It seems like we're always stuck between demonizing a species and wanting to wipe it out, and then when we get very close to doing that, empathizing with it as an underdog and wanting to show it compassion.
נראה שאנו תמיד תקועים בין ייחוס אופי שטני למין כלשהו ורצון למחותו מעל פני האדמה, וכשאנו קרובים מאד להגשים זאת, אנו מזדהים עימו, בתור המסכן ורוצים להפגין כלפיו חמלה.