Oh sure, we're very good at empathy when it's a question of dealing with people who kind of look like us and kind of walk and talk and eat and pray and wear like us, but when it comes to people who don't do that, who don't quite dress like us and don't quite pray like us and don't quite talk like us, do we not also have a tendency to see them ever so slightly as cardboard cutouts too?
Persze, nagyon együtt érzünk, ha olyanokról van szó, akik úgy néznek ki, mint mi, akik úgy járnak, beszélnek, esznek és imádkoznak, úgy öltöznek, mint mi, de ha azokról van szó, akik nem így tesznek, akik nem úgy öltöznek, mint mi, nem pont úgy imádkoznak, mint mi, nem pont úgy beszélnek, mint mi, akkor nem vagyunk hajlamosak mi is úgy nézni rájuk, mintha kartonpapír-figurák lennének?