And I spent a couple of weeks going around with a social work agency that ministered to the homeless. And I realized seeing the homeless through their eyes that almost all of them were psychiatric patients that had nowhere to go. They had a diagnosis. It made me -- what it did was to shake me out of the urban trance where, when we see, when we're passing someone who's homeless in the periphery of our vision, it stays on the periphery.
ובמשך שבועיים הסתובבתי עם עובדים סוציאליים שטיפלו בחסרי-הבית. וכשראיתי את חסרי הבית, הבנתי מהמבט בעיניהם שכמעט כולם מקרים פסיכיאטריים, שאין להם לאן לפנות. הם אובחנו ככאלה. זה גרם לי-- זה טילטל והוציא אותי מהטרנס האורבני, שבו, כשאנו עוברים ליד חסר-בית ורואים אותו בזווית העין, הוא נותר בזווית העין.