The resolution is going to achieve either of two forms: either we will resolve these non-sustainable time-fuses in pleasant ways of our own choice by taking remedial action, or else these conflicts are going to get settled in unpleasant ways not of our choice -- namely, by war, disease or starvation. But what's for sure is that our non-sustainable course will get resolved in one way or another in a few decades. In other words, since the theme of this session is choices, we have a choice. Does that mean that we should get pessimistic and overwhelmed? I draw the reverse conclusion.
הפתרון ילבש אחת משתי הצורות הבאות: או שנפתור פצצות-זמן בלתי-מקיימות אלה בדרכי נועם ומתוך בחירה, ע"י נקיטת צעדי-תיקון, או שהקונפליקטים האלה ייפתרו בדרכים לא-נעימות ולא מתוך בחירה -- דהיינו, במלחמה, מחלות או רעב. אך מה שבטוח הוא שנתיבנו, שאינו בר-קיימא, עתיד להיפתר כך או אחרת תוך כמה עשרות שנים. במלים אחרות, מאחר ונושא מפגשנו הוא ברירות, יש לנו ברירה. האם זה אומר שעלינו להיעשות רואי-שחורות והמומים?