The solution, I think, is that we use language at two levels: the literal form signals the safest relationship with the listener, whereas the implicated content -- the reading between the lines that we count on the listener to perform -- allows the listener to derive the interpretation which is most relevant in context, which possibly initiates a changed relationship.
Erre szerintem az a megoldás, hogy a nyelvet kétféleképpen használjuk: a szó szerinti forma a hallgatóval való legbiztonságosabb kapcsolatot jelzi, míg a sugallt tartalom -- ami a sorok között olvasható és a hallgatótól várjuk, hogy elvégezzen -- lehetővé teszi a hallgató számára, hogy a szövegkörnyezetből kihámozza a lényeget, és azzal változást idézzen elő a kapcsolat jellegében.