European scholars borrowed the term from the historical works of Abu al-Ghazi Bahadur; the annotated English translation of his Shajare-i Türk was published in 1729 and quickly became an oft used source for European scholars.
Az európai tudósok a kifejezést Abu al-Ghazi Bahadur történeti munkáiból kölcsönözték; Shajare-i Türk (A törökök családfája) című könyvének magyarázatokkal ellátott angol nyelvű kiadása 1729-ben jelent meg és gyorsan az európai tudósok sűrűn használt forrásává vált.