He believes that Dawkins is right when he argues that it is necessary to critique religion, and right to demand that there be an external criterion for interpreting texts; but argues that Dawkins appears unaware that religions and their texts possess internal means of reform and renewal, and that Dawkins seems unaware of the symbolism of several of the Bible passages which he quotes.
El crede că Dawkins are dreptate atunci când susține că este necesar de a critica religia, și este corect de a cere să existe un criteriu extern pentru interpretarea textelor; dar susține că Dawkins nu pare conștient că religiile și textele religioase posedă mijloace interne de reformă și reînnoire, și că Dawkins nu pare conștient de simbolismul mai multor pasaje Biblice pe care le citează.