(Applause) Which brings me to the second paradox: sobering up about our smallness and maintaining faith in our greatness all at once.
(מחיאות כפיים). מה שמביא אותי לפרדוקס השני: התפקחות לגבי קטנותנו ושמירה על אמונה בגדולתנו בו זמנית.