My main message is: if we can redefine apathy, not as some kind of internal syndrome, but as a complex web of cultural barriers that reinforces disengagement, and if we can clearly define, clearly identify what those obstacles are, and then if we can work together collectively to dismantle those obstacles, then anything is possible.
Mitt budskap är: om vi kan ändra vår syn på apati från att se det som en egenskap hos individen till en invecklad struktur av kulturella hinder som förstärker oengagemang och om vi kan klart definiera, klart identifiera vilka de hindren är och gemensamt arbeta tillsammans för att bryta ner de hindren så är allting möjligt. Tack.