And in this way, time is actually the critical variable that distinguishes a remembering self from an experiencing self; time has very little impact on the story.
ובדרך הזאת, זמן הוא בעצם המשתנה הקריטי המבדיל בין האני הזוכר לבין האני החווה. למשך הזמן יש השפעה מזערית על הסיפור.