Since a humanities scholar is always within the nexus of lived experiences, no "absolute" knowledge is theoretically possible; knowledge is instead a ceaseless procedure of inventing and reinventing the context a text is read in.
Pošto je poznavatelj humanističke znanosti uvijek unutar skupine proživljenih iskustava nikakvo apsolutno znanje nije teoretski moguće; znanje je dakle neprekidan tijek izmišljanja i ponovnog izmišljanja konteksta u kojem je tekst čitan.