A student, a young woman in a fourth-floor hallway of her lycee, perched on the ledge of an open window chatting with friends between classes; a teacher passes and chides her, "Be careful, you might fall," almost banteringly chides her, "You might fall," and the young woman, 18, a girl really, though she wouldn't think that, as brilliant as she is, first in her class, and "Beautiful, too," she's often told, smiles back, and leans into the open window, which wouldn't even be open if it were winter -- if it were winter someone would have closed it ("Close it!") -- leans into the window, farther, still smiling, farther and farther, though it takes less time than this, really an instant, and lets herself fall.
O elevă, o tânără femeie într-un hol de la al patrulea etaj al liceului ei, cocoţată pe pervazul unei ferestre deschise vorbind cu prietenii de pe la alte clase; trece o profesoară şi o mustră, "Ai grijă, ai putea cădea," o mustră aproape persiflator, "Ai putea cădea," iar tânara femeie, de optsprezece ani, o fată de fapt, deşi ea n-ar fi crezut asta, pe cât de inteligentă e, prima din clasă, şi "Şi frumoasă," aşa cum i se spune adesea, zâmbeşte înapoi şi se sprijină de fereastra deschisă, care nici nu ar fi deschisă dacă ar fi iarnă, Dacă ar fi fost iarnă cineva ar fi inchis-o ("Închide-o!") se apleacă spre fereastră, mai departe, zâmbind în continuare, şi mai departe, crezând că durează mai puţin de atât, chiar o secundă, şi se lasă să cadă.