At this time, local bishops and their people recognised and proclaimed a person a saint, and a formal canonisation procedure through the papal curia was not customary; in Olaf's case, this did not happen until 1888.
La vremea respectivă episcopii locali și populația recunoștea un om ca fiind sfânt și îl proclama ca atare, o canonizare formală de către papă nefiind obișnuită; în cazul lui Olaf de altfel, aceasta nici nu s-a întâmplat până în 1888.