We can choose this moment of crisis to ask and answer the big questions of society's evolution -- like, what do we want to be when we grow up, when we move past this bumbling adolescence where we think there are no limits and suffer delusions of immortality?
Mēs varam izvēlēties šo krīzes brīdi, lai jautātu un atbildētu lielos sabiedrības evolūcijas jautājumus, piemēram, kas mēs vēlamies būt, kad izaugsim lieli, kad mēs tiksim pāri šai augstprātīgajai pusaudzībai, kurā domājam, ka nekam nav robežu un ciešam no maldiem par nemirstību?