And in fact, interaction design is what I've been trying to insert in the collection of the Museum of Modern Art for a few years, starting not very timidly but just pointedly with works, for instance, by Martin Wattenberg -- the way a machine plays chess with itself, that you see here, or Lisa Strausfeld and her partners, the Sugar interface for One Laptop Per Child, Toshio Iwai's Tenori-On musical instruments, and Philip Worthington's Shadow Monsters, and John Maeda's Reactive Books, and also Jonathan Harris and Sep Kamvar's I Want You To Want Me.
Valójában az interakció-design az, amit néhány éve próbálok becsempészni a Museum of Modern Art gyűjteményébe, merészen belevágva, de csak hangsúlyozottan műveken keresztül, pl. Martin Wattenber művén keresztül -- ahogy egy gép önmagával sakkozik, látják --, vagy Lisa Strausfeld és társai alkotásán keresztül, mint amilyen a Sugar interfész a One Laptop Per Child számára. Ezekhez jön még Toshio Iwai “Tenori-On” hangszereivel, Philip Worthington &amp;quot;Shadow Monsters&amp;quot;-ével, John Maeda &amp;quot;Reactive Books&amp;quot;-ával, valamint Johnathan Harris és Sep Kamvar &amp;quot;I Want You To Want Me” darabjával.