In 1892, he wrote to his friend Charles Lecocq, "Never has an artist more loved, more tried to honour music than me, none has suffered more from it; and I will go on suffering from it for ever".
Még 1892-ben írta barátjának, Charles Lecocq-nak: „Soha más művész nem szerette inkább, és nem próbálta jobban tisztelni a zenét, mint én, de senki nem is szenvedett tőle annyit; és én örökké szenvedni fogok.”