Helse- og omsorgsministeren overtok stafettpinnen fra to statsråder i den forrige regjeringen som har satt tydelige spor i helsepolitikken. Dagfinn Høybråten tok et krafttak for folkehelsen, og sørget for, både med bevilgninger og med lovgivning, å forebygge mer for å kunne reparere mindre. Ansgar Gabrielsen sørget for, for første gang i historien, å kreve at psykisk helsevern og rusbehandling ble prioritert høyere enn somatikken. I statsråd Brustads budsjett er den klart største satsingen på sykehusene. Det er nominelt sett et betydelig beløp, men det fører bare til, som statsråden selv sa i sitt innlegg, at man holder status quo, altså samme nivå på pasientbehandling som i fjor. På de fleste andre områder er det en nedgang i satsingen. Det fremgår tydelig av den grafiske fremstillingen på sidene 165 og 166 i budsjettproposisjonen at det bl.a. gjelder psykisk helsevern. Satsingen på rusfeltet har vi foreløpig bare hørt omtale av. Mitt spørsmål er: Hvilken helsepolitisk visjon er det statsråden legger til grunn for sitt arbeid? Hva er det hun vil prioritere høyest? Og hva er det hun vil bli husket for?