We still clutch close these letters to our chest, to the words that speak louder than loud, when we turn pages into palettes to say the things that we have needed to say, the words that we have needed to write, to sisters and brothers and even to strangers, for far too long.
אנו נמשיך לשמור מכתבים אלה קרוב לליבנו, וניצמד למלים שקולן הוא הרם ביותר, כשאנו הופכים את דף הנייר ללוח-צבעים כדי לומר את הדברים שחשנו צורך לומר, את המלים שחשנו צורך לכתוב, לאחיות, אחים ואף לזרים, מזה זמן רב מדי.