It's what Coleridge called the willing suspension of disbelief or poetic faith, for those moments where a story, no matter how strange, has some semblance of the truth, and then you're able to believe it.
Coleridge a hitetlenség  szándékos felfüggesztésének vagy költői hitnek nevezte, mert vannak pillanatok, amelyek egy mégoly bizarr történetben is képesek a valóság érzetét kelteni, és képesek leszünk hinni nekik.