Möödunud kümnendi keskpaigas kohtusin Ameerikas ühel üritusel Tomicah Tillemanniga, kes oli ennekõike aukartustäratavalt tark. 14-aastasena Yale-i ülikooli vastuvõetud ja pärast Johns Hopkinsis doktorikraadi saanud mormoon, kes oma misjoniteenistuse tegi Ungaris. Sealt oli pärit ka tema vanaisa, Holokausti üleelanud ja USAs hiljem demokraadina Esindajatekotta valitud Tom Lantos. Lantosest sai Esindajatekoja välisasjade komitee esimees, kus tal oli ka Eestiga puutumust – 2000. aastal Esindajatekoda külastanud Lennart Meri auks pidas Kongressis kõne just Lantos. Tillemanniga kohtudes ei teadnud ma tema vanaisast midagi, aga juba 2007. aasta aprillisündmuste järel algatas esindajatekoja liige ja sealse Balti toetusrühma pikaajaline liider John Shimkus resolutsiooni Eesti toetamiseks ja Vene päritolu küberrünnakte hukkamõistmiseks, mille üks kaasalgatajaid oli Lantos – ent sellest olulisem oli tema terav sõnavõtt Esindajatekojas, kus ta rõhus ka oma moraalsele positsioonile. Ta oli enda sõnutsi ainus Esindajatekoja liige, kes võlgnes oma vabaduse Nõukogude Liidu Punaarmeele ning seda selgem oli tema hukkamõist Venemaa rünnakute suhtes Eesti iseseisvuse vastu aprillirahutuste järel. 2007. aasta kevadel Kaitseministeeriumis töötades olid Shimkuse resolutsioon ja Lantose sõnavõtt Kongressi Esindajatekojas abi, mis tänulikult vastu võeti.
#000001
Sarnane resolutsioon võeti vastu enne Esindajatekoda ka Senatis, kus Eestit toetava resolutsiooni viie algataja seas oli ka senaator Biden.
#000002
Tillemanniga kohtumise ajal oli ta tööl Senati välisasjade komitees nõunikuna. Välisasjade komitee esimees oli toona vabariiklane Dick Lugar ja asesimees ning demokraatide delegatsiooni liider komitees just senaator Joe Biden. Tillemann toetaski Bidenit – tema rida olid tekstid (aastaid hiljem sai temast välissekretär Clintoni kõnekirjutaja ja üle 200 valminud tekstiga troonib ta kindlasti selle väga väikese fännibaasiga spordiala tipus. Kuna poliitilised tekstid oli toona ka minu eriala, siis suurenes sümpaatia tema suhtes veelgi...) Tillemann rääkis palju Bidenist (ja vähem senati välisasjade komitee uusimast liikmest, Illinois värskest senaatorist Obamast) ja elu on näidanud, et see oli vähemalt minu jaoks hästi kulutatud aeg.
#000003
Demokraatide eelvalimiste “super teisipäeval”, 3. märtsil valiti demokraatide seast presidendi kandidaati 14 osariigis ja Ameerika Samoa territooriumil. Möödunud nädalal peetud Lõuna-Carolina eelvalimiste suure võidu tuules ja mitme tsentristliku kandidaadi kampaania lõppemisega konsolideerus Bideni kui kõige tugevama selle segmendi poliitiku taha mõõdukamate valijate selge enamus ja tulemus oli üle-ootuste hea: Biden võitis 9 osariiki, sealhulgas Elizabeth Warreni koduosariigi Massachussetsi (kelle tõsiseltvõetavus kandidaadina lõppes sellega) ja mitmed veel, kus ta ei oleks mõne nädala taguste uuringute valguses esimese kahe hulkagi mahtuma. Lisaks üllatustele võitis Bideni juba ootuspärasemalt kõik Lõuna osariigid (ja neid on edaspidises kalendris, mis kergelt Bideni valijaskonna struktuuri arvestades teda soosivad, veel ees ootamas). Isegi Texas, mis suure latiinokogukonna tõttu oli Sandersi kampaania fookus, läks 4% eduga Bidenile. Selle tulemuse detailidest nähtus, et erinevalt läänepoolsemast Nevadast, kus Sanders noorte latiinode ülivõimsa toetuse turvil kogu osariigi Bideni ees ülemöödunud nädalal võitis, on ida poole liikudes ka latiinokogukonna toetus mitmekesisem – seda jagus nii Bidenile kui isegi Bloombergile, kes nüüd siiski loobus, lükates nii veelgi Bidenile teed puhtamaks. Miljardäride Steyeri ja Bloombergi loobumine kolmveerand miljardit kulutatud dollarit hiljem on olnud üks selle kampaania kõrgpunkte – ainult rahaga kandidaadiks ei saa.
#000004
Mida tegid vabariiklased 4 aastat tagasi samal ajal?
#000005
2016. aasta vabariiklaste eelvalimistel oli esimeste osariikide, Kirde-Ameerika valgete ja keskmisest vanemate valijatega Iowas, New Hampshires, aga seejärel ka Lõuna-Carolinas ja Nevadas kokkuvõttes kõige rohkem delegaate saanud Donald Trump. Trump, kelle valijaskond oli juba esimestes osariikides teistsugune kui traditsiooniline konservatiivide valijabaas, üllatas nii parteid kui ka teisi kandidaate. Kuigi konservatiividest senaatorid ja partei arvamusliidrid jämedakoelist ja minevikus vägagi liberaalset elu elanud Trumpi ei toetanud, ei suutnud nad omavahel kokku leppida, kes on tugevaim alternatiiv Trumpile. Uuringud näitasid toona, nagu ka täna, et Trumpi valijabaasi suurusel on “katus” peal – tase, kust tema profiiliga kandidaat justkui läbi ei suuda tungida. Ent teised kandidaadid, kes Super teisipäeva eel veel elus olid – Ohio kuberner John Kasich, Texase senaator Ted Cruz (keda parteis ka ei sallitud tema väga enesekeskse poliitilise stiili pärast, mis koostööd ei talunud), Bushide dünastiast Florida pikaaegne kuberner Jeb Bush ja Florida noor senaator Marco Rubio – ei suutnud enda seast tugevaima alternatiivi kasuks kokku leppida. Põhjus oli osaliselt selles, et tugevaimaks alternatiiviks oli selgelt Ted Cruz, keda mitte keegi ei sallinud. Esindajatekoja vabariiklasest spiiker John Boehner ütles Stanfordi ülikoolis peetud kõne järel varjamatu halvakspanuga:”Mul on sõpru nii demokraatide kui vabariiklaste hulgas, aga ma pole elus varem töötanud koos ühe nii õnnetu litapojaga.” Veel enam – polnud ka vabariiklasi koostööle juhtivat autoriteetset jõudu, kelle sõnal oleks kaalu ja publikut. Tihti on selleks just endised presidendid, aga George Bush noorema suhtes oli vabariiklaste seas palju mürgisust, sest temast jäid maha kaks kehvasti kulgevat sõda ja finantskriis, mis lõpetas palju poliitilisi karjääre – liiatigi oli Bushidel järjekordne oma hobune võiduajamisel jooksmas. Trump võitis 2016. aasta Super teisipäeva Cruzi ees ja pühkis seejärel juba läbi Lõuna ja Kesk-Lääne. Märtsi keskpaigaks oli eelvalimistel tervelt 4 erinevat kandidaati osariike võitnud – kui enamuse ja olulisimad neist Trump, sest ülejäänud kolmest ei suutnud ükski oma unelmast loobuda.
#000006
On küllalt vabariiklasi, kes vaatasid 2020. aasta super teisipäeva eel toimunut kadedusega – kuidas demokraatide autoriteetsed riigimehed suutsid veenda nõrgemaid tsentristlikke kandidaate loobuma tugevaima kasuks, et peatada Sandersi marss kandidatuurini. Sest selles seisnebki poliitika – koalitsioonide ja sillapeade ehitamine erinevate valijagruppide vahel, ühise eesmärgi nimel.
#000007
Ka Eestis on palju “kuuma analüüsi” igakuiste erakondlike reitingute teemal. +-1,55% veamarginaaliga uuringutes vaatavad arutlejad viimase paari nädala trende ja püüavad sealt lähtudes vahepealsest uudistsüklist välja lugeda korrelatsioone ja kausaalseidki seoseid. Üldiselt on see väljakujunenud poliitilistes süsteemides suhteliselt kasutu tegevus, sest inimeste toetus ühele või teisele kandidaadile või erakonnale ei ole üldjuhul (v.a erakorralised sündmused mõistagi) uudistsükliga seotud ja väljakujunenud pikema aja jooksul, põhinedes sügavamatele ilmavaatelistele ja enamgi veel, grupikuuluvuse ja identiteediga seotud eelistustele. Üks Foorum või Suud puhtaks ei mõjuta erakondade toetusreitingud ega ka ebaõnnestunud intervjuu Aktuaalsele Kaamerale või veidi piinlikkust tekitav lugu mõnes suures päevalehes. Nii ei mõjuta reeglina ei Eestis ega ka USAs kandidaatide toetust teledebatid – nende puhul on põhiprintsiibiks siiski see, et seal on rohkem kaotada kui võita, seega vältida tuleb teleekraanidel täielikke kollapse. Hästiläinud teledebattidest saadud lisatoetus järgnevail päevadel triigitakse juba nädalatega tagasi kandidaadi keskmise toetuse suunas. Mis on demokraatide debattidel olnud sel aastal eripärasem, on vaatajate kogunumber, mis on ulatunud 15-20 miljonini – sellist reitingut pole USAs ühelgi telesarjal ja minimaalselt näitab see suurt huvi seekordse valimistsükli vastu.
#000008
Biden juhtis demokraatidest kandidaatide seas põhimõtteliselt kogu möödunud aasta ja miljard dollarit teiste kandidaatide kampaaniakulutusi ei ole seda tegelikult mõjutanud. See, et kolmes esimeses osariigis Bidenil väga hästi ei saa minna, oli kogu aeg teada, sest nende osariikide sotsiaaldemograafiline struktuur (Iowa ja New Hampshire väikesed, valged kirde-osariigid, kus demokraatide seas domineerivad ka kolledzhilinnade noored valijad; Nevada puhul suur latiinokogukond, kuhu Sanders kõige rohkem aega ja raha kandidaatidest oli viimase 4 aasta jooksul kulutanud) teda ei soosinud, sest musti valijaid (kes on mõistagi oluline valijagrupp üldse, aga eriti oluline mistahes võita sooviva demokraadi potentsiaalses valijakoalitsioonis) oli esimeses kahes osariigis vähe, suuri tööstuslinnasid samuti mitte või suurlinnade eeslinnu, kus haritud keskealisem ja vanem valge keskklassi pere elab. Mustad valijad on vähem vasakpoolsed ja on suuremad kirikuskäijad kui demokraatidest valged valijad. Aga Bideni teoreetiline valijakoalitsioon Sandersi või Trumpi vastu on sama vähe muutunud, kui Trumpi enda teoreetiline valijakoalitsioon mistahes demokraadi vastu või Sandersi valijakoalitsioon. Bideni teoreetilisi valijaid on tema profiili, senise poliitilise tegevuse ja demokraatliku erakonna ülesehituse tõttu alati rohkem kui Sandersi omi. Mis viimastel nädalatel muutus, mis on võimaldanud Bidenil oma teoreetilised tugevused realiseerida valimistulemusteks, on konkurentsiolukord ja valimiste liikumine osariikidesse, mis tema mitmekülgsemat toetajaskonda premeerib. Seda on oluline mõista (ja olen varem samast kirjutanud Eesti 2016. aasta presidendivalimiste kontekstis), et igas valimistsüklis on kandidaat, kes sobiks sellesse kõige paremini tulenevalt sellest, millised on ühiskonna ootused, mis on agendas, milline on värske kogemus viimasest presidendist ja millised on konkurendid.
#000009
Bideni teekond tõsiseltvõetavaks kandidaadiks on käinud läbi kannatuste oru
#000010
See ei ole Bidenil esimene kord presidendiks kandideerida. Tema esimene kampaania oli juba 1988. aastal, mis jäi lühikeseks, sest ühes tema kõnes olid selged plagiaadi tundemärgid – selles oli kopeeritud lõike brittide tööpartei liidri Neil Kinnocki kõnest. Kuigi hiljem tuli välja, et osades kõnedes oli ta kasutatud lõike õigesti viidanud, siis videosse võetud versioonis ta seda ei teinud ning sellest skandaalist tema kampaania ka ei taastunud. Järgmine katse oli 20 aastat hiljem, 2008. aastal – ent siis sai ta toonagi esimesena eelvalimised korraldanud Iowas vaid 1% valijate toetuse ja tal jagus mõistust seejärel ka kohe loobuda ja naasta tööle Senati välisasjade komitee esimehena, mis on tähtis positsioon USA poliitilises hierarhias. Nüüd, veel 12 aastat hiljem ja 32 aastat pärast oma esimest katset, on ta demokraatide kampaania kõige otsustavamate hetkede eel esikohakonkurentsis.
#000011
Valimised on harva küsimus parimast poliitilisest programmist. Mitte kusagil mitte kunagi pole kinnitust leidnud, et kandidaatide või erakondade programmid oleksid valimiskäitumise mõjutamisel olulise, saati määrava tähtsusega. Täpselt samamoodi ei ole võimalik eristada ühtegi muud maagilist koostisosa võiduretseptis. Aga kui mõelda tavalise valija jaoks avanevale vaatele poliitikutest, siis on sealt läbi kitsa läätse moodustunud pilt inimesest, kus esimesena paistavad poliitiku žestid, miimika, olek, emotsioonid, suhtumine.
#000012
Bidenit eristavad Sandersist peaasjalikult kaks asja: esiteks ta ei ole “sotsialist” (või leebemas sõnastuses “väga progressiivne”) ja teiseks ta on “meeldiv”. Meeldivust mõõdavad poliitikute brändide vaatlemisel mitmed uuringud. Bidenit eristab president Trumpist see, et ta on “meeldiv” (likeable) ja “tõeline” (genuine). Valijad peavad neid mõlemad ühtmoodi (YouGov uurib) patriootlikeks, intelligentseteks (Eesti meediatarbijale avanev pilt võib olla teistsugune, aga osaliselt ka väga teistsuguse meediakajastuse tõttu). Ükski kandidaat ei pea võitmiseks tingimata olema üks ega teine, aga nende erinevused tulevad esile just konkurentsis ja oluline on, milline on rahvuslik meeleolu, millist kandidaati tahetakse näha. Kui sa tahad kedagi ametikohal väljavahetuda, on oluline erineda ja on oluline erineda selles karakteristikus, mis kõige suuremale osale valijatest kõige rohkem närvi käib. Trump on ebameeldiv ja Sanders on ebameeldiv, seda isegi tema Senati kolleegide sõnutsi, vaatamata sellele, et Sandersit peavad kolleegid nii demokraatide kui vabariiklaste poolelt ausaks inimeseks, kes on kogu oma karjääri vältel oma selget, olgugi et kitsast, ebapopulaarset rida ajanud (meenub Tööpartei eksliider Corbyn, taas).
#000013
Bideni meeldivusel on pealispindseid põhjuseid ja sügavamaid põhjuseid. Ta on joviaalne kuju, lihtsate naljade kroonimata kuningas ja nii tundub ta tihti mitte-tõsine. Ta jääb igal aastal silma vähemalt ühe-kahe absoluutselt mittekohase kommentaariga, mis parimal juhul jätab mulje halvast maitsest. Aga sügavamateks põhjusteks on sellised, mis teevad temast inimese, kellega igaühel on võimalik samastuda ja viisil, mis samal ajal teda vaatamata muudele isiksuslikele puudustele eeskujuliku, lausa väljapaistva inimesena näitavad.
#000014
Biden on kasvanud ja vananenud poliitikuna Ameerika ühiskonna ees väärikalt. 1972. aastal, kui ta just oli senaatoriks valitud ja pidi Washingtonis ametivannet andma, sai ta kõne koduosariigist, kus tema 30-aastane naine ning 1-, 3- ja 4-aastane laps olid sattunud kohutavasse autoõnnetusse. Naine ja aastane tütar hukkusid.
#000015
Järgmised 20 aastat sõitis senaator Biden iga päev 3 tundi edasi-tagasi rongiga Delaware’ist Washingtoni. Ta möönab oma mälestustes, et palju abi oli ka tädist ning 5 aastat hiljem abiellus ta uuesti naisega, kes on tema kõrval tänaseni, ent lein, kannatus ja elu juhuslik karmus on teda saatnud läbi aastakümnete. Raske on minul ette kujutada, kuidas vanema venna kaotus imikueas minu vanemaid mõjutas ent selgemad mälestused on mul seoses isa koomasse viinud autoõnnetusega ja on ilmne, et osad inimesed tulevad sellistest elusündmustest välja ja läbi ühtmoodi ning suudavad selle pöörata millekski, mis juhib ja suunab ülejäänud elus ning teised, kes sellistest kaotustest ei taastu. 2015. aastal kaotas Biden oma poja Beau ajuvähile. Beau Biden oli Iraagi sõja veteran, Delaware’is osariigi peaprokurör ja üks tõenäoliseimaid kandidaate järgmise kuberneri või ka senaatori kohale ja mitmes mõttes parem versioon omaenda isast, nagu president Obama tema matusekõnes vaid osaliselt naljatades ütles. Biden ei ole oma kannatustest teinud kunagi poliitilist platvormi, aga ta ei peagi – tema inimlikkus ja omadus, mis mõnel meist just sellistel, raskematel hetkedel esile tuleb – aru saada, mis on elus oluline ja mis mitte, heita kõrvale poliitiline korrektsus ja pühenduda õigete otsuste tegemisele kõige keerulisemates küsimutse – paistavad kaugele.
#000016
Bidenil on eeldused ka need takistused ületada. Kõik poliitika on isiklik, on üks kulunud ütlemine ja Biden on väheseid isikuid poliitikas, kellel valijaga selline side on.
#000018
P.S loo taustafotol on asepresident Joe Biden koos näitleja Julia Louis-Dreyfussiga, kes mängis samal ajal asepresidenti seriaalis Veep, mis on ka minu USA poliitikas tegevate sõprade ja tuttavate arvates kaugelt kõige realistlikum poliitikaseriaal (House of Cards on ülimalt elukauge nagu ka West Wing jne) kuigi tegu on ülinaljaka komöödiaga.
#000019
Meeleoludest Ameerikas Ülemkohtu abordiõiguse lahendi taustal
#000020