Then one day I told him, "Reg E., what is subordination for verbal measures to tonal consideration?" (Laughter) And he handed me a black-and-white printed out thesis on a poet named Etheridge Knight and the oral nature of poetry, and from that point, Reggie stopped becoming the best to me, because what Etheridge Knight taught me was that I could make my words sound like music, even my small ones, the monosyllables, the ifs, ands, buts, whats, the gangsta in my slang could fall right on the ear, and from then on, I started chasing Etheridge Knight.
Apoi într-o zi i-am spus: „Reg E., ce înseamnă să subordonezi măsurile verbale la ton?” (Râsete) Mi-a înmânat o lucrare tipărită în alb-negru a unui poet pe nume Etheridge Knight, despre natura orală a poeziei și din acel moment, Reggie n-a mai fost cel mai bun pentru mine, fiindcă Etheridge Knight m-a învățat că pot face cuvintele să sune ca muzica, chiar și cele monosilabice, precum „dacă, și, dar, ce”, gangsterul în argoul meu ar putea intra pe ureche, și am început să-l urmăresc pe Etheridge Knight.