Now, I may be a bit extreme, you know, in how little appetite I have for consuming memories, but even if you do more of this, there is a genuine question: Why do we put so much weight on memory relative to the weight that we put on experiences?
S-ar putea să fiu un pic extrem prin zgârcenia cu care îmi consum amintirile, dar chiar dacă le consumaţi într-o măsură mai mare, întrebarea rămâne valabilă. De ce acordăm atât de multă importanţă memoriei prin comparaţie cu experienţa?