We were driving at the time; we got home, I sat on the couch, I wrote until two in the morning -- everyone had gone to bed -- and I gave it to Marlene at breakfast time.
היינו אז בנסיעה. הגענו הביתה, התיישבתי על הספה, כתבתי עד שתיים בלילה -- כולם כבר ישנו -- ונתתי אותו למארלין בארוחת הבוקר.