I have been told, sometimes,  the most healing thing we can do- Is remind ourselves over and over and over Other people feel this too The tomorrow that has come and gone And it has not gotten better When you are half finished writing that letter to your mother that says “I swear to God I tried” But when I thought I hit bottom,  it started hitting back There is no bruise like the bruise loneliness kicks into your spine So let me tell you I know there are days it looks like  the whole world is dancing in the streets when you break down like the doors of their looted buildings You are not alone and wondering who will  be convicted of the crime of insisting you keep loading your grief into  the chamber of your shame You are not weak just because  your heart feels so heavy I have never met a heavy heart that wasn’t a phone booth with a red cape inside Some people will never understand  the kind of superpower it takes for some people to just walk outside Some days I know my smile looks like the gutter of a falling house But my hands are always holding tight to the ripchord of believing A life can be rich like the soil Make food of decay Turn wound into highway Pick me up in a truck with that  bumper sticker that says “it is no measure of good health to be well adjusted to a sick society” I have never trusted anyone with  the pulled back bow of my spine the way I trust the ones who  come undone at the throat Screaming for their pulse  to find the fight to pound Four nights before Tyler Clementi  jumped from the George Washington bridge I was sitting in a hotel room in my own town Calculating exactly what I had to swallow  to keep a bottle of sleeping pills down What I know about living  is the pain is never just ours Every time I hurt I know the wound is an echo So I keep a listening for the moment when the grief becomes a window When I can see what I couldn’t see before, through the glass of  my most battered dream, I watched a dandelion lose its mind in the wind and when it did, it scattered  a thousand seeds.
נאמר לי לפעמים, שהדבר הכי מרפא שאנחנו יכולים לעשות - זה להזכיר לעצמנו שוב ושוב ושוב שאנשים אחרים גם מרגישים את זה המחר שהגיע והלך וזה לא נעשה טוב יותר כשכמעט סיימתם לכתוב את המכתב לאמכם שאומר "אני נשבעת שניסיתי" אבל כשחשבתי שהגעתי לקרקעית, היא החלה להכות חזרה אין חבורות כמו החבורות שהבדידות בועטת בעמוד השדרה שלכם אז תנו לי להגיד לכם אני יודעת שיש ימים שזה נראה כאילו כל העולם רוקד ברחובות כשאתם מתמוטטים כמו הדלתות של הבניינים שנשדדו אתם לא לבד ותוהים מי יורשע בפשע של להתעקש שתמשיכו להעמיס את היגון שלכם לתא הבושה אתם לא חלשים רק בגלל שלבכם מרגיש כה כבד מעולם לא פגשתי לב כבד שלא היה תא טלפון עם גלימה אדומה בתוכו כמה אנשים לעולם לא יבינו את סוג כוח העל שנדרש לכמה אנשים רק כדי לצאת החוצה לפעמים אני יודעת שחיוכיי נראה כמו המרזב של בית מט ליפול אבל ידיי תמיד מחזיקות חזק את חוט המשיכה של האמונה חיים יכולים להיות עשירים כמו אדמה ליצור מזון מרקבון להפוך פצע לדרך מהירה לאסוף אותי במשאית עם המדבקה שאומרת "זו לא מידה של בריאות להיות מותאמים לחברה חולה" מעולם לא בטחתי באף אחד עם הקשת המתוחה של עמוד השדרה שלי בדרך בה אני בוטחת באלה שמתפרקים בגרון צועקים לדופק שלהם למצוא את הלחימה לפעום ארבעה לילות לפני שטיילר קלמנטי קפץ מגשר ג'ורג' וושינגטון ישבתי בחדר מלון בעירי חישבתי בדיוק מה אני צריכה לבלוע כדי להחזיק בקבוק של כדורי שינה בקיבה מה שאני יודעת על לחיות זה שהכאב הוא אף פעם לא רק שלנו כל פעם שכואב לי אני יודעת שהכאב הוא הד אז אני ממשיכה להקשיב לרגע בו היגון הופך לחלון כשאני יכולה לראות מה שלא יכולתי לראות לפני כן, דרך הזכוכית של החלומות הכי שבורים שלי, צפיתי בסביון מאבד את דעתו ברוח וכשהוא עשה זאת, הוא פיזר אלפי זרעים.