SII is an expression that takes an argument and applies that argument to itself: SIIα = Iα(Iα) = αα One interesting property of this is that it makes the expression SII(SII) irreducible: SII(SII) = I(SII)(I(SII)) = I(SII)(SII) = SII(SII) Another thing that results from this is that it allows you to write a function that applies something to the self application of something else: (S(Kα)(SII))β = Kαβ(SIIβ) = α(SIIβ) = α(ββ) This function can be used to achieve recursion.
SII je izraz koji prima argument i aplicira ga na samog sebe: SIIα → Iα(Iα) → αα Jedno od zanimljivih svojstava ovoga jest to da čini izraz SII(SII) ireducibilnim: SII(SII) → I(SII)(I(SII)) → I(SII)(SII) → SII(SII) Druga stvar koja je posljedica ovoga jest ta da dopušta pisanje funkcije koja aplicira nešto na samoaplikaciju nečega drugog: (S(Kα)(SII))β → Kαβ(SIIβ) → α(SIIβ) → α(ββ) Ova se funkcija može rabiti za ostvarenje rekurzije.