The fellow survivors, the fellow voice-hearers, the comrades and collaborators; the mother who never gave up on me, who knew that one day I would come back to her and was willing to wait for me for as long as it took; the doctor who only worked with me for a brief time but who reinforced his belief that recovery was not only possible but inevitable, and during a devastating period of relapse told my terrified family, "Don't give up hope.
De andra överlevarna, mina rösthörarkollegor, kamraterna och medarbetarna; mamman som aldrig gav upp vad gällde mig, som visste att jag en dag skulle komma tillbaka till henne och var villig att vänta på mig så lång tid som det tog; läkaren som bara arbetade med mig under en kort period men som förstärkte sin tro på att återhämtning inte bara var möjlig utan oundviklig, och under en förödande återfallsperiod sa till min livrädda familj, "Ge inte upp hoppet.