Kalale! LoodusesIlmLoomadKasulikRetseptid ajakirjastKatenevi päevikudIXA blogiFoorumEesti Mets
#000000
Kaks sarve ees ja seljas rüüd, oh kulla kukrik, kuhu nüüd?
#000001
(Ernst Enno „Laps ja mardik“)
#000002
Kes oskab liikuda erinevates keskkondades, võib endale lubada luksust, mis jääb ühekülgsematele sugulastele ainult unistuseks.
#000003
Paljude vee-eluliste mardikate valmikud suudavad nii ronida, lennata kui ka sukelduda. Põhiliselt sõltub nende asupaik sellest, kus leidub toitu või kas keegi taga ajab.
#000004
Mardikaliike leidub maailmas kokku üle 400 000 ehk veerand kõigist tuntud loomaliikidest. Vähem kui 13 000 neist on mage- või poolveelised. Eestis elab selliseid üle 300. Veeputukate seas jäävad mardikalised selle hulgaga maha vaid kahetiivalistest. Mõnel elab vees ainult vastne, mõnel aga möödub kogu elutsükkel ebamäärase veetasemega või niiskes keskkonnas. Ainult nukkumiseks ronivad kõigi liikide vastsed kuivale.
#000005
Joonis 2. Eesti vee-eluliste mardikaliste valmikuid. Mõõdud märgivad ühte millimeetrit. A ‒ lai ujur (Dytiscus latissimus), B ‒ vesimardikas (Hydrophilus aterrimus), C ‒ emane kollaserv-ujur (D. marginalis), D ‒ isase kollaserv-ujuri pea ja esikäpad altpoolt, E ‒ pirnujur (Cybister lateralimarginalis), F ‒ lai tõmmuujur (Graphoderus bilineatus), G ‒ vooluujur (Platambus maculatus), H ‒ kukrik (Gyrinus sp.), I ‒ roomardikas (Donacia sp.), J ‒ jõetaklane (Elmis aenea).
#000007
Mardikaid leidub eriti palju väikestes mudastes taimerikastes järvedes. Vooluvetes on levinud peamiselt pisikesed voolutaklased (Elmidae) ja vooluujur.
#000008
Lennuoskus võimaldab mardikatel kiiresti uusi veekogusid asustada. Sageli potsatavad nad sellistessegi paikadesse, mis päriseluks ei sobi (näiteks vihmaveelombid või supluskohtade madal liivane põhi). Tavaelu kulgeb varjatult, enamasti taimestikus või detriidis. Mõne liigi emaste kattetiivad on rõmelised, et isastel oleks pulmavalsi ajal neil kergem seljas püsida. Isaste esikäpad on samal põhjusel kas iminapakujulised (joonis 2, D) või laienenud ja karvased.
#000009
Ujurlased, kukriklased (nii valmikud kui ka vastsed), kollaujurlaste valmikud ja vesimardiklaste vastsed on kiskjad. Muud toituvad kas pealiskasvust või on kõigesööjad. Roomardikad närivad tooreid taimi. Loomtoidulistel vastsetel on teravad lõuad (joonis 4L-M), millega nad süstivad saagi kehasse kõigepealt mürgiseid ensüüme ja imevad ta seepeale tühjaks, just nagu ämblikudki. Suured isendid suudavad süüa nii kalamaime kui ka surnud kalu. Ise on nad samuti kalade toiduks (välja arvatud mürgised kukriklased). Suurte ujurite tükke on välja tulnud näiteks forellide magudest, vaatamata sellele, et nood liigid forellijõgedes elama ei peaks. Kuuvalgetel öödel püüavad suuri lendavaid valmikuid osavalt väikesed kakud, napsates pehmeid tagakehi.
#000011
Eestis on Euroopa kolleegide eeskujul looduskaitse all lai ujur ja lai tõmmuujur. Mõlemad asustavad madalaid taimerikkaid järvi või sügavate järvede soppe.
#000013
Mistahes esimesena ette sattuv suur ujur ei ole tõenäoliselt kaitsealune liik lai ujur (Dytiscus latissimus), kelle tunneb kohe ära suuruse ja iseloomuliku kehakuju järgi. Kõige tõenäolisem on kohata hoopis pirnujurit, kelle keha tahapoole laieneb, kõigil „päris“ ujuritel aga kitseneb. Aga miks lai ujur ja mitte laiujur? Seepärast, et ta kuulub perekonda ujur (Dytiscus), mitte perekonda laiujur, mida pole olemas.
#000014
Joonis 4. Eesti vee-eluliste mardikaliste vastseid. K ‒ ujur (Dytiscus sp.), L ‒ mudaujuri (Ilybius sp.) pea, M ‒ triibika (Hydrobius fuscipes) pea, N ‒ vooluujur, O ‒ kukrik, P ‒ jõetaklane.
#000015