Heavy cruiser development formalized between World War I and World War II thanks to the terms of the Washington Naval Treaty and successor treaties and conferences, where the United States, Britain, Japan, France, and Italy agreed to limit heavy cruisers to 10,000 tons displacement with 8-inch main armament.
Dezvoltarea crucișătoarelor grele a stagnat între Primul și al Doilea Război Mondial grație condițiilor impuse de Tratatul Naval de la Washington și tratatele și conferințele ulterioare, în care Statele Unite, Regatul Unit, Japonia, Franța și Italia au convenit să limiteze deplasamentul crucișătoarelor grele la 10.000 de tone și la un armament principal de 202 mm.