Now, I may be a bit extreme, you know, in how little appetite I have for consuming memories, but even if you do more of this, there is a genuine question: Why do we put so much weight on memory relative to the weight that we put on experiences?
Én lehet, hogy egy kicsit furcsa vagyok abban a tekintetben, hogy milyen kicsi az étvágyam az emlékek fogyasztására, de még ha többet tesszük is ezt, felmerül a kérdés: miért fektetünk akkora súlyt az emlékekre a tapasztalatokhoz képest?