How can human-made squiggles on a page reflect lights into our eyes that send signals to our brains that we logically and emotionally decode as complex narratives that move us to fight, cry, sing, and think, that are strong enough not only to hold up a world that is completely invented by the author, but also to change the reader's perspective on the real world that resumes only when the final squiggle is reached?
Jak mohou smyšlené klikyháky na stránce odrážet světlo do našich očí, které posílá signály našemu mozku a my tyto signály logicky a emocionálně rozluštíme jako složitá vyprávění, jež nás přimějí bojovat, brečet, zpívat a myslet si, že tato vyprávění jsou natolik silná, aby nejen podpírala svět kompletně vymyšlený autorem, ale také změnila pohled čtenáře na skutečný svět, který se znovu objeví, když se čtenář dobere posledního klikyháku?