Now an improviser senses and plays the next cool move, but a composer is considering all possible moves, testing them out, prioritizing them out, until he sees how they can form a powerful and coherent design of ultimate and enduring coolness.
Improvizátor cítí a hraje každý další skvělý takt, ale skladatel promýšlí všechny možné takty, zkouší je, třídí je, dokud nezjistí, jak z nich dát dohromady silný a soudržný celek definitivní a trvalé skvělosti.