Then you start to notice  something interesting, that some weeks have passed, and walking on the streets to work, I don't even think about my dad in any way, any shape or form, but I'm looking at the people around me, and I notice a feeling in myself: I hate every single one of them.
Tad es pamanīju ko interesantu. Ir pagājušas kādas nedēļas, es eju uz darbu un pat nedomāju par tēvu nekādā veidā vai formā, taču es skatos uz apkārtējiem un ievēroju sevī kādu sajūtu – es viņus visus kā vienu ienīstu.