Suvine pagulasdebatt on Eesti ühiskonnale kui külm ämbritäis vett. Vaadates kohalikku meediat võiks arvata, et oleme pisikene Lampedusa saar, kuhu randuvad igapäevaselt sajad ja sajad immigrandid. Tiirlevad ettepanekud burka keelustamisest, räägitakse tõsimeeli kasvavast terrorismiohust, mitmenaisepidamisega seonduvatest väljakutsetest ja pagulasmasside hajutamisest. Eesti oleks kui üks tohutu koloniaalvõim, mil lõputult endiseid asumaid, kelle elanikud nüüd tuhandete kaupa emamaale pürgivad.
#000002
Numbrid räägivad muidugi teist keelt. Eesti piiril pandi möödunud aastal toime 285 ebaseaduslikku piiriületust ning meile esitati kokku 147 varjupaigataotlust, samal ajal kui kogu Euroopa Liidus kokku pandi toime 283 532 illegaalset piiriületust ning esitati 626 000 varjupaigataotlust. Käesoleva aasta lõpuks prognoosib Politsei- ja Piirivalveamet kõigi aegade rekordarvu taotlejaid, ehk siis kokku 230 taotlust. Sellele numbrile lisandub lubadus võtta vastu täiendavad 170 põgenikku Itaalia ja Kreeka abistamiseks eelseisval kahel aastal. Kõiki kokku ei rohkem ega vähem kui Lesvose saarele saabus põgenikke ühel päeval paar nädalat tagasi.
#000003
Eestist vähem panustab üksnes Malta, kuhu aga saabujaid meist kordades rohkem. Seega on selge, et Eestisse ei tulda massiliselt ei täna ega homme. Me ei ole tuntud sihtkoht, meil ei ole sobivat kogukonda ega keelelist konteksti. Eesti on paadipõgenikele Ultima Thule, saar maailma äärel. Nagu ütles president Lennart Meri: „Eesti on peaaegu saar ja kindlasti poolsaar. See ongi põhjus, miks rahvaste rändamised ei ole kunagi Eestisse ulatunud ja on jätnud meid oma looduse, oma lameda maa, oma jääaegsete kivikülvide, oma suurte puude ja allikatega omaette viimase 130 sajandi kestel.“
#000004
Millest ühtäkki selline elevus ja peataolek? Eks esiteks seepärast, et sisseränne on suurepäraselt spinnitav teemaarendus, mis toob kiirelt palju lehelugejaid ning võimaldab rahvuslikele tunnetele rõhudes mobiliseerida suurt osa valijatest. See on tõeline nektar neile, kes ise ühegi poliitikavaliku eest vastust kandma ei pea ning ütlevad välja, mida sülg suhu toob. Pole kahtlust, et Eestis on kogu teema ilmselgelt ülevõimendatud just poliitilistel põhjustel. Ja sarnaseid eeskujusid Euroopas täna jagub – Põlissoomlased, UKIP, JOBBIK, Front National jpt. Migratsioonivastased sõnumid aitavad edukalt purjetada suurde poliitikasse, sealt edasi läheb aga keeruliseks. Võtkem näiteks Põlissoomlased, kes peale Soome valitsusse astumist on oluliselt vaoshoitumaks muutunud, võiks öelda, et istub suu vett täis. Riigi juhtohjadeni jõudes selgub enamasti kurb tõsiasi, et käed on tegelikult seotud ning valida on kas kasina, halva või väga halva stsenaariumi vahel.
#000005
Me ei ole tuntud sihtkoht, meil ei ole sobivat kogukonda ega keelelist konteksti. Eesti on paadipõgenikele Ultima Thule, saar maailma äärel.
#000006
Teiseks oluliseks ärrituse põhjuseks on ebamugav äratundmine, et me ei saa ennast muu maailma eest ära peita ning selle kaasmõjud jõuavad ka meie koduõuele. Ja taga targemaks – jõuavad siia täiesti luust ja lihast inimeste kujul, kes näevad välja meist erinevad ning on erineva kultuurilise taustaga. Huvitaval kombel ei toonud seda arusaamist meile mitte piiride avanemine nõukogude okupatsiooni järel, vaid hoopistükkis kevadine Euroopa Komisjoni kvoodiettepanek. Asjaolu, et põgenikke on juba viimased paarkümmend aastat Euroopas kuidagi jaotatud, ei pälvinud siinkohal erilist tähelepanu. Maha hõigatud 1064 põgenikku ehmatasid Eesti avalikkuse korralikult ära. Ja kuigi peaministrid lahendasid teema ära viisil, et keegi kolmas meid kohustama ei tule, oli siiski kohale jõudnud ebamugav tunne, et piirideta Euroopas tuleb ühishüvede kõrval ka vastutust kanda.
#000007
Kuigi tulised debatid Brüsselis on peetud, kvoodid jagatud ning deklaratsioonid tehtud, ei ole seis Vahemerel kiita. Tulijate arv lööb rekordeid ning potentsiaali on oluliselt suuremateks numbriteks. Meenutuseks, et pikalt vindunud kriis jõudis laineharjale käesoleva aasta 19. aprillil, kui Lampedusa saare lähedal uppus laev 900 põgenikuga pardal. Uppunute hulgas oli ka lapsi ning kokku pääses eluga vaid 28 inimest, sealhulgas smugeldajad. Rahvusvaheline migratsiooniorganisatsioon IOM ennustas mai alguses, et samas tempos jätkates on aasta lõpuks Vahemerre uppunud enam kui 30 000 inimest. Kriis oli seega haripunktis, järgnes erakorraline Euroopa riigijuhtide kohtumine ning Euroopa Komisjoni ettepanekud kriisi lahendamiseks, sealhulgas kvoodisüsteemi sisseseadmiseks.
#000008
Ülevedu on suur äri ning seal opereerivad tegelased on üsna kenasti Euroopas toimuvast informeeritud. Itaaliasse saabujate osas domineerivad alates juunist Eritrea päritolu põgenikud. Võib eeldada, et suur hulk end eritrealasena esitlevatest varjupaigataotlejatest teeb seda üksnes seetõttu, et nii on suurem lootus kaitset saada. Suurenenud on samas ka laste ja naiste osakaal, kuigi enamiku saabujatest moodustavad jätkuvalt noored mehed. Inimkaubitsejad on kohandanud ka oma tegutsemisviisi (modus operandi) lähtuvalt teadmisest, et merel on alused, kes nopivad põgenikud üles juba Liibüa SARi (search and rescue area) piirkonnas. Laevakütust kulub vähem, sõit on lühem ning riskid madalamad.
#000010
Käesoleva aasta esimese kuue kuu sees on FRONTEXi andmetel Euroopas registreeritud enam kui 225 000 ebaseaduslikku sisenemist, mida on kaks korda enam kui 2015. aasta samal perioodil. Vahemere idasuunalt on tänaseks tulijaid enam kui trajektooril Liibüa-Itaalia, kokku enam kui 79 000. See enam kui viiekordne tõus on samas jäämäe veepealne osa, arvestades fakti, et Türgis on UHNCRi hinnangul kokku 1,7 miljonit põgenikku. Neist elab alarahastatud telklaagrites täna 217 000. On selgemast selgem, et Euroopasse suunduvate põgenike arv saab konfliktide jätkudes üksnes kasvada.
#000014
Ja taaskord kipub minema nii, et Euroopa riikide vastastikuse usalduse ning kannatlikkuse paneb proovile Kreeka. Viimase suurema rändekriisi keskmes peatas Euroopa Inimõiguste Kohus 2011. aastal varjupaigataotlejate tagasisaatmise Kreekasse1, kuna Kreeka ei suutnud tagada taotlejate kohtlemist kooskõlas Euroopa Inimõiguste Konventsioonis sätestatud standarditega. Ehk teisisõnu, kohus leidis, et üks Euroopa riikidest ei ole suuteline tagama põhiõiguste kaitset ega ole varjupaigataotlejatele turvaline koht. Selline otsus halvas mitmeks aastaks kogu Euroopa varjupaigasüsteemi toimimise.
#000015
Lihtne on kreeklasi või ungarlasi hukka mõista, ent mõelgem end korraks nende asemele. Mida teeks Eesti olukorras, kus meile tuleks korraga sisse kümneid tuhandeid sisserändajaid? Kas me ikka võtaks nad kõik kenasti vastu, registreeriks nad, majutaks nad, võtaks kõikidelt sõrmejäljed ning ühes sellega ka vastutuse, et meie tegeleme nendega edasi? Või laseksime lihtsalt minna ning loodaksime, et nad lahkuvad kümne tuule poole esimesel võimalusel?
#000017
Ja kuigi peaministrid lahendasid teema ära viisil, et keegi kolmas meid kohustama ei tule, oli siiski kohale jõudnud ebamugav tunne, et piirideta Euroopas tuleb ühishüvede kõrval ka vastutust kanda.
#000018
Teisesed liikumised (secondary movements) on Lääne-Euroopa rikkamatele riikidele üheks peamiseks peavaluks. Nii Bulgaaria kui ka Rumeenia on jäänud Schengeni ukse taha just seetõttu, et kardetakse uute rändekanalite avanemist Türgi suunalt ning kontrolli kadumist teiseste liikumiste üle. Eks see mõttekäik aita veidi mõista ka tänast olukorda, kus terve rida põhjapoolseid riike nõuab Itaalialt ja Kreekalt paadipõgenike korralikku registreerimist ja sõrmejälgede võtmist.
#000019
Ja siit samm edasi, eks see aita mõista ka seda, miks ühtäkki olid nii Saksamaa, Holland, Prantsusmaa kui ka mitmed teised liikmesriigid varmad muutma meelt ning nõustuma põgenike ümberjagamisega. Solidaarsus mängis olulist rolli, ent eks kaine kalkulatsioon ütles lisaks seda, et saabujad liiguvad ikkagi edasi, teevad seda ebaseaduslikult, kontrollimatult ning ilma paberiteta. Parem minna juba seda teed, et võtta vabatahtlikult teatud osa vastu, lasta selle eest tasuda Euroopa ühiskassast ning nõuda vastutasuks, et piiririigid seaks asjad korda. Nii ka läks, veidi nurisetakse, ent lootust on, et asjad saavad paika. Eesti mängis siinkohal tagasihoidlikule ja pigem sümboolsele, ent samas vajalikule panusele.
#000020
Probleem on selles, et seaduslikul teel Euroopasse tulek on täna keerukas, kui mitte võimatu. Reeglid on killustatud ning liikmesriigid (üksikute eranditega) on liikunud tööturu vajadusi eirava poliitika teed.
#000023
Ja ei käi need asjad praktikas nii, et tuleb isik üle Türgi piiri ja saadad kohe Türki tagasi. Kui türklased vastuvõtmisega ei nõustu, hakkab peale pikk ja tülikas vaidlus, tõendite esitamine jne. Ja mis peaks olema türklaste motivatsioon aidata, kui tegemist ei ole nende endi kodanikuga ning isik on ka Türgi läbinud ebaseaduslikult? Neil on Euroopa kõrval suuremaid muresid, nagu näiteks 1,7 miljonit põgenikku.
#000025
Tänaseks on tagasivõtulepingud sõlmitud kõikide riikidega Euroopa idapiiril, samuti mitmete Vahemere põhjakalda riikide ning kaugemate päritoluriikidega (näiteks Tuneesia, Pakistan). Teatav edasiminek on olnud väljasaatmiste osas, ent kogu protsess on jätkuvalt keerukas ning kulukas. Ja tihtipeale ei piisa ka sellest, et kuskil on midagi lepingusse kirjutatud. Näiteks Cotonou lepingu artikkel 13 loob küll kohustused isikute tagasivõtuks Aafrika riikidele, ent selle rakendamine sõltub juba igast konkreetsest riigist ja sellega sõlmitud kokkulepetest, täpsemini rahast ja suhetest.
#000027
Üle kõige vajab Euroopa aga täna seda, et kasvaks liikmesriikide valitsuste vastastikune usaldus ning tunnetus, et seistakse ühiste väärtuste eest. Ilma selleta on Euroopa nõrk nii oma sisekui ka välispoliitikas ning hääbumisele suunatud.
#000034
Türgi ja ELi hädapärane rändelepe võib viia vihma käest räästa alla
#000042
Pärast seda kui Euroopa Liit sõlmis 2016. aastal Türgiga rändeleppe, on Euroopas pelgupaika otsivad, kuid seni Türgis viibivad Süüria pagulased püsinud lukustatud värava taga. Praegu elab Türgis umbes 3,7 miljonit süürlast justkui eikellegimaal.
#000043
Euroopa rändepoliitika või rändepoliitika Euroopas?
#000046
Euroopa Liidu liikmesriigid peavad otsima rändepoliitikas uusi lahendusi.
#000047