In French and other Latin languages, the usage has been to refer to the wanderings, as in French "le Juif errant", in Spanish "el judío errante" or in Italian "l'ebreo errante" and this has been followed in English from the Middle Ages, as the Wandering Jew.
În franceză și în alte limbi romanice, accentul este pus pe caracterul său rătăcitor precum în franțuzescul „le Juif errant”, spaniolul „el judío errante” sau italianul „l'ebreo errante” și a fost urmat în limba engleză din Evul Mediu ca Wandering Jew.