Основните мерители на ефективността бяха белодробната функция („ форсиран витален капацитет ”, максималното количество въздух, което пациентът може да издиша), и разстоянието, което пациентите могат да извървят за 6 минути, което измерва комбинираните ефекти на болестта върху сърцето, белите дробове, ставите и други органи.
Tehokkuuden mittoina olivat pääasiassa keuhkojen toiminta (” nopea vitaalikapasiteetti ”, potilaan uloshengitysilman enimmäismäärä) ja etäisyys, jonka potilaat pystyivät kävelemään 6 minuutissa, mikä osoittaa samanaikaisesti sairauden vaikutukset sydämeen, keuhkoihin, niveliin ja muihin elimiin.