This realization was exploited most powerfully for pragmatic ends by the 18th- century philosopher Jeremy Bentham, who set out to resolve an important problem ushered in by the industrial age, where, for the first time, institutions had become so large and centralized that they were no longer able to monitor and therefore control each one of their individual members, and the solution that he devised was an architectural design originally intended to be implemented in prisons that he called the panopticon, the primary attribute of which was the construction of an enormous tower in the center of the institution where whoever controlled the institution could at any moment watch any of the inmates, although they couldn't watch all of them at all times.
Denna upptäckt utnyttjades mest kraftfullt för praktiska ändamål av 1700-talsfilosofen Jeremy Bentham, som försökte lösa ett viktigt problem som uppkommit i den industriella eran, där institutioner för första gången hade blivit så stora och centraliserade att de inte längre kunde övervaka och därför inte kontrollera var och en av sina medlemmar, och lösningen som han tänkte ut var en arkitektur som ursprungligen var tänkt för fängelser som han kallade panoptikon, och den utmärkande egenskapen var att man byggde ett enormt torn i mitten av institutionen där den som kontrollerade institutionen när som helst kunde övervaka vilken fånge som helst, även om de inte kunde övervaka dem alla hela tiden.