And the thing that struck me the most, that broke my heart, was walking down the main street of Sarajevo, where my friend Aida saw the tank coming 20 years ago, and in that road were more than 12,000 red chairs, empty, and every single one of them symbolized a person who had died during the siege, just in Sarajevo, not in all of Bosnia, and it stretched from one end of the city to a large part of it, and the saddest for me were the tiny little chairs for the children.
Ce m-a mișcat cel mai mult, ce mi-a atins inima pe când mergeam pe strada principală din Sarajevo, acolo unde prietena mea, Aida, vedea tancurile trecând acum 20 de ani, au fost cele peste 12.000 de scaune roșii, goale. Fiecare scaun simboliza o persoană care a murit în timpul asediului și asta doar în Sarajevo, nu în toată Bosnia. Scaunele se întindeau pe o suprafață mare din oraș, dar lucrul care te intrista cel mai mult erau scăunele pentru copii.