Hlavním měřítkem účinnosti byla změna frekvence parciálních záchvatů mezi 12 týdny před zahájením léčby a osmnáctitýdenním obdobím, kdy byla používána stabilní dávka.
De voornaamste maatstaf voor de werkzaamheid was de verandering in de frequentie van de partiële aanvallen tijdens de 12 weken voorafgaand aan de behandeling en die tijdens de 18 weken waarin een stabiele dosis werd gebruikt.