Despite her poverty, despite her social status as a divorcée in an ultra-conservative society, and despite the opposition of her parents to her going back to school, Fayza knew that her only way to control her life was through education.
Par spīti savai nabadzībai, par spīti šķirtenes  sabiedriskajam stāvoklim ultrakonservatīvā sabiedrībā un par spīti vecāku pretestībai pret viņas atgriešanos skolā Faiza zināja, ka vienīgais veids, kā iegūt teikšanu pār savu dzīvi, ir izglītība.