And so this raises the question, and so, as Smith puts it, "When our passive feelings are almost always so sordid and so selfish, how comes it that our active principles should often be so generous and so noble?"
וזה מעלה את השאלה, במילותיו של סמית: "כשרגשותינו הסבילים הם כמעט תמיד "כה נבזים ואנוכיים, "מדוע על עקרונותינו הפעילים "להיות לעתים קרובות כה נדיבים ונאצלים?"