Behandlingens virkning blev hovedsagelig bedømt ved den andel af patienterne, hos hvem indholdet af hæmoglobin (et protein i de røde blodlegemer) holdt sig over målværdien for den pågældende patient, og ved det antal blodtransfusioner, som patienten behøvede under de første 26 ugers behandling.
A hatékonyság fő mércéje egyrészt azoknak a betegeknek az aránya volt, akiknél a hemoglobin (egyfajta fehérje, amely a vörösvérsejtekben található) szintje az egyéni célszint fölött maradt, másrészt pedig a 26 hetes kezelés során az adott betegnél szükséges vörösvérsejt- transzfúziók száma volt.