Pacienti byli rozděleni podle primárního indexu nefrektomie ve třech geografických oblastech a následně byli randomizovaně přiděleni do skupin (1: 1: 1), kde jedna skupina pacientů dostávala samotný IFN- α (n = 207), druhá skupina samotný TORISEL (25 mg týdně; n = 209), a třetí skupina kombinaci IFN- α a TORISEL (n = 210).
Patienterne blev stratificeret med hensyn til tidligere nephrectomistatus inden for tre geografiske regioner og blev randomiseret (1: 1: 1) til at få IFN- α alene (n=207), TORISEL alene (25 mg ugentlig; n=209), eller en kombination af IFN- α og TORISEL (n=210).