So once you take flexible identity, anonymity, engagement with the real world, and you move beyond simple homage or parody and you put these tools to work in telling a story, that's when things get really interesting.
כך שכאשר אתה יוצר לעצמך דמות בדויה, ובאופן אנונימי, מגיב לעולם האמיתי, ואתה עובר מעבר לחקיינות או פרודיה אתה משתמש בדמות הבדויה ככלי ליצירת סיפור, זה השלב בו דברים הופכים למעניינים.