Because I was afraid if I said everything that she meant to me -- that I owed perhaps the best parts of who I became to her care, and that the words "I'm sorry" were like a thimble to bail out all the guilt and shame and rage I felt over everything she had endured to care for me for as long as she had -- I thought if I said those words to her, I would never stop crying again.
Mă temeam că dacă îi spun tot ce a însemnat pentru mine, că ei îi datoram poate cele mai bune  lucruri din ceea ce devenisem și că „îmi pare rău” nu înseamna nimic pe lângă vina, rușinea și furia simțite față de tot ce a îndurat ca să aibă grijă de mine, am crezut că dacă-i spun toate astea nu mă voi putea opri din plâns.