He introduced two interpretative themes which later became the basis for modern literary criticism of Austen's works: humour as social critique and irony as a means of moral evaluation.
הוא הציג שני נושאים שהפכו אחר כך לבסיס לביקורת הספרותית המודרנית של יצירתה: הומור כביקורת חברתית, ואירוניה כאמצעי להערכה מוסרית.