Sinnerbrink writes that the "concluding images float in an indeterminate zone between fantasy and reality, which is perhaps the genuinely metaphysical dimension of the cinematic image", also noting that it might be that the "last sequence comprises the fantasy images of Diane's dying consciousness, concluding with the real moment of her death: the final Silencio".
Sinnerbrink piše da ove "završne scene lebde u neodređenoj zoni između fantazije i stvarnosti, što vjerojatno označava metafizičku dimenziju filmske slike", a također nagađa i da je moguće da "posljednja sekvenca obuhvaća fantaziju Dianeine umiruće svijesti, završivši s pravim trenutkom njezine smrti: pravim Silenciom".