Hlavním měřítkem účinnosti bylo „ přežití bez události “ (za jak dlouho došlo ke zhoršení onemocnění, nastala nutnost změnit léčbu nebo došlo k úmrtí pacienta).
Hauptindikator für die Wirksamkeit war das „ ereignisfreie Überleben“ (d. h. die Dauer bis zum Fortschreiten der Krankheit, bis zur Notwendigkeit einer Umstellung der Behandlung oder bis zum Tod des Patienten).