How do we create an idea which is both tolerant to individuality, and also to collectivity, without polarizing the two into two different opposites?
איך יוצרים רעיון שהוא גם סובלני כלפי הפרט, וגם סובלני כלפי הקהילה, בלי להפריד ביניהם לשני קטבים מנוגדים?