His work was radical, but avoided the punctualism of composers such as Pierre Boulez (in his works of 1951–53), instead employing more conventionally expressive gestures.
המוזיקה שלו הייתה קיצונית, אבל נמנעה מן הפונקטואליות של מלחינים כמו פייר בולז (ביצירותיו מ-1951-1953) והשתמשה במקומה במחוות ביטוי קונבנציונליות יותר.