And at the very core of this crisis of mine, I felt somehow the life of music had chosen me, where somehow, perhaps possibly in a very naive sense, I felt what Skid Row really needed was somebody like Paul Farmer and not another classical musician playing on Bunker Hill.
ובאמצע המשבר הזה שלי, הרגשתי איכשהו שחיי המוסיקה בחרו בי, שאיכשהו אולי במובן נאיבי, חשתי שמה ששכונת העוני באמת זקוקה לו, הוא מישהו כמו פול פרמר ולא עוד איזה מוסיקאי קלסי שמנגן בשכונת בונקר היל.