The mere fact that somebody would even just sit down, pull out a piece of paper and think about someone the whole way through, with an intention that is so much harder to unearth when the browser is up and the iPhone is pinging and we've got six conversations rolling in at once, that is an art form that does not fall down to the Goliath of "get faster," no matter how many social networks we might join.
Maga a puszta tény, hogy valaki leül, elővesz egy darab papírt, és gondol valakire, egész végig, egy olyan szándékkal, amit sokkal nehezebb felfedezni, amikor a böngésző meg van nyitva,  az iPhone folyamatosan pittyeg, és hat különböző beszélgetést folytatunk egyszerre, ez a művészet egy olyan formája, ami nem esik el a "legyél gyorsabb" Góliátjával szemben, és nem számít, hány közösségi hálóhoz csatlakozunk még.