Proust is trying to show us that jealousy feels intolerable and makes us look absurd, but it is, at its crux, a quest for knowledge, a quest for truth, painful truth, and actually, where Proust is concerned, the more painful the truth, the better.
Proust försöker visa oss att avundsjukan känns outhärdlig och  får oss att verka absurda, men den är, när det kommer till kritan, ett sökande efter kunskap, ett sökande efter sanning,  smärtsam sanning, och när det gäller Proust är faktiskt sanningen bättre ju mer smärtsam den är.