Although this brief attachment to the far-left seems unlikely given Quisling's later political direction, Dahl suggests that, following a conservative childhood, he was by this time "unemployed and dispirited ... deeply resentful of the General Staff ... in the process of becoming politically more radical."
Deși scurta sa asociere cu extrema stângă pare improbabilă dat fiind direcția politică ulterioară a lui Quisling, Dahl sugerează că, după o copilărie conservatoare, era în acel moment „șomer și deprimat ... cu profunde resentimente față de statul major ... într-un proces de radicalizare politică”.