I could go back to my girlfriend and my gay-loving table and mock their responses, chastise their unworldliness and their inability to jump through the politically correct  gay hoops I had brought with me, or I could empathize with them and realize that that was maybe one of the hardest things they had ever done, that starting and having that conversation was them coming out of their closets.
יכולתי לחזור אל החברה שלי ואל שולחן אוהבי ההומאים שלי, וללעוג לתגובות שלהם, לרדת על הסרבול שלהם ועל אי-יכולתם לקפוץ דרך חישוקי התקינות הפוליטית ההומואית שהבאתי איתי, או להזדהות איתם, ולהבין שזה היה אולי אחד הדברים הכי קשים שהם עשו מעודם. ההתחלה הזאת, זה שהם ניהלו את השיחה הזאת היתה היציאה מהארונות שלהם.