It seems like we're always stuck between demonizing a species and wanting to wipe it out, and then when we get very close to doing that, empathizing with it as an underdog and wanting to show it compassion.
Úgy tűnik, mindig ugyanabba  a hibába esünk, démonizáljuk és irtjuk az állatokat, és amikor már majdnem sikerül, elkezdünk együttérezni velük,  a gyengékkel, és szánalmat akarunk mutatni.