Kaheksa märga tüüpi longivad mööda Istambuli tänavaid, suured kotid seljas. Kohalikud proovivad nendega äriõnne või vahivad niisama üle õla järele. Hallist taevast tuleb uduvihma; on kohalik jõuluilm. Need kaheksa on Eesti langevarjurid teel Uus-Meremaa poole. Õnneks ei lähe me sinna jala – see oleks hirmus kallis. Sõber Mart rehkendas kord, et kuna tema jooksutossud peavad vastu umbes 1000 km, siis tuleb kilomeetri hinnaks 2 kr. Oma kaheksakümmend tonni sinna ja tagasi ainult jalavarjude peale – no ei!
Õnneks lendame lennukiga ja see tuleb vähemalt neli korda odavam. Tallinn-Amsterdam-Istambul-Bangkok-Sydney-Auckland. Lennukiistme maitse jõuab selle ajaga tagumiku kaudu suhu.
#000000
Ees ootavad Uus-Meremaa ja Austraalia. Esimesel elavad kiivid (kiwi) ja teisel aussid (aussie) – nii nad end ise kutsuvad ja olgu nii ka järgnevas loos.
#000001
Me arvame, et oleme maailma naba – kõik arvavad endast niimoodi. Gloobust vaadates tundub, et seal Vietnamist ja Taist allpool on vaid mingid väikesed saared, millest suurim on Austraalia – umbes nagu Vormsi, Abruka, Hiiumaa ja kaugemal Gotland. Vale puha – vahemaad on hiiglaslikud ning kui kaks linna on meetrilaiusel Austraalia kaardil küljekuti koos, siis tegelikult on nende vahel paarsada kilomeetrit. Lennureis Bangkokist Sydneysse kestab seitse tundi. Ja Austraalia on manner, mitte saar.
#000002
Sellepärast, et me ei ole juba mitu kuud lennanud – Toomas ja Maie tegid küll jõulude eel paar laksu (st hüpet) teletornist aga teistel lõppes hooaeg juba oktoobris. Nii ei saa ju elada! Nüüd läheme sinna, kus on maailma siniseim taevas, parimad surfirannad ja mahajäetud teemandikaevandused, külalislahked veinimõisad, kõrbed ja džunglid. Ning pealekauba on seal praegu suvi. Kolm nädalat suve Eestimaa talve asemel – Mmm...
#000003
Sa tõukad end ära. Lennuk kaugeneb tasapisi ja kahaneb täpiks sügavsinises taevas. Kaugel all on mõned pilved ja nende all maakaart, sinu ümber on õhk – pehme nagu sohva ja sinu kõrval lendavad su parimad sõbrad. Nelja kilomeetri kõrguselt kuni langevarju avamiseni üheksasaja meetri peal on umbes 60 sekundit. Need on pikad sekundid ja täis naudingut. Sa lendad.
#000004
Muide, reisilennukiga ei lennata – sama hästi võiks öelda et laevaga ujutakse.
#000005
Skydive Auckland asub paarkümmend kilomeetrit linnast endast lõuna pool. Angaaride kõrval on elamine; voodikoht maksab 10 raha ööpäevas – pole vigagi. Kui hommikul on ilus ilm, lööb piloot traktorile hääled sisse ja pukseerib lennuki angaarist üle logiseva silla stardirajale. Sild on täpselt sama lai kui lennuki rataste vahe. Ka kontor tehakse lahti ning klubi perenaine Libby hakkab soovijaile hüppepileteid müütama. Samas tegeleb ta ka telefonimüügiga, keedab kohvi, vaidleb ehitusmehega, eksamineerib uusi hüppajaid ning silitab koera. Kõik see värk sujub üldse mitte rabinal, vaid rahulikult ja mõnusasti. Hääletoon ja kõnetempo ei tõuse kordagi.
#000006
Ilmadega meil väga ei vedanud – oli küll soe, ent pilvede tõttu palju hüpata ei saanud. Kiivimaal tegime igaüks vaid 3-4 hüpet; Austraalias mõned lisaks. Aga need olid nauditavad hüpped, eriti ülalt avaneva vaate pärast.
#000008
Mitmed harrastuslennuväljad ja neil tegutsevad klubid on tegelikult äriettevõtted ja osanikuks on tihti ka kohalik omavalitsus. Kasumit tuleb ja linnavõim saab sealt ka oma osa. Austraallased ise moodustavad puhkuste kõrghooajal suurema osa klientuurist. Ent palju on ka välismaalasi – eelkõige jaapanlasi, aga viimasel ajal ka hiinlasi ja korealasi.
#000011
Austraalia läänerannikul õitseb lainelauandus ja sellest saab aimu juba maakaarti uurides – näiteks Surfers’s Paradise pole lihtsalt kaubamärk, vaid ühe konkreetse linna nimi. Tuulevaiksetest ilmadest hoolimata murdusid supelrandades pidevalt kuni kahemeetrised lained ning laudadega sõideti igal pool. Loomulikult sai varustust sealsamas osta ja laenutada. Meie seltskonnas polnud ühtegi oskajat lainelaudurit, ent natuke sai proovitud. Järsult murduva laine jõud on uskumatult suur ja kui hooletu oled, lööb ta su hingetuks ja väänab sookra paremini kui kiropraktik.
#000012
Haisid, meduuse ja muid peletisi nii kaugel lõunas me ei näinud, ent paarsada kilomeetrit põhja pool, ekvaatorile lähemal, juhtus neil päevil üks haiõnnetus küll. Tulisoolane ookeanivesi paneb silmad kipitama ja avalikel plaažidel on selle mahapesemiseks tasuta dušid. Plaažide serval on tavaliselt sildid nagu: “SIIT KOERAGA EDASI MINNES TRAHV $200” – lihtne ja ühemõtteline. Tõepoolest ei paistnud rannaliival ühtegi kodulooma ega ka tühje pudeleid või muud prahti. Suuremaid linnaplaaže patrullivad päeval merelt kaatrid ja õhust kopterid.
#000013
Uus-Meremaa loodus on fantastiliselt mitmekesine ja väga kaunis; mingi ettekujutuse sellest annab näiteks “Sõrmuste isanda” film. Seal praktiliselt puuduvad igasugu mürgised sitikad, samuti kiskjad. Ehkki oli niiske suveilm ja otse langevarjuklubi kõrval oli lehmade karjamaa, polnud isegi kärbseid ega sääski – noh mõned olid, aga hästi viisakad.
#000014
Uus-Meremaaga on meil viisavabadus ja Austraalia viisa saab interneti teel umbes kolme nädalaga. Reisi planeerimisel on abiks Google Earth jms. Autolaenutused toimivad ja hinnad on mõistlikud. Tasub arvestada, et maakera kuklapoolel ekvaatori taga on jaanuaris südasuvi ning koolivaheaegade ja muidu puhkuste kõrgpunkt. Sydneyst lahkudes kihutasime umbes 300 kilomeetrit mööda kottpimedaid maanteid, enne kui kell kaks öösel vabade kohtadega motelli leidsime.
#000020
Austraalia ja eriti Uus-Meremaa kaitsevad väga oma loodust ja karantiininõuded on karmid – põhimõtteliselt võib koduse metsaporiga kaetud matkasaabaste või taskupõhja ununenud deklareerimata sihvkade pärast vangi sattuda. Enamus jalanõusid ja matkatarbeid on muide Uus-Meremaal vähemalt kolmandiku võrra odavamad kui Eestis.
#000021
Uus-Meremaa politsei kasutab rõõmsavärvilisi autosid ning me nägime neid vaid ühel korral – metsapõlengu ajal liiklust korraldamas, et helikopter saaks maanteesilla kõrvalt rahulikult vett võtta. See-eest Austraalias näeb politseinike päris tihti ning automaatkaamerad-radarid jälgivad pidevalt liiklust nii suurematel maanteedel kui ka linnaristmikel. Vähemalt ei toimu see päris salaja – hoiatussildid on väljas.
#000022