In his two volumes, Chamberlain and Appeasement (1993) and Churchill and Appeasement (2000), Parker stated that Chamberlain, due to his "powerful, obstinate personality" and his skill in debate, caused Britain to embrace appeasement instead of effective deterrence.
În cele două volume ale sale, Chamberlain and Appeasement (1993) și Churchill and Appeasement (2000), Parker a scris că, din cauza „personalității sale puternice, încăpățânate” și cu ajutorul elocvenței sale în dezbateri, Chamberlain a determinat îmbrățișarea pacificării în locul unei mai eficiente politici ferme.