See on inimkonna „kollektiivne vaimuhaigus“, „inimoleku loomuomane väärtalitlus“, „inimmõistuse kollektiivne väärtalitlus“, „hullumeelsus“ (Eckhart Tolle, Uus maailm, Pilgrim, 2007, lk 17, 18, 19, 22). Kas see pole mitte nii? Mida hakata peale Kirikuga või Kirikus? Miks pöörata oma pilk Kirikust välja? Miks mitte?
#000001
Inimene viibib Õigeusu Kiriku jumalateenistusel, tunnistades oma usku: „Mina usun [...] Üheainsa, püha, kogumaapealse ja apostliku Koguduse sisse“ (Teenistusraamat 2014, 114j). Ja palub: „Palugem Issandalt rahu kogu maailmale [...] Palugem Issandat meie kodumaa ja tema rahva, võimude ja kaitseväe eest“ (samas, 89j).
#000002
Sellest on juba räägitud, et termin „kaitsevägi“ on ilustusvormel „sõjaväele“. Ja enese vabandamine või enesele valetamine. Me ju ainult kaitseme endid. Tähendab, teostame si vi pacem, para bellum’t. Oleme hullud, vaimuhaiged, skisofreenikud – palume samaaegselt rahu ja sõda. Õigeusu Kirik palub neid samasid palveid nii Venemaal kui ka Ukrainas.
#000003
Me oleme iseeneses sõjas, konfliktis. Sõdime, võitleme iseendis iseenda vastu, ego, patu, pattude, patukeste vastu. Isekeskis sõjas – võitleme patuste vastu, püüdes kaitsta iseenda, iseenda loodud kantsi. Valmistume sõjaks rahu saavutamiseks. Parafraseerides Jeesust: kui Jeesus Kristus tõuseb üles iseenese vastu, siis ta ei saa seista, vaid tal on ots käes (vt Mk 3:26).
#000005
Me ei tea, mida me tahame. Me oleme silmakirjatsejad, „ilusasti on“ meist ennustanud Jesaja: „See rahvas austab mind huultega, nende meel aga on minust kaugel. Aga ilmaaegu nad teenivad mind, õpetades õpetusena inimeste käskimisi“ (Mt 15:7–9). Me kuulutame: Rahu. Aga rahu pole. Me kuulutame rahu, aga palvetame sõja eest ja pärast. Me oleme palvekojast teinud röövlikoopa (Mt 21:13). Pühitseme armulauda koos palvega sõja ja sellesinase maailma valitsejate eest, kes ...
#000006
Miks mitte seada oma sammud vägivallast eemale? Ühestainsast, pühast, kogumaapealsest ja apostlikust Kogudusest eemale. Või organisatsioonist. Või süsteemist, ideoloogiast. Kirikust, kes ristib, leeritab ja jagab armulauda sõduritele. Kirikust, kes laseb oma vaimulikest teha ohvitserid sõjaväkke. Kirikust, kes õnnistab ja pühitseb sõda ning palub selle eest.
#000008
Või siiski mitte? Jah, vennad ja õed. Lähme koos Issanda kohtujärje ette vastust andma iga vägivallaakti eest, mis toime pandud alates apostlitest. Ja meid ei päästa meie õpetus, mis õige või vale. Ei päästa meid viitamine märtritele, pühadele isadele ega auväärsele traditsioonile. – „Nad ütlesid Talle: „Meie ei ole sündinud porduelust, meil on üks isa – Jumal.“ Jeesus ütles neile: „Kui Jumal oleks teie Isa, siis te armastaksite mind [...] Teie olete oma isast kuradist ning tahate teha oma isa himude järgi. Tema ise on mõrtsukas algusest peale ...““ (Jh 8:41–44).
#000009
Iga vägivallateo eest, mis maailmas sünnib, sest oleme kuulutanud ennast ja laseme endid nimetada kristlasteks, Jeesuse järgijateks. Parem, et seda poleks sündinud.
#000010
„Ja mida väiksem on seesmine lootus abile, seda suurem tundub teadmatus kannatuse põhjusest“ (Trk 17:12). Kannatustega seonduv tundub vahel olema tabu-teema, mis on liiga püha,
#000012
Päevast-päeva koolis usundiõpetusega tegeledes olen ikka aeg-ajalt püüdnud sõnastada oma õpetatava aine aluseks olevaid põhimõtteid ning mõelda, missugune on selle õppeaine suhe kirikuga. Näiteks, kas
#000013
Jõulud on eestlastele väga olulised pühad, kuid milline tähendus on neil pühadel meie inimese jaoks? Keskmine eestlane ei ole traditsioonilises mõttes religioosne ja seepärast ei
#000014
Avaldatud materjalide õigused kuuluvad toimetusele ja autoritele. Ajakirja ja toimetuse kohta vt siit; kontakt: toimetus[ät]kjt.ee
#000016