Hlavním měřítkem účinnosti byl poměr pacientů, kteří byli na konci léčby vyléčeni, což bylo stanoveno snížením příznaků, nebo u kterých došlo k „ uspokojivému “ snížení počtu bakterií nalezených ve vzorcích.
Iedarbīguma galvenais kritērijs bija izārstēto pacientu daļa pēc ārstēšanas - šo rādītāju noteica pēc simptomu samazināšanās, - vai pacientu daļa, kurai bija „ apmierinoša ” baktēriju skaita samazināšanās paraugos.