Margaret was considered by contemporaries to be extremely pious – in some cases, excessively pious, and too influenced by the Church – 'astute and very skillful' in her political dealings, although 'melancholic' and unhappy over the influence of the Duke of Lerma over her husband at court.
Margaret a fost considerată de către contemporani a fi extrem de pioasă - în unele cazuri, excesiv de pioasă, și prea influențată de Biserică – "abilă și foarte pricepută" în relațiile sale politice, deși "melancolică" și nefericită din cauza influenței ducelui de Lerma asupra curții soțului ei.