The problem was that if you go with this basic idea that space equals time in comics, what happens is that when you introduce sound and motion, which are temporal phenomena that can only be represented through time, they break with that continuity of presentation.
Problemet var, at hvis du er med på den ideen -- denne grunnleggende ideen om at rom tilsvarer tid i tegneserier -- så er det som skjer når du introduserer lyd og bevegelser, som er temporære fenomener som kun kan avbildes i tid, at de bryter med denne presentasjonsmåtens kontinuitet.