They're open because they ask the audience to be a player, a protagonist, a partner, rather than a passive spectator, and they're open because they know that imagination cannot be contained in buildings, and so much of the work they do is site-specific or outdoor work.
הם פתוחים כי הם מבקשים מהקהל להפוך לשחקנים, לגלם דמויות, להיות בני-זוג, במקום להיות צופים פסיביים, והם פתוחים כי הם יודעים שהדמיון לא יכול להיות סגור בתוך בניין, ולכן כה הרבה מעבודתם מתייחסת לאתר עצמו או מתרחשת בחוץ.