So this landscape would be easily able to house it, and I have to admit that there [is] a part of the child in me, the boy in me, that would love to see these majestic creatures walk across the permafrost of the north once again, but I do have to admit that part of the adult in me sometimes wonders whether or not we should.
Aquest paisatge podria convertir-se fàcilment  en la seva nova llar i he d'admetre que no hi ha  ni una sola part del nen que hi ha en mi que no vulgui veure aquesta majestuosa criatura caminant pel permagel del nord una vegada més. Però també he d'admetre que part de l'adult que hi ha en mi es pregunta sovint si hauríem de fer-ho o no.