I know famous musicians, I know actors and film stars and millionaires and novelists and top lawyers and television executives and magazine editors and national journalists and dustbinmen and hairdressers, all who were looked after children, fostered, adopted or orphaned, and many of them grow into their adult lives in fear of speaking of their background, as if it may somehow weaken their standing in the foreground, as if it were somehow Kryptonite, as if it were a time bomb strapped on the inside. Children in care, who've had a life in care, deserve the right to own and live the memory of their own childhood.
Cunosc muzicieni celebri, actori, vedete, milionari, romancieri, avocaţi renumiţi, directori de televiziune, editori şi jurnalişti recunoscuţi la nivel naţional, gunoieri şi coafeze, care au rămas orfani sau au fost crescuţi de părinţi vitregi sau adoptivi. Deveniţi adulți, mulţi ezită să vorbească despre trecut, de parcă şi-ar pierde rangul. Ca şi când trecutul ar fi o rocă de Kryptonite, o bombă cu ceas lăuntrică. Copiii aflaţi în grija statului merită să stăpânească şi să traiască amintirea propriei copilării.