Was it perhaps the coming of modernity, with its celebration of restlessness and travel and progress that made sickening for the familiar seem rather unambitious?
האם בגלל הופעת המודרניות, שחוגגת את חוסר המנוח, הנסיעות והקידמה שגרמו לגעגועים אל המוכר להיראות פחות רציניים?