But in the 2000s, policymakers learned that they needed to manage the macroeconomic environment better, to ensure stability, keep inflation low in single digits, keep their fiscal deficits low, below three percent of GDP, give investors, both domestic and foreign, some stability so they'll have confidence to invest in these economies.
אבל בשנות ה-2000,  קובעי המדיניות למדו שהם צריכים לנהל טוב יותר  את הסביבה המאקרו-כלכלית, כדי להבטיח יציבות, לשמור על אינפלציה נמוכה של ספרה אחת, לשמור על גרעון תקציבי נמוך, מתחת ל-3% מהתמ"ג, לספק למשקיעים,  מבית ומחוץ, יציבות כלשהי שתקנה להם בטחון  להשקיע בכלכלות הללו.