Because of their limited intelligence, they never came close to guessing  that they were making champagne.” In spite of his insistence that we’re all here to fart around, in spite of his deep concerns about  the course of human existence, Vonnegut also advanced the possibility,  however slim, that we might end up  making something good.
"Korlátolt eszükkel még csak nem is sejtik, hogy pezsgőt gyártanak." Annak ellenére, hogy szerinte azért vagyunk itt, hogy lopjuk a napot, valamint az emberiség létezésével kapcsolatos aggodalmai ellenére, Vonnegut megelőlegezi annak lehetőségét is, bár nem túl erőteljesen, hogy végül még valami jót is tehetünk.