So these are some of the pictures that, in fact, I used when I testified, but more importantly were, to me as a scientist, are those readings, the photometer readings, which I can then convert into actual predictions of the visual capability of the human eye under those circumstances, and from my readings that I recorded at the scene under the same solar and lunar conditions at the same time, so on and so forth, right, I could predict that there would be no reliable color perception, which is crucial for face recognition, and that there would be only scotopic vision, which means there would be very little resolution, what we call boundary or edge detection, and that furthermore, because the eyes would have been totally dilated under this light, the depth of field, the distance at which you can focus and see details, would have been less than 18 inches away.
אז אלה כמה מהתמונות בהן השתמשתי בעדותי. אך מבחינתי כמדען, יותר חשובות הן אותן קריאות, הקריאות של מד-האור, שאותן אני יכול להפוך לתחזיות ממשיות של כושר הראייה של העין האנושית בנסיבות המסוימות האלה. ולפי הקריאות שלי, אותן תיעדתי בזירת האירוע באותם תנאי שמש וירח באותו מועד וכו' וכו' יכולתי לקבוע שלא יכלה להיות תפישת-צבעים אמינה, שהיא גורם מכריע בזיהוי פנים, ושיכלה להיות רק ראיה סטוקופטית, כלומר שהיתה רמת-הפרדה נמוכה מאד, מה שאנו מכנים "זיהוי גבולי", ושיותר מכך, בגלל שהעיניים היו ודאי מורחבות מאד בתנאי התאורה האלה, עומק השדה, המרחק שבו ניתן להתמקד ולראות פרטים, היה ודאי פחות מ-45 ס"מ.