The coda "reminds the listener of Chopin's seemingly inexhaustible prodigality" according to Dubal while Huneker calls it a "surprising climax followed by sunshine" before returning to the opening theme.
Coda "îi reamintește ascultătorului cumplititatea inepuizabilă a lui Chopin", conform lui Dubal , în timp ce Huneker îl numește "un climat surprinzător urmat de soare", înainte de a reveni la tema de deschidere.