Hlavním měřítkem účinnosti byla doba, po kterou byli pacienti během dne v „ pasivním “ stavu podle záznamů v deníku pacienta.
Tehon pääasiallisena mittana oli niiden tuntien määrä vuorokauden aikana, jolloin potilaan liikuntakyky oli huono, mitattuna potilaan omien päiväkirjamerkintöjen perusteella.