Usually, when I talk about this period of my life, the reaction I get is essentially: (Sighs) "I can't -- I can't imagine."
בדרך כלל, כשאני מדברת על התקופה הזו בחיי, התגובה שאני מקבלת היא למעשה: (נאנחת) " אני לא -- אני לא יכול לדמיין."