In this, Elvis is following Aristotle's classic definition of metaphor as the process of giving the thing a name that belongs to something else.
בכך, אלוויס הולך בעקבות ההגדרה הקלאסית של אריסטו למטאפורה כתהליך של כינוי משהו בשם ששייך למשהו אחר.