So you think about Brendan, you think about all these soldiers having an experience like that, a bond like that, in a small group, where they loved 20 other people in some ways more than they loved themselves, you think about how good that would feel, imagine it, and they are blessed with that experience for a year, and then they come home, and they are just back in society like the rest of us are, not knowing who they can count on, not knowing who loves them, who they can love, not knowing exactly what anyone they know would do for them if it came down to it.
אז חושבים על ברנדן, חושבים על כל החיילים האלה חווים חוויה כזו, קשר כזה, בקבוצה קטנה, בה הם אוהבים עשרים אנשים אחרים בדרכים מסויימות יותר משהם אוהבים את עצמם, חושבים על כמה טוב זה היה מרגיש, דמיינו את זה, והם מבורכים בחוויה הזו לשנה, ואז הם באים הביתה, והם רק חוזרים חזרה לחברה כמו כולנו, בלי לדעת על מי הם יכולים לסמוך, בלי לדעת מי אוהב אותם, את מי הם יכולים לאהוב, בלי לדעת בדיוק מה כל מי שהם מכירים היה עושה בשבילם אם זה הגיע לזה.