Yet beyond the tantrums and the frustration and the never-ending hyperactivity was something really unique: a pure and innocent nature, a boy who saw the world without prejudice, a human who had never lied.
Taču līdzās dusmu lēkmēm, neapmierinātībai un nekad nebeidzamajai hiperaktivitātei bija kas patiesi vienreizīgs: šķīsta un nevainīga daba, zēns, kurš redzēja pasauli bez aizspriedumiem, cilvēks, kurš nekad nebija melojis.