Even the relics of seemingly happier times are described as crucifying the author: “My husband and child smiling out  of the family photo; Their smiles catch onto my skin,  little smiling hooks.” Her domestic dissatisfaction and her  husband’s mistreatment of her are constant themes in her later poetry.
אפילו השיירים של זמנים שמחים יותר כביכול מתוארים כצולבים את הסופרת: "בעלי וילדי מחייכים מהתמונה המשפחתית; החיוכים שלהם נתפשים בעורי, קרסים קטנים מחייכים". חוסר שביעות הרצון שלה בביתה והיעדר היחס כלפיה מצד בעלה הם נושאים חוזרים בשירה שלה.