Hlavním měřítkem účinnosti bylo „ přežití bez události “ (za jak dlouho došlo ke zhoršení onemocnění, nastala nutnost změnit léčbu nebo došlo k úmrtí pacienta).
De voornaamste graadmeter voor de werkzaamheid was hoe lang het duurde tot de ziekte verergerde, tot op een andere behandeling moest worden overgestapt of tot de patiënten overleden (de zogenaamde gebeurtenisvrije overleving).