At first, Robertson treats Welch's story as an amusing, alcohol-induced fantasy, and he begins to enjoy the conversation.
בהתחלה, רוברטסון מתייחס אל סיפורו של וולש כאל סיפור משעשע, הנגרם כתוצאה מצריכת אלכוהול, והוא מתחיל ליהנות מהשיחה.