„Ma tahan, et oleks armastust!“, ütles Maria Klenskaja ühes oma viimastest intervjuudest. Ja armastust jagaski ta külluslikult nii inimestele enda ümber kui ka oma tegelastele – ta oli suur andja. Küllap ei saanud mõni saaja sellest teadagi, kuidas Maria tema peale mõtles, tema eest seisis. Jälgides läbinägelikult teatris toimuvat, juhtis ta vahel teiste tähelepanu: hoidke seda inimest.
#000001
Maria Klenskaja tuli teatrisse tööle 17aastaselt, tollase Noorsooteatri rekvisiitori ja grimeerijana. Draamateatri lavale astus ta lavakunstikateedri lavastustes 1970. aastate alguses ning pärast lõpetamist 1974. aastal asus sinna tööle. Too tööpäev kestis ligi 50 aastat, paariaastase põikega Vanalinnastuudiosse (1988–1989). Tema loomingus on üle saja rolli Draamateatri laval ja teist sama palju teiste teatrite lavastustes, telelavastustes ja -sarjades, kuuldemängudes. Võimsad ja lüürilised, võitlevad ja armastavad, targad ja südamlikud naised: Valentina („Möödunud suvel Tšulimskis“, 1974), Mélisande („Pelléas and Mélisande“, 1975), Ljubov („Ljubov Jarovaja“, 1977), Ophelia („Hamlet“, 1978), Ines („Tuul Olümposelt tuhka tõi“, 1986), Roxane („Cyrano de Bergerac“ Vanalinnastuudios, 1986), Lettice („Leekrüübe“, 1995) ja Lotte („Kolm „O““ Vene Draamateatris, 1996), Olga („Kolm õde“, 1996), Naine („Hullumeelne professor. Tema elukäik“, 1996), Naine („Kumalasemesi“ Saueaugu teatritalus, 2001), Margarethe („Kopenhaagen“, 2002), proua Pernelle („Tartuffe“, 2015), Elatanud naine („„Delhi“ tants“ Theatrumis, 2015), Malle („Maailma otsas“ Rakvere teatris, 2016), Sveta („Isamaa pääsukesed“, 2018) ja Ida („Linnade põletamine“, 2020).
#000002
Maša viimaseks filmirolliks jäi elu edasi viivast tarkusest küllastatud vanaema filmis „Vee peal“. Viimaseks koduteatri rolliks oli oma elukogemusega sõjajärgses kaoses tasakaalu pakkuv Ida „Linnade põletamises“. Üheks ta lavapartneriks oli kaks põlvkonda noorem näitlejanna Teele Pärn, kes ütles neil päevil: „Ta õpetas mulle oma kohaloluga, et elu on suur, ära jää talle alla. [—] Nüüd seda pilku enam ei ole, aga see ei tähenda, et saaks mööda vaadata sellest, mida ta läbi valgustanud on. See ruum ei saa enam pimedaks minna. Tuleb tõsta oma lõug üles ja vaadata sellele valgusele otsa. Ma olen põhjani tänulik.“
#000009
Kui teha aktuaalset teatrit, tuleb ka publik
#000015
Rakendusteater hõlmab katusmõistena hariduslikest, poliitilistest ja/või isiklikest eesmärkidest lähtuvaid teatrivorme (kogukonnateater, foorumteater, luguteater jt), mis on olemuselt uurimuslikud ning mille keskmes on osalejad oma ...
#000017
Loora Kaubi näitus „Inimene ei näe kunagi unes päikest“
#000018