Основните мерители на ефективността бяха белодробната функция („ форсиран витален капацитет ”, максималното количество въздух, което пациентът може да издиша), и разстоянието, което пациентите могат да извървят за 6 минути, което измерва комбинираните ефекти на болестта върху сърцето, белите дробове, ставите и други органи.
A hatásosság fő mércéje a légzésfunkció volt („ erőltetett vitálkapacitás ”, az a maximális légmennyiség, melyet a beteg ki tud lélegezni), valamint az a távolság, amelyet a betegek 6 perc alatt sétálva meg tudtak tenni, ami a betegség a szívre, tüdőkre, ízületekre és egyéb szervekre kifejtett összesített hatását méri.