And when I was reflecting on my time in the military, I wasn't first thinking on the stereotypical drills and discipline and pain of it; but rather, the small, intimate human moments, moments of great feeling: friends going AWOL because they missed their families, friends getting divorced, grieving together, celebrating together, all within the backdrop of the military.
Och när jag funderade över min tid i armén, tänkte jag inte främst på de stereotypiska övningarna och disciplinen och smärtan; utan de små, intima, mänskliga stunderna, stunder av väldig känsla: Vänner som stuckit för att de saknade sina familjer, vänner som skiljt sig, vi sörjde tillsammans, firade tillsammans, allt i den militära miljön.