I kliniske undersøgelser kunne IAR normalt styres ved at nedsætte infusionshastigheden og ved at (for) behandle patienten med antihistaminer og/ eller antipyretika (paracetamol eller ibuprofen), hvorved patienten blev i stand til at fortsætte behandlingen.
Kliinilistes uuringutes leevendas tavaliselt infusiooniga seotud reaktsioone ning võimaldas ravi jätkata infusioonikiiruse vähendamine või eelnev ravi antihistamiinsete ja/ või antipüreetiliste (paratsetamool või ibuprofeen) ainetega.