The traditional view, still enshrined in much of the way that we think about creativity -- in organizations, in government -- is that creativity is about special people: wear baseball caps the wrong way round, come to conferences like this, in special places, elite universities, R&amp;D labs in the forests, water, maybe special rooms in companies painted funny colors, you know, bean bags, maybe the odd table-football table.
נקודת המבט המסורתית, עדיין מקודשת במרבית הדרך בה אנו חושבים על יצירתיות -- באירגונים, בממשל -- והיא שיצירתיות היא עניין לאנשים מיוחדים: אלו הלובשים כובעי בייסבול הפוך, אלו המגיעים לאירועים כדוגמת זה, במקומות מיוחדים, באוניברסיטאות עלית, מעבדות מו"פ ביערות, ימים, אולי בחדרים מיוחדים בחברות הצבועים בצבעים מוזרים, אתם יודעים, פּוּפִים, אולי אותו שולחן כדורגל-שולחן מוזר.