So it was always the satirist, like Juvenal or Martial, represented the audience, and he was going to make fun of the outsider, the person who didn't share that subject status.
וכך היה זה תמיד הסאטיריקן כגון יובנליס או מרשל, שייצג את הקהל, והוא התכונן לצחוק על הזר, על האדם שלא היה שותף לסטאטוס הסובייקטיבי הזה.