Ege pluvas, falas gutoj, nuboj jen malhelaj,Gutoj triste batas ĉardon ĉe la muroj krevaj,Tra l’ fenestro siblas la vent’, ene pendas lampo, Ŝanceliĝas sur longa drat’, fulgas jam la flamo.
#000001
Sed la pordo malfermiĝas, lante ejen paŝasGriza homo, kiu vere pelitulo ŝajnas.Al ĉardistin’ jam aŭdiĝas la iamaj frazoj:Brulu, mastrin’, cent kandeloj, verŝu el vin’ en cent da pokaloj!
#000002
La oldulo nur kriegas, kun hakil-turnadoj:Brulu, mastrin’, cent kandeloj,verŝu el vin’ en cent da pokaloj!
#000003
Ember ide hogy' is jönne ily cudar időben,a csaplárné is alszik már künn a kármentőben.Hej, azok a jó magyarok, hogy már nem is járnak,vége van már, régen vége a betyárvilágnak.
#000005
Ámde mégis ajtó nyílik, lassan belép rajtaőszült ember, meglátszik, hogy régi betyárfajta.A csaplárné is nagyot néz, hogy még egyszer hallja:„Kocsmárosné, száz szál gyertyát, száz icce bort ide az asztalra!”
#000006
A vén betyár egyre ordít, fokosát forgatja:„Kocsmárosné, száz szál gyertyát, száz icce bort ide az asztalra!”
#000007