Hlavním měřítkem účinnosti byla „ doba přežití bez progrese onemocnění “ (čas, který uplynul do zhoršení nemoci) a rovněž celková doba přežití.
Galvenais efektivitātes kritērijs bija dzīvildze bez slimības progresijas (laiks, kas pagāja, līdz stāvoklis pasliktinājās), kā arī kopējā dzīvildze.