Margaret Mead, the great anthropologist, said, before she died, that her greatest fear was that as we drifted towards this blandly amorphous generic world view not only would we see the entire range of the human imagination reduced to a more narrow modality of thought, but that we would wake from a dream one day having forgotten there were even other possibilities.
מרגרט מיד, האנתרופולוגית הדגולה, אמרה לפני שנפטרה שהפחד הגדול שלה היה שאנו נסחפים לכיוון של ראיית-עולם אחידה ונטולת-צורה, שבה לא רק שכל תחום הדמיון האנושי יצטמצם לאופן-מחשבה צר יותר, אלא גם שיום אחד נתעורר מחלום ונשכח שאי-פעם היו בכלל אפשרויות אחרות.