When one realizes that life, even in the middle of so many contradictions, is a gift, that love is the source and the meaning of life, how can they withhold their urge to do good to another fellow being?
När man inser att livet - även om det ofta är motsägelsefullt - är en gåva, att kärlek är källan till och meningen med livet, hur kan man då motstå lusten att behandla andra väl?