I called it "Serious Nonsense" because on the serious side, I use a technique of painstaking realism of editorial illustration from when I was a kid. I copied it and I never unlearned it -- it's the only style I know. And it's very kind of staid and formal.
קראתי לה "שטויות רציניות" כי מן ההיבט הרציני, הטכניקה שלי היא ריאליזם מייגע של איורי עיתונות מאז היותי ילד. העתקתי אותה ומעולם לא זנחתי אותה-- זה הסגנון היחיד שאני מכיר והוא מאד חמור ורשמי.