Rahvusraamatukogu kultuurinõunik Karl Martin Sinijärv soovitab sel nädalal lugeda Eduard Bornhöhe jutustust "Tallinna narrid ja narrikesed" (ja vaadata ka filmi "Kuulsuse narrid"!) ning George Saundersi novellikogu "Kümnes detsember".
#000005
Vahelduseks midagi vanast ajast. Eduard Bornhöhe teoseid leiab isegi raamatupoest ja raamatukogust kohe kindlasti. Äsja jõudis linandina kinno "Kuulsuse narrid". Soovitan lugeda ka algupärandit, võimalusel redigeerimata versiooni. Esmalt võiks muidugi vaadata filmi. Ja kindlasti mitte vaadata telejanti nelja aastakümne tagant. Telejant on komejant nagu toonased huumorikoledikud ikka, kinofilmile võiks läheneda eelarvamusteta.
#000007
Mina ütlen raamatu kohta esiteks, et õnneks on ta pisike ja kahjuks on ta algelises ja kummalises eesti keeles, samas, kui sesse keelde end sisse elad, siis sisukas ja lustakas. Napp mõnikümmend lehekülge mõjubki nagu filmi kokkuvõte, sünopsis enne liikuvate piltide aega. Ning on täitsa selge, et sellisele põhjale saab ehitada väga mitmesuguseid etenduslähenemisi. Olgu kinos, teles või teatris.
#000008
Algupärast juttu ei ole palju ning "Kuulsuse narrid" on varjutanud kõik muud sama raamatu lood, rääkimata Bornhöhe ülejäänud lühiloomingust. Klaar värk, et kinoloojad on muist lugudest tegelasi juurde tõmmanud ning ehitanud intriigi (õigemini kulgemise) üles nõnda, et eristuda eelmainit telejandist ning anda tegelasi ja sündmusi edasi täitsa uuel moel. Juba tegevuspaiga viimine Tallinnast Viljandisse märgutab meile, et see ei ole sama komet vastses kuues, vaid samadelt alustelt lähtuv värske lähenemine.
#000009
Hindan filmi juures seda, et ta ei ole näkku-makku-plärts komöödia, vaid pigem ajastukaunis ja nukrameelne suhtelugu, mis kasutab õige väheke ära "estirahwa" mälusse jäänud plahvatusi ja koeraloopimisi (on ka hetkeke koeralohistamist). Draama, mis peidab end naljaloo taha? Pisarad läbi naeru? Ilus, ent eestlaslikult aeglane? Natuke kõike seda. Ja kui te nüüd pärast filmi nägemist raamatu lahti lööte, siis jah, kõik on tegelikult olemas. Ja palju rohkem. "Kuulsuse narride" läbimänge vaataja/lugeja peas saab olla lõputult, aga selle filmi visuaal on minu peas haagitud Bornhöhe külge ilmselt igaveseks. Telejandi oma ei ole, too jääb ikkagi üheks tolatamiseks, mis tundusid koomilised halli taeva ja malmist mänguasjade ajastul.
#000010
Jah, ja Bornhöhe üldse. Vürst Gabrielist ja tema jo mitmete põlvkondade vältel muutunud kuvandist ei hakkaks rääkimagi. Aga "Tasuja"! Ikkagi üks aegadeüleseid tüvitekste. Ja oi kui filmilik. Hea, et teda üles filmitud pole veel. Raudselt saaks teha ka "Maleva" võtmes. Veel enam aga mitme vaate võtmes, nagu "The Last Duel" või "Glass Onion". Tamur Kusnetsi kümmekond aastat tagasi ilmunud "Püha Jüri kutsikad" annab hea vaate Jüriöö ülestõusule nö teiselt poolt. Jään ootama, filmilinnak tuleb, tulgu ka filmid! Seni loetagu raamatuid.
#000011
Järjest ma tahan novellikogusid esile tõsta ja kiita, kui vähegi head kraami üllitub. Surnuks arvatud žanr on täiega tagasi, häid novelle leidub igale lugejale ja igas mõõdus, alates säändseist, mille jõuab ühe keskmise kempsuskäiguga läbi lugeda ja lõpetades... Lõpetada ei saagi, sest pikemad novellid astuvad mahulises mõttes juba ammu lühematele romaanidele saba peale ja teevad va sisaliku-asja. Sisalikest veidi hiljem.
#000013
George Saunders oma lugudega ei peaks mulle esmapilgul üldse meeldima. Liiga postmodernistlik, liiga mitte minu maitse... Aga. Asjaolude tõhusal tõukel maitsen kõiksugu tekste ning tunnistan tihtigi, et parem osa igast loomelaadist on pagana põnev. Ja Saunders on põnev. Just kirjutamisviisi mõttes. Mitte et ta peenkeelesse peituks, kärtsmürts tapalugusid teeks, jorutaks pikki turvalisi ettearvatava lõpuga rahvalikke agraarmõtisklusi. Või suurlinlikke võõrandumisest ja sisekaemusest küllastunud painajaid. Saunders tõmbab lugejal vaiba alt ära hoopis muudpidi. Aga lipsti.
#000014
Näiteks üks lühemaid novelle, mida olen juhtunud lugema – "Toikad". Napp lehekülg, jaotet küll kahele küljele. Ei saa teda laastuks ega miniatuuriks liigitada, kuigi ses tekstis on iga sõna nii täpne, et võta või nuta. Ühe pere lugu ühes hingetõmbes. Siin on võimalusi romaaniks või epopöaks, aga lavastamine või kirjutamine on võimaldet lugejale. Ei pea kõike ette ja kätte vedama. Sünopsis. Nagu Bornhöhe, aga uuel aastatuhandel. Puljongikuubikuna.
#000015
Ja seepärast ongi huvitav. Ainuski novell justkui ei meeldi päriselt, ent nad kõik naksahtavad natist kinni, köidavad, hingekeelitavad. Paganama pingetpakkuv kirjanik. Mitte seepärast, millest ta kirjutab, vaid et kuidas. Hea kirjanik ketrab ka eimillestki võimulõime.
#000017
Karl Martin Sinijärve raamatusoovitused: "Nimepanija" on akvarellisti pintsliga kokku pandud novellikogu
#000020
Maiduk avaldas koos Gogdogiga videosingli "Tänavate kuningad"
#000024
Priit Strandberg "Kirsiaiast": mõne teise inimese traagika võib tohutult naerma ajada
#000030
Mirtel Pohla: ma räägin laval alati iseendast
#000031
Arvustus. "Unistaja": kaks teokarpi kapseldunud inimest
#000035
Leslie Laasner: Eurovisioonil võid võita endale ka publiku, kellel puudub maitse
#000036
Kirjanike liidu noortesektsioon kogub almanahhi jaoks kaastöid
#000039
Ülevaade. Aasta parimad lood 2022
#000047
Galerii: Vanemuine saatis aasta ära traditsioonilise aastalõpuballiga
#000052
Arhiivide üldinfoarhiiv.err.eeKoopiad ja kasutamineMuuseumKostüümilaenutusTehnilised teenusedHelistuudiodKultuuriteatedKutse andmine
#000054