I remember, every time I went to a patient's deathbed, whether in the hospital or at home, I remember my sense of failure -- the feeling of I don't know what I have to say; I don't know what I can say; I don't know what I'm supposed to do.
Jag minns att varje gång jag gick mot en patients dödsbädd, vare sig på sjukhuset eller hemma, så minns jag min känsla av misslyckande -- känslan av jag vet inte vad jag skall säga, jag vet inte vad jag kan säga, jag vet inte vad jag borde göra.