I used to say that these people saved me, but what I now know is they did something even more important in that they empowered me to save myself, and crucially, they helped me to understand something which I'd always suspected: that my voices were a meaningful response to traumatic life events, particularly childhood events, and as such were not my enemies but a source of insight into solvable emotional problems.
Régen úgy mondtam, hogy ők mentettek meg engem, de ma már tudom, hogy ennél sokkal fontosabbat tettek: erőt adtak ahhoz, hogy megmentsem magam, és ami a fő, segítettek megérteni valamit, amit mindig is sejtettem: hogy a hangjaim jelentéssel bíró reagálások traumatikus életeseményekre, legfőképp gyerekkoriakra, és mint ilyenek, nem az ellenségeim, hanem eszközök, melyekkel beleláthatok a megoldható emocionális problémáimba.