So I think living in a generic reality that's mediocre, there are nasty bits and nice bits and we could make the nice bits bigger and the nasty bits smaller and that gives us a kind of purpose in life.
אז לדעתי, החיים במציאות חסרת-ייחוד ובינונית, שיש בה חלקים מגעילים וחלקים יפים, שבה בכוחנו להגדיל את החלקים היפים ולהקטין את החלקים המגעילים, חיים כאלה נותנים לנו מטרה.