When I saw my mother's first signature on her bidi-rolling wage book, when I felt the hot Delhi air against my face after a 50-hour train journey, when I finally felt free and let myself be, I saw a glimpse of that new world I longed for, a world where a girl like me is no longer a liability or a burden but a person of use, a person of value and a person of worthiness.
Quan vaig veure la primera signatura de la mare al llibre de salari, quan vaig sentir l'aire calent de Delhi a la cara, després d'un viatge en tren de 50 hores, quan finalment em vaig sentir lliure i vaig ser jo mateixa, vaig veure un bocí del nou món que desitjava. Un món on una noia com jo ja no és una responsabilitat o una càrrega sinó algú útil, una persona que val la pena i una persona que té mèrit.