Heym's own attitude towards his parents was paradoxical; on the one hand he held a deep affection for them, but on the other he strongly resisted any attempts to suppress his individuality and autonomy.
גישתו של היים עצמו כלפי הוריו הייתה דו ערכית; מצד אחד הייתה בו חיבה עמוקה כלפיהם אך מצד שני הוא התנגד בנחרצות לכל ניסיון לדכא את האינדיבידואליות והעצמאות שלו.