I spent so much of my life telling people the things they wanted to hear instead of the things they needed to, told myself I wasn't meant to be anyone's conscience because I still had to figure out being my own, so sometimes I just wouldn't say anything, appeasing ignorance with my silence, unaware that validation doesn't need words to endorse its existence.
Jag ägnade så mycket av min tid åt att säga det folk ville höra istället för det de borde höra. Hur skulle väl jag kunna vara  någons samvete när mitt eget jag ännu var under arbete, så ibland sa jag helt enkelt ingenting och blidkade okunskapen med min tystnad, omedveten om  att bekräftelse inte kräver ord för att bekräfta sin existens.