Selhání léčby způsobené nedostatečnou účinností bylo signifikantně (p=0. 0003) častější u atosibanu (n=48, 14. 2%) než v případě β- agonistou léčených žen (n=20, 5. 8%).
Terapijas neveiksme nepietiekamas efektivitātes dēļ bija ievērojami biežāka (p=0, 0003) atozibāna lietotāju grupā (n=48, 14, 2%) nekā β- agonista terapijas grupā (n=20, 5, 8%).