COVID-19: Ce risc am să dezvolt o formă gravă a bolii? | Semnele timpului
La 31 martie s-au împlinit 3 luni de când Organizaţia Mondială a Sănătăţii, filiala din China, a fost înștiinţată despre o pneumonie cu o cauză necunoscută. Conform specialiștilor de la Institutul „Robert Koch”, din Germania, nu am atins vârful pandemiei în Europa. Auzim despre cazuri ușoare, asimptomatice, dar și despre multe decese, la nivel global.

Cu toţii ne întrebăm care este riscul de a ne infecta cu noul coronavirus, dar mai ales care este riscul de a muri de pe urma acestei infecţii. Se vorbește și se scrie mult în media despre mortalitate, cu referire la un marker denumit „rata fatalităţii cazurilor”, care reprezintă raportul dintre numărul de morţi și numărul total de diagnosticaţi.

Ce spune statistica?

În momentul redactării acestui material, la nivel mondial, rata fatalităţii cazurilor este de 5,04%, conform statisticilor centralizate de Universitatea John Hopkins, cu mari diferenţe între state. Dar acest marker are foarte multe neajunsuri.

În primul rând, nu este o constantă biologică specifică a virusului, reflectând mai degrabă severitatea unei boli într-un anumit context, într-o anumită zonă, la un anumit moment și la o anumită populaţie. Între primele simptome ale unui pacient și deces pot trece săptămâni, astfel că, din punct de vedere statistic, se poate ajunge la o rată a fatalităţii subestimată.

În al doilea rând, markerul este foarte probabil supraestimat. Explicaţia principală stă în faptul că foarte multe state nu testează pacienţii pentru depistarea COVID-19 decât în anumite condiţii stricte și oricum testarea este diferită de la o ţară la alta. De aceea foarte multe cazuri asimptomatice sau cu forme ușoare de boală nu apar deci în statisticile cu privire la cazuri, ceea ce duce la o rată supraestimată a fatalităţii.

În al treilea rând, probabilitatea ca un pacient infectat cu COVID-19 să moară depinde și de serviciile medicale de care poate beneficia și de capacitatea individuală de a trece prin boală

Așadar, în acest moment nu trebuie să ne bazăm pe rata fatalităţii cazurilor, decât pentru comparaţii între ţări, acest marker fiind mai degrabă relevant la finalul pandemiei și acolo unde testarea a fost disponibilă la scară largă. Orice comparaţie statistică la acest moment cu alte pandemii sau epidemii este prematură și duce la concluzii greșite.

Cine este mai predispus?

Datele pe care le avem din China și apoi din Europa sugerează că populaţia în vârstă – de peste 65 de ani și mai ales de peste 80 de ani, îndeosebi cu comorbidităţi prezente – nu are un risc mai mare de infectare decât restul populaţiei, dar are un risc mai mare de a dezvolta o formă severă de boală, odată ce a fost infectată.

Studiile epidemiologice făcute în Italia după primele aproximativ 6.800 de decese, din cele peste 13.000 la momentul redactării materialului, arată că media de vârstă a persoanelor decedate este de 78 de ani, cu o diferenţiere netă bărbaţi-femei de 70% la 30%.

Patologiile asociate (comorbidităţile) prezente la cei decedaţi, în ordinea frecvenţei, au fost: hipertensiunea arterială (73%), diabetul zaharat, boala cardiacă ischemică, fibrilaţia atrială, insuficienţa renală cronică, cancerul activ în ultimii 5 ani, boala pulmonară cronică obstructivă, demenţa, istoricul de accident vascular cerebral.

Un alt lucru extrem de important este faptul că 50,7% din cei decedaţi aveau 3 sau mai multe patologii preexistente, 25,9% aveau 2 patologii, 21,3% – o singură patologie.

O statistică în care se ţine cont de vârsta celor decedaţi arată că până la vârsta de 60 de ani rata fatalităţii este de maximum 1,3%, neînregistrându-se decese sub vârsta de 10 ani.


[('Știre reală', 563), ('Acuzații de autoritarism și distopie', 22), ('Narațiuni legate de sănătate', 200), ('Criticarea restricțiilor', 148), ('Teorii ale conspirației', 91), ('Minimizarea impactului COVID-19', 57), ('Narațiuni legate de vaccinare', 67), ('Criticarea actorilor naționali și internaționali', 49), ('Geo-politică', 343), ('Satiră', 280)]