In those days, one hid much else as well: grown men didn't embrace one another, unless someone had died, and not always then; you shook hands or, at a ball game, thumped your friend's back and exchanged blows meant to be codes for affection; once out of childhood you'd never again know the shock of your father's whiskers on your cheek, not until mores at last had evolved, and you could hug another man, then hold on for a moment, then even kiss (your fathers bristles white and stiff now).
באותם ימים הסתירו עוד הרבה דברים: גברים לא חיבקו זה את זה, אלא אם מישהו מת, וגם אז לא תמיד. היו לוחצים יד, או טופחים על גב חבר במשחק כדור ומחליפים מהלומות שצפנו קוד של חיבה; אחרי שתמה הילדות, שוב לא יכולת לחוש את שפמו של אביך על לחייך, לפחות לא עד שהתפתחו סוף-סוף הגינונים, ויכולת לחבק גבר אחר, ולהשתהות מעט, ואפילו לנשק (את הזיפים על פני אביך שכבר הלבינו והתקשו).