Основните мерители на ефективността бяха белодробната функция („ форсиран витален капацитет ”, максималното количество въздух, което пациентът може да издиша), и разстоянието, което пациентите могат да извървят за 6 минути, което измерва комбинираните ефекти на болестта върху сърцето, белите дробове, ставите и други органи.
Efektiivsuse peamisteks näitajateks olid kopsutalitlus (forsseeritud vitaalkapatsiteet – maksimaalne õhu hulk, mille patsient suudab välja hingata) ja teepikkus, mille patsient suudab läbida 6 minuti jooksul, millega mõõdetakse haiguse üldmõju südamele, kopsudele, liigestele ja muudele organitele.