As these scenes were written as a reflection of Cohle and Hart's memory, production sought to make them as cinematic as possible, to reflect what Arkapaw called "the fragmentation of their lucid imaginations back through their past."
Budući su te scene napisane kao Cohleovo i Hartovo sjećanje, produkcijski tim želio ih je učiniti čim više kinematografskim, a sve kako bi reflektirale ono što je Arkapaw nazvao "fragmentacijom njihovih lucidnih sjećanja iz prošlosti".