But he’s since become their slave, and rants with furious regret: “And then I loved thee,/ And showed thee all the qualities o’ th’ isle/ The fresh springs, brine pits, barren place  and fertile./ Cursed be I that did so!” With his thunderous language and seething anger, Caliban constantly reminds Prospero of what came before: this island’s mine by Sycorax my mother, Which thou takest from me.
Dar de atunci a devenit sclavul lor și deplânge cu regret furios: „Mi-ai fost drag, Ți-am arătat al insulei tezaur Izvoarele și slatinele ei, pământul sterp sau fertil. Mă blestem că am făcut asta!” Cu limbajul său fulgerător  și furia clocotindă, Caliban îi reamintește  constant lui Prospero de ce era înainte: insula-i a mea de la Sycorax, mama mea, și tu ai șterpelit-o de la mine.