Hlavním měřítkem účinnosti bylo „ přežití bez události “ (za jak dlouho došlo ke zhoršení onemocnění, nastala nutnost změnit léčbu nebo došlo k úmrtí pacienta).
Det primære effektmål var ” bivirkningsfri overlevelse ” (hvor lang tid det varede, før patienterne oplevede en forværring af sygdommen, så de havde behov for en anden behandling, eller før de døde).