We are missing the story of Fareeda, a music teacher, a piano teacher, in Sarajevo, who made sure that she kept the music school open every single day in the four years of besiege in Sarajevo and walked to that school, despite the snipers shooting at that school and at her, and kept the piano, the violin, the cello playing the whole duration of the war, with students wearing their gloves and hats and coats.
אנו מפספסים את סיפורה של פארידה, מורה למוזיקה, מורה לפסנתר מסרייבו שדאגה לקיים את בית הספר למוזיקה כל יום בארבע שנות מצור על סרייבו והלכה לבית הספר ברגל למרות ירי הצלפים על בית הספר ועליה וקיימה שיעורי פסנתר, כינור, וצ'לו במהלך כל המלחמה, כאשר הסטודנטים לבשו כפפות וכובעים ומעילים.