When our kids rebel -- when they thoughtfully push back against our ideas or the way that we do things, what if we chose to see that as a sign that we're doing something right and that they're becoming liberated?
När våra ungdomar gör uppror, när de eftertänksamt säger ifrån om våra idéer eller sättet vi gör saker på, tänk om vi väljer att se detta som tecken på att vi gör något rätt och att de blir befriade?