Nende (üle)päevitunud jumesi nähes võiks nad tegelikult vabalt liigitada järjekordseteks turistideks, kuid tegelikult on nad kõike muud kui seda. Rannavõrkpallurid, oma valdkonna “ettevõtjad”, mõtlevad sportlased. Iga päev on planeeritud, iga treening läbimõeldud ning analüüsitud. Lisa sellele veel “keha kuulamine”, suunatud mõtlemine, teadlik toitumine ja soov saada paremaks igas nüansis ning ongi Nõlvak-Tiisaare Tai laagri lühikirjeldus olemas.
#000002
Natukene täpsemaks minnes koosnes nende tavaline päev aga enamasti 2st treeningust, esimene varahommikul kell ~8:30 ja teine pärastlõunal ~15:30. See tähendas, et vähemalt Kusti ärkas pea iga päev enne päikesetõusu juba 5:30 ajal ja uinus kella 21-22 paiku õhtul. Elu täiesti omas rütmis. Õhtuks olid mehed tavaliselt nii väsinud, et suuri jutukaaslasi neist mulle enam ei olnud.
#000003
Kuna teadupärast Kustil-Mardil kohapealset treenerit (veel) ei ole, siis pea iga treening ja harjutus, mida nad jõusaalis või rannaliival tegid, võeti videolinti. Lõunapauside ajal või enne und analüüsisid nad neid ise, kuid suurem juhendus ja see, kuidas või mida nad trennides üldse tegema peavad, tuli nende treenerilt Indrek Verro’lt Skype vahendusel. Võrreldes eelmise aastaga oli see edasiminek ning kuttide silmist oli selgelt näha, et praegune treeningmetoodika on õige ja annab rahulolu.
#000005
Nüüdseks on nad pistnud varbad vette juba kolmes ookeanis ning jõudnud peale Austraalia lõuna- ja idaranniku avastamist osaleda turniiridel nii Floridas USA’s kui ka Kish Island’il Iraanis. Kuigi elu on nagu seiklus ja päikesepaiste paistab neid saatvat aastaringselt, on kaadri taga tegelikult lugematu arv töö- ja treeningtunde. Aga nagu öeldakse – tee asja, mida armastad, ja sa ei pea kunagi enam töötama.
#000006