Tragically, the characters are locked in an existential conundrum: they wait in vain for an unknown figure to give them a sense of purpose, but their only sense of purpose comes from the act of waiting, While they wait, they sink into boredom, express religious dread and contemplate suicide.
În mod tragic, personajele sunt prizonierii unei dileme existențiale: ei așteaptă în zadar un necunoscut care să le ofere un scop, însă singurul lor scop rezultă din însuși actul așteptării. În timp ce așteaptă, sunt copleșiți de plictiseală, expun probleme religioase și se gândesc la sinucidere.