So this neglected space became a constructive one, and people's hopes and dreams made me laugh out loud, tear up, and they consoled me during my own tough times.
Så detta försummade utrymme blev ett konstruktivt ett, och människors förhoppningar och drömmar fick mig att skratta högt, få tårar i ögonen, och de tröstade mig under mina egna svåra tider.