(Laughter) When I was at school, the books were transcribed by transcribers, voluntary people who punched one dot at a time so I'd have volumes to read, and that had been going on, mainly by women, since the late 19th century in this country, but it was the only way I could read.
(Nevetés) Amikor még iskolás voltam, a könyveket átírták az önkéntes vakírás-fordítók, akik egyesével lyukasztottak, így köteteket olvashattam, melyeket főként nők készítettek ebben az országban, a 19. század végétől, de ez volt az egyedüli módja, hogy olvasni tudjak.