Изследването на резистентността към лопинавир при пациенти, при които в миналото безуспешно е прилагана терапия с протеазни инхибитори, се характеризира чрез анализ на лонгитудиален материал от 19 пациенти, на които е прилагана терапия с протеазни инхибитори в 2 проучвания фаза II и в едно проучване фаза III, при които е постигната или непълна вирусологична супресия, или е регистриран вирусологичен ребаунд след първоначален отговор към Kaletra, и при които е установена увеличена in vitro резистентност между изходните данни и момента на ребаунд (дефинирана като поява на нови мутации или двукратна промяна във фенотипната чувствителност към лопинавир).
Diese Patienten hatten entweder eine unvollständige Suppression der Virusreplikation oder einen virologischen Rebound nach einem initialen Ansprechen auf eine Kaletra-basierte Therapie.Eine steigende in-vitro – Resistenz zwischen den Ausgangsisolaten und den Isolaten nach dem Rebound wurde nachgewiesen (definiert als das Aufkommen neuerMutationen oder 2facher Änderung der phänotypischen Empfindlichkeit gegenüber Lopinavir).