Jeg vil først si at jeg er veldig glad for at Svendsen fra Fremskrittspartiet trekker fram eksemplet med somaliere som har kommet til Norge, og somaliere som bor i USA, i forhold til muligheten for integrering. Det gir et helt klart – og det jeg mener er et korrekt – bilde, nemlig at det er måten land tar imot flyktninger, asylsøkere og innvandrere på, som er det avgjørende for muligheten for å lykkes med et integreringsarbeid, og ikke bakgrunnen, de kulturelle forhold, hos dem som kommer. I tidligere debatter av denne typen har Fremskrittspartiet ofte framhevet de kulturelle forskjellene mellom de ulike gruppene som en årsak til manglende integrering. Jeg opplever nå at partiet har en annen holdning til dette, og det er jeg veldig glad for. St.meld. nr. 49 for 2003-2004, om mangfold gjennom integrering og deltakelse, er på mange måter en tverrpolitisk felles basis for integrerings- og mangfoldspolitikken. I den meldingen og i oppfølgingen av den ble det foreslått og igangsatt en rekke tiltak som nå har virket over noen tid. I årets statsbudsjett har Regjeringen lagt fram en handlingsplan med 28 tiltak som berører ulike departementer. 22 av dem er en oppfølging av de tiltakene som ble satt i gang av den forrige regjeringen, og så er det en del nye tiltak i tillegg. Det er veldig positivt at det går en linje i dette arbeidet, for det tror jeg er avgjørende for muligheten til å lykkes. Men som stastråden sa i sitt innlegg, er det òg avgjørende at en har en systematisk rapportering og følger opp de samme målsettingene over tid. I stortingsmeldingen om inkludering og deltakelse ble det lagt opp til konkrete målbare mål i forhold til arbeidet. Et vesentlig mål er selvfølgelig deltakelse i arbeidslivet, som mange av dem som har hatt ordet tidligere i debatten, har vært opptatt av. Det er ikke det eneste målet. En kan si at målet er deltakelse og levekår, men det er også tilknytning og tilhørighet. Disse to overordnede målsettingene henger nøye sammen. I stortingsmeldingen ble de delt opp i to grupper: Mål for voksne innvandrere, altså personer som kommer til Norge i voksen alder, og mål for barn som vokser opp i Norge, men har innvandrerbakgrunn. For voksne innvandrere ble det satt opp fem konkrete mål, i forhold til deltakelse og levekår og i forhold til tilknytning og tilhørighet, og for barn som vokser opp i Norge, ble det satt opp fire konkrete mål, i forhold til deltakelse og levekår og i forhold til tilknytning og tilhørighet. Når det gjelder statsrådens innlegg, er det litt uklart for meg om den nye regjeringen har til hensikt å rapportere årlig til Stortinget i forhold til de samme målene, slik det ble lagt til grunn under Stortingets behandling av St.meld. nr. 49. Jeg mener det er vesentlig at en uavhengig av skiftende politiske forhold og regjeringer rapporterer i forhold til de samme målene, eventuelt kommer med tilleggsmål, slik at en over tid kan se om en lykkes med de tiltakene en har satt i verk i forhold til konkrete, målbare mål. Jeg håper at statsråden i sitt innlegg senere kommer inn på om en har til hensikt å følge opp de samme konkrete målene. Så har vi introduksjonsordningen. Av og til i denne debatten kan en få inntrykk av at det fortsatt bare skurer og går, men det gjør det altså ikke. Det er satt i gang en rekke tiltak. Det er stor forskjell på den måten personer som kommer til Norge, blir mottatt på i dag, og måten de ble mottatt på for bare få år siden. Det betyr at det vil være stor forskjell på hvor raskt integreringen kan skje for dem som kommer til Norge i dag, i forhold til for dem som kom til Norge for bare noen få år siden. Når det gjelder introduksjonsordningen, som så langt har vært en suksess, er over halvparten, 53 pst. – av en egentlig liten gruppe – i jobb eller har begynt med utdanning etter programmets slutt. Det er åpenbart at en vesentlig del av dette skyldes kravet om norskopplæring, kravet om deltakelse, og ikke minst muligheten til å få en innføring i norsk samfunns- og arbeidsliv. Hvis man gjennom denne debatten kan være enige om at måten Norge tar imot innvandrere, asylsøkere og flyktninger på, er avgjørende for å lykkes, tror jeg vi kan se positivt på framtiden.