Riktlinjerna innebär, i det skick de godkänts av kommissionen, en allvarlig begränsning eftersom de i stället för att uppfylla syftet att ange en inriktning räknar upp en katalog av tänkbara föreskrifter, en katalog som, eftersom den inte är prioriterad, i själva verket skulle kunna få medlemsstaterna att gå vilse genom att rikta deras uppmärksamhet mot ett brett urval av olika förslag, vilket skulle stå i strid mot den önskvärda koncentrationen.