For et år siden da Per-Kristian Foss la frem statsbudsjettet for 2005, overgikk opposisjonen hverandre i å tegne et dystert bilde av Norge. Noen uker etter valget slo Dagsavisen opp over hele førstesiden at Stoltenberg-regjeringen kom til dekket bord. Det bekreftes på mange måter i finansministerens finanstale. Norsk økonomi er meget sterk. Aldri før har flere vært i jobb, og aldri har det blitt etablert så mange bedrifter. Finansministeren beskriver et bilde hvor det meste går bra. Samtidig fjerner hun de virkemidlene som har skapt den positive utviklingen. Skattelettelser er blitt til skatteskjerpelser. En offensiv satsing på forskning, utvikling og innovasjon er blitt til kutt i forskning. Et fleksibelt arbeidsmarked skal reguleres ytterligere. En politikk for en lav rente er blitt en politikk som vil øke presset på renten og kronekursen. Ett budsjett vil selvsagt ikke snu opp ned på Norge – ikke engang et budsjett fra Kristin Halvorsen. Men den kraftige venstredreiningen Regjeringen nå varsler, vil over tid svekke verdiskapingen og dermed vår evne til å bygge ut velferden. Regjeringspartiene har selv skapt store forventninger. Noen valgløfter er allerede parkert. Noen valgløfter virker det som om man helst vil glemme, men ett valgløfte skal innfris, og nesten for enhver pris, og det er skatteøkningene. Det er kortsiktig politikk å øke skattene for å finansiere økninger i offentlige utgifter. Arbeidsplasser som skattes ut av landet, gir ikke verdiskaping i Norge. Det blir ikke mer velferd av å svekke verdiskapingen. Dette er et budsjett som gir en dobbel smell. Alle får høyere skatt, og renten vil etter hvert gå opp. Etter hvert vil dette også gi mindre velferd. Det som skulle være en aktiv næringspolitikk, er blitt en aktiv politikk for å kvitte seg med virkemidler i næringspolitikken. Budsjettet vil gi en kraftig skatteøkning for selvstendig næringsdrivende. Økt skatt på kapital og kapitalinntekter vil også gjøre det dyrere for nordmenn å eie bedrifter i Norge og forholdsmessig billigere for utlendinger. Det er et dårlig signal, og det vil svekke det nasjonale eierskapet. Budsjettet er også dårlig nytt for industrien. Mange vil huske valgkampen, da Øystein Djupedal løp rundt med en hjelm på hodet og lovet industriarbeiderne at nå skulle avskrivningsreglene for maskiner bli bedre. Den forrige regjeringen foreslo bedre avskrivningsregler for maskiner. Den nåværende regjeringen har ikke foreslått tilsvarende. Vi vet at industriarbeidere ved flere av våre sjokoladefabrikker – Freia, Nidar, Minde – slåss for sine arbeidsplasser. Derfor foreslo vi å fjerne sjokoladeavgiften. Denne regjeringen ønsker å beholde sjokoladeavgiften. Alle inntektsgrupper får høyere skatt med det nye budsjettet. Selv de som tjener minst, får høyere skatt med Kristin Halvorsen. Da hjelper det lite at de som tjener aller mest, får enda mer i skatteøkninger. Budsjettet viser også at Høyre hadde rett da vi i valgkampen sa at Arbeiderpartiet og SV ville snikinnføre bolig- og eiendomsskatt. Nå ser vi at ligningsverdien skal økes med nesten 25 pst. Det som kanskje overrasker aller mest, er at en regjering hvor også Sosialistisk Venstreparti er med, kutter i forskning, i utvikling og i innovasjon. Ja, selv Forskningsfondet kuttes i dag med hele 25 milliarder kr. Denne regjeringen har fått større handlingsrom, fordi utgiftene til folketrygden har gått ned. Tenk om Regjeringen hadde brukt de pengene til offensiv satsing på forskning, utvikling og utdanning for fremtiden. Det ville virkelig være å legge et grunnlag for fremtidig vekst. I budsjettet ligger det også en klart høyere vekst i de offentlige utgiftene enn i den forrige regjeringens budsjett. Det vil øke presset på renten. Markedet forventer nå raskere og større renteøkninger enn det en gjorde før valget. For enkeltpersoner, familier og bedrifter vil dette kunne bety en dobbel smell. Først får familiene og enkeltpersoner skatteøkninger, så får de renteøkninger, og etter hvert vil dette også gi mindre til velferd.