Hlavním měřítkem účinnosti bylo „ přežití bez události “ (za jak dlouho došlo ke zhoršení onemocnění, nastala nutnost změnit léčbu nebo došlo k úmrtí pacienta).
Galvenais efektivitātes kritērijs bija „ dzīvildze bez komplikācijām ” (laiks līdz brīdim, kad pacientiem slimība pasliktinājās, bija jāmaina zāles vai iestājās nāve).