But the weird thing is that 20 years later, during the crazy ride of "Eat, Pray, Love," I found myself identifying all over again with that unpublished young diner waitress who I used to be, thinking about her constantly, and feeling like I was her again, which made no rational sense whatsoever because our lives could not have been more different.
De az a furcsa, hogy 20 évvel később, az "Ízek, imák, szerelmek” fergetegében újra azonosulni kezdtem azzal sikertelen fiatal felszolgálóval, aki egykor voltam; folyton őrá gondoltam, és úgy éreztem, mintha újra ő lennék, aminek semmi értelme nem volt. Kettőnk élete jobban nem is különbözhetett volna: