From the usurping king’s blazing  contemplation of heaven and hell, to the prince’s own cackling meditation on mortality, Shakespeare uses melancholic monologues to breathtaking effect.
Akár a trónbitorló király mennyről és pokolról szóló heves elmélkedését, akár a herceg halandóságról való zaklatott töprengéséit hallgatjuk, Shakespeare lélegzetelállító hatással használja az önmarcangoló monológokat.