Each of the official homelands within the Soviet Union was regarded as the only homeland of the titular nationality and its language, while the Russian language was regarded as the language for interethnic communication for the whole Soviet Union.
Fiecare teritoriu național din cadrul Uniunii Sovietice era considerat ca unica și veșnica zonă de existență a naționalității titulare și a limbii acesteia, în vreme ce limba rusă era considerată ca limbă pentru comunicație interetnică pentru întreaga uniune.