And at the beginning, we were so touched by these stories, we were so amazed by these stories, that we thought that maybe  the best way to talk to the guerrillas was to have them talk to themselves, so we recorded about a hundred different stories during the first year, and we put them on the radio and television so that the guerrillas in the jungle could hear stories, their stories, or stories similar to theirs, and when they heard them, they decided to go out.
La început am fost impresionați, am fost fascinați de aceste povești, și ne-am gândit că poate calea potrivită de a vorbi cu partizanii e să-i lăsăm pe ei să vorbească unii cu alții. Așa că am înregistrat vreo 100 de povești în primul an și le-am dat la radio și la televizor ca partizanii din junglă să poată auzi poveștile, ale lor sau altele similare, și, când le-au auzit, au decis să iasă.