That's when we find ourselves in endless, mindless repetitions of words that don't mean anything to us, rising and being seated because someone has asked us to, holding onto jealously guarded doctrine that's completely and wildly out of step with our contemporary reality, engaging in perfunctory practice simply because that's the way things have always been done.
Ilyenkor azon kapjuk magunkat, hogy vég nélkül, tudattalanul ismételjük a szavakat, amelyek már semmit sem jelentenek, felállunk vagy leülünk a szertartáson, csak mert valaki erre kér minket, féltékenyen óvott dogmákhoz ragaszkodunk, amelyek a legcsekélyebb mértékben sem tartanak lépést napjaink valóságával, kiüresedett gyakorlatokat végzünk, csupán azért, mert eleink is mindig így csinálták.