And when I was reflecting on my time in the military, I wasn't first thinking on the stereotypical drills and discipline and pain of it; but rather, the small, intimate human moments, moments of great feeling: friends going AWOL because they missed their families, friends getting divorced, grieving together, celebrating together, all within the backdrop of the military.
כשהוספתי לחשוב על השירות הצבאי שלי, המחשבה הראשונה לא הייתה על אימונים טיפוסיים ומשמעת ועל הסבל שבהם; אלא על רגעים קצרים של של קרבה ושל אנושיות, רגעים של הרגשה נפלאה: חברים שהופכים לעריקים כי התגעגעו למשפחותיהם, חברים שמתגרשים, בוכים ביחד, חוגגים ביחד, כל זאת, בתוך הסביבה הצבאית.