Evelyn was impressed by the pride of these distressed Londoners, "tho' ready to perish for hunger and destitution, yet not asking one pennie for relief."
Evelynt lenyűgözte a nincstelen londoniak büszkesége, "akik készek inkább meghalni az éhségtől és nyomortól, minthogy egy enyhülést hozó pennyt is kérjenek."