og til tredjeland: Iran, ikke-spredning, FN-reform og fredsprosesser i ulike deler av verden, bl.a. Sudan. Kinas engasjement på det afrikanske kontinentet må særlig ses på bakgrunn av deres store behov for stabil tilførsel av energi. Økende kinesisk engasjement i Afrika de siste årene er en av de mest markante endringene i tredjelands engasjement på dette kontinentet. Det er ingen tvil om at egeninteresser ligger til grunn for Kinas engasjement, noe kineserne heller ikke legger skjul på. Eksempelvis eksporteres ca. halvparten av Sudans olje til Kina. Det er dermed i Kinas egen interesse å bidra til fred og stabilitet i regionen. Vårt budskap er at godt styresett, korrupsjonsbekjempelse, menneskerettigheter og demokrati er viktige elementer for å sikre slik stabilitet. Selv om vi ikke alltid vil være enige med kineserne om hva som skaper fred og stabilitet, f.eks. i Sudan, ser vi positivt på at Kina spiller en mer aktiv rolle også på dette området. Og vi ønsker et nærmere samarbeid. Jeg registrerer debatten i norske medier om Kinas rolle på det afrikanske kontinent. Noen vurderer det økende engasjementet som en trussel, mens andre mener det stimulerer til økt økonomisk vekst for Afrika. Det er verdt å merke seg at Kina nå har lagt fram en egen Afrika-strategi. Den beskriver Kinas prinsipielle holdning om at statssuverenitetsprinsippet setter strenge grenser for å påvirke forhold i andre land med hensyn til demokrati, menneskerettigheter og godt styresett. Kina – i lys av landets egne erfaringer – står for en politikk hvor handel og næringslivssamarbeid er den mest effektive måten å løfte Afrika ut av fattigdom på. Men det betyr også at Kina har færre sperrer mot tett samarbeid med politiske regimer vi normalt holder større avstand til. Kina har ulike motiver for sitt engasjement. I ulike vurderinger har analytikere framhevet tre målsettinger for Kinas ekspansjon: økt adgang til naturressurser, nye markeder for kinesiske varer og tjenester og langsiktig politisk og økonomisk innflytelse. Vi har over tid sett at Kinas raske og store økonomiske vekst har ført til mangel på energi og råvarer, og at det er noe av bakgrunnen for den kinesiske interessen for Afrika. Kinas handel med afrikanske land er tredoblet bare på de siste fem år. Også afrikanske arbeidsplasser går tapt på grunn av den økte importen fra Kina, bl.a. i tekstilindustrien. Fra 2003 til 2004 økte eksporten fra Kina til Sør- Afrika med 88 pst. innen denne sektoren, for å ta ett tall. Dette stod også på dagsordenen da den kinesiske utenriksministeren var i Oslo. Vi er enige om å ha nærmere kontakt mellom Norge og Kina knyttet til utviklingen i Afrika, noe ambassaden allerede følger opp. Fra norsk side mener vi at slike forhold som er viktige for norsk bistand, godt styresett, menneskerettigheter og demokrati, er forutsetninger for økonomisk og sosial utvikling. Kina deler ikke utelukkende dette syn. Jeg tror likevel at vi skal kunne finne en plattform for økt norsk-kinesisk samarbeid om disse spørsmålene. Det gir oss også rom for å ta opp spørsmål, utfordre analyser og gi alternative vurderinger. Kinas økonomiske vekst og økende betydning globalt krever et annet og mye tydeligere og sterkere søkelys på dette store landet enn hva som har vært vanlig i norsk utenrikspolitikk og utenrikstjeneste. Kinas rolle slår inn med full tyngde på nær sagt alle utenrikspolitiske områder. Dette illustrerer også behovet for å se ulike politikkområder i sammenheng. I sammenheng med den modernisering og omorganisering av Utenriksdepartementet som vi nå gjennomfører, er bl.a. fornyet fokus på Kina, Afrika og menneskerettigheter sentralt. Et hovedmål er å jobbe mer i prosjekter på tvers av politikkområdene. Eksempler her er arbeidsgruppene jeg har etablert for å vurdere hvordan vi bedre kan møte utfordringene som globaliseringen skaper, og utvikle en helhetlig Afrika-strategi for norsk utenriks- og utviklingspolitikk. Kinas betydning vil ha en viktig plass i disse gruppenes arbeid. Det skal også utvikles en ny Kina-strategi. Det kan bli aktuelt å samarbeide tettere med Kina i løsningen av ulike konflikter og i fredsprosesser, hvor vi begge søker å bidra til stabilitet, sikkerhet og utvikling. Dialogen og samarbeidet om disse og andre spørsmål vil bli fulgt opp videre. Det gjelder bl.a. gjennom mitt eget og utviklingsministerens planlagte besøk til Kina nå i år og under den norsk-kinesiske rundebordskonferanse om menneskerettigheter i Beijing i juni. Jeg ser fram til en informasjons- og meningsutveksling om disse spørsmålene her i denne sal, og jeg vil derfor igjen takke representanten Vallersnes for å ha tatt opp et så aktuelt og prinsipielt viktig utenrikspolitisk tema.