What could be more lonely than to be enveloped in silence, to be the last of your people to speak your language, to have no way to pass on the wisdom of the ancestors or anticipate the promise of the children?
Ce poate fi mai singuratic decât să fii înconjurat de liniște, să fii ultimul din neamul tău care să vorbească limba ta, să nu ai modalitatea de a preda înțelepciunea strămoșilor sau să anticipezi promisiunea copiilor?