I think that without perhaps being able to name it, we are collectively experiencing that we've come as far as we can with tolerance as our only guiding virtue.
אני חושבת שמבלי היכולת לתת לזה שם, אנחנו חווים קולקטיבית שהגענו הכי רחוק שאפשר כשסובלנות היא המעלה היחידה שמכווינה אותנו.