Jumal, kes kõnetab inimest, on see, keda me saame teada ja tunda. Saame teada ja tunda teda sellisena, kuidas ta meid kõnetab, puudutab, hoiab. Kui inimene kogeb vastupidist, tunneb end hüljatuna, ohvrina, jõuetuna, võib Jumal paista ka meelevaldse valitsejana. Ebameeldivuste ja nõrkuse kogemine on paratamatu, kuid selle kaudu Jumala defineerimine ei ole paratamatu. Jumal on – kristliku usu perspektiivis – defineerinud end teisiti: armu andja ja kaaskannatajana. Oma eneseandmises ja solidaarsuses kõnetab ta inimest ning on talle lohutuseks.
#000000
Enese leidmine Jumala küljes rippumas on usu algus, teadliku mina ja Jumala suhte algus. Usus kinnitab uskujat Jumala enda sõna, mida aga kanname edasi meie, tema loodu. Usu alguses julgustab enese ja Jumala leidjaid Tartu Pauluse koguduse abiõpetaja Kristjan Luhametsa leeripühakõne. Luhamets ütleb, et usk on kui seeme, mis kasvab, muutub, areneb, kuid ka siis, kui tunneme, et usk on juba suur ja kindel, pole see veel kõik – ka siis oleme alles alguses ning kõnnime Jumala juhatust mööda edasi.
#000003
Kristjan Luhamets, Usu alguses (Jh 4:39–42).
#000008
Johannese evangeeliumi alguses lõhestab valgus pimeduse ja Sõna saab lihaks. Me oleme Teda oodanud ja me oleme Tema ära oodanud. Meid ootab nüüd uus
#000015
Avaldatud materjalide õigused kuuluvad toimetusele ja autoritele. Ajakirja ja toimetuse kohta vt siit; kontakt: toimetus[ät]kjt.ee
#000019