And the result is -- we call it "patient autonomy," which makes it sound like a good thing, but what it really is is a shifting of the burden and the responsibility for decision-making from somebody who knows something -- namely, the doctor -- to somebody who knows nothing and is almost certainly sick and thus, not in the best shape to be making decisions -- namely, the patient.
Vi kallar det "patientens beslutsrätt", vilket låter som någonting riktigt bra. Men i realiteten är det en förskjutning av ansvaret och beslutsbördan, från den som vet något -- dvs doktorn -- till den som inte vet något och som dessutom är sjuk och därmed i dålig form för att fatta beslut -- dvs patienten.