And I realized how few of the grown-ups that I knew were able to withstand the tragedies that the war visited on them -- how few of them could even resemble a normal, contented, satisfied, happy life once their job, their home, their security was destroyed by the war.
když mi bylo mezi 7 a 10 lety. Tehdy jsem si uvědomil,  jak málo dospělých, které jsem znal, bylo schopno vypořádat se s tragédiemi,  jimiž je válka postihla - jak málo z nich dokázalo žít tak,  že to aspoň připomínalo normální, spokojený a šťastný život poté, co jim práci, domov  a pocit bezpečí zničila válka.