Linnakeskkonda vältivate liikide puhul on takistuseks kitsas ökoloogiline nišš või muud liigiomadused, mis põrkuvad inimmõjude ja linnakeskkonna teguritega (nt mitmed rändlinnuliigid, ka metskitsed jt). Neid liike leiab peamiselt linna piiril, harvemini äärelinnades, kuid viimast vaid juhul, kui on olemas suured rohealad (nt pargid). Need liigid on linnas lühiajaliselt või on linn jäänud nende rändeteele. Mõne aja pärast võivad neist saada linnakeskkonna ja inimmõjuga kohanevad liigid.
#000009
Viimase rühma liike linnakeskkonnas ega linnade läheduses ei kohta (nt pruunkarud, ilvesed, mitmed kakud), kuna neil on elukeskkonnale väga kindlad nõudmised ja nad on inimmõjude suhtes väga tundlikud.
#000010
Esmatulijad on inimese kontrollile allutatud ja seega omad, järgmised ületavad aga inimese seatud piiri, tungivad valel ajal valesse kohta ning võivad olla ohuks ka oma loodusele. Kodustatud ja seni omane loodus võib aga metsikuga kokku puutudes omandada ebasoovitavaid jooni. Ühes esimeses eestikeelses linnalooduse-teemalises kirjatöös on kirjutanud Ado Grenzstein: „Prisked puud, mis uute teedega uulitsa äärde tulevad, kuivavad paari aastaga ära, – koerad on nende tüved märjaks teinud ja ära kihvtitanud. Ka kassid ei ole soovitavad linna loomad. Nad hävitavad küll hiiri, aga nad lõhuvad suvel ka ilma armuta palju linnupesi ja hirmutavad laululinnud meist eemale.“10 Linna tulnud liigid toovad endaga kaasa parasiite ja haigusi, mis võivad lemmikloomadele levides nakatada ka inimesi. Seetõttu võib senistest lemmikutest kujuneda potentsiaalne oht.11 Üha kasvav lemmikloomade arvukus võib hakata ohustama linna elupaigana kasutavaid pisiimetajaid ning linde, kuigi, lemmikloomad ongi põhjus, miks inimesed üldse linnaloodusesse lähevad. Sellest tulenevalt on ka lemmikloomade tähendus linnalooduse kontekstis vastuoluline: nad ühtaegu kehastavad loodust ja viivad inimese loodusesse, kuid loovad barjääri ja tõrjepinna linna iseseisvalt tulnud loomade suhtes.
#000014