So they were doing things like buying each other out of jail and lending each other money to buy properties, and I found myself going, 'Guys, this is not how this game is played!' to which they'd say, 'Dad, it's fine! We just want her on the board with us', or, 'He can pay me back at the end of the game, when he's flush with cash', and I'm thinking again, 'What am I teaching these kids?' So, I started watching how they were playing - listening to their banter, getting a feel for how they were making decisions - and I had this thought: 'What if they're playing this way because the money isn't real?' It's a concept I've been reading a lot about, lately, 'Financial abstraction', the notion that when money becomes more and more of an idea, less tangible and therefore more abstract, it changes the way we interact with it on a regular basis, and there's anecdotal evidence of abstraction everywhere around us.
De gjorde ting som å kjøpe hverandre ut av fengsel, og låne hverandre penger til å kjøpe eiendom, og jeg sa: "Dere, det er ikke sånn man spiller dette spillet!" "Pappa, det gjør ikke noe", sa de. "Vi vil bare ha henne med på brettet", eller "han kan betale meg  tilbake på slutten av spillet, når han er stinn av penger." Og jeg tenker: "Hva er det jeg lærer barna?" Jeg begynte å se på hvordan de spilte og tøyset, på hvilken måte de  tok beslutninger - og jeg tenkte: "Hva om de spiller sånn fordi pengene ikke er virkelige?" Et konsept jeg har lest mye om heter "økonomisk abstraksjon", når penger blir mer og mer som en forestilling, mindre håndgripelig, og derfor mer abstrakt, så endrer det måten vi forholder oss til dem. Det er anekdotisk bevis på abstraksjon overalt.