Pacienti byli rozděleni podle primárního indexu nefrektomie ve třech geografických oblastech a následně byli randomizovaně přiděleni do skupin (1: 1: 1), kde jedna skupina pacientů dostávala samotný IFN- α (n = 207), druhá skupina samotný TORISEL (25 mg týdně; n = 209), a třetí skupina kombinaci IFN- α a TORISEL (n = 210).
Potilaat, joiden status oli munaisenpoistoa edeltävä ja jotka olivat kolmelta maantieteelliseltä alueelta, randomoitiin (1: 1: 1) saamaan pelkästään IFN- α: aa (n=207), pelkästään TORISELia (25 mg viikottain; n=209) tai IFN- α: n ja TORISELin yhdistelmää (n=210).