Albert Einstein used non-Euclidean geometry as well to describe how space-time becomes warped in the presence of matter, as part of his general theory of relativity.
אלברט איינשטיין השתמש גם הוא בגיאומטריה לא-אאקולידית לתיאור האופן בו המרחב-זמן הופך לעבודה בנוכחותו של חומר כחלק מ"תיאוריית היחסות הכללית" שלו.