Основните мерители на ефективността бяха белодробната функция („ форсиран витален капацитет ”, максималното количество въздух, което пациентът може да издиша), и разстоянието, което пациентите могат да извървят за 6 минути, което измерва комбинираните ефекти на болестта върху сърцето, белите дробове, ставите и други органи.
Măsurile principale privind eficacitatea au fost funcţia pulmonară („ capacitate vitală forţată ”, cantitatea maximă de aer pe care pacientul a putut să o expire) şi distanţa pe care pacienţii au putut să o parcurgă în 6 minute, ceea ce măsoară efectele combinate ale afecţiunii asupra inimii, plămânilor, articulaţiilor şi asupra altor organe.