(Laughter) (Applause) And what the Public Theater did over the next years with amazing shows like "For Colored Girls Who Have Considered Suicide / When the Rainbow Is Enuf," "A Chorus Line," and -- here's the most extraordinary example I can think of: Larry Kramer's savage cry of rage about the AIDS crisis, "The Normal Heart."
(צחוק) (מחיאות כפיים) ומה שהתיאטרון הציבורי עשה בשנים הבאות עם הצגות נפלאות כמו "לנערות צבעוניות ששקלו התאבדות/כשדי בקשת שבענן", "שורת המקהלה", ו -- זאת הדוגמה הכי נהדרת שעולה בדעתי - זעקת הזעם הפרועה של לארי קריימר בקשר למשבר האיידס, "הלב הרגיל",