välisministeeriumi poliitika planeerimise osakonna peadirektor
#000001
See kannab intrigeerivat pealkirja “Eetiline realism. Visioon Ameerika rollist”.1 Lähemal vaatlusel selgus, et tegemist on järjekordse visiooniga USA rollist maailmas. Mis aga peamine, tegemist on küll vastuolulise, kuid heal intellektuaalsel tasemel esitatud kuvandiga rahvusvaheliste suhete süsteemi tulevikust.
#000002
Kui Anatol Lieven2 on ajakirjaniku ja teadurina suhteliselt laialt tuntud, siis Hulsman mitte, vähemalt väljaspool USAd mitte. Muide, seda märkimisväärsem tundub tema kaasautorsus. Tegemist on G. W. Bushi administratsioonile ja neokonservatiividele lähedal seisnud suhteliselt kõrge ametnikuga, kes oli alguses Iraagi sõja siiras pooldaja. Ajakirja The National Interest kirjutav toimetaja, Heritage Foundationi vanemteadurina ja mõttekoja Council on Foreign Relations koosseisus töötanud Hulsman andis poliitilist nõu USA juhtkonnale Iraagi haldamise küsimustes pärast Saddam Husseini kukutamist. Nagu autorid ise mainivad, erinevad nende maailmavaade ja ajalooline ning hariduslik kogemus kohati vägagi palju, mis siiski ei sega neid jagamast viha ja pettumust Bushi administratsiooni otsuste ja poliitika pärast. Autorid usuvad, et just see on kaasa toonud USA mõjuvõimu vähenemise maailmas ja ohtu seadnud rahvusvaheliste suhete süsteemi stabiilsuse.
#000003
Pöördugem siiski allika enda poole. Ligi 200 leheküljega raamat koosneb viiest peatükist. Esimene räägib nüüd juba manalateed tallavate kuulsate USA riigimeeste H. Harry Trumani ja Dwight Eisenhoweri tarkusest ja läbinägelikkusest kommunismi, USA jaoks täiesti uue välis- ja julgeolekupoliitilise väljakutse edukal tõrjumisel. Teises peatükis vastandatakse Abraham Lincoln, Truman ja Eisenhower George W. Bushile ja tema administratsioonile. On märkimisväärne, et Lieveni ja Hulsmani arvates – vastupidiselt näiteks ELis levinud arvamusele – ei ole liberaalsetest demokraatidest pistrikud, kes juba praegu USAs enne võimuletulekut tiibu sirutavad, neokonitest sugugi paremad. Mõlemad juhivad Ameerika riigi ja rahva hukatusse, hoiatavad autorid. Kolmas peatükk keskendub “eetilise realismi” filosoofiale, millel võiks põhineda mitmete USA tänapäeva probleemide lahendus. Neljas peatükk kirjeldab eetilise realismi filosoofial põhinevat suure kapitalistliku rahu (Great Capitalist Peace) kontseptsiooni ning viiendast peatükist võib lugeja leida järeldused ja ettepanekud USA-le suhtlemiseks Hiina ja Venemaaga, aga ka Lähis-Idaga, lisaks ka veel nn arengurealismi3 valdkonnas.
#000005
Otsus USA auväärsete presidentide pikast nimekirjast oma teooria huvides välja rebida ja kilbile tõsta vaid Truman ja Eisenhower jäägu autorite südametunnistusele, sest isegi kontseptuaalselt tundub vaid kahe nime esiletoomine pealiskaudne. Pole ju näiteks president Ronald Reagani rolli kommunismi ohjamisel ja NSV Liidu kokkuvarisemisel üldse kuidagi kajastatud. Raamatu teoreetiline osa jääbki üldiselt suhteliselt kahvatuks ega paku oodatud naudingut. Vastupidi, mõni äärmiselt vastuoluline lõik tekitab segadust, mis kasvab visiooni rakenduslike seisukohtadega tutvumisel veelgi. Kriitilisus, nagu juba öeldud, ei tähenda aga, et raamat poleks ambitsioonikas, intellektuaalselt köitev ja hästi kirjutatud. Raamat pakub USA praeguse administratsiooni nii laialt levinud pimesi materdamisele ikkagi alternatiivi, mis sest, et kohati utoopilise.
#000007
Lieveni ja Hulsmani arvates erinevad eetilised realistid klassikalistest realismikoolkonna esindajatest selle poolest, et on suutelised realiseerima rahvuslikke/riiklikke huve; on erakordselt ettenägelikud; vastutustundlikud patrioodid (keda autorid vastandavad natsionalistideks tembeldatud neokonitele) ja innukad õppijad, nad on poliitiliselt mõõdukamad ja arvestavad rohkem teiste rahvuste huvide ja arvamustega. Veel enam, eetiline realism ei ole küüniline, vaid põhineb Ameerika moraalsetel ja suuremeelsetel otsustel (sama oodatakse ka teistelt rahvastelt) ning arvestab inimkonna pikaajaliste huvidega. Eetilised realistid uskusid ja usuvad autorite väitel, et demokraatia edendamine maailmas peaks toimuma tänu USA demokraatia õiglasele ja edukale eeskujule, mitte tänu USA (sõjalisele) jõule6. Seega on eetiline realism raamatu seisukohast universaalne ja igavene väärtus, millel peaks põhinema USA osalus rahvusvahelistes suhetes ja terrorismivastases sõjas.
#000009
Milles siis seisneb eetilisel realismil põhinev strateegia, mis võiks kindlustada USA liidripositsiooni maailmas (ka moraalselt) ning samal ajal stabiliseerida rahvusvaheliste suhete süsteemi tervikuna? Kuna USA ei saa oma elustiili ja väärtuste levitamiseks maailmas loobuda oma senistest põhimõtetest, tõekspidamistest ning institutsioonidest (tee, mida mööda autorite arvates USA praegu kuristiku poole kihutab), siis tuleb tal valida suure kapitalistliku rahu strateegia ja oma mõjuvõimu kohati isegi piirata. Siiski saab “USA oma mõjuvõimu kärpida vaid siis, kui globaalne kapitalistlik süsteem koos tsiviliseeritud suhetega suurriikide vahel säilib enam-vähem muutumatul kujul”.
#000010
Tegemist on küll vastuolulise, kuid heal intellektuaalsel tasemel esitatud kuvandiga rahvusvaheliste suhete süsteemi tulevikust.
#000011
Niisiis, nagu tundub, jõuame hoopis kuhugi R. Gilpini poliitökonoomia hämaravõitu pärusmaale. Autorite inspiratsiooniallikaks tundub siin olevat 19. sajandi Briti impeeriumi ja 20. sajandi Hiina, India ja mingil määral ka Venemaa areng, kes kõik näivad olevat valinud kapitalistliku arenguvormi. Autorite filosoofiat järgides ei peaks need riigid seega olema huvitatud rahvusvaheliste suhete süsteemi kokkuvarisemisest või suurtest vapustustest (nagu nt sõjad), mis võivad kaasa aidata selle süsteemi kokkuvarisemisele. Keskne idee, nagu tundub, on aga ikkagi globaalse kapitalistliku maailma globaalne jõudude tasakaal, millele autorid omistavad müütilise huvide harmoonia7 tunnusmärgid. Sellises maailmas suudaksid suurriigid omavahel ikka ja alati kokku leppida, sest nende vastastikused majanduslikud ja julgeolekupoliitilised huvid oleksid süsteemiga väidetavalt tagatud. Seejuures toetab uut globaalset suurriikide kontserti USA eetiline, väärikas, mitteagressiivne ning teiste suurriikidega mingil määral võrdne liidripositsioon, mille omakorda tagavad USA tehnoloogiline, kultuuriline, aga ka sõjaline üleolek.
#000012
Autorid on seega oma idee propageerimisel endalegi märkamatult jõudnud tagasi sinna, kust klassikalise poliitilise realismi koolkond on alati inspiratsiooni ammutanud. Nimelt jõudude tasakaalu ideeni ja Morgenthau riikliku poliitika esimese eesmärgini8, mis on status quo säilitamine. Karta on, et sellel eesmärgil pole moraaliga ülearu palju ühist, küll aga näiteks USA huvide tagamise ja liidripositsiooni säilitamisega tänapäeva rahvusvaheliste suhete süsteemis. Seega võib siin näha pigem katset tagada suure kapitalistliku rahu kaudu demokraatia edendamine endiselt USA juhitavas maailmas, lisaks muidugi soov tõmmata globaalses sõjas terrorismi vastu9 ühele poole rindejoont (suur)riigid, jättes nn terroristid ja mässajad seeläbi riikliku toetuseta.
#000013
Järelduste peatükist leiame veel mõned rakenduslikud üllatused. Näiteks pakuvad autorid välja idee, mis sarnaneb kahtlaselt maailma jaotamisega suurriikide mõjusfäärideks: USA otsesesse mõjusfääri kuuluks Kesk-Ameerika ja Kariibi mere bassein ja ta roll teistes piirkondades piirduks passiivse regionaalse suuremate riikide kontserdi (jõudude tasakaalu) toetamisega10produktiivne suure kapitalistliku rahu seisukohast, sest see laseb kolmandatel riikidel lääne, kapitalismi ja demokraatia vastaseid argumente paremini ära kasutada.[/footnote]. Huvitav oli lugeda viimasest peatükist ka Lieveni ja Hulsmani pakutud Lähis-Ida pakettlahendusest, mis hõlmaks ka Iraani. Ma ei taha lugejalt röövida võimalust sellega ise tutvuda ja sellepärast mainin peibutusena vaid, et autorite arvates peaksid Iisrael ja Palestiina USA toetusel Euroopa Liidu liikmestaatuse saama... Lõpuks leiab lugeja veel mõned huvitavad ettepanekud kolmnurkades USA-Venemaa-Iraan ja USA-Taiwan-Hiina.
#000014
Viimaks peatun põgusalt autorite soovitustel meile geograafiliselt lähedase Venemaa ja endise NSVL piirkonna osas, millest mainitakse eraldi Ukrainat ja Gruusiat. Et siduda Venemaa suure kapitalistliku rahuga tagasipöördumatult ning seeläbi tagada rahvusvahelise süsteemi stabiilsus, tuleks venelastele teha mööndusi kõigis USA-le vähem tähtsates küsimustes, arvavad Lieven ja Hulsman11. USA-l on nende arvates suhetes endise NSV Liidu aladega vaid neli prioriteeti, millest kolm ühtib Venemaa huvidega:
#000016
2. Koostöös Venemaaga hoida ära islamirevolutsioonide vallandumine Kesk-Aasia riikides ja Kesk-Aasia ning Kaukaasia territooriumi kasutamine islamistide poolt.
#000018
Venemaa kohati häbematu käitumise talumine peaks olema allutatud pikaajalisele eesmärgile, milleks on Venemaa ümberkujundamine, mis on saavutatav vaid läbi kapitalismi maagia. Kapitalism peaks autorite arvates selle riigi tihedamalt rahvusvahelise süsteemiga siduma ja tagama seeläbi suurema stabiilsuse. Rahvusvaheliste suhete stabiilsuse eesmärgil peaks lisaks Euroopas looma Euroopa Julgeoleku Nõukogu, kuhu kuuluksid vetoõigusega USA, Venemaa, Türgi12, Suurbritannia, Saksamaa ja Prantsusmaa ning kus ELil, NATO-l, OSCE-l ja SRÜ-l oleks vaatleja staatus.
#000021
Keskne idee, nagu tundub, on ikkagi globaalse kapitalistliku maailma globaalne jõudude tasakaal, millele autorid omistavad müütilise huvide harmoonia tunnusmärgid.
#000025
Ukraina territoriaalse terviklikkuse ja poliitilise sõltumatuse saavutamine on võimalik, kui Ukrainat toetavad liitlased saaksid võitu oma ebakindlusest. Koalitsioon peab ühehäälselt avaldama valmisolekut Ukrainat abistada ka pikaajalise sõja korral. Samuti tuleb Ukrainale tarnida võimalikult kiiresti sellises koguses raskerelvastust, mis heidutab Venemaa kavatsusi uueks pealetungiks.
#000030
Euroopa Välissuhete Nõukogu direktori Mark Leonardi 2021. aastal ilmunud raamat "The Age of Unpeace" („Ebarahu aeg“), mis eesti keeles ilmus eelmise aasta jõulu eel, on lugejatele sissejuhatus majandusliku sõltuvuse ja riikide lõimumise riskidest.
#000031
Kasvava strateegilise tähtsusega Indo-Vaikse ookeani regiooni stabiilsuseks on võtmetähtsusega Prantsusmaa eestvedaja roll Euroopa Liidus ning viimase ühine pingutus koos Ameerika Ühendriikide ja teiste piirkonna partneritega.
#000033
Arvestades rolliga, mida USA kogu maailmas täidab, ning süveneva polariseerumisega, mis on puhtalt siseasjadest jõudnud välispoliitiliste küsimusteni, pole möödunud USA vahevalimised üksnes eelmäng 2024. aastal toimuvatele presidendivalimistele, vaid nende tagajärjed küündivad ka välispoliitikasse.
#000035
Venemaa brutaalne ja õigustamatu kallaletung Ukrainale purustas viimaks mitme Lääne valitsuse enesepettuse, et Moskvaga on võimalik dialoogi pidada, ning tõendas, et Venemaast kui energia-allikast sõltuvana asub Euroopa energiasüsteem geopoliitiliste murrangute meelevallas.
#000036
24. veebruari varahommikuks oli selge, et Vladimir Putini ultimaatum Läänele oli kõigest pettemanööver ning tegelik eesmärk on Ukraina riigi põrmustamine.
#000038
Diplomaatia mõtestab Eesti välis-, kaitse- ja julgeolekupoliitikat ning aitab sügavamalt mõista maailmas toimuvat.
#000040
Diplomaatia veebileht kasutab küpsiseid, et lehe sirvimine oleks mugavam ja isikupärasem. Täpsem info meie privaatsustingimustes.
#000041