So much of our education reform is driven by a sympathetic approach, where people are saying, "Let's go and help these poor inner city kids, or these poor black and Latino kids," instead of an empathetic approach, where someone like me, who had grown up in this environment, could say, "I know the adversities that you're facing and I want to help you overcome them."
חלק גדול מרפורמות החינוך שלנו מונעות על ידי גישה מבינה, בה אנשים אומרים, "בואו נלך לעזור  לילדים העניים האלה בשכונות, "או לילדים העניים השחורים והלטיניים האלה," במקום גישה מזדהה, בה מישהו כמוני, שגדל בסביבות האלו, יכול להגיד, "אני מכיר את המצוקות שעומדות בפניכם "ואני רוצה לעזור לכם להתגבר עליהן."