Kuna kõigest kaks päeva oli mu sünnipäevani (20. märts), otsustasin ka need veel seal veeta, selle asemel, et sünnipäev põõsas vastu võtta. Hosteli inimesed lubasid koogi tuua ja pidusöögi korralda. Liiga hea pakkumine, et vahele jätta. Olid väga toredad päevad mu uute Austraalia sõprade keskel ja varsti oligi aeg lahkuda.
#000001
Hüvasti öeldud, vurasime koos käruga Norsemani poole teele. Üks härra hostelist tuli mind ka autoga saatma, natuke oli mures mu pärast. Nüüd oli kohe ekstra ohutu olla, eriti arvestades, et härra hosteli ees 12 tundi päevas idamaiseid võitluskunste harrastas. Teises kurvis tuli õnneks käru kinnitus lahti ja otsustasin selle kung fu-härra autosse visata. Nende kahe kurviga olin pea kurdiks jäänud, plastrattad tegid oma töö.
#000002
Ratas ees, auto taga, jätkus meie teekond kuskil 15-20 kilomeetrit, kuni härral igav hakkas ja hosteli poole tagasi sõitma hakkas. Imestasin, et ta nii kauagi vastu pidas, aga suur tänu talle muretsemast. Olin jällegi üle pika aja üksi. Esimene päev oli päris raske, ilmselt vajasin natuke sissesõitmist. Õhtuks olid kann ja jalad mõnusalt valusad.
#000003
Kuna alustasin väntamist alles lõuna paiku, tuli kilomeetreid 75 kanti. Sattusin minikülla nimega Grass Patch, kus oli 3,5-eurone karavanipark. Hinna sees oli elekter, vesi ja kõik muud luksused. Panin telgi püsti ja nautisin oma uut kodu.
#000004
Järgmine hommik ei alanud just fantastiliselt. Väike vihm ja suur vastutuul.
#000005
Tunnike hiljem jõudsin Salmon Gumi Rohelise järve juurde, kus ma kohtasin paarikest, kes oli juba poolteist aastat minibussiga Austraalias ringi reisinud. Töötasid nad arvuti vahendusel ja nende suur huvi oli fotograafia – niisiis loodetavasti nagu mina tulevikus. Järv ise oli ilus ja ikka kohe väga roheline. Tegime seal väikse fotoseeria ja lahku meie teed läksidki. Salmon Gumsi jõudes täitsin oma veepudelid, ostsin jäätise ja tegin kiire lõuna. Otsustasin lühikese päeva teha.
#000006
Norsemani oli kuskil 130 kilomeetrit ja see oli mu valutavatele lihastele natuke liig. Ja kuna homseks lubas suurt taganttuult, mida mul Austraalias ainult mõned korrad juhtund on, oli otsus lihtne tulema. Tunnike-kaks hiljem olingi leidnud endale uue kodu koos uute naabritega: vanemas eas paarike, kes Melbourne’ist Perthi reisimas.
#000007
Jõime tassikese teed ja rääkisime reisijutte. Sain isegi akupangad laadima panna. Hommikul pandi veel veepudelid ka täis ja sõidus ma jälle olingi. Väljas oli 34 kraadi ja taganttuul. Nagu oleks tagasi paradiisis. Natuke pärast lõunat olin Norsemanis ja peale pikka kaalumist otsustasin sinna karavaniparki ööseks jääda. Kümme eurot ei olnud just kõige odavam, aga kuna Norsemanis oli viimane pood 1200 kilomeetri peale, siis otsustasin asja rahulikult võtta.
#000008
Tom ja tema kaherattaline sõber
#000010
Hommikul kohtasin karavanipargis Tomi, kes oli mootorrattaga teel Melbourne’ist Perthi. Tundub päris popp marsruut olevat. Ta tegi meile suure kannu kohvi ja seal me siis istusime pea tunnikese, lükates sõidukohustusi toredalt edasi. Kohvi energiapauk käes, asusime teele.
#000011
Esimene silt, mis mulle ette jäi, näitas, et järgmisesse teenindusjaama on 189 kilomeetrit ja Adelaide’i 1986 kilomeetrit. Lühiajaline ja pikaajaline siht ilusti ühel pildil. Selleks ajaks oli mul sõidetud kuskil 8600 kilomeetrit, nii et Adelaide’i jõudes peaks maagiline 10 000 piir ületatud olema.
#000012
Viis kilomeetrit linnast väljas avastasin, et olin unustanud vetsupaberit osta. Ei viitsinud aga tagasi ka pöörama hakata, lootes, et ehk võidan lotoga kuskilt paar rulli. Esimesed 100 kilomeetrit möödusid ilusa ilma ja vaikse tuule keskel. Tõepoolest, miskit peale mõne piknikulaua ja paari vetsu teele ette ei jäänud. Levi oli siiamaani aga kõikjal. Sama võib ka öelda suurte kaubaautode ja karavanide kohta. Väike ratas (mitte küll enam nii väike) võttis kohati korralikult värisema ja ehmatas natuke ära. Muidu oli aga tuju hea ja eks ole näha, mida järgnevad 1200 kilomeetrit toovad.
#000013
Samuti õnnestuski vetsupaberit loteriiga võita! Jäin puhkealas karavanipargi inimestega jutustama ja lõpuks küsisin, et ehk saavad mulle natuke annetada. Selle peale anti mulle rull paberit, pakk küpsist ja pakk mingit valmistoitu. Võib öelda küll, et jackpot tuli ära.
#000014
Ööseks jäin 450 meetri kõrgusele Fraser Range’i tasuta puhkealasse. Homsest vuran alla tagasi ja jään järgmiseks 1100 kilomeetriks väga siledale teele. Puhkealas kohtasin jällegi vanemas eas paarikest, kes mul telefoni laadima panid ja veepudelid täitsid. Minu õnneks leidub palju palju toredaid inimesi, kellel väsinud ratturist kahju hakkab. Aitäh neile!
#000015
Pühad Quitos – kõrgeimas pealinnas maailmas
#000016
Kuidas mu rattareis alguse sai
#000017
Kohtumine vanade tuttavatega Austraalia päevilt
#000018
Esperances eestlastega hosteli melu nautimas
#000019
Tagasi Pan-Americal Vaikse ookeani kallastel
#000021
Pidime öö peaaegu kongis veetma
#000022
10 000 kilomeetri täitumine Austraalias
#000023
Ühendasime jõud Sveitsi rattur Mathiasega
#000024
Künklik tee Indoneesia pealinna Jakartasse
#000025
Imeline Bali ja järjekordne kohtumine eestlastega
#000026