Iga esimese septembriga ilmuvad majja uued ja õhinat täis näod ning õhus hõljub veel juba lõpetanud koolikaaslaste kirgaste mälestuste uduloor. Selle aasta september ei ole erand. Rebane, hunt või vapper UT kirjutaja, paaritu või paaris – teate küll, kuidas see käib: üks kõikide...
Kuna käesolev leht on eriliselt rikkalik rebaste ja ju-huntide tegemiste kajastuses, siis siin on midagi ka 138. lennule, kes kõike seda lõbusat tralli pidid kõrvalt vaatama: UT on tegelikult lihtsam, kui te arvate. Kirjutage järjepidevalt, suhelge oma juhendajatega ja tehke tööd raamatukogus (võite mind usaldada, sain UT enne II kollokviumit valmis ;).
Nüüd aga kaks üldisemat soovitust eelseisvaks sügishooajaks kogenud nõuannete jagajalt (minult).
Kui vanus võimaldab, mine valima! Järgmise kuu aja jooksul ulatab tõenäoliselt pea iga erakond sulle pastaka või lutsukommi ning kuuled valimistega seonduvat igast võimalikust kanalist. Uuri oma valikuvõimalusi ning sea 17. oktoobril sammud valimisjaoskonda (või osale eelhääletamisel). See on tõesti oluline!
Muretse endale paar villaseid sokke. Sea sammud sokipoodi või veel parem, lase vanaemal endale värske paar valmis kududa. Sügistuuled on see aasta eriti käredad ja paar sooje sokke on iga targa linnaränduri arsenalis. Armastus käib varvaste kaudu.
Musid tekli alla ja ilusat talveune algust!
#000001
Loodan, et hetkel kui selle aasta viimane Reaali Poiss on sinu kätte jõudnud, oled sa juba lõõskava päikese all päevitamas, rüüpad mõnd värskendavat jooki (mille inspiratsiooni võid leida lehelt 13) ning tunned, kuidas koolistress vaikselt külgedelt maha valguma hakkab.
Peatoimetuse jaoks oli möödunud aasta täis kolm korda rohkem kuupäevi ning kaks korda rohkem nende ignoreerimist ning natuke peavalu, aga veel rohkem rõõmu, kui ahjusooja paki lehtedega jälle mööda koolimaja ringi askeldada sai. Loodame, et jäid meie tööga rahule ning võtsid igast numbrist kaasa midagi värsket, humoorikat ja/või arendavat.
Kohtume teiega taas järgmisel aastal, olgu see siis koosolekul või kirjasõna vahendusel. Seda küll veidi teises koosseisus – pesast lendab välja 12. klass ning loodetavasti lisandub meie ridadesse uusi kümnendikke, kelle kirjasulg ei taha kuidagi paigal püsida. Head aega, 136. lend! Jääme igatsema teie panust nii välispoliitika, linnapildi, kliima ja muu päevakajalise kui ka omaloomingu vallas. Suured musid-kallid-küünarnuki-müksud ka keele(ja ka muidu)toimetaja Karmenile, kes kirjutas ümber nii mõnikümmendki lonkavat lauset ja oli kriitilistel hetkedel alati käpp <3
Nüüd aga tasuta suvesoovitused kogenud life coach’ilt ja muidu eksperdilt. 6. juuniks peaksid sa olema söönud nii palju maasikaid, et terve ülejäänud suve nende mitteostmisega sadu eurosid säästa. 18. juuni soosib traktorisõidu praktikat ning kui kõik laabub, oled juuni lõpuks kellegi talus tööl. Grill-liha on tark süüa enne jaanipäeva, sest tähed pajatavad, et pärast 24. juunit kaob igasugune grilltoodete isu. Juuli soovitan veeta malevas (või siis täiskohaga töötades) – linnas nii ehk naa midagi ei toimu. Juuli lõpp võib endas hõlmata rahvusvahelisi üllatusi – ole valmis Soome piiride avamiseks ning esimesel võimalusel üle lahe seilama. Augusti osas keeldusid mu ennustuskristallid koostööst, kuid usun, et see on märk sellest, et peaksite suvest veel viimast võtma ning tegema kõike, mida hing ihkab ja tervis lubab.
#000003
Sa hoiad käes värsket 2021. aasta Reaali Poisi kevadnumbrit. (Juhul, kui loed seda lehte ajal, kus see enam värske pole, anna mulle palun teada. Olen siiralt huvitatud sinu elu keerdkäikudest...)
Seekordses väljaandes tuleb juttu meid ümbritsevast maailmast, probleemidest, lahendustest ja kõigest, mis jääb probleemide ja lahenduste vahele. Juhul, kui taipad, et Tallinnas on sinu probleemide ja lahenduste vahele paigutatud silma riivav betoonmuna või teraspost, soovitan Karmeni artiklit visuaalreostusest. Küsimuse „Kaardiga või sulas?” tõstatab Eliis arvamusloos Soome sularahavabast ühiskonnast. Selleks, et leida vastus, pööra leheküljele 10.
Ajale truuks jäädes ei puudu ka sellest lehest koroonateemaline: kokkuvõttev giid vaktsiinimaailmasse ja muljeid meie oma vilistlastelt med-rindel. Pilgu suunavad ida poole Mart ja Sarah: nii isiklikul kui maailmaülesel tasemel avatakse oriendiga seonduvat ja kuidas see meid siin väikses Eesti mõjutab.
Virtuaalõppest väsinud silmadele on meil pikalt ja laialt – täpsemalt kahe lehekülje laiuselt – auditiivse maailma soovitusi. Erikutel on seekord luubi all hiphop ning Eliis ja Paul teevad selgeks, et raadio kuulamine on lahe. Neile, kelle silmad veel võtavad, on huvitavat lugemist inimese psüühe ja eneseabikirjanduse kohta. Kui tunned end eriti vaprana ja oled valmis riskima paari ajurakuga, pööra kohe leheküljele 21.
Igatahes. Õnnitlused talvekuude üle elamise puhul – suvi on juba kiviviske kaugusel. Kui viimased proovikivid läbitud on, saab lõpuks ehk veidi rahu nautida... 😉
#000005
Kas oled kunagi jäänud mõtlema selle peale, et miks ma koolis küll kõike seda õpin või milleks ma seda tööd teen, mis jaoks on mul vaja seda järjekordset diplomit lauasahtlisse? See miks-ide rodu läheb edasi ja edasi, aga jääb siiski vastuseta. Olles ilma jäetud selgest sihist, võib vallata äng, sest edasiminek ei tundu parem kui paigalolek. Kuid jäädes kindlaks elueesmärgi puudumises – vanitas vanitatum – annab see rohkem, kui alguses võtab. See kindlus mitte ei röövi elumõtet, vaid asendab selle „neetud vabadusega”, kus tuleb endale tunnistada, et tegelikkuses ei saa ühelegi ebameeldivusele alluda põhjendusega, et sinna ei saa midagi parata. Seda tõena tunnistades ei ole inimene enam kinni kitsastes sotsiaalse aktsepteerituse raamides – edu kaotab oma tähenduse.
Samas ei kohusta „neetud vabadus” vabanema tuttavast rutiinist, kuigi soosib ja julgustab seda, veel enam tähendab see loobumist koormast, nagu sellest rutiinist, „edust,” mida nii paljud proovivad saavutada, mida nii paljud peavad iseenesest mõistetavaks mõõdupuuks, sõltuks, kas inimene saab olla õnnelik. Näha, et inimese väärtuse mõõtmine edu või mõne muu jäigalt kultuurist sõltuva subjektiivse tõekspidamisega, on tähendusetu. Elades „neetud vabaduses”, kaotavad igapäevased mured oma jõu ja saab lihtsalt olla elu enda üle õnnelik.*
#000007
Paratamatult on jälle kätte jõudmas aasta kõige pimedamad ja hallimad kuud, millest läbi sõudmine on mõnikord sama raske kui uurimistöö suvel kirjutamine. Paraku ei ole keegi meist ajamasinat omistanud ning otse kevade rüppe reisimine on veel üsnagi ebarealistlik. Need kuud on võimalik ka niisama ära uneleda ning kuidagi end läbi tööde ja kirjandite vedada, kuid tihti on tulemuseks äärmiselt kehv enesetunne (tihti ka kehvemapoolsed hinded) ning lõpuks suutmatus end üldse millekski kokku võtta ja voodist väljuda. Kümne (ja kohe varsti poole) aastase koolikarjääri jooksul olen täheldanud, et sellisel ajal endaga hakkama saamiseks tuleb võimalikult tihti teha midagi, mis on veidi totter või pisut hulljuge.
Alustasin sellega veidi juhuslikult ning enesele teadmatagi oktoobri alguses, kui otsustasin pärast pikale veninud koolipäeva ja huviringi kombot endale tuka lõigata. Esimene nädal oli veider endale möödaminnes peeglist otsa vaadata – sealt vaatas vastu täiesti võõras kuju. Pikapeale uue frisuuriga harjudes tekkis sinna juurde ka uus, veidi võõras enesekindlus ning peas hakkasid keerlema selgemate äärejoontega tulevikuplaanid. Sellele järgnes veel teisi asju nagu kuuekraadises vees (tali)suplemine, naljaga õpilasfirma loomine (Instagramis @of.getthingsdone, jälgige 😉 ), müramuusika kuulamine ning viljelemine ja veel...
Igaühel on isiklikud veidi pöörased ettevõtmised ning see, mis töötab minu jaoks, ei pruugi absoluutselt töötada sinu jaoks. Soovitan veel spontaanseid mõtteid nagu koolis kilekotiga käimine, suupillikursused, kuum jooga, niplispits ja kulmude äraajamine. Valitud tegevus peab olema piisavalt totter, et seda igapäevaselt mitte teha. Tegutsemisel palun kasutada natuke kainet mõistust ning olla valmis ka mõneks negatiivseks tagajärjeks – see kõik käib asja juurde. Peaasi, et ellu väheke särtsu alles jääks. Raudset meelt ja kuhjaga vastupidamist!
#000012
Tõmban 1. septembril koolimaja raske välisukse lahti ja mind tervitavad Reaali seinad, treppide käsipuud, klassiruumide toolid ja lauad, 0 korruse kriuksuvad toolid... Nii tuttavalt armsad, ent ometigi tekitavad parasjagu elevust, seda eriti pärast mitmeid koolist eemal veedetuid kuid. Kuigi viimane gümnaasiumiaasta on avapaugu saanud, tunnen end kui 1. klassi jüts, kes pole veel salajasi nurgataguseid avastanud.
Üks mu kolleeg, kuuldes, et mind ootab ees veel üks kooliaasta, naljatles pisut liialdavalt, et ta läheks pigem kümneks aastaks vangi kui tagasi gümnaasiumisse. Muigasin ta ääremärkuse peale, aga ta lause ei andnud mulle enam rahu. Miks küll nii mürgised mälestused koolipõlvest? Jah, kohati on raske, lausa väga-väga raske, kuid siiski leidub päevades nii palju kütkestavat. Mõtlen iga kooliaasta algul, et õpin tundma ümbritsevast rohkem rõõmu ja nägema selles rohkem ilu ka nigelamatel päevadel. Ehk suudan oma soovi viimasel kooliaastal ulatuslikumalt täita.
Jaan Tootsen, Fred Jüssit kajastava filmi „Olemise ilu” režissöör, on kirjeldanud, kuidas filmitegemine on muutnud teda palju tähelepanelikumaks kõrvalseisjaks, sest pilk püüab pidevalt põnevaid kaadreid, ka olmelises virvarris. „Samas ei võõranda see vaatlejapositsioon sind kuidagi elust, vaid juhatab sind palju enam selle ainukordse hetke sisse,” mõtiskles ta Müürilehele antud intervjuus, kuidas filmikunst tema elu mõjutanud on.
Kutsun sind, hea lugeja, samuti igapäevaelu filmikaadritena nägema. Kui hetk sinu päevast sobiks kaadrina mõnda filmi, siis on see ju tähelepanemist, mäletamist ja hindamist väärt. Ja kui filmikaadrina talletamine pole päris meelt mööda, salvesta see luulereana, helijupina, tantsuliigutusena. Peaasi, et märkaksid ümbritseva ilu ja võlu, valu ja meelehärmi, sest see on imetlemist väärt!
Selleks, et saaksin toetava kaasaelajana Reaali Poisi tegemistest veelgi suuremat rõõmu tunda, annan juhtimise üle Lindale, Eliisile, Itile ja Paulile, kelle kirjutiste ja küljendatud lehtedega olete te eelmistest aastatest juba tuttav. Poisile selga ei keera, sest mina jätan oma mõtted ja mälupildid tekstiridadesse. Ja kui kübeke filmikaadritest jõuab avalikkuseni, siis miks ei peaks see juhtuma ka näiteks tekstiridadega. On, mille üle mõlgutada ja mida meeles pidada.
#000014
On olnud üks erakordne ja eriline õppeaasta. Ja mitte ainult koroona tõttu.
Palju õnne kõigile 11ndikele, kellel UT kaitstud sai – nüüd saate eksamite ja edasiste õpingute mõtteid mõlgutama hakata. Palju edu 10ndikele, kellel kogu see trall ees seisab. Valige oma teemat ja juhendajat sama ettevaatlikult, nagu Indiana Jones valis Püha Graali. Ning enda lennukaaslastele saame vaid jaksu ja meelekindlust soovida, et need viimased ja kauaoodatud eksamid ära teha ja siis juba suve nautima minna. Igav pole sel õppeaastal juba hakanud.
Meil on nii hea meel, et REK näitas sel õppeaastal tõelist taset ning et Reaalis on nii palju kihvte inimesi, kes kõigi ideede ja mõtetega kaasa tulid ning neid teostada aitasid. Oli avatud aula aasta, ettevõtlikkuse ja investeerimise aasta, jooga-aasta, info liikumise aasta ning traditsioonide ja uuenduste aasta. Mitte midagi poleks olnud võimalik ilma inimesteta, kes neid ettevõtmisi korraldada aitasid ja osa võtsid. Aitäh! Meil on aeg teatepulk edasi anda, kuid oleme kindlad, et järgmise aasta REKi president ja tema parem käsi suudavad kõike veel rohkem ja paremini teha.
Saame olla uhked selle eduka koos veedetud kooliaasta üle. Selleks aastaks on töö tehtud, koroona võidetud ja kool lõppenud. Koroonajärgne aeg nõuab pidutsemist ja tähistamist, kuid tehkem seda vastavalt uue ajastu normidele. Olgem tublid, terved ja säravad indiviidid, kes julgel sammul lõõgastavale suvele vastu astuvad.
#000016
„Lund polnd ega polnud, kuni äkki ta tulnud“ – nii ütles kord tundmatu laulik. Lumi on kaunis ning tugev sümbol kirjanduses, kuid miks mitte rakendada saabunud sadu sümbolina oma elule: just seosed igapäevasega panevadki sümbolid toimima. Lumele kui kujundile võib läheneda mitmeti, näiteks võib äkiline saabumine olla muutus faabulas, kas üleüldises (nt koroonaviiruse saabumine) või isiklikus (nt uus silmarõõm elus) plaanis. Muutus võib olla ka vanast lahkumine, tabula rasa, valge leht. Jah, lume sümbolid on seotud ka maadkatva vaiba värviga. Valge on puhtus. Valge on helge lootus ülikoolivastuse ja uurimistööpunktide osas.
Ent unustatakse, et kaunis kiht, millega maa kaetakse, toob puhtuse, kuid vaid ajutiselt varjab kogu mustuse endasse ning
peidab selle. Kui süsteem laguneb, lumi sulab, siis selle lirtsuva löga sees võib leida kogu vahepeal peidetu ning peab lõpuks ikkagi kuidagi läbi sumpama. Muidugi on toredam vantsida lumes enne, kui ta sulanud on, olgu selleks siis kirgi täis
hing talve võlumaal või paljajalu lumes karastuv eesti talupoeg.
Lumi on ilus kuni ta kestab ja siit toongi tema viimase sümbol-seose: ka meie kaunis gümnaaeg saab kord otsa. Nii et kuni ta kestab, võtke kätte ja ehitage lumememme, tehke lumeingleid ja võibolla isegi pidage sõbralikku lumesõda. Mida need sümboliseerivad, seda võib kallis lugeja juba ise mõelda.
#000018