Tragic art, as it developed in the theaters of ancient Greece, in the fifth century B.C., was essentially an art form devoted to tracing how people fail, and also according them a level of sympathy, which ordinary life would not necessarily accord them.
L'art tràgic, tal com el van desenvolupar als teatres de l'antiga Grècia al segle V a.C., era bàsicament una forma artística dedicada a reflectir el fracàs de les persones. I també a sentir certa compassió per elles, cosa que no necessàriament passaria a la vida real.