This is, I think, the secret of van Vogt's bizarre fascination, as awful as his actual writing might be, and why he appealed so strongly to Philip K. Dick, who managed to put more adult characters and emotions into equally crazy situations.
Este, cred, secretul fascinației bizare a lui van Vogt, la fel de groaznică precum e și scrierea sa și motivul pentru care face atât de des apel la Philip K. Dick, care a reușit să folosească personaje adulte și emoții în situații la fel de ciudate.