But we don't even blink when we hear somebody say this, because we've heard that kind of stuff for so long and somehow we've completely internalized and accepted collectively this notion that creativity and suffering are somehow inherently linked and that artistry, in the end, will always ultimately lead to anguish.
Però ni tan sols ens immutem quan sentim que algú diu açò, perquè hem sentit aquestes coses des de fa tant de temps i d'alguna manera hem assumit completament i acceptat col·lectivament la noció que la creativitat i el patiment estan, d'alguna manera, units inherentment i que l'art, al final, ens conduirà en última instància a l'angoixa.