At the end of "On the Origin of Species," Charles Darwin writes about the grandeur of life, and of endless forms most beautiful and most wonderful, and I like to think he could easily have been talking about a tapeworm that makes shrimp sociable or a wasp that takes cockroaches for walks.
„Sugu izcelšanās” noslēgumā Čārlzs Darvins raksta  par dzīvības varenību un neskaitāmām tās formām, ārkārtīgi skaistām un brīnumainām. Man patīk domāt, ka ar to viņš varbūt tikpat labi domā lenteni, kas padara garneli sabiedrisku, vai lapseni, kas ved prusakus pastaigā.