So, I think that the only true disability is a crushed spirit, a spirit that's been crushed doesn't have hope, it doesn't see beauty, it no longer has our natural, childlike curiosity and our innate ability to imagine.
לכן, אני סבורה שהמום היחידי הוא נפש מרוסקת, בנפש שרוסקה אין תקווה. היא לא רואה יופי. לא קיימת בה יותר הסקרנות הטבעית, התמה והיכולת שטבועה בדמנו לדמיין.