So we are creating Dylan, which is a computational system with an ambitious goal of taking in visual inputs of the same kind that a human child would receive, and autonomously discovering: What are the objects in this visual input?
Megalkotjuk tehát Dylant, ami egy számítógépes rendszer, azzal az ambiciózus céllal, hogy vizuális jeleket vegyen, ugyanolyanokat, melyeket egy gyerek venne, és magától felfedezze, hogy mik az adott vizuális jelekben a tárgyak.