Hlavním měřítkem účinnosti byla míra výskytu nových „ ischemických příhod “ (srdečních záchvatů, mrtvic a úmrtí) v průběhu jednoho až tří let.
Behandlingens virkning blev hovedsagelig bedømt på, hvor stor en del af patienterne, der i løbet af tre år oplevede en ny iskæmisk attak (hjerteanfald, iskæmisk slagtilfælde eller dødsfald).