So much of our education reform is driven by a sympathetic approach, where people are saying, "Let's go and help these poor inner city kids, or these poor black and Latino kids," instead of an empathetic approach, where someone like me, who had grown up in this environment, could say, "I know the adversities that you're facing and I want to help you overcome them."
Oktatási reformjaink nagy részét amolyan szánakozó megközelítés vezérli, mikor azt mondják, "Segítsünk ezeknek a szegény, nyomornegyedben élő gyerekeknek, szegény fekete, latin gyerekeknek," az empatikus megközelítés helyett, ahol olyasvalaki, mint én, aki  ebben a környezetben nőtt fel, mondhatná: "Ismerem a viszontagságaitokat, és segíteni akarok ezek leküzdésében."