In 1992, he began referring to his division of canvas as Introspective Naturalism to describe the representation of the inner and outer world, with the outer world in a realistic manner placed in the centre of the paintings’ surface and the inner world expressed as an abstract expression on the edges of the painting’s surface.
I 1992, begyndte han at henvise til sin opdeling af lærredet som introspektiv naturalisme for at beskrive repræsentation af den indre og ydre verden, hvor den ydre verden på en realistisk måde er placeret i centrum af maleriernes billedfladen og  den indre verden, udtrykt som et abstrakt udtryk, på kanten af maleriets overflade.