At the time I was just beginning to emerge from this eight-year personal identity crisis zigzag that saw me go from being a boy to being this awkward girl that looked like a boy in girl's clothes to the opposite extreme of this super skimpy, over-compensating, boy-chasing girly-girl to finally just a hesitant exploration of what I actually was, a tomboyish girl who liked both boys and girls depending on the person.
Tol ajal hakkasin ma just väljuma kaheksa-aastasest isikliku identiteedikriisi siksakist, mille kestel ma muutusin poisist kohmetuks tüdrukuks, kes nägi välja nagu tüdrukuks riietatud poiss, liikusin sealt omakorda teise äärmusse, saades ülisaledaks liiga agaraks, poisse taga ajavaks beibelikuks tüdrukuks, kuni lõpuks jõudsin kõhkleva avastuseni, kes ma tegelikult olen, poisilik tüdruk, kellele meeldivad nii poisid kui ka tüdrukud, sõltuvalt inimesest.