In her first collection of poems, "The Colossus," she wrote of a feeling of nothingness: "white: it is a complexion of the mind.” At the same time, she found solace in nature, from “a blue mist” “dragging the lake,” to white flowers that “tower and topple,” to blue mussels “clumped like bulbs.” After "The Colossus" she  published "The Bell Jar," her only novel, which fictionalizes the time she spent  working for Mademoiselle magazine in New York during college.
באוסף השירה הראשון שלה, "הקולוסוס," היא כתבה על רגשות של אפסות: "לבן: זה גוון העור של התודעה." באותו זמן, היא גילתה נחמה בטבע, מ"ערפל כחול" "גרירת האגם," לפרחים הלבנים ש"מתנשאים ונופלים," לצדפות הכחולות "נערמות כמו פקעות." אחרי "הקולוסוס" היא פרסמה את "צנצנת הפעמון," הסיפור היחיד שלה, שדמיין את הזמן שהיא בלתה בעבודה עבור מגזין מדמואזל בניו יורק במהלך הקולג'.