“From the tip of every branch, like a fat purple fig, a wonderful future beckoned and winked… but choosing one meant  losing all the rest, and, as I sat there, unable to decide, the figs began to wrinkle and go black, and, one by one, they plopped  to the ground at my feet.” In this passage from Sylvia Plath’s  "The Bell Jar," a young woman imagines  an uncertain future– and speaks to the universal fear of becoming paralyzed by the prospect of making  the wrong choice.
"מקצה כל ענף, כמו תאנה סגולה שמנה, עתיד נפלא אותת וקרץ... אבל לבחור אחד אומר לאבד את השאר, וכשישבתי שם, לא מסוגלת להחליט, התאנים החלו להתקמט ולהשחיר, ואחת אחת, הן נפלו לקרקע לרגלי." במשפט הזה מ"צנצנת הפעמון" של סילביה פלאת', אישה צעירה מדמיינת עתיד לא בטוח -- ומדברת לפחד האוניברסלי של להיות משותקת על ידי האפשרות לעשות בחירה לא נכונה.