But when comparing Sherman's scorched-earth campaigns to the actions of the British Army during the Second Boer War (1899–1902)—another war in which civilians were targeted because of their central role in sustaining an armed resistance—South African historian Hermann Giliomee declares that it "looks as if Sherman struck a better balance than the British commanders between severity and restraint in taking actions proportional to legitimate needs".
På den anden side, når man sammenligner Shermans brændt jord-kampagner med den britiske hærs handlinger under den anden boerkrig i 1899-1902, en anden krig hvor civile blev til et mål på grund af deres rolle i at understøtte en væbnet modstand, lader det ifølge den sydafrikanske historiker Hermann Giliomee til, at det ser ud til, at Sherman fandt en bedre balance end de britiske ledere mellem strenghed og tilbageholdenhed, når det drejede sig om at vælge handlinger, der svarede til de legitime behov.