And at the beginning, we were so touched by these stories, we were so amazed by these stories, that we thought that maybe  the best way to talk to the guerrillas was to have them talk to themselves, so we recorded about a hundred different stories during the first year, and we put them on the radio and television so that the guerrillas in the jungle could hear stories, their stories, or stories similar to theirs, and when they heard them, they decided to go out.
ובהתחלה, כל כך התרגשנו מהסיפורים האלה, כל כך הודהמנו מהסיפורים האלה, שחשבנו שאולי הדרך הטובה ביותר לדבר עם הגרילה היתה לתת להם לדבר עם עצמם, אז הקלטנו בערך מאה סיפורים שונים במהלך השנה הראשונה, ושמנו אותם בטלוויזיה וברדיו כך שהגרילה בג'ונגלים יכלו לשמוע את הסיפורים, הסיפורים שלהם, או סיפורים דומים לשלהם, וכשהם שמעו אותם, הם החליטו לצאת.