And the thing that struck me the most, that broke my heart, was walking down the main street of Sarajevo, where my friend Aida saw the tank coming 20 years ago, and in that road were more than 12,000 red chairs, empty, and every single one of them symbolized a person who had died during the siege, just in Sarajevo, not in all of Bosnia, and it stretched from one end of the city to a large part of it, and the saddest for me were the tiny little chairs for the children.
והדבר שהלם בי יותר מהכל, ששבר לי את הלב, היה להתהלך במורד הרחוב הראשי של סרייבו, המקום שבו הידידה שלי אייאידה ראתה את הטנק בבואו לפני עשרים שנה, ובתוך הרחוב הזה היו 12,000, יותר מ- 12,000 כסאות אדומים, ריקים, וכל אחד ואחד מהם מסמל אדם שמת במהלך המצור, רק בסרייבו, לא בבוסניה כולה, וזה נמתח מקצה האחד של העיר לחלק גדול ממנה והכי עצוב עבורי היו הכסאות הקטנים הזעירים לילדים.