Well, the argument in "The Blank Slate" was that elite art and criticism in the 20th century, although not the arts in general, have disdained beauty, pleasure, clarity, insight and style.
אז, הטענה בלוח החלק היתה שאמנות העילית והביקורת במאה ה-20, למרות שלא האמנויות באופן כללי, בזו ליופי, הנאה, בהירות, תובנה וסגנון.