Beveridge would later explain in his A Defence of Free Learning (1959) how "although Hitler was dead, intolerance was not" and "continued needs and the possible future crises" rendered the Society’s services as necessary as ever, in Europe and across the world.
בוורידג הסביר מאוחר יותר במאמרו על ההגנה של החרות ללמוד (1959) איך "למרות שהיטלר מת, חוסר הסובלנות ממשיך להתקיים", ו"הצרכים הנמשכים כמו משברים עתידיים אפשריים הופכים את שירותי האגודה הכרחיים כמו פעם, באירופה וברחבי העולם".