Richard Ford: I was slow to learn to read, went all the way through school not really reading more than the minimum, and still to this day can't read silently much faster than I can read aloud, but there were a lot of benefits to being dyslexic for me because when I finally did reconcile myself to how slow I was going to have to do it, then I think I came very slowly into an appreciation of all of those qualities of language and of sentences that are not just the cognitive aspects of language: the syncopations, the sounds of words, what words look like, where paragraphs break, where lines break. I mean, I wasn't so badly dyslexic that I was disabled from reading. I just had to do it really slowly, and as I did, lingering on those sentences as I had to linger, I fell heir to language's other qualities, which I think has helped me write sentences.
ריצא'רד פורד: הייתי מאד איטי ביכולת הקריאה, עברתי את כל המסלול בבית הספר כשאינני קורא אלא את המינימום, ועד היום עדיין איני יכול לקרוא בשקט הרבה יותר מהר משאני יכול לקרוא בקול רם, אבל היו הרבה יתרונות עבורי בלהיות דיסלקטי כי כאשר סוף סוף קיבלתי את עובדת היותי כה איטי הייתי חייב לעשות זאת, ואז אני חושב שמאוד לאט התחלתי להעריך את כל התכונות האלה של השפה ושל משפטים שאינם רק הבטים קוגניטיביים של השפה: את הסינקופות, את הצלילים של המילים, כיצד מילים נראות, היכן הפסקאות מתנתקות, היכן שורות מתנתקות . זאת אומרת, שלא הייתי עד כדי כך דיסלקטי שהייתי לקויי קריאה. הייתי חייב פשוט לעשות את זה ממש לאט, וכשעשיתי זאת, כשאני מתעכב על משפטים אלה ככל שהצטרכתי להתעכב, הרגשתי שאני נוחל איכויות אחרות של השפה, מה שעזר לי, לדעתי לכתוב משפטים.