Vonnegut thought this kind of story  was the truest to real life, in which we are all the victims  of a series of accidents, unable to predict how events  will impact us long term.
וונגוט חשב שסוג זה של סיפור הוא הכי נאמן לחיים האמיתיים, בהם כולנו קורבנות לסדרות של תאונות, שלא מסוגלים לחזות איך הארועים ישפיעו עלינו בטווח הארוך.