(Applause)
sute de teste psihologice au arătat că pentru toţi, inclusiv pentru poliţişti şi detectivi, e pură întâmplare depistarea minciunilor după gesturi sau exprimare. Există o excepţie: apelurile televizate pentru rude dispărute. E chiar uşor de depistat dacă rudele sunt cu adevărat dispărute sau dacă autorii apelurilor și-au ucis ei înșiși rudele. Cei falşi tind să dea din cap, să nu se uite la cameră şi să facă greşeli de vorbire, pe când cei sinceri îşi exprimă speranţa că cei dragi vor reveni sănătoşi şi evită limbajul brutal. De exemplu, ar spune „duși de lângă noi” în loc de „ucişi”. A venit vremea să închei, nu înainte să vă fac în 30 de secunde sinteza generală a miturilor din psihologie. După mine, mitul e că psihologia e doar o colecţie de teorii interesante, toate bune la ceva, care toate oferă ceva. Sper să vă fi demonstrat în aceste minute că asta nu-i adevărat. E nevoie să cântărim teoriile psihologice, observând ce predicţii fac, fie că ascultând Mozart devii mai deştept sau că înveţi mai uşor când primeşti informaţia în stilul preferat, sau orice ar fi, toate acestea sunt predicții verificabile empiric şi singurul mod de a progresa e să le testăm comparativ cu date obţinute în studii riguros controlate. Doar aşa putem spera să descoperim care din ele sunt bine fundamentate şi care – ca acestea despre care am vorbit azi – sunt mituri. Vă mulţumesc. (Aplauze)