He considers that the work of certain neo-Freudian psychoanalysts, namely Karen Horney, offers promise in dealing with what he calls a "deadlock between the overvalued and undervalued self" (Cooper, 112–3).
Úgy tekinti, hogy a neo-Freudiánus pszichoanalitiksok, név szerint Karen Horney, ígéretet nyújtanak az ezzel való megküzdésre amit ő úgy hív, hogy "a túlértékelt és alulértékelt self közti holtpont" (Cooper, 112–3).