It seems like we're always stuck between demonizing a species and wanting to wipe it out, and then when we get very close to doing that, empathizing with it as an underdog and wanting to show it compassion.
Parcă suntem mereu prinşi între demonizarea unei specii  şi dorinţa de a o distruge şi, când suntem aproape  de a o distruge, empatizăm cu aceea specie ca fiind dezavantajată.