According to his funeral oration, held by Sever Bocu, he had been forever saddened by the permanent loss of his native village to Yugoslavia, still dreaming a "fantastic vision" of natural borders on the Tisa.
Elogiului său de înmormântare, ținut de Sever Bocu, Imbroane a fost întristat întotdeauna de pierderea permanentă a satului său natal în favoarea Iugoslaviei, visând încă la o " fantastică viziune "a granițelor naturale asupra Tisei.