De Zayas argues that the expulsions were war crimes and crimes against humanity even in the context of international law of the time, stating, "the only applicable principles were the Hague Conventions, in particular, the Hague Regulations, ARTICLES 42–56, which limited the rights of occupying powers – and obviously occupying powers have no rights to expel the populations – so there was the clear violation of the Hague Regulations."
De Zayas skriver at fordrivelserne var krigsforbrydelser og forbrydelser mod menneskeheden indenfor rammerne af international ret på daværende tidspunkt og skriver: "...de eneste brugbare principper var Haager Landkrigsreglementet (1899 og 1907, især Haager reglementets artikel 42-56, som begrænsede besættelsesmagters rettigheder – og naturligvis har besættelsesmagter ikke ret til at udvide befolkningerne – så der var tale om en klar overtrædelse af Haager reglementet."