You know, I think that allowing somebody, one mere person to believe that he or she is like, the vessel, you know, like the font and the essence and the source of all divine, creative, unknowable, eternal mystery is just a smidge too much responsibility to put on one fragile, human psyche.
Es domāju, ka atļaut kādam, vienam cilvēkam, ticēt, ka viņš vai viņa ir kā trauks, kā avots un esence, un pirmsākums visai dievišķajai, radošajai, nezināmajai, mūžīgajai mistērijai, nozīmē uzlikt mazliet par daudz atbildības trauslajai cilvēka psihei.