“Tuk-tuk?” lähenetakse meile Louangphabangi lennujaamast väljudes ilmselt kõige levinuma küsimusega Aasia tänavatel. “Maybeeeeee,” vastame viisil, nagu tahaksime hirmsasti need neli kilomeetrit 30kraadises leitsakus oma seljakotte siiski kondimootori jõul vedada. “Kui palju?” – “Viiskümmend tuhat.” – “Liiga palju!” – “Hea küll, nelikümmend tuhat.” – “Ei-ei, ka see on liiga palju!” Tegelikult pole mul õrna aimugi, kas seda on vähe või palju. “Nelikümmend tuhat kippi,” jääb mees endale kindlaks ja me ronime tema pinkidega kastikasse.
#000001
See lugu ei vääriks üldse rääkimistki, kui paar tundi hiljem ei selguks puänt. Putkast SIM-kaarti ostes avab Ahto oma rahakoti ja näeb seal ainult 100 000 kipi suuruseid kupüüre. 100 000, mitte 10 000, nagu oli Birma suurim rahatäht. Neid sajatuhandesi pistis ta taksojuhile pihku neli ja see ei iitsatanudki. Milline laiamine: nelja kilomeetri eest nelikümmend eurot. Tere tulemast Laose demokraatlikku rahvavabariiki – lollide turistide arvelt hõlptulu teenimine pole siin õigus, vaid kohustus!
#000002
Selline näeb välja kohalik tuk-tuk, mida kutsutakse ka skylab‘iks. Meie limusiin oli väike kastiga veokas songtaew, mida selle juht aga samuti tuk-tuk‘iks kutsus. Loodan edaspidi pildile saada ka jumbo ja klassikalise tuk-tuk‘i.
#000003
Louangphabang (rohkem tuntud nimedega Luang Prabang ja Luang Phabang) asub otse Mekongi jõe kaldal ja on kantud UNESCO kultuuripärandi nimekirja. Selle eest peab tänama Prantsuse koloniste, kelle ehitatud hooned turistidel südame soojaks teevad. Linn on tõepoolest võluv, ka sümpaatsetest kohvikutest-restoranidest ja butiikhotellidest siin puudu ei tule.
#000004
Täiesti juhuslik näide Luang Prabangile iseloomulikust ehituskunstist, kus oma traditsioonid on segunenud prantslasliku ja hiinapärasega.
#000005
See on turistilinn. Kena, puhas, romantiline, justkui loodud mõnusaks olemiseks.
#000006
Päris Laost neilt tänavatelt aga otsida ei maksa. Pea iga maja on turismiäri teenistuses.
#000007
Laose kõige olulisem looduslik rikkus peale metsade on Mekongi jõgi. Sellega seotud probleemidest kirjutan vast edaspidi, Luang Prabangis tähendab Mekong aga päikeseloojangutuure ja idüllilisi õhtuid restoranides, mida jõeäär on tihedalt täis pikitud. Kõige otsitumad söögikohad on muidugi need, kus puud ei varja vaadet mägede taha pudenevale päikesele.
#000008
Kui kõht täis pargitud, saab Beerlao kõrvale võtta Põhja-Laose kõige iseloomulikumat näksi: kuivatatud jõevetikalehte seesamiseemnete ja vahel ka küüslauguga. Kohalikud kutsuvad seda kaipen‘iks.
#000009
Beerlao kõrvale sobib peale Mekongi vetikate ka Mekong ise. Päeval piimakohvikarva, peegeldab see loojangu ajal muu hulgas taevaseid tegemisi.
#000010
Kuna templitest on pärast Birmat mõneks ajaks isu täis, jäävad need meie huviorbiidist välja. Nii vabastame end Luang Prabangis ühe ropsuga umbes 30 budistliku pühakoja külastamisest. Turiste paelub siin aga veel üks budistlik ilming. Peatänaval toimub iidvana traditsioonina igal hommikul kell 5.30 munkadele almuste jagamise tseremoonia. Inimesed ärkavad selleks kodudes enne kukke ja koitu, keedavad valmis potitäie kleepuvat riisi ja pakuvad seda siis, ise murust madalamad, tänaval hanerivis mööduvatele munkadele. Linnavalitsus on paraku mures, et tseremooniast on saanud turistitsirkus ja paljud toiduannetajad kipuvad seda vältima. Meie väldime ka, pool kuus hommikul on tavaliselt muud tegemist.
#000011
Küll ei ole mingit põhjust vältida Kuang Si koske, mida peetakse Laose kauneimaks. Rendime rolleri ja umbes 25 suhteliselt hõreda liiklusega kilomeetri järel olemegi sihtpunktis. Enne kose juurde jõudmist jäävad meie teele aga karud.
#000012
Üks Aasia mustkaru lõpetab just päikese käes mõnulemise ja läheb varju otsima.
#000013
Need karud elavad kose juurde loodud päästekeskuses. Päästa tuleb neid aga Vietnamis ja Hiinas levinud traditsiooni eest ravida mõningaid haigusi karusapiga. Kui vanasti tapeti karu lihtsalt ära, et sapipõis kätte saada, siis 1980ndatel hakati looma nn karusapifarme. Praegu arvatakse Hiinas ja Vietnamis elavat seetõttu vangistuses umbes 12 000 karu. Nad on surutud imepisikestesse puuridesse, kus nende sapipõide sisestatakse kas püsiv kateeter või lastakse sappi lihtsalt tilkuda looma sapipõide tehtud august. See on jõle, räige, koletu piinamine ja isegi sellest kirjutades hakkab sees keerama. Hiinas on sellised farmid endiselt legaalsed, Vietnamis enam mitte. Farmidest päästetud loomad – paljud farmipidajad on olnud veenmise ja muude motiveerimisvõtete tulemusena nõus loomad ära andma ja oma tegevuse lõpetama – püütakse terveks ravida ja nad saavad endale uue elu ühes sellises kohas nagu siin.
#000014
See mõmmik teritab parajasti toika kallal hambaid. Iseasi, palju tal neid alles on — paljud karud on kaotanud osa hambaid, püüdes vangistuses ahistavaid raudpuure läbi hammustada.
#000015
Ükskõik mis päikese all aga ei toimuks, voolaval veel on sellest ükskõik, miski ei takista tal samal ajal silmipimestavalt sillerdada. “See on kõige maalilisem asi, mida ma kunagi olen näinud,” kuulen kose juures õhkamas üht briti noormeest. Mina ei julge põhjapanevalt ülivõrdeliste avaldustega enam ammu esineda, aga nii fotogeenilise kose juurde pole ka meist kumbki varem sattunud.
#000016
Siin on siiski tegemist, et leida mõni nurgake, kus turistitar või mitu pildi jaoks ei poseeri.
#000017
Ahto lahendab selle probleemi professionaalselt. Või mehelikult?
#000018
Voolavat vett on ilus vaadata ...
#000019
See, kolmest kõige suurem ja lummavam langus on 50meetrine.
#000020
Dilemma, kas ennast turistide keskel mõnes looduslikus basseinis leotada või hoopis sinna ronida, kust veejuga alla plartsatab – mõlema jaoks pole aega –, laheneb kergelt. Ahto leiab raja ja hakkab üles rühkima. Rada osutub valeks (õige tee kulgeb hoopis treppidest, ühest üles ja teisest alla), kuid me ei lase end sellest häirida. Küll me kuskile välja jõuame.
#000021
Näiteks ehtsasse džunglisse, kuhu on hakatud teed rajama — üles jõudes selgub, et mäe otsa ehitatakse veekeskust.
#000022
Õnneks leiame lähedalt oja ja üritame hääle suunas koseni jõuda. Selle koha peal hoiame hinge kinni, et täna ei oleks see päev, kui ojakallas põhjatusse sügavusse variseb.
#000023
Erilist vaadet kukkuvale kosele üleval pole, see-eest saab ka siin end vette kasta, lisaks romantiliselt (ehk rahvamassideta) aega veeta, piknikku pidada ja end isegi Beerlaoga jahutada.
#000024
6 thoughts to “Laiame Laoses”
#000026
Lund. Lume hange ja jää rada. Nüüd ka natuke sula.
Natuke kahju on küll, et ei saa samal ajal imelisest talvest pilte teha, aga loodetavasti jäävad Eestis aastaajad ka edaspidi vahelduma.
Peate selle tuk-tuki juhi üles otsima, siis saate temaga Laosele tiirud-taarud peale tehtud! :)
Tervitused Paisse! (Maasikaisu tuli kohe peale.) See juht isegi küsis enne sõitu, kas homme läheme kose juurde, aga ilmselgelt polnud tal pärast enam mingit huvi meiega kohtuda. :)
Selle tuk-tuki jutu peale ei saa ma ennast kuidagi tagasi hoida ja pean mainima, et Tais näiteks, on takso eest võimalik tasuda 1500 THB suurune arve ka nii, et kolme kohaliku 500-se asemel ulatad silmagi pilgutamata kolm 500 € rahatähte, ühed lillad kõik. Nii et Ahtol on veel arenemisruumi :)
Õnneks meil eurosid eriti kaasas pole, siin maailma otsas küsitakse pigem dollareid, kui kuskil tuleb valuutat välja käia (nt viisa eest). Aga tõsi on, et riiki saabumise alguses ei tohiks pensionieelikud võõraid kupüüre lugemisprillideta välja anda. :)
#000027
Lund. Lume hange ja jää rada. Nüüd ka natuke sula.
#000028
Natuke kahju on küll, et ei saa samal ajal imelisest talvest pilte teha, aga loodetavasti jäävad Eestis aastaajad ka edaspidi vahelduma.
#000029
Peate selle tuk-tuki juhi üles otsima, siis saate temaga Laosele tiirud-taarud peale tehtud! :)
#000030
Tervitused Paisse! (Maasikaisu tuli kohe peale.) See juht isegi küsis enne sõitu, kas homme läheme kose juurde, aga ilmselgelt polnud tal pärast enam mingit huvi meiega kohtuda. :)
#000031
Selle tuk-tuki jutu peale ei saa ma ennast kuidagi tagasi hoida ja pean mainima, et Tais näiteks, on takso eest võimalik tasuda 1500 THB suurune arve ka nii, et kolme kohaliku 500-se asemel ulatad silmagi pilgutamata kolm 500 € rahatähte, ühed lillad kõik. Nii et Ahtol on veel arenemisruumi :)
#000032
Leave a Reply Cancel reply
#000034
Mina olen Inge, veetnud suure osa elust tekste toimetades ja vahel ka ise kirjutades. Minu viimatine tähtsaim kirjatükk oli lahkumisavaldus. Kaalusin selle kompositsiooni ning juht- ja kõrvalmotiive oma peas kaks aastat ning 2018. aasta märtsis sai see ka avaldatud. 13. aprillil põrutasime koos graafilisest disainerist elukaaslase Ahtoga aastaks Aasiasse, ettekäändeks keskeakriis, et toita oma lõputut isu uute vaadete, lõhnade ja maitsete järele. Meiega saab ühendust meiliaadressil reis ätt kriips punkt net.
#000037