If you had told me that this smart, funny, sensitive man who adored me would one day dictate whether or not I wore makeup, how short my skirts were, where I lived, what jobs I took, who my friends were and where I spent Christmas, I would have laughed at you, because there was not a hint of violence or control or anger in Conor at the beginning.
Om du hade berättat för mig att den här intelligenta, roliga, känslosamma mannen som älskade mig en dag skulle diktera om jag skulle ha makeup eller inte, hur korta mina kjolar skulle vara, var jag bodde, vilka jobb jag tog, vilka mina vänner var och var jag firade jul, skulle jag ha skrattat åt dig. För det fanns inte den minsta antydan av våld eller kontroll eller ilska hos Conor från början.