Mother Teresa of Calcutta insisted on something that always impressed me: the most miserable and tragic thing about poverty is not the lack of bread or roof, but the feeling of being no-one -- the feeling of not being anyone, the lack of identification, the lack of public esteem.
Kalkuttai Teréz anya ragaszkodott valamihez, ami mindig lenyűgözött: a szegénységben a legnyomorultabb és legszörnyűbb dolog nem a kenyér vagy hajlék hiánya, hanem az érzés, hogy senkik vagyunk, hogy nem vagyunk valakik, az önazonosság hiánya, a köztisztelet hiánya.