Freeman continues by expressing that both reactions were "rooted, at least partly, in the critic's paranoia about his place in the world", writing that rock criticism was in its early stage of existence and such critics found "reassurance" in viewing the album as having psychedelic rock elements, while jazz critics felt "betrayed" amid the genre's decreasing popularity at the time.
Freeman continuă prin a exprima că ambele reacții au fost "înrădăcinate, cel puțin parțial, în paranoia critică despre locul său în lume", scriind că critica rock era în faza sa timpurie de existeță și și asemenea critici au găsit "reasigurarea" în a vedea albumul drept drept unul cu elemente rock psichedelice, în timp ce criticii de jazz critic s-au simțit "trădați" în mijlocul descreșterii popularității genului la acea perioadă.