Undersøgelserne varede mellem otte uger og et år, og virkningen blev hovedsagelig bedømt ved ændringen i blodtrykket, som enten var det diastoliske blodtryk (blodtrykket i hvilefasen mellem to hjerteslag) eller det systoliske blodtryk (blodtrykket i hjertekamrenes sammentrækningsfase).
Uuringute kestus oli 8 nädalast aastani ning nende efektiivsuse põhinäitaja oli kas südame puhkefaasis või südame kokkutõmbumise ajal mõõdetud vererõhus (vastavalt diastoolne ja süstoolne vererõhk) toimunud muutus.