La meg først si at jeg merker meg med interesse at representanten Sponheim ikke ønsker å profilere uenigheter som kan være skadelig for nasjonens interesser, og at det er den linjen han ønsker å legge vekt på i disse viktige spørsmålene. Jeg tror det er en klok tilnærming, også i de vanskelige spørsmålene som vi har diskutert den senere tid. Jeg mener på prinsipielt grunnlag at det ikke er noe i veien for at debatten om utenrikspolitikken nærmer seg debatten om andre politiske felt. Jeg merker når jeg reiser rundt i landet og møter velgere, forsamlinger og særlig unge mennesker, at de har et engasjement for å diskutere utenrikspolitikken. Det å møte det med å si at dette snakker vi ikke så mye om, fordi vi har en fasade av enighet, det tror jeg ikke er klokt. Samtidig mener jeg at det er, som representanten Sponheim sier, en tradisjon for at vi søker mot en konsensus, en felles oppfatning. Det er min tilnærming og min holdning. Jeg mener at vi har lyktes med det til nå. Jeg er altså ikke veldig urolig over den debatten vi har hatt. Jeg står selvfølgelig ikke inne for språkbruk og benevnelser som enkeltrepresentanter måtte velge å bruke, men generelt sett tåler vi mer debatt om utenrikspolitikken.