He would make many melancholy reflections upon the precariousness of human life, and when all these humane sentiments had been once fairly expressed, he would pursue his business or his pleasure with the same ease and tranquility as if no such accident had happened.
הוא היה מעלה מחשבות מלנכוליות רבות על ארעיות החיים האנושיים, וברגע שכל הרגשות ההומניים הללו היו מבוטאים במידה מספקת, הוא היה ממשיך בעסקיו או בשעשועיו באותה הקלות והשלווה כאילו שום תאונה כזו לא קרתה.