And the thing that struck me the most, that broke my heart, was walking down the main street of Sarajevo, where my friend Aida saw the tank coming 20 years ago, and in that road were more than 12,000 red chairs, empty, and every single one of them symbolized a person who had died during the siege, just in Sarajevo, not in all of Bosnia, and it stretched from one end of the city to a large part of it, and the saddest for me were the tiny little chairs for the children.
Och det som drabbade mig mest, som krossade mitt hjärta, var att gå längs huvudgatan i Sarajevo, där min vän Aida såg stridsvagnen komma för 20 år sedan, och på den vägen fanns det fler än 12 000 röda stolar, tomma och varenda stol symboliserade en person som dog under belägringen, bara i Sarajevo, inte i hela Bosnien, och det sträckte sig från ena änden av staden till en stor del av den, och det sorgligaste för mig var de små stolarna för barnen.