Tragic art, as it developed in the theaters of ancient Greece, in the fifth century B.C., was essentially an art form devoted to tracing how people fail, and also according them a level of sympathy, which ordinary life would not necessarily accord them.
Tragické umění, jaké vznikalo v divadlech starověkého Řecka, v pátém století př.n.l., bylo v podstatě formou umění, jejíž podstatou bylo ukazovat, jak lidé selhávají. A mělo pro ně určitou míru sympatie, kterou bychom v běžném životě mnohdy nenašli.