Now, I may be a bit extreme, you know, in how little appetite I have for consuming memories, but even if you do more of this, there is a genuine question: Why do we put so much weight on memory relative to the weight that we put on experiences?
Já vím, že jsem možná trochu extrémní v tom jak málo chutě mám zabývat se vzpomínkami. Ale i když toho strávíte více, je tu jedna podstatná otázka. Proč přikládáme takovou váhu vzpomínkám v poměru k prožitkům?