We live entirely by the imposition of a narrative line upon disparate images, by the idea with which we have learned to freeze the shifting phantasmagoria, which is our actual experience."
Úgy élünk [az eredeti Didion szöveg szerint: "különösen ha írók vagyunk"], hogy ráerőltetünk egy narratív gondolati folyamot a sokféle képre [melyeket látunk és érzékelünk], a megtanult gondolatok alapján mozdulatlanná tesszük őket, ebben a változékony [szubjektív] fantazmagóriában, mely végül is a [saját, egyedi és torz] tapasztalatunk."