Pacienti byli rozděleni podle primárního indexu nefrektomie ve třech geografických oblastech a následně byli randomizovaně přiděleni do skupin (1: 1: 1), kde jedna skupina pacientů dostávala samotný IFN- α (n = 207), druhá skupina samotný TORISEL (25 mg týdně; n = 209), a třetí skupina kombinaci IFN- α a TORISEL (n = 210).
Los pacientes se estratificaron en función de su estado de nefrectomía previa dentro de tres regiones geográficas y se asignaron al azar (1:1.1) a recibir IFN-α solo (n=207), TORISEL solo (25 mg a la semana; n=209) o la combinación de IFN-α y TORISEL (n=210). En el Ensayo 1, TORISEL 25 mg se asoció a una ventaja estadísticamente significativa frente al IFN-α en la variable principal de la SG en el análisis intermedio pre-especificado (n = 446 eventos, p = 0,0078).