In practical terms, the meeting of 18 March, was the end of the Ottoman parliamentarian system and of the Parliament itself, the noble symbol of a generation's quest for "eternal freedom" (hürriyet-i ebediye) for which men had sacrificed themselves.
Practic, întâlnirea din 18 martie a reprezentat sfârșitul sistemului parlamentar otoman și a Parlamentului însuși, simbol al generației care visase „liberatatea eternă” (hürriyet-i ebediye).