At the very least, it seems clear that in chapter 21 someone else speaks in the first person plural ("we"), ostensibly as the voice of a community that believes the testimony of this other person called the "beloved disciple" to be true.
Pare clar cel puțin că în cap. 21 altcineva vorbește la persoana a treia plural („noi”), fiind în mod evident vocea comunității care crede drept adevărată mărturia acestei alte persoane numită „discipolul cel iubit”.