Their argument was twofold: First, the artists we study are  no longer living, never recorded their intentions, or are simply unavailable to answer  questions about their work.
הטיעון שלהם היה כפול: ראשית, האמנים שאנחנו חוקרים אינם בחיים, הם מעולם לא תעדו את כוונותיהם, או שהם פשוט לא זמינים לענות על שאלות בנוגע לעבודות שלהם.