This realization was exploited most powerfully for pragmatic ends by the 18th- century philosopher Jeremy Bentham, who set out to resolve an important problem ushered in by the industrial age, where, for the first time, institutions had become so large and centralized that they were no longer able to monitor and therefore control each one of their individual members, and the solution that he devised was an architectural design originally intended to be implemented in prisons that he called the panopticon, the primary attribute of which was the construction of an enormous tower in the center of the institution where whoever controlled the institution could at any moment watch any of the inmates, although they couldn't watch all of them at all times.
Aquest coneixement va ser explotat  de manera més poderosa amb finalitats pragmàtiques pel filòsof del segle 18 Jeremy Bentham, qui es va proposar resoldre un problema important que va sorgir a l'era industrial, on, per primera vegada, les institucions s'havien fet tan grans i centralitzades que ja no eren capaces de vigilar i controlar a cada un  dels seus membres, i la solució que va visionar va ser un disseny arquitectònic fet originalment per a les presons que va anomenar el "panopticon", el principal atribut del qual era la construcció d'una torre enorme al  centre de la institució on qui fos que controlés la institució podia en qualsevol moment observar a qualsevol près, tot i que no els podien observar a tots a la vegada.