Kujutame nüüd ette, et valimised on nagu muusika- või filmifestival. Igal sellisel festivalil on peaesinejad, kuid on ka põnevad uued tulijad. Nendele paneb Müürilehe toimetus tavaliselt festivali eel kõrva peale ja soovitab neid kuulama minna. Tegime valimistega samamoodi.
#000000
Järgnevad kaheksa kandidaati on kui sõõm värsket õhku kopitanud poliitväljal. Kaks neist on vene nimega, pooled on naised, kõige noorem on sündinud päeval, mil taastati Eesti Vabariik. Need kandidaadid on veetnud peaaegu kogu oma teadliku elu vabas Eestis. Kas mäletate Obama plakatit kirjaga „Hope”? Nemad ongi nendel valimistel Eesti lootus, kellega tehtud usutlused ilmuvad järgneva kuu aja jooksul Müürilehe veebiväljaandes.
#000001
Neid iseloomustab üks tunnusjoon: tundub, nagu nad oleksid vales keskkonnas. Kas venelane on sattunud põlisrahva sekka, intellektuaal eksinud ära klounide keskele, majandusinimene võtnud istet semiootiku kõrval või protestija vahetanud leeri. Usun, et see pakub kõigile asjaosalistele positiivset väljakutset. Valijatena võiks meie eesmärk olla selliseid poliitilisi kümblusprogramme toetada.
#000002
Ladõnskaja, kelle perekonnanimi tähendab poola keeles muide rahu ja harmooniat, võiks olla kahe kogukonna lepitaja, vahemees, kui soovite. Või siis IRLi oma kapo, kes kutsub Lasnamäe venelasi kohvile. Ilmselgelt on Andreste ja Tiinade jaoks venelased mingi müstiline inimgrupp, kes muutuvad mõistetavamaks alles Eesti passi, vabandust, keele omandamise järel. Kui Ladõnskaja kandideerimine midagi muud kaasa ei too, siis vähemalt regulaarsed IRLi kohviõhtud, mille käigus Viktoria lahkab Andreste ja Tiinadega vene hinge ning loetakse koos Puškinit ja Lermontovi, võiksid selle tulemusena küll tekkida. Või siis väljasõidud Sinimägede kõrval ka näiteks Sillamäele. Ei ole üldse palju kaugemal ja häda korral võib mõne sisserändaja poja giidiks kaubelda.
#000005
Siim Tuisk ja Gea Kangilaski
#000007
Kas tead neid tüüpe, kes 2012. aasta alguses ACTA meeleavalduse korraldasid? Või sama aasta lõpus valeliku poliitika vastu protesteerisid? Need tüübid on nüüd päris-pärispoliitikas. Trajektoor oli selge: vahepeal kutsuti nad jääkeldrisse, siis üritasid nad laulukaare all mingit parlamendi alternatiivi organiseerida ja möödunud aastal jõuti juba Toompeale. Lilledega ja puha. Rääkimata sellest, et mõni agaram on ennast juba kohaliku tasandi esinduskogus sisse seadnud. Väkk! Milleks lörtsida rahva siirast protestitahet?
#000009
Midagi peab olema Eesti poliitikas vähem kui kolme aastaga tõsiselt muutunud, kui äsja tänavatel meelt avaldanud seltskond on ühinenud nendega, kelle vastu algselt protestiti. Või ollakse lihtsalt jõutud arusaamale, et tööjaotus „meie tänaval, nemad parlamendis” mingit sisulist muutust endaga kaasa ei too.
#000010
Vanad võitluskaaslased ei tohi Siimu ja Gea ümbert nüüd mitte mingi hinna eest ära kaduda. Nad peavad olema kohal, juhuks kui normaalsed inimesed hakkavad ühtäkki ajama päris-pärispoliitiku juttu. Siis tuleb neile lajatada. Verbaalselt. Kui asi läheb liiga poliitkorrektseks, tuleb nad kinni siduda ja viia Veljestosse, normaalsete poliitaktivistide kasvulavale. Panna nad ruumi, kus ripub taiese „Vabadus ja Vabakund” repro, ning alustada ülekuulamisega. Kõige parem oleks, kui Toompea parklas seisaks konstantselt Gea ja Siimu aatekaaslase Silver Meikari kampaaniabuss, mille katusel mängiks Tarmo Jüristo ukulelet, meelitades Gead ja Siimu tagasi normaalsete inimeste rüppe. Teadke, inimestel on teie pärast hirm.
#000011
Taavi Rõivas ja Eesti poliitika tulevikulootus? See peab ju olema mingi nali. Rõivas on olevik – või on seda hoopis Taavi Rosimannus? Meedia hinnangul kummitab Reformierakonda endiselt tagatoa spinndoktorite mõjukus. Äripäeva aasta mõjukaim inimene polnud mitte Taavi Rõivas, vaid Rain Rosimannus. Ka Kristen Michal on valge kampsuni nurka visanud ja comeback’i tegemas. Mõjuvõimsa poistebändi kolmas liige on augustatud kondoomipaki kohale riigilipu heisanud Kalev Lillo.
#000014
Rõivase ülesanne on konkreetne: ta peab esmalt ise selle troika mõjuvõimu alt pääsema, seejärel päästma Reformierakonna ja lõpuks ka Eesti rahva. See ülesanne pole kergete killast. Rõivas on siin, sest tema on suure tõenäosusega inimene, kes peab pärast 1. märtsi valitsuse moodustama. On suur vahe, kas ta kutsub ministritoolile Jürgen Ligi või Maris Lauri. Kas ta valib Urve Tiiduse või Heidy Purga? Kas koalitsiooniläbirääkimistel on jälle platsis Rain? Kas ta edutab Michalit? Kas ta näitab venekeelsele valijaskonnale sinimustvalget trääsa?
#000015
Sotsiaalmeedia oskusliku kasutamise poolest president Ilvesele kandadele astunud Rõivas võib küll vallata poliittehnoloogilisi nippe, kuid Twitteri avangardi ta veel ei kuulu. Ideed on tagurlikud, sümbolid kulunud. Kindlust võisid tõepoolest vajada pensionärid, kellele Andrus Ansip europarlamendi valimiste reklaamklipis oma topeltgarantii andis. Kui aga Taavi Rõivas peaks mõne Y-generatsiooni esindajaga lifti sattuma, kas ta siis suudaks neile mõnda paeluvat suurt narratiivi pakkuda?
#000016
Kes loeb ZA/UMi või Nihilisti, see teab, et Kreekas on võimul kommunistid ja õige revolutsionäär valib Eestis Keskerakonna. Millal muutus Keskerakonna toetamine popiks? Ilmselt millalgi jääkeldri ja Rahvakogu järellainetuse tulemusena, kui mitmed kodanikualgatuse toetajad nägid, et anarhia tänavatel kanaliseeritakse kiiresti mingisse turvalisse osalusdemokraatia deviisi all tehtavasse protsessi.
#000019
Vasakpoolsete intellektuaalide jaoks oli tol hetkel kolm võimalust: liituda sotsidega, luua uus poliitiline jõud või astuda Keskerakonda. Kuna sotsid olid liiga pehmod ja uued jõud lagunevad Eestis kiiresti, langes valik loomulikult viimasele. Kui ülejäänud vasakpoolsete näol sai Savisaar endale suurepärased õukonnakirjanikud, siis Oudekki Loone viis oma naha päriselt turule.
#000020
Keskerakonna konkurendid ilmselt päris täpselt veel ei adu, millise talendi Savisaar oma ridadesse sai. Tõepoolest, Oudekki on, tsiteerides Martin Luigat, „konkreetse visiooniga halastamatu ning analüütiline mõistus”. Ta on nagu Kadri Simsoni viis korda vingem versioon, kes hoo sisse saanuna paneb ka sellisel macho’l nagu Jürgen Ligi lõua värisema.
#000021
Peab olema silmapaistev ühiskonnategelane, kui Sven Mikser mainib sind erakonna üldkogul peetud kõnes ühes lauses Jevgeni Ossinovski ja Mihhail Kõlvartiga. 23-aastane Sergei Metlev on just selline inimene, kes moodustab Mikseri väitel vene kogukonna eestimeelse äärmuse. Kes teab, ehk on Eesti taasiseseisvumise päeval sündimine andnud geenidega kaasa tubli annuse Eesti patriotismi?
#000025
Metlev kerkis komeedina poliitikataevasse 2009. aastal, kui ta kritiseeris leheveergudel Venemaa suursaadikut Eestis, Nikolai Uspenskit. Sellest ajast alates on Metlev olnud Eesti vene kogukonnaga sõjajalal: tema seisukohad pole sobinud ei vene koolijuhtidele, klassikaaslastele ega tema enda perekonnale. Venekeelne meedia on ristinud ta suisa integrastiks. Ka Mikser tahtis oma kõnes öelda, et Metlev võiks olla veidi vähem eestimeelne.
#000026
Yoko on cool. Kui poleks erakonnakaaslast Heidy Purgat, oleks Yoko ilmselt Eesti kõige stiilsem poliitik. Mitte et stiil poliitikas kuidagi määrav oleks, kuigi Eesti mõjukad naispoliitikud peavad tihtilugu vastama käekotti või riietust puudutavatele küsimustele. Õnneks on meedia nüüd vähemalt Rõivase sokimoe luubi alla võtnud. Selline teisipidi võrdõiguslikkus.
#000030
Aga Alendril on stiilile lisaks ideed ja selgroog. Kui IRL kooseluseaduse vastu hääletas, moodustasid Alender ja Eerik-Niiles Kross partei hääleka siseopositsiooni. Mõlemad on välja käinud ka avatud rahvusluse idee, mis paraku ei kajastu kuidagi IRLi programmis. Mõni ime siis, et nad konkurendi ridadesse üle jooksid. Olgugi et selleks konkurendiks on IRList tänavu ehk isegi rahvuslikuma kampaaniaga Reformierakond.
#000031
Yoko – see on võõrapärane nimi, pärit kuskilt idamaadest. Eesti Budismi Instituudi pikaaegse liikmena sobiks Yoko juhtima parlamendi Aasia asjade komisjoni, kui selline eksisteeriks. Või parlamendi Tiibeti delegatsiooni, kui see ei rikuks suhteid Hiinaga. Alendris on saanud kokku spirituaalsusest huvituv pilvebaleriin ja kahe jalaga maa peal seisev talupojamõistus. Pikalt Rootsis elanud ja demokraatia kohta üht-teist kõrva taha pannud realpolitik ristub siin idealismiga. Korra on Alender juba rahvale näidanud, kuidas selles huvide konfliktis jääb idealism peale. Parlamendipoliitika on 24/7 kestev huvide konflikt ning erakondi, kuhu uute konfliktide puhkedes põgeneda, jääb järjest vähemaks. Aga idealiste on Eesti poliitikasse vaja ja eriti on neid vaja Reformierakonda.
#000032
Kas tead, kes on poliitikas plaaster? Suhtekorraldaja Agu Uudelepa väitel on plaaster see tüüp, kes katab parteis poliitikavaldkonda, milles tuntakse ennast ebakindlalt. Ta ei pea katma seda tingimata sisuliselt, sest ainuüksi tema nimi lisab ekspertiisi. Väidetavalt leidub igas erakonnas oma plaaster. Ladõnskaja on näiteks IRLi integratsiooniplaaster. Reformierakonna julgeolekuplaaster on tänavu õige lahmakas – selle moodustavad kaks erukindralit. Ka sotsidel on väidetavalt oma plaaster. Tema nimi on Ott Pärna ja ta peab varjama sotside olematut kompetentsi majandusküsimustes.
#000035
Pärna, muide, on majanduses umbes sama suur tegija kui Kert või Laaneots riigikaitses. Tegu on ikkagi endise Arengufondi juhiga. Kampsunitega võhikutele teadmiseks, et Arengufond on see äraneetud asutus, „mille eesmärk on toetada positiivseid muutusi Eesti majanduses investeerimistegevuse, arenguseire- ja kasvuprogrammide kaudu”. Ühesõnaga tegelevad nad seal uute Skype’ide, TransferWise’ide ja GrabCADide leidmise ja toetamisega. Ja seda organisatsiooni juhtinud mees on nüüd ühes pundis kirjanike, semiootikute, näitlejate, filosoofide ja muusikutega. Jälle üks inimene, kes on pealtnäha sattunud täiesti valesse seltskonda. Tuleb tuttav ette? Olete midagi säärast hiljuti kuulnud? Pärna ülesanne on olla plaastri asemel kips. Või vähemalt lahas. Oleks ju tore, kui Eesti sotsid suudaksid pehmetele väärtustele lisaks pidada liberaalidega sisulist debatti ka majanduspoliitikas.
#000036
Generatsioon Y: ühe valijagrupi portree
#000038
Lähenevate valimiste eel haaras Müürileht kümne sõnaka noore nööbist kinni ja palus neilt ühte mõtet poliitika või valimiste teemal. Saadetud mõttekillud ilmuvad jooksvalt enne valimisi Müürilehe Facebooki lehel. Tekstide ja fotode koosmõjul avaneb portree kõige nooremast valijagrupist, kelle valimisaktiivsus on seni paraku olnud ka kõige madalam.
#000039
Y-generatsioon – kadunud põlvkond poliitikas?
#000040
Vabas Eestis või vabadust lubavate tuulte käes sündinud põlvkonda on iseloomustatud idealistliku, liberaalse, avatud ja innovatsioonimeelsena. Teiselt poolt on välja toodud nende fragmenteeritust, pidetust, süvenemispuudulikkust, ülbet äravalitustunnet ja sihitust. Nii Eesti kui ka terve Euroopa poliitikas peegeldab seda konflikti passiivsus poliitika suhtes: noorte vähene valimisaktiivsus, negatiivne suhtumine poliitikasse, võõrandumine senistest valitsemisviisidest.
#000041