We need to elongate the time frame upon which we judge the balance in our life, but we need to elongate it without falling into the trap of the "I'll have a life when I retire, when my kids have left home, when my wife has divorced me, my health is failing, I've got no mates or interests left."
Vi behöver utvidga tidsramen som vi använder för att bedöma balansen i våra liv, men vi måste utvidga den utan att trilla i den där "Jag kommer ha ett liv när jag går i pension, när barnen har flyttat hemifrån, när frun har lämnat mig, min hälsa sviker, och jag inte har några vänner eller intressen kvar"-fällan.