But this idea, that our present and our future are mutually exclusive, that to fulfill our potential for doing we have to surrender our profound potential for being, that the number of transistors on a circuit can be doubled and doubled, but our capacity for compassion and humanity and serenity and love is somehow limited is a false and suffocating choice.
Men den här tanken, att vår nutid och vår framtid är ömsesidigt uteslutande, att för att uppnå vår potential att göra, måste vi ge upp vår grundläggande potential att vara, att antalet transistorer på en krets kan fördubblas och fördubblas, men vår förmåga till medkänsla, mänsklighet, lugn och kärlek på något vis är begränsad, är ett falskt och kvävande val.