Because I was afraid if I said everything that she meant to me -- that I owed perhaps the best parts of who I became to her care, and that the words "I'm sorry" were like a thimble to bail out all the guilt and shame and rage I felt over everything she had endured to care for me for as long as she had -- I thought if I said those words to her, I would never stop crying again.
Attól féltem, hogy ha mondanék bármit is,  hogy mit jelentett számomra -- hisz az énem legjobb részével tartozom neki, akivé lettem gondoskodása folytán -- azt mondani egyszerűen: "bocsánat", olyan lenne, mintha leráznám magamról mindazt a bűntudatot, szégyent  és haragot, amit éreztem mindazért, amit elszenvedett, amíg rám vigyázott. Azt gondoltam, ha elmondom mindezt neki,  akkor sosem tudom befejezni a sírást.