So they were ecstatic, we sat down to visit, and it was so weird, because within two minutes, she  started retelling me the story of her diagnosis and her  surgery and her chemo, even though, as her chaplain,  I saw her every week, and so I knew this story.
Deci erau foarte bucuroase și ne-am așezat să vorbim. Dar era ciudat, pentru că după nici două minute a început să-mi spună din nou cum a fost cu diagnosticul, cu operația și cu chimioterapia, deși, fiindu-i capelan, vorbisem cu ea în fiecare săptămînă și deci știam povestea.