And there I was, lying there in this tiny space, hot, dark, claustrophobic, matchbox-sized, behind my eyes, but it was really weird, like, after this went on for days, weeks, months, that space would get bigger and darker and cooler until I really looked forward to that half an hour of enforced immobility and rest, and I really looked forward to going to that place of darkness.
Így ott voltam, feküdtem az apró szobában, meleg, sötét, klausztrofób, gyufásskatulyányi az elmémben, de különös módon, ahogy ez így ment még napokon, heteken, hónapokon át, a tér lassan kitágult, sötétebbé és hűsebbé vált, mígnem tényleg vágyakoztam a másfél órányi kényszermozdulatlanság és pihenő után, és valóban vártam, hogy bemehessek abba a sötét térbe.