Who are we to pretend that we know so little about human well-being that we have to be non-judgmental about a practice like this?
מי אנחנו שנעמיד פנים שאנחנו יודעים כה מעט על רווחת האדם שמחובתנו להיות לא שיפוטיים בנוגע למנהגים שכאלו?