During 1859, Kogălniceanu again stood in the ad hoc Divan and rallied support for Cuza from all factions of the unionist camp, while promoting his candidature in Bucharest—thus profiting from ambiguities in the Paris Treaty.
În timpul anului 1859, Kogălniceanu a stat din nou în Divanul ad-hoc și a adunat sprijin pentru Cuza de la toate facțiunile din tabăra unionistă, promovând în același timp lui candidatura în București - prin urmare, profitând de ambiguitățile din Tratatul de la Paris.