But he’s since become their slave, and rants with furious regret: “And then I loved thee,/ And showed thee all the qualities o’ th’ isle/ The fresh springs, brine pits, barren place  and fertile./ Cursed be I that did so!” With his thunderous language and seething anger, Caliban constantly reminds Prospero of what came before: this island’s mine by Sycorax my mother, Which thou takest from me.
אבל מאז הוא הפך לעבדם, ומתלונן בצער זועם: "ואז אהבתי אותך, והראתי לך את כל התכונות של האי המעיינות הזכים, בורות המלח, מקום צחיח ופורה. אני מקולל שעשיתי זאת!" עם השפה הרועמת שלו וזעם רותח, קאליבן כל הזמן מזכיר לפרוספרו מה היה לפני כן: האי הזה היה שלי בגלל אימי סקוראקס, שאתה לקחת ממני.