Now, I may be a bit extreme, you know, in how little appetite I have for consuming memories, but even if you do more of this, there is a genuine question: Why do we put so much weight on memory relative to the weight that we put on experiences?
אולי אני יוצא דופן בכך שאני צורך מעט זיכרונות, אבל אפילו אם תצרכו יותר, יש שאלה אמיתית: למה אנו נותנים כל כך הרבה משקל לזיכרון יחסית למשקל שאנו נותנים לחוויות?