If you could get a deal at Copenhagen, where people agreed, A, that there was a long-term target for carbon emission cuts, B, that there was short-range targets that had to be met so this wasn't just abstract; it was people actually making decisions now that would make a difference now, and if you could then find a financing mechanism that meant that the poorest countries that had been hurt by our inability to deal with climate change over many, many years and decades are given special help so that they can move to energy-efficient technologies, and they are in a position financially to be able to afford the long-term investment that is associated with cutting carbon emissions, then you are treating the world equally, by giving consideration to every part of the planet and the needs they have.
אם יכולת לבצע עסקה בקופנהגן, כאשר אנשים הסכימו, כאשר א. יש יעד ארוך טווח על מנת להוריד את כמות פליטת הפחמן, ב. שהיו מטרות לטווח קצר אשר היו צריכות להיות מושגות אז זה לא היה משהו מופשט; זה היה אירוע שבו אנשים באמת מחליטים בו החלטות שיכלו לעשות את ההבדל, ואם לאחר מכן, היתה אפשרות למצוא מנגנון מימון המשמעות היא כי המדינות העניות ביותר אשר נפגעו על-ידי אי היכולת שלנו להתמודד עם שינויי האקלים במשך הרבה מאוד שנים, עשרות שנים תינתן עזרה מיוחדת, על מנת שהן יוכלו לעבור לטכנולוגיות חסכוניות באנרגיה, והם נמצאים בעמדה מבחינה כלכלית שיוכלו להרשות לעצמם את ההשקעה לטווח ארוך הקשורה בהורדת פליטות הפחמן, כך אתה מטפל בעולם באופן שווה, על-ידי מתן התחשבות בכל חלקי העולם ובצרכים שלהם.