Dio never pretended to be one of the kids — he sang as an adult assuring us that we weren't alone in our suffering, and some day we might even be proud of conquering it."
Dio sosem színlelte, hogy egyike ezeknek a gyerekeknek – úgy énekelt, mint egy felnőtt, aki meggyőz minket arról, hogy nem vagyunk egyedül a szenvedésben, és egy napon majd büszkék leszünk rá, hogy legyőztük azt.”