The mere fact that somebody would even just sit down, pull out a piece of paper and think about someone the whole way through, with an intention that is so much harder to unearth when the browser is up and the iPhone is pinging and we've got six conversations rolling in at once, that is an art form that does not fall down to the Goliath of "get faster," no matter how many social networks we might join.
El sol fet que algú s'assegui, agafi un troç de paper i pensi en algú amb una intenció que és molt més difícil d'exterioritzar quan tenim el navegador obert, l'iPhone sonant i tenim sis converses alhora, això és una forma d'art que no cau davant el Goliat del "sigues més ràpid", tant se val a quantes xarxes socials estiguis inscrit.