They loved to pat themselves on the back when they could say about a kid, "You'd never know he was 'delayed' or 'autistic' or 'different.'" I could believe that the good path was the path that erased as many differences as possible.
הם אהבו לטפוח לעצמם על השכם כשיכלו לומר על ילד מסוים, "לא רואים עליו שהוא 'מוגבל', 'אוטיסט' או 'שונה'." יכולתי להאמין שהכיוון הנכון יהיה להעלים חריגות רבות ככל האפשר.