Oh sure, we're very good at empathy when it's a question of dealing with people who kind of look like us and kind of walk and talk and eat and pray and wear like us, but when it comes to people who don't do that, who don't quite dress like us and don't quite pray like us and don't quite talk like us, do we not also have a tendency to see them ever so slightly as cardboard cutouts too?
Visst, vi känner empati när det handlar om människor som liksom liknar oss och går och pratar och äter och ber och har likadana kläder som vi, men med människor som inte gör det, som inte klär sig som vi gör och som inte ber som vi gör och inte riktigt pratar som vi gör, har inte vi en tendens att se dem en aning som klippdockor också?