[The last 48 hours of two Palestinian suicide bombers.] [Paradise Now] [Man: As long as there is injustice, someone must make a sacrifice!] [Woman: That's no sacrifice, that's revenge!] [If you kill, there's no difference between victim and occupier.] [Man: If we had airplanes, we wouldn't need martyrs, that's the difference.] [Woman: The difference is that the Israeli military is still stronger.] [Man: Then let us be equal in death.] [We still have Paradise.] [Woman: There is no Paradise! It only exists in your head!] [Man: God forbid!] [May God forgive you.] [If you were not Abu Azzam's daughter ...] [Anyway, I'd rather have Paradise in my head than live in this hell!] [In this life, we're dead anyway.] [One only chooses bitterness when the alternative is even bitterer.] [Woman: And what about us? The ones who remain?] [Will we win that way?] [Don't you see what you're doing is destroying us?] [And that you give Israel an alibi to carry on?] [Man: So with no alibi, Israel will stop?] [Woman: Perhaps. We have to turn it into a moral war.] [Man: How, if Israel has no morals?] [Woman: Be careful!] [And the real people building peace through non-violence] [Encounter Point] Video: (Ambulance siren) [Tel Aviv, Israel 1996] [Tzvika: My wife Ayelet called me and said, ] ["There was a suicide bombing in Tel Aviv."] [Ayelet: What do you know about the casualties?] [Tzvika off-screen: We're looking for three girls.] [We have no information.] [Ayelet: One is wounded here, but we haven't heard from the other three.] [Tzvika: I said, "OK, that's Bat-Chen, that's my daughter.] [Are you sure she is dead?"] [They said yes.] Video: (Police siren and shouting over megaphone) [Bethlehem, Occupied Palestinian Territories, 2003] [George: On that day, at around 6:30] [I was driving with my wife and daughters to the supermarket.] [When we got to here ...] [we saw three Israeli military jeeps parked on the side of the road.] [When we passed by the first jeep ...] [they opened fire on us.] [And my 12-year-old daughter Christine] [was killed in the shooting.] [Bereaved Families Forum, Jerusalem] [Tzvika: I'm the headmaster for all parts.] [George: But there is a teacher that is in charge?] [Tzvika: Yes, I have assistants.] [I deal with children all the time.] [One year after their daughters' deaths both Tzvika and George join the forum] [George: At first, I thought it was a strange idea.] [But after thinking logically about it, ] [I didn't find any reason why not to meet them] [and let them know of our suffering.] [Tzvika: There were many things that touched me.] [We see that there are Palestinians who suffered a lot, who lost children,] [and still believe in the peace process and in reconciliation.] [If we who lost what is most precious can talk to each other,] [and look forward to a better future,] [then everyone else must do so, too.] [From South Africa: A Revolution Through Music] [Amandla] (Music) (Video) Man: Song is something that we communicated with people who otherwise would not have understood where we're coming from.
גן עדן עכשיו (שעות אחרונות של פלסטינאי מתאבד): כל עוד יש אי צדק, מישהו צריך להקריב! אישה ראשונה: זו לא הקרבה, זו נקמה! אם תהרגו, אין הבדל בין קורבן לכובש. איש ראשון: אם היו לנו מטוסים, לא היינו צריכים מתאבדים, זה ההבדל. אישה: ההבדל הוא שהצבא הישראלי עדיין חזק יותר. איש: אז הבה נהייה שווים במוות. עדיין יש לנו את גן העדן. אישה: אין גן עדן! הוא קיים רק בראש שלך! איש: אלוהים ישמור, אלוהים ישמור! שאלוהים יסלח לך. אם לא היית בתו של אבו עזאם... בכל אופן, אני מעדיף שיהיה לי גן עדן בראש מאשר לחיות בגיהנום! בחיים האלה, אנחנו מתים ממילא. איש: האדם בוחר במרירות רק כשהאלטרנטיבה מרירה יותר. אישה: ומה איתנו? אלה שנשארים? האם ננצח בדרך הזו? אתה לא רואה שמה שאתה עושה הורס אותנו? ושאתה נותן לישראל אליבי להמשיך? איש: אז בלי אליבי, ישראל תפסיק? אישה: אולי. צריך להפוך את זה למלחמת מוסר. איש: איך, אם לישראל אין מוסר? אישה: תזהר! תל אביב, צביקה: לקראת ארבע ורבע מתקשרת אלי איילת חצי שעה יותר מאוחר ואומרת, "תשמע היה פיגוע בתל אביב." איילת: מה אתה יודע על ההרוגים, הזהות שלהם? אנחנו מחפשים שלוש נערות. צביקה: אין לנו שום אינפורמציה, מה את מחפשת איילת: שלוש בנות, הן היו ארבע ביחד אחת פצועה פה ושלוש אין קול ואין. צביקה: אמרתי, "אוקיי, זו בת-חן, זו הבת שלי." "אז אתה בטוח שהיא מתה?" הם אמרו לי כן. בית לחם, ג'ורג': ביום ההוא, בערך ב6:30 הסעתי את אשתי ובתי לסופרמרקט. כשהגענו לפה... ראינו שלושה גיפים צבאיים חונים בצד הדרך. כשעברנו את הג'יפ הראשון... הם פתחו עלינו באש. ובתי בת ה12 כריסטין נהרגה מהירי. פורום משפחות שכולות, צביקה: אני המנהל של כל החלקים. ג'ורג': אבל יש מורה שממונה? צביקה: כן יש לי עוזרים. אני מטפל בילדים כל הזמן. ג'ורג': בהתחלה, חשבתי שזה רעיון משונה. אבל אחרי חשיבה לוגית על זה, לא מצאתי סיבה לא לפגוש אותם ולידע אותם על הסבל שלנו. צביקה: היו הרבה מאוד דברים שריגשו אותי. כשאנחנו רואים שיש פלסטינאים שסבלו מאד, איבדו ילדים, ועדיין מאמינים בתהליך השלום ומאמינים בפיוס. אם אנחנו שאיבדנו את היקר מכל יכולים בינינו לדבר, ולצפות ולראות ימים טובים יותר, אז כל האנשים שלא עברו את זה בוודאי שהם חייבים דרא"פ, איש: שיר הוא משהו שאנחנו מתקשרים עם אנשים בעזרתו שאחרת לא היו מבינים מהיכן אנחנו באים.