Russian critics such as Vissarion Belinsky viewed the superfluous man as a byproduct of Nicholas I's reign, when the best educated men would not enter the discredited government service and, lacking other options for self-realization, doomed themselves to live out their life in passivity.
Criticii ruși precum Vissarion Belinski au considerat omul de prisos ca un produs al regimului reacționar al țarului Nicolae I, când cei mai buni oameni educați nu au intrat în serviciul guvernului și, neavând alte opțiuni de auto-realizare, au fost condamnați să-și trăiască viața în pasivitate.