So why was it that, just a few nights later, as I stood in that same E.R. and determined that my diabetic patient did indeed need an amputation, why did I hold her in such bitter contempt?
Szóval miért történt az, hogy pár éjjel múlva, mikor ugyanabban a sürgősségi szobában álltam, és eldöntöttem, hogy a diabéteszes páciensemnek csakugyan szüksége van amputációra, miért részesítettem ilyen keserű megvetésben?