Henry appears to have been brave but not cruel, and tolerant but not weak, possessing "the superior courage to oppose, in a superstitious age, the pride and avarice of the clergy."
Henric I s-a dovedit a fi curajos dar nu crud, tolerant dar nu slab, posedând "superiorul curaj de a se opune, într-o epocă plină de superstiții, mândriei li lăcomiei clerului."