Stevenson—the 1952 and 1956 presidential nominee—remained very popular in the party, while Johnson also hoped to win the nomination with the support from party leaders.
סטיבנסון, המועמד ב-1952 וב-1956, נשאר אהוד במפלגה, וג'ונסון קיווה לזכות במועמדות בתמיכת מנהיגי המפלגה.