On kolmapäeva pärastlõunane aeg. Pastor Vitali Mirošnitšenko toimetab Eesti piirilinnas Valgas koduseks saanud kogudusemajas ja valmistub samal õhtul hingamispäevakooli õpetajatega kohtumiseks, et ühiselt hingamispäevaks valmistuda. Järgmisel päeval on tal samuti käed-jalad tööd täis, sest mõne päeva pärast algavaks seeniorite laagriks on vaja toiduvalmistamise toimkonnal ettevalmistusi teha. Kiiretest aegadest hoolimata leiab ta hetke, et rääkida Helis Rosinale oma kogemustest ja mõtetest seoses pastoritööga.
#000002
Kuidas sai alguse sinu teenimistöö pastorina?
#000003
Tol ajal tulid Tallinna elama Daniil ja Ludmilla Reband ja nemad siis õpetasid, kuidas viia läbi hingamispäevakooli õppetüki tunde. Hingamispäevakoolis tegutsesid toona eraldi eesti- ja venekeelne klass.
#000006
Siis valiti mind vanemdiakoniks, millega kaasnes suurem vastutus. Väike kartus oli, et ma olen alles noor ja ei tunne kõiki neid asju. Aga mul oli eeskuju, kuidas enne mind oli seda tööd tehtud, ja head õpetajad. Kutsusin kokku nõukogu ja arutasime, millised on koguduse vajadused.
#000008
Juhtus niimoodi, et meie koguduse pastor suunati teise linna ja pastor Aarne Kriisk tegi mulle ettepaneku hakata teenima pastorina.
#000011
Kui ma pastoriameti valisin, meeldis mulle väga piiblitundide ja seminaride kaudu, mida juhatasin, näha, kuidas inimesed muutuvad, kuidas Jumalaga tutvumisel tärkas nendes uus elu. See vaimustas mind.
#000014
Kuidas sa praegusel ajahetkel võtaksid selle kokku: mida tähendab olla koguduse karjane?
#000017
Jumal muudab inimesi ja vahel sekkub nende ellu.
#000023
Kui Paldiskis hakkas koos käima meie rühm, kogunesime Punase Risti humanitaarabiruumis. Meile anti võimalus korraldada seal seminari. Esimesed korrad olid minu jaoks nagu sõda. Sinna sattusid inimesed mitmest konfessioonist ja mulle tundus, et õhkkond polnud sõbralik. Minuga oli rühm inimesi, kes pidid vastu võtma täidetud lehekesed, mis sisaldasid eelmise loengu teemalisi küsimusi ja millele tuli kodus kirjalikult vastata.
#000024
Tundsin, et on väga-väga raske. Palvetasin. Aga see justkui ei aidanud. Mind rünnati, eriti aktiivne oli üks vanem naisterahvas. Pärast paari loengut läksin oma toetusrühma juurde ja küsisin, mida nad teevad. Nemad vastasid: „Vaatame, kes siis võidab.“ Mina ütlesin: „Kuulge, te peaksite palvetama minu pärast ja kogunenud inimeste pärast. Neid on nii palju.” Seminaridel osalejaid oli üle 25.
#000025
Kui algas kolmas loeng, hakkas toetusrühm palvetama inimeste pärast, kes tulid. Juhtus selline huvitav lugu, et neljandal loengul see naine, kes kõige rohkem ründas, tõusis püsti ja palus andeks. Palus minult andeks, et ta oli nii käitunud. Tal oli nii kahju, et ise on kristlane ja niiviisi käitus. Pärast, kui edasi õppisime, sai temast kõige hoolsam õpilane. Ta täitis hoolsalt kõik piibliuurimised ja küsimustikud. Siis ta ütles, et huvitav küll: ta kuulus kogudusse, kus teda ei õpetatud palvetama. Nende koguduses olid palvesõnad fikseeritud. Olid etteantud sõnad, mida tuli korrata. Ta avastas, et ta pole kunagi palvetanud nii, nagu meie Jumalaga räägime. Jumala Sõna oli tema jaoks tundmatu vaatamata sellele, et ta oli end kümneid aastaid kristlaseks pidanud.
#000026
Kuidas praegu Valga koguduses töö läheb?
#000030
Mõnikord Martin Ruumet mängib meile klaverit, kui ta on meie seas. Elva koguduse vanemad Ilja Stepanov, Toomas Johanson ja Ingemar Liidemaa on ohvrimeelsed ja vastutustundlikud Jumala töötegijad, kes on mind toetanud ja koostööd teinud rahulikus ja heatahtlikus õhkkonnas. Selline õhkkond kasvatab koguduseliikmeid ja vaimustab teenima Jumalat.
#000034
Elva koguduses on kitarriansambel ja lauljad, kes rõõmustavad kogudust, rikastades jumalateenistusi ning käies kontsert­programmidega hooldekodudes ja naaberkogudustes.
#000035
Tegelikult räägid sa väga arusaadavalt ka eesti keelt emakeelena kõnelevale inimesele.
#000038
Ma olen sündinud Tallinnas. Kui ma olin laps, pandi mind sellisesse lasteaeda, kus hoiti terve nädala. Ainult puhkepäevadeks võeti mind koju. Algul oli väga raske sellepärast, et see oli eestikeelne lasteaed. Ma nutsin suurest murest, et olen üksi ja keegi ei saa minust aru. Peagi hakkasin mõistma, mida teised lapsed räägivad. Siis läks õppimine juba kiiresti.
#000040
Kuidas sinu pere on omaks võtnud pastoritööga kaasneva liikumise ehk siis kolimise ühest linnast teise?
#000041
Pean ausalt ütlema, et see pole meie perele alati kerge olnud. Kuid abikaasa ja lapsed suhtusid arusaamisega minu teenistusse ja toetasid mind. Abikaasa osaleb koos minuga teenistustes.
#000042
Nüüd lapsed on juba iseseisvad ja abikaasa on koos minuga Valgas mind toetamas.
#000043
Plamen Peev: Inimesed on siin teistsugused – kuidas nad kõnnivad, räägivad või ei räägi
#000054
Rakvere adventkogudusel täitus 110 aastat
#000058
Balti uniooni liitude tööharude juhid said kokku, et rääkida kokkupuutepunktidest
#000062