Tragically, the characters are locked in an existential conundrum: they wait in vain for an unknown figure to give them a sense of purpose, but their only sense of purpose comes from the act of waiting, While they wait, they sink into boredom, express religious dread and contemplate suicide.
באופן טראגי, הדמויות נעולות בחידה קיומית: הם מחכים לשווא לדמות בלתי ידועה שתיתן להם תחושה של מטרה, אבל תחושת המטרה היחידה שלהם מגיעה מפעולת ההמתנה. בעוד הם מחכים, הם שוקעים לשעמום, מביעים אימה דתית ושוקלים התאבדות.