Behind each of the million children in institutions, there is usually a story of parents who are desperate and feel they've run out of options, like Natalia in Moldova, who only had enough money to feed her baby, and so had to send her older son to the institution; or Desi, in Bulgaria, who looked after her four children at home until her husband died, but then she had to go out to work full time, and with no support, felt she had no option but to place a child with disabilities in an institution; or the countless young girls too terrified to tell their parents they're pregnant, who leave their babies in a hospital; or the new parents, the young couple who have just found out that their firstborn child has a disability, and instead of being provided with positive messages about their child's potential, are told by the doctors, "Forget her, leave her in the institution, go home and make a healthy one."
Az intézményben élő gyerekek milliói esetében többnyire egyezik az elkeseredett szülők története, akik úgy érzik, kifogytak a lehetőségekből, ahogy Natália is Moldovában, akinek csak arra futja, hogy a csecsemőjét etesse, és ezért kellett az idősebb fiát intézetbe küldenie; vagy mint Desi, Bulgáriában, aki négy gyermekét nevelte otthon, amíg a férje meg nem halt, de akkor el kellett menjen teljes állásba, és úgy érezte, segítség hiányában nincs más választása, mint hogy a fogyatékos gyerekét intézetbe adja; vagy az a számtalan fiatal lány, akik féltek megmondani szüleiknek, hogy terhesek, és akik a gyermeküket a kórházban hagyják; vagy azok az újdonsült szülők, az a fiatal pár, akik épphogy rádöbbentek, hogy első gyermekük fogyatékos, és ahelyett, hogy az orvosok biztatták volna őket gyerek esélyeit illetően, azt mondták nekik, "Felejtsék el a gyereket, hagyják az intézetben, menjenek haza, és csináljanak egy egészségeset."