Основната мярка за ефективност е броят на пациентите, които една година по- късно не се нуждаят от лечение на счупената тибия (като присадена кост или промяна в гвоздея, използван за фиксиране на костите) в годината след операцията.
The main measure of effectiveness was the number of patients who did not need further treatment for their fractured tibia (such as a bone graft or changes to the nail used to fix the bones together) in the year following surgery.