So this neglected space became a constructive one, and people's hopes and dreams made me laugh out loud, tear up, and they consoled me during my own tough times.
Így vált ez az elhanyagolt hely konstruktívvá, és az emberek reményei és álmai néha bizony hangos nevetésre, vagy sírásra fakasztottak, és meg is vigasztaltak, amikor éppen nehéz helyzetben voltam.