Nevertheless, until the early 1820s it was still believed by many scientifically literate people that just as new species did not appear, so existing ones did not become extinct—in part because they felt that extinction would imply that God's creation had been imperfect; any oddities found were explained away as belonging to animals still living somewhere in an unexplored region of the Earth.
Cu toate acestea, până la începutul anilor 1820, numeroși oameni cu bună pregătire științifică încă mai credeau că, așa cum nu apar specii noi, nici nu dispăreau specii existente—în parte deoarece simțeau că extincția ar implica faptul că creația lui Dumnezeu nu este perfectă; orice ciudățenie găsită era explicată ca aparținând unor animale deja existente undeva într-o regiune neexplorată a Pământului.