We still clutch close these letters to our chest, to the words that speak louder than loud, when we turn pages into palettes to say the things that we have needed to say, the words that we have needed to write, to sisters and brothers and even to strangers, for far too long.
Pořád si můžeme tyhle dopisy přivinout k sobě, ta slova, která jsou slyšet hlasitěji než cokoliv jiného a listy papíru, které dokážeme proměnit v malířské palety, abychom vyjádřili to, co potřebujeme, ta slova, která jsme chtěli napsat sestrám a bratrům, a dokonce i těm neznámým. Slova, která jsme chtěli napsat už dávno.