Even after his break with Wagner, Nietzsche continued to consider Tristan a masterpiece: "Even now I am still in search of a work which exercises such a dangerous fascination, such a spine-tingling and blissful infinity as Tristan – I have sought in vain, in every art."
Selv efter hans brud med Wagner fortsatte Nietzsche med at betragte Tristan und Isolde som et mesterværk: "Selv nu må jeg stadig lede efter et værk, som udøver sådan en farlig fascination, en sådan kuldegysende og salig uendelighed som Tristan – jeg har søgt forgæves, i alle kunstarter".