So we've got a very interesting behavior about which a lot of our lay assumptions are incorrect, but I'm coming to see that actually there's even more to laughter than it's an important social emotion we should look at, because it turns out people are phenomenally nuanced in terms of how we use laughter.
Vi har ett väldigt intressant beteende som vi ofta har felaktiga antaganden om, men jag har börjat förstå att skratt innehåller mer utöver att det är en viktig social känsla vi borde studera, för det har visat sig att folk är fenomenalt nyanserade i sättet de använder skratt på.