I allow my creativity to push me in directions that are simply interesting to me, and I don't worry about the likeness of the result to some notion, some paradigm, of what music composition is supposed to be, and that has actually urged me, in a sense, to take on a whole bunch of different roles, and so what I want you to think about is, to what extent might you change the fundamental question in your discipline, and, okay, I'm going to put one extra little footnote in here, because, like, I realized I mentioned some psychological defects earlier, and we also, along the way, had a fair amount of obsessive behavior, and there was some delusional behavior and things like that, and here I think we could say that this is an argument for self-loathing and a kind of schizophrenia, at least in the popular use of the term, and I really mean dissociative identity disorder, okay. (Laughter) Anyway, despite those perils, I would urge you to think about the possibility that you might take on roles in your own work, whether they are neighboring or far-flung from your professional definition.
אני נותן ליצירתיות שלי לדחוף אותי בכוונים שפשוט מעניינים אותי, ואני לא דואג לגבי ההקבלה של התוצאה לרעיון מסויים, דוגמה כלשהי, של מה הרכב המוזיקה אמור להיות, וזה למעשה דחף אותי לקחת על עצמי מגוון תפקידים, אם כן, מה שאני רוצה שתחשבו עליו הוא, באיזו מידה אתם עלולים לשנות את השאלה הבסיסית בדיסציפלינה שלכם, ואני הולך להכניס עוד הערה קטנה כאן, כיוון שהבנתי, שהזכרתי כמה מומים פסיכולוגים קודם לכן, ואנחנו גם, לאורך הדרך, הצגנו דיי הרבה התנהגות אובססיבית, היתה גם התנהגות הזייתית ודברים כאלה, וכאן היה, אני חושב שאפשר להגיד, דוגמה לשנאה עצמית וסוג של סכיזופרניה, לפחות בפירוש העממי של המושג, ואני באמת מתכוון לתסמונת של פיצול אישיות. [צחוק] בכל מקרה, למרות הצרות הללו, אני מפציר בכם לחשוב על האפשרות שלכם לקחת על עצמכם תפקידים בעבודה שלכם, בין אם הם קרובים או אפילו רחוקים שנות-אור מהגדרת העבודה שלכם.