But most important was that BMI took public domain works and made arrangements of them, which they gave away for free to their subscribers. So that in 1940, when ASCAP threatened to double their rates, the majority of broadcasters switched to BMI.
אך חשוב מכך, בי.אם.איי לקחה יצירות שהיו נחלת-הכלל, עשתה להם עיבודים ומסרה אותן בחינם למנוייה, כך שב-1940, כשאיגוד המלחינים האמריקאיים איים להכפיל את תמלוגיו, מרבית הגופים המשדרים עברו לבי-אם-איי.