Olson argued that under anarchy, a "roving bandit" only has the incentive to steal and destroy, whilst a "stationary bandit"—a tyrant—has an incentive to encourage some degree of economic success as he expects to remain in power long enough to benefit from that success.
אולסון טען כי תחת אנרכיה, ל"שודד משוטט" יש רק את התמריץ לגנוב ולהרוס, בעוד ל"שודד נייח" - עריץ - יש תמריץ לעודד מידה מסוימת של הצלחה כלכלית, מכיוון שהוא מצפה להישאר בשלטון מספיק זמן כדי ליהנות מן ההצלחה.