We can choose this moment of crisis to ask and answer the big questions of society's evolution -- like, what do we want to be when we grow up, when we move past this bumbling adolescence where we think there are no limits and suffer delusions of immortality?
Vi kan velge dette kritiske tidspunktet til å spørre og svare på de store spørsmål om samfunnets utvikling -- som, hva vil vi bli når vi vokser opp, når vi kommer forbi denne klønete ungdomstiden hvor vi tror det ikke finnes grenser og lider av vrangforestillinger om udødelighet?