Основните мерители на ефективността бяха белодробната функция („ форсиран витален капацитет ”, максималното количество въздух, което пациентът може да издиша), и разстоянието, което пациентите могат да извървят за 6 минути, което измерва комбинираните ефекти на болестта върху сърцето, белите дробове, ставите и други органи.
Glavno merilo učinkovitosti je bilo delovanje pljuč (‘ forsirana vitalna kapaciteta ’, največja količina zraka, ki jo bolnik lahko izdihne) ter razdalja, ki jo je bolnik lahko prehodil v 6 minutah, s čimer se merijo kombinirani vplivi bolezni na srce, pljuča, sklepe in druge organe.