And there I was, lying there in this tiny space, hot, dark, claustrophobic, matchbox-sized, behind my eyes, but it was really weird, like, after this went on for days, weeks, months, that space would get bigger and darker and cooler until I really looked forward to that half an hour of enforced immobility and rest, and I really looked forward to going to that place of darkness.
וכך, שכבתי שם במרחב הקטנטן ההוא, חם, חשוך, קלאוסטרופובי, בגודל קופסת גפרורים, מאחורי עיניי אבל זה באמת היה מוזר כזה, אחרי שזה נמשך במשך ימים במשך ימים, שבועות, חודשים,החלל הזה נהייה גדול יותר וחשוך יותר וקר יותר עד שבאמת ייחלתי לחצי השעה הזו של חוסר תנועה ומנוחה כפויות ובאמת ציפיתי ללכת למקום ההוא של חשיכה.