There's not a lot of room for either in the malarial swamps of the Asmat or in the chilling winds of Tibet, but they have, nevertheless, through time and ritual, forged a traditional mystique of the Earth that is based not on the idea of being self-consciously close to it, but on a far subtler intuition: the idea that the Earth itself can only exist because it is breathed into being by human consciousness.
Asmatas malārijas purvos vai Tibetas dzestrajos vējos nav vietas ne vienam, ne otram,  tomēr viņi šā vai tā laika gaitā caur rituāliem ir radījuši  Zemes tradicionālo misticismu, kas balstās nevis  apzinātā tuvībā ar Zemi bet gan daudz smalkākā intuīcijā — domā, ka pati Zeme  var pastāvēt tikai tāpēc, ka to esamībā iedveš cilvēka apziņa.