I know this song, and it's really a tribute to the genius of David Bowie himself, but it's also, I think, a reflection of the fact that we are not machines exploring the universe, we are people, and we're taking that ability to adapt and that ability to understand and the ability to take our own self-perception into a new place.
אני מכיר את השיר הזה, וזאת באמת מחווה לגאון דיוויד בואי עצמו, אבל זה גם, אני חושב, השתקפות של העובדה שאנחנו לא מכונות שחוקרות את היקום, אנחנו אנשים, ואנחנו לוקחים את היכולת להסתגל ואת היכולת להבין ואת היכולת לקחת את התפיסה העצמית שלנו למקום חדש.