And whether it's the opening line from "One Hundred Years of Solitude" or the fantastical stream of consciousness in "Autumn of the Patriarch," where the words rush by, page after page of unpunctuated imagery sweeping the reader along like some wild river twisting through a primal South American jungle, reading Márquez is a visceral experience.
És legyen az az első sor a „Száz év magány"-ból, vagy az a fantasztikus tudatfolyam „A Pátriárka alkonyá”-ból ahol a szavak oldalakon keresztül vágtatnak át a megszakítás nélküli leíró képeken, sodorják az olvasót akár egy vad folyó, amely egy ősi Dél-amerikai dzsungelben kanyarog -- Márquezt olvasni zsigeri élmény.