Pacienti byli rozděleni podle primárního indexu nefrektomie ve třech geografických oblastech a následně byli randomizovaně přiděleni do skupin (1: 1: 1), kde jedna skupina pacientů dostávala samotný IFN- α (n = 207), druhá skupina samotný TORISEL (25 mg týdně; n = 209), a třetí skupina kombinaci IFN- α a TORISEL (n = 210).
Pacienti trīs ģeogrāfiskos reģionos tika sašķiroti pēc stāvokļa pirms nefrektomijas un randomizēti iedalīti grupās (1: 1: 1), kas lietoja tikai IFN- α (n=207), tikai TORISEL (25 mg nedēļā; n=209) vai IFN- α un TORISEL kombināciju (n=210).