Maainimesed naeravad väga palju, sest nad saavad nii palju värsket õhku. Ma ei usu, et nende lapsed peavad lasteaias käima, sest neil on kodus õues nii palju värsket õhku. Pealegi nad söövad lilli, sest see on kasulik. Maainimesed paistavad täitsa harilikud, eriti tagantpoolt. Aga kui on udu, siis neid ei ole näha.
#000000
Tegelikult peaks ma täna hoopis vakka olema, sest see siin on tõepoolest juba sajas postitus. Selles ajaraamatus. Eks neid sõnavõtte ole mujal ka. Aga päris tore on niisuguse numbriga ühe aasta ots kokku tõmmata. See aasta oli nagu oli. Püüaks elada rohkem hetkes ja vaadata ettepoole. Aga katsu sa!
#000001
Täna kukkusin omadega ikka täielikult ajalukku. Nimelt oli plaanis the same procedure as every year ehk siis jõulukaartide kirjutamine. Selleks võtsin kerge liigutusega oma iidse ja paksu nahkköites raamatkalendri aastast 1991, mille kauni graafikaga seepiatoonis illustratsioonid räägivad Riia linna ajaloost. 30 aasta jooksul on saanud köitest see va kõikse tähtsam raamat, kus sees sündide ja surmade daatumid, rahvameditsiini tarkused, toiduretseptid, maha istutatud puude-põõsaste nimed, laste ja lastelaste naljakad ütlemised ning sõprade-sugulaste aadressid. Kusjuures tühje lehti on seal veel üle poole ja rohkem veel.
#000002
Selgus, et kõik muu peale aadresside oli raamatus ilusasti alles. Kohe meenus ka, et ahjaajaa, eelmisel aastal said ju aadressid põhjalikult inventeeritud, ümber kirjutatud ja markeritega süstematiseeritudki. Aga KUHU ma selle teadustöö siis pannud olin?! Vanade ja soditud andmetega lehed olin raamatust välja lõiganud, aga puhtandit ei kuskil. Algasid otsingud. Ja ütlen ka kohe ära, et need kestsid viis tundi ehk suht terve valge aja päevast. Oh, neid leide, mis nüüd omakorda korrastatud said ja mäetäit pabereid, mis kaminasse lendas! Peab ütlema, et ülihea tunne oli kõike seda teha - nostalgiat, taasavastusi, nukrust, nalja ja lahtilaskmist.
#000003
Need sõnad viivad juttude juurde, kus see sõna esineb:
#000004