So we go far away to the top of a mountain, assuming that perching ourselves on a piece is bound to give us the respite we need to sort the clutter, the chaotic everyday, and find ourselves again.
al cim d'una muntanya suposant que si hi arribem sans i estalvis de segur que això ens donarà el respir que necessitem per a ordenar el caos i el desordre de la vida quotidiana i trobar-nos de nou. Però en aquesta muntanya