And the result is -- we call it "patient autonomy," which makes it sound like a good thing, but what it really is is a shifting of the burden and the responsibility for decision-making from somebody who knows something -- namely, the doctor -- to somebody who knows nothing and is almost certainly sick and thus, not in the best shape to be making decisions -- namely, the patient.
והתוצאה היא -- אנחנו קוראים לזה "אוטונומיה של הפציינט", שגורם לזה להישמע כמו דבר טוב, אבל בפועל זו העברה של הנטל והאחריות לקבלת ההחלטות ממישהו שיודע משהו -- כלומר הרופא -- למישהו שלא יודע שום דבר וקרוב לוודאי חולה ולכן לא במצב המיטבי לקבלת החלטות -- כלומר הפציינט.