But we don't even blink when we hear somebody say this, because we've heard that kind of stuff for so long and somehow we've completely internalized and accepted collectively this notion that creativity and suffering are somehow inherently linked and that artistry, in the end, will always ultimately lead to anguish.
Dar nici măcar nu clipim când auzim pe cineva zicând asta deoarece am auzit astfel de lucruri de multe ori și cumva am înțeles și acceptat complet, la nivel colectiv, ideea că creativitatea și suferința sunt cumva inerent legate și că arta, pana la urma, va conduce întotdeauna într-un final la suferința.