So no matter that I have inhibitions to fill all my pockets, I keep trying, hoping that one day I'll write a poem I can be proud to let sit in a museum exhibit as the only proof I existed.
Mis tahes piirangutega ma  enda taskuid ka ei täidaks, proovin ma ikka edasi, lootes, et ühel päeval  kirjutan ma luuletuse, mida võin uhkusega  muuseumis näidata tõendina sellest, et olin olemas.