Renessansi kartograafide repertuaaris kujutasid raevukad müütilised metsalised - meremadest kuni manikooredeni - tundmatute maailmade ohtusid. Selle asemel, et siin olla draakonid, hoiatas üks Arktika varajane maapealne kaart, et hic sunt ursi albi - seal on valged karud. Harva nähtud ja halvasti mõistetavad tähendasid kahvatud kiskjad Arktika väljakutseid maailmale.
#000000
Kui mehed suundusid Arktikasse, naasid nad koju selle salapärase olendi lugudega. Tänu kõrgtrüki leiutisele hakkasid valge karu tõlgendused ilmuma trükisena. Kuuldest, reisipiltidest ja olemasolevatest diagrammidest vaevaga koostatud esimestes piltides olid sageli olulised vead, mis seejärel kopeeriti. Kaardistajad lasevad mõnikord oma kujutlusvõimel ohjeldamatuks minna. Vabandades vaakumit ja püüdes müüki suurendada, asustasid nad oma lehtede tühjad kohad olenditega, mis olid osalt väljamõeldud, osaliselt meremeeste lõngad. Peomängutelefoni varasemas versioonis lisandusid vead aina liialdatud liialdustega.
#000001
Piirkonna nimi ise avaldab austust põhjapoolsele karule. Kreeka juurtes arktikos viitab maadele, mis Vahemerest vaadatuna asuvad Ursa Majori ehk Suure Karu all. Johannes Heveliuse 1687. aasta taevakaardil on Suurel Karul tähtkuju majutamiseks pikem saba kui päris loomal.
#000002
Rootsi Uppsala 16. sajandi teadlane ja peapiiskop Olaus Magnus oli kuulus oma Carta jahisadama tõttu - suurepärane Põhja-Euroopa kaart, mis avaldati Itaalias Veneetsias 1539. aastal. Tavaliselt trükiti renessansi kaardid mustvalgelt ja käsitsi - värvitakse omanike soovil, mitte kirjastaja poolt, ja seetõttu võivad olemasolevad eksemplarid olla erineva värvilahendusega. Raamatud müüdi ka lahtiste lehtedena, et need oleks köidetud ja käsitsi kaunistatud, nagu ostja nägi.
#000003
Ehkki Magnus tähistas Carta jahisadamas olevad karud selgelt ursi albi nime all, värvisid kaardi koopiad lõpetanud käsitöölised neid omaenda kapriiside järgi, mõnikord Euroopa karude tuttavamas pruunis. Carta Marina kolm karu on aga kindlasti jääkarud, kuna Islandil (Islandil) pruunkaru ei elanud. Sisemaa karu on kujutatud koopa või denni sees, ehkki jääkarud pole Islandil tõenäoliselt kunagi talvitunud. Ainult selle liigi rasedad emasloomad talvituvad, kuid ajalooliselt ei olnud Islandil kunagi pesitsuspopulatsiooni.
#000004
Oma 1555. aasta reisijuhis Historia de Gentibus Septentrionalibus ( Põhja rahvaste kirjeldus ) kirjeldab Magnus jahimehi, kes annetavad Norras Trondheimi katedraali kõrgele altarile valgeid karusnahku, “et hirmsa külma ajal ei peaks tähistav preester külmunud olema. jalad. ”Karupüksid tulid arvatavasti Islandilt või Põhja-Norrast. Üks Magnuse kaardi karudest, siin näidatud pilt Historia peatüki peaks ringlussevõetud kujutisest, närib kala. Kõnekalt öeldes kannab see peatükk pealkirja “ De Ursis Piscantibus ” või “kalapüügikarudest”. Arvatakse, et see söötmisviis on ja on siiani levinud, ehkki jääkarud jahivad enamasti hülgeid.
#000005
Flaami kartograafi Abraham Orteliuse 1590. aasta Islandi kaart, kes oli ka esimene inimene, kes manustas mandri triivi, selgitab, kuidas jääkarud pääsesid Euroopa suuruselt teisele saarele ja teevad seda siiani: pooljääl lõuna ja ida poole ujuval merejääl, põrandaliistud Gröönimaa põhjarannikul. Kaardi legend sisaldab üksikasju: “Tohutud ja imekaunid suured jäähunnikud, mis tõsteti koos mõõnaga külmunud merelt siia, põhjustades suurt ja kohutavat müra; mõned tükid, mis on sageli nelikümmend kuupit suured; mõnel pool kõmuvad valged beaarid tihedalt. ”Ehkki islandlased tapsid kiiresti suurema osa maroonikarudest, kuna nad ähvardasid nende lambakarju, vangistasid ja kaubitsesid nad mõnikord orvuks jäänud poegade kinkijaid või kinkisid nad Euroopa kuninglikele kuninglikele majapidamistele.
#000006
Jääkaru fossiile ja luid on leitud liigi praegusest levialast kaugel. Nad on tulnud Aleuudi saartelt ja Beringi mere Pribilofi saartelt, Skandinaaviast ja isegi Briti saartelt. 2004. aastal kaevati Norras rannikuäärest välja kivistunud jääkaru lõualuu.
#000007
Keskaja ja renessansi tekstid ning kaardilegendid annavad looma ajaloolisele levialale ka mõned olulised vihjed. Näiteks umbes aastal 1075 CE mainib Bremeni munk Adam Norrast lõunasse jäävaid valgeid karusid Descriptio insularum aquilonis ( põhjaosa saarte kirjeldus ). Norra on ainus koht, kus on "vees elavad valged nirk ja sama värvi karud, " kes kirjutas.
#000008
Võib arvata, et Euroopa väikese jääaja ajal ületasid jääkarud jääpaki Mandri-Euroopasse või triivisid mandriosa rannikul samal ajal kui Islandil. Näib, et nõudlus elusate poegade ja jääkarude nahade järele või kliimamuutus põhjustas looma hukkamise Mandri-Norras.
#000009
Avaldusi valgete karude kohta Põhja-Norras võib leida ka ülaltoodud Angelino de Dalorto 1339. aasta portolaanilt ja mitmelt hilisemalt kaardilt. Portolaanid on hiliskeskajal kasutatud navigatsioonikaardid, mis näitasid detailselt ainult sadamaid ja rannikuid. Itaalia ranniku äärest Hispaaniasse Mallorcale emigrandina hoolitses Dalorto sadamalinnade ja meremagistraalide vastu rohkem kui nende maapealsed ekvivalendid. “Siin on valged karud ja nad söövad toorest kala, ” meenutas ta Norra kohta. Dalorto kujutas Norrat ruudukujulisena, nagu siin on kujutatud pruuni värviga, ja jääkarusid viitav tekst asub sellest veidi põhja pool. Kahjuks ei kaasne märkusega ühtegi loomapilti.
#000010
Uurimisaja algusaegadel, eriti arktika läbiva laevatatava teekonna taotlemisel, kohtusid eurooplased loomade kodumaal rutiinselt jääkarusid. Algselt püüti selliste reiside kaudu avada kaubateed Jaapanisse ja India ookeani. Hiljem said nad riikliku maine otsinguteks, strateegilisteks jälitustegevusteks või kadunud meeskondade päästeoperatsioonideks.
#000011
Juba 1492. aastal, kui Christopher Columbus Indiasse asus, olid Saksa meremees ja kosmograaf Georg Martin Behaim oma 1492. aasta Erdapfel ( Maa õun ) maakera põhjapooluse lähedal pimestamas looma, kes võib olla jääkaru. Gröönimaad meenutaval saarel seisab vibulaskja selle valge mõistatuse ees. Maakera kujunduse reproduktsioonil on kujutatud pika sabaga looma, mis sarnaneb hundi omaga. Nürnbergis asuvas Germanisches Nationalmuseumis sageli remonditud ja parandatud originaalne maakera kujutab seda aga ilma sabata, mis muudaks selle jääkaruks.
#000012
Esimene Põhja-Ameerika jääkaru kujutis kaunistab 1544. aastast pärit maailmakaarti, mida tavaliselt omistatakse Veneetsia Sebastian Cabotile. Maadeavastaja poeg jälitas Cabot esmalt kaupmeeste rahastatud Loode-Passaasi ning hiljem Hispaania ja Inglismaa teenistuses. Tema kaardil on arktiline ring ligikaudsel laiuskraadil ja kaks karu sellest veidi lõuna pool, tänapäeval Kanadas Põhja-Quebecis. “Maa on väga steriilne. Selles on palju valgeid karusid, ”loeb käsitsi kirjutatud kommentaar kaardil. Karud, mille keeled lolliks paistavad, näivad olevat kas salivavad või vaevavad.
#000013
Pierre Descelleri laialivalguv ja 1550 mappamundi ehk maailmakaardiga ümbritsetud maailmakaart paigutab kalasöömise karud Kanada idaosas Labradoris. Descellerid kuulusid Prantsusmaal Dieppe'is asuvate graafikute koostajate rühma, kes edastasid oma kaartide kaudu Prantsuse ja Portugali vallutusi Uues maailmas. Nende karude värvus on kustunud, kuid mõned vihjed näitavad, et nad on tõenäoliselt jääkarud . Esiteks on see ala puudeta tundra, kuhu Kanada idaosa roheline rohumaa harva või üldse ei julge. Nagu ka kaks kolmest karust, hõõrduvad jääl, mida rohelised hallid kunagi ei tee.
#000014
Tundmatu abiline, kes kaardi värvis, mäletas tõenäoliselt karusid, mida ta oli näinud või valis lihtsalt hallid ja pruunid, kuna need on paremini valge taustaga. Üks väheseid veenvaid oletusi jääkarude püügi kohta pärineb Labradori Valge Karu jõest. Seal leidis inglise karusnahakaupmees ja seikleja kapten George Cartwright 1775. aastal tuhandeid värske kalakorjuseid ja jääkarude jälgi, mis on heaks tõendiks käitumisest territooriumi äärmuslikes lõunaosades.
#000015
Arktikat purjetavate vaalapüügimeeste ja rohumaade jahimeeste teadmiste arvu suurenemisega muutusid põhjapoolsemate laiuskraadide ja nende elanike kujutised üha täpsemaks. Uuemad kaardid paljastavad siiski ka moonutusi. Hollandi atlasmeistri Willem Janszoon Blaeu kaardil Regiones Sub Polo Arctico pärit umbes 1635. aastast pärit koepatis viitavad kahe põlisrahva jahimehe riietus, relvad ja näod Ottomanidele ja võisid olla nende “metsikute” vibulaskjate eeskujuks. Nende jääkaru vaste näib olevat hunt.
#000016
Regiones Hyperboreae on postide keskne 1616. aasta kaart, mille on koostanud flaami teoloog, ajaloolane ja kosmograaf Peeter Bertiuse Louis XIII kohtusse. Tema servas olev karu kasvab tagajalgadel - see on kõige muljetavaldavam poos - ja sarnaselt harilikule mädarõikale on see esitatud realistlikult, võrreldes kaardi vaala, põhjapõdra ja hundi või arktilise rebasega. Kuigi vangistuses valgetest karudest saadud bioloogilised teadmised olid paranenud, hoidis Arktika geograafia endiselt suuri saladusi. Bertiuse kaardil peitub aastaringselt jäävabaks jääv polaarmeri, mida ümbritseb nelja kitsa kanali poolt eraldatud maamass. See väljamõeldis kestis. 1860. aastal üritas ameerika arst Isaac Israel Hayes seda avatud sirutust otsides läbi murda pakipakist jää. Ja juba 1913. aastal sponsoreeris Ameerika loodusloomuuseum ekspeditsiooni Crocker Landi leidmiseks - tohutu saar, mille Robert Peary väitis olevat näinud 1906. aastal, kuid seda polnud olemas.
#000017
Isegi see kitsas kartograafiline viil alates 1100-aastasest kokkupuutest eurooplaste ja jääkarude vahel näitab, et valge karu on tähendanud erinevatele inimestele erinevaid asju. Kultuuride ja aja vältel kutsus selle kaugus projitseerima ja me kurvastasime seda innukalt oma hirmude, fantaasiate ja ambitsioonidega. Nagu tühjad kohad maadeavastajate kaartidel, hoiab see meid igavesti aimata selle tõelist olemust - ja enam nii tundmatu põhjaosa olemust.
#000018
Renessansiaegne juhend fantastilistele kaladeleTa on terve ranniku käesKartograafilise maa-kaheksajala rünnak
#000019
Lihalised leiud: kahes uuringus väidetakse, et neil on isoleeritud dinosauruste valke
#000020
Armee naised uue (mitte koomiksiraamatu) soomuse saamiseks
#000021
Toimus Hongkongi iga-aastane piimatoodete võistlus
#000022
Kuidas rämpspost läks konserveeritud vajadusest Ameerika ikoonini
#000023
Kas see mees on bonobo või šimpans?
#000024
Vapustav vaade Arktikale võiks olla viimane omalaadne
#000025
Kahe miljoni aasta vanusel lõualuul on palju öelda inimese hoolsuse päritolu kohta
#000026
“Hea koer teab, mida teha”
#000027
Toidu põhjustatud neli surmavat katastroofi
#000028
Paraglider, mida NASA oleks võinud kasutada, kuid mitte, astronautide maa peale toomiseks
#000029
14 lõbusat fakti ilutulestiku kohta
#000030
Kaks Smithsoniani teadlast saavad presidendi auhinna
#000032
Kuidas sääsed on nutikad inimesed
#000033