He admired Eastern theatre because of the codified, highly ritualized and precise physicality of Balinese dance performance, and advocated what he called a "Theatre of Cruelty".
Han beundrede Østens teater pga. dets kodificerede og i den grad ritualiserede håndgribelighed bestående af balinesisk danseoptræden, hvilket lagde grunden til, hvad han kaldte et "grusomhedens teater".