Writing in The New Republic, critic Lee Siegel cited Quindlen as an example of the "monsters of empathy" who "self subjugate and domesticate and assimilate every distant tragedy."
Scriind în The New Republic, criticul Lee Siegel a menționat-o pe Quindlen ca un exemplu de „monștri ai empatiei” care „autosubjugă, îmblânzesc și asimilează fiecare tragedie îndepărtată”.