Hlavním měřítkem účinnosti byla míra výskytu nových „ ischemických příhod “ (srdečních záchvatů, mrtvic a úmrtí) v průběhu jednoho až tří let.
Galvenais efektivitātes rādītājs bija pacientu īpatsvars, kuri piedzīvoja jaunu „ išēmisku traucējumu ” (sirdslēkme, išēmiskais insults un nāve) gada līdz trīs gadu laikā.