And it wasn't the glaring inequality that made me want to cry, it wasn't the thought of hungry, homeless kids, it wasn't rage toward the one percent or pity toward the 99.
Och det var inte den slående ojämlikheten som fick mig att vilja gråta, det var inte tanken på de hungriga, hemlösa barnen, det var inte ilska mot den enda procenten, eller medömkan med de 99.