And how can fictive stories of the inhabitants and users of our buildings script the architecture, while the architecture scripts those stories at the same time?
ואיך סיפורים פיקטיבים של הדיירים והמשתמשים של הבניינים שלנו מכתיבים את האדריכלות, בעוד האדריכלות מכתיבה את הסיפורים באותו זמן?