Even the relics of seemingly happier times are described as crucifying the author: “My husband and child smiling out  of the family photo; Their smiles catch onto my skin,  little smiling hooks.” Her domestic dissatisfaction and her  husband’s mistreatment of her are constant themes in her later poetry.
Chiar și relicvele timpurilor aparent mai bune sunt descrise ca o crucificare a autorului: „Bărbatul și copilul îmi surâd dintr-o fotografie de familie; Zâmbetele lor îmi intră în carne ca niște surâzătoare croșete". Nemulțumirile sale casnice și abuzul soțului ei sunt temele predominante ale poeziei sale târzii.