And they feel that discovery as deeply and desperately as we felt it on nights when we held Joel in our arms praying for hours, stubbornly holding out hope for a grace that we could not create for ourselves.
Így ők is ugyanannyira mélyen  és kétségbeesetten érzik a felfedezést, amit mi éreztünk az estéken, mikor Joelt karunkban tartottuk és órákig imádkoztunk makacsul kinyújtózva a remény csodájáért, amit mi magunk nem alkothattunk meg.