For example, we were stuck for a year trying to understand the intricate biochemical networks inside our cells, and we said, "We are deeply in the cloud," and we had a playful conversation where my student Shai Shen Orr said, "Let's just draw this on a piece of paper, this network," and instead of saying, "But we've done that so many times and it doesn't work," I said, "Yes, and let's use a very big piece of paper," and then Ron Milo said, "Let's use a gigantic architect's blueprint kind of paper, and I know where to print it," and we printed out the network and looked at it, and that's where we made our most important discovery, that this complicated network is just made of a handful of simple, repeating interaction patterns like motifs in a stained glass window.
לדוגמה, במשך שנה שלמה ניסינו להבין, לללא הצלחה, כיצד פועלות הרשתות הביוכימיות המורכבות בתאי גופנו, ואמרנו לעצמנו, "אנחנו אבודים אי שם בענן," אך תוך כדי כך, השתעשנו ברעיונות שונים, ואז אחד מהסטודנטים שלי, שי שן-אור, אמר, "בואו נשרטט את זה על פיסת נייר,  את הרשת הזו." ובמקום לענות בביטול, "אבל כבר ניסינו לעשות זאת אינספור פעמים וראינו שזה לא עובד," אמרתי, "כו, נכון, ו ..." בואו ניקח דף נייר גדול," ואז רון מילוא אמר, "בואו ניקח גיליון נייר גדול ממש, כזה שבו משתמשים אדריכלים, ואני יודע היכן להדפיס את הסרטוט." הדפסנו את סרטוט הרשת, והתבוננו בו, ואז גילינו את התגלית החשובה ביותר שלנו. גילינו שהרשת המורכבת הזו בנויה, למעשה, מכמה דפוסי אינטראקציה פשוטים,  שחוזרים על עצמם, בדומה למוטיבים בחלון זכוכית צבעוני.