This realization was exploited most powerfully for pragmatic ends by the 18th- century philosopher Jeremy Bentham, who set out to resolve an important problem ushered in by the industrial age, where, for the first time, institutions had become so large and centralized that they were no longer able to monitor and therefore control each one of their individual members, and the solution that he devised was an architectural design originally intended to be implemented in prisons that he called the panopticon, the primary attribute of which was the construction of an enormous tower in the center of the institution where whoever controlled the institution could at any moment watch any of the inmates, although they couldn't watch all of them at all times.
Această constatare a fost  folosită mai puternic în scopuri pragmatice de filosoful Jeremy Bentham, în sec. XVIII, pentru a rezolva o problemă importantă creată de revoluția industrială, care, pentru prima oară,  a făcut ca instituțiile să devină atât de mari și de centralizate încât nu mai erau capabile să monitorizeze și deci să controleze  fiecare membru individual al său, iar soluția pe care a găsit-o a fost o schiță arhitectonică care inițial fusese gândită  pentru a fi aplicată în închisori pe care el a numit-o panopticon, principalul element fiind construcția unui turn enorm în centrul instituției de unde cel care trebuia să controleze instituția putea la orice moment să-i supravegheze pe deținuți, chiar dacă nu-i putea vedea pe toți în fiecare moment.