No relationship -- gay, straight or anything -- that we would regard as remotely healthy or functional looks like that, and yet somehow, you put it on prime time, you slap some makeup on it, throw the glitter on, put it out there as movement, not as text, and we, as a culture, tune in and clap.
אין מערכות יחסים -- הומו, סטרייט  או כל דבר אחר -- שנתייחס אליהם כבקושי בריאים  או פונקציונלים, ובכל זאת, איכשהו אתם מקרינים את זה בפריים-טיים בטלוויזיה עם קצת איפור, מפזרים נצנצים, מציגים את זה שם כתנועה, לא כטקסט, ואנחנו כתרבות, מתכווננים, ומוחאים כפיים.