Although sometimes rough on the outside and increasingly unsociable towards the end of his life, he was a humanist at heart – Andreas Novak called him a "ruppigen Humanisten" ( "gruff humanist").
Annak ellenére, hogy néha durva a külsején, és élete végéig egyre bizonytalanabb volt, a szívében humanista volt - Andreas Novák "ruppigen Humanisten" -nek nevezte ("dühös humanista").