After the First Crusade in 1095–1099, Pope Paschal II urged Iberian crusaders (Portuguese, Castilians, Leonese, Aragonese, and others) to remain at home, where their own warfare was considered just as worthy as that of crusaders travelling to Jerusalem.
După Prima Cruciadă din 1095-1099, Papa Pascal al II-lea a cerut cruciaților iberici (portughezi, castilieni, leonezi, aragonezi, și alții) să rămână acasă, unde războiul dus de ei era considerat a fi la fel de demn ca și cel al cruciaților plecați spre Ierusalim.