But perhaps if they'd been able to read their fears more like a scientist, with more coolness of judgment, they would have listened instead to the less violent but the more likely tale, the story of starvation, and headed for Tahiti, just as Melville's sad commentary suggests.
אבל אולי אם הם היו מסוגלים לקרוא את הפחדים שלהם יותר כמו מדענים, עם יותר שיקול דעת קר, הם היו תחת זאת, מקשיבים לסיפור הפחות אלים אבל היותר סביר, הסיפור של גוויעה למוות ברעב, והיו פונים לכיוון טאהיטי, כפי שפרשנותו העצובה של מלוויל מרמזת.