And when life throws up one of its nasty surprises, as it will, more than once, when a doctor comes into my room wearing a grave expression, or a car suddenly veers in front of mine on the freeway, I know, in my bones, that it's the time I've spent going nowhere that is going to sustain me much more than all the time I've spent racing around to Bhutan or Easter Island.
וכאשר החיים זורקים את  אחת הפתעות הנבזיות שלהם, כפי שיקרה, יותר מפעם אחת, כאשר רופא בא לחדר שלי כשעל פניו ארשת חמורה, או מכונית פתאום סוטה  מול שלי בכביש המהיר, אני יודע, בעצמותי, שזה הזמן שביליתי בללכת לשום מקום שהולך לתמוך בי הרבה יותר מכל הזמן שביליתי במירוץ סביב לבהוטן או איי פסחא.