I have been told, sometimes,  the most healing thing we can do- Is remind ourselves over and over and over Other people feel this too The tomorrow that has come and gone And it has not gotten better When you are half finished writing that letter to your mother that says “I swear to God I tried” But when I thought I hit bottom,  it started hitting back There is no bruise like the bruise loneliness kicks into your spine So let me tell you I know there are days it looks like  the whole world is dancing in the streets when you break down like the doors of their looted buildings You are not alone and wondering who will  be convicted of the crime of insisting you keep loading your grief into  the chamber of your shame You are not weak just because  your heart feels so heavy I have never met a heavy heart that wasn’t a phone booth with a red cape inside Some people will never understand  the kind of superpower it takes for some people to just walk outside Some days I know my smile looks like the gutter of a falling house But my hands are always holding tight to the ripchord of believing A life can be rich like the soil Make food of decay Turn wound into highway Pick me up in a truck with that  bumper sticker that says “it is no measure of good health to be well adjusted to a sick society” I have never trusted anyone with  the pulled back bow of my spine the way I trust the ones who  come undone at the throat Screaming for their pulse  to find the fight to pound Four nights before Tyler Clementi  jumped from the George Washington bridge I was sitting in a hotel room in my own town Calculating exactly what I had to swallow  to keep a bottle of sleeping pills down What I know about living  is the pain is never just ours Every time I hurt I know the wound is an echo So I keep a listening for the moment when the grief becomes a window When I can see what I couldn’t see before, through the glass of  my most battered dream, I watched a dandelion lose its mind in the wind and when it did, it scattered  a thousand seeds.
Mi s-a spus, uneori,  că cel mai tămăduitor pentru noi - Este să ne amintim iar și iar și iar Că și alte persoane simt asta Ziua de mâine care a venit și a plecat Și nu a devenit mai bună Când ai terminat de scris jumătate din scrisoarea pentru mama ta care spune „Jur pe Dumnezeu, am încercat” Dar când am crezut că ating fundul, a început să lovească înapoi Nu există o rană ca cea a singurătății lovind în spatele tău Lasă-mă să-ți spun Știu că sunt zile în care pare că-ntreaga lume dansează pe străzi când te prăbușești ca ușile  locuințelor lor prădate Nu ești singur și întrebându-te cine va fi condamnat pentru crima de a insista continui să-ți încarci suferința în camera rușinii tale Nu ești slab doar pentru că inima ta se simte atât de îngreunată Nu am întâlnit vreodată o inimă tristă care să nu fi fost într-o cabină telefonică cu o pelerină roșie în ea Unii nu vor înțelege niciodată superputerea de care au nevoie unii oameni doar ca să iasă Știu că în unele zile zâmbetul meu arată  ca streașina unei case ce se prăbușește Dar mâinile mele se țin mereu strâns de firul credinței O viață poate fi bogată ca solul Făcând hrană din degradare Transformând rana în cale Ia-mă într-un camion cu acel abțibild care spune „nu e un semn de sănătate să fii bine adaptat la o societate bolnavă” Nu am avut niciodată încredere în cei care au tras de mine așa cum am avut încredere în cei care au venit descheiați la gât Strigând după impulsul de a găsi lupta de a bate Cu patru nopți înainte, Tyler Clementi a sărit de pe podul George Washington Eu stăteam într-o cameră de hotel în propriul meu oraș Calculând exact cât ar trebui să înghit din cutia cu somnifere Ce știu despre viață e că durerea nu e niciodată doar a noastră Când sunt rănită, știu că rana e doar un ecou Așadar continui să ascult, așteptând clipa când suferința devine o fereastră Când pot vedea ce n-am văzut înainte, prin oglinda celui mai uzat vis, Am văzut o păpădie pierzându-și petalele în vânt și când a făcut-o, a împrăștiat o mie de semințe.