So we've got a very interesting behavior about which a lot of our lay assumptions are incorrect, but I'm coming to see that actually there's even more to laughter than it's an important social emotion we should look at, because it turns out people are phenomenally nuanced in terms of how we use laughter.
אז יש לנו התנהגות מאוד מעניינת בה רוב ההנחות שלנו שגויות, אבל אני מתחילה לראות שלמעשה יש אפילו יותר לצחוק מהרגש החברתי החשוב שאנחנו צריכים להביט בו, מפני שמסתבר שאנשים רגישים בצורה יוצאת דופן במונחים של איך אנחנו משתמשים בצחוק.