When one realizes that life, even in the middle of so many contradictions, is a gift, that love is the source and the meaning of life, how can they withhold their urge to do good to another fellow being?
Hvis en forstår at ens liv, også midt oppi mange motsigelser, er en gave, at kjærligheten er kilden til og meningen med livet, hvordan kan man da undertrykke ønsket om å gjøre andre godt?