Vabaõppel laste ema: “Hirm on valik!”
#000002
Tõlkisin ilusa vabaõppe loo, kus kahe poja ema, Erin LaBelle, räägib oma kogemusest vabas õhustikus õppimisest. Ja sellest, kuidas vanemad saavad valida, kas ja milliseid hirme nad lastele tahavad üle anda.
#000003
Paar hommikut tagasi läksin oma teismelise poja tuppa, et akent kinni panna. Lükkasin kardina kõrvale ja märkasin väikest pruuni kogu. Lähemal vaatamisel märkasin, et see oli väike nahkhiir. Mõtlesin kohe, “RÕVE, RÕVE! NAHKHIIR ON TOAS!” Minu emalik ja kaitsev instinkt tõi kaasa selle, et soovisin kutsuda abikaasat või kahjurihävitajat, kuid siis mäletasin artiklit sellest, kuidas ema hirm kandub nagu kulutuli üle ka lapsele.
#000004
Lapsed olid algul ettevaatlikud, kinnitasin neile, et kõik on korras ja nad hakkasid seda väikest tegelast lähemalt uurima. Ta kadus igal õhtul päikeseloojangu paiku ja saabus igal hommikul jälle meie akna taha tagasi.
Olime varasemalt nahkhiirtega kokku puutunud lasteraamatute kaudu ning näinud neid ka California looduskeskuses.
#000006
Anname oma lastele edasi geneetiliselt palju omadusi ning tunneme end nendes ära, kui nad kasvavad. Vähemlevinud on aga arusaam, et ühtlasi anname neile edasi ka oma hirmud. Meil on nii suur jõud mõjutada seda, mismoodi lapsed maailmale reageerivad. Nad õpivad meid vaadates. Kui kardame, siis on suur võimalus, et ka nemad kardavad.
#000008
Mul on üks sõbranna, kes on loomade suhtes väga valiv. Ka tema kaks tütart on ses osas valivad ja eelistavad loomi pigem loomaaias või ketis.
Samas teine sõbranna on looduse osas jällegi väga avatud, isegi nii palju, et kord ronis nende Lõuna-California kodu magamistuppa tarantel. Ja mu sõbranna ei reageerinud kuidagimoodi, ka tema lapsed ei reageerinud. Ainus viis, kuidas nad sellistes oludes reageerivad on uudishimuga, mitte kunagi hirmuga.
#000009
Meid on õpetatud aktsepteerima seda, et mõnedele inimestele meeldib loodus ja mõnedele mitte. Arvan, et saame valida, mida me kardame. Ja me saame end vabastada hirmudest, mida me endale ei soovi.
#000010
Asjad muutusid, kui sündis minu teine poeg. Talle meeldis püüda sisalikke, konni ja usse ning siiani õpetab ta inimestele, et sipelgatel on oma õigused ja me ei peaks neid tapma. Ta armastab peaaegu iga olevuse katsumist ja jälgimist. Ühel aastal meeldis talle ojast kõik sealsed elanikud välja tõsta, et neid lähemalt uurida ja siis tagasi panna.
#000014
Hetkest, mil ma teadlikult oma hirmu enam lastele ei õpetanud, hakkasin märkama kui paljud lapsed tunnevad ennast looduses ebamugavalt.
#000017
Äsja Florida rannas saatsin ühe karjuva lapse ema juurde, sest ta kartis olendit, kes elas ilusas merekarbis, mis ta oli just leidnud.
#000018
Ühel õhtul olime pojaga jalutuskäigul, kui märkasime mere ääres tüdrukut, kes püüdis kätte saada märga liiva nii, et ta seda puutuma ei peaks. Ta ei soovinud katsuda märga liiva ja seda talle antud liivaämbrisse panna. Kükitasime tüdruku kõrvale ja näitasime talle, kui lihtne on kätega märga liiva võtta, kuid ta tundis ennast ikkagi ebamugavalt kuni leidsime talle kühvli. Tüdruku ema seisis meie kõrval ja samuti ei katsunud liiva.
#000019
Erin LaBelle usub, et õppimine toimub siis, kui lasta sel juhtuda. Ta on vabalt õppimise aktivist, kirjanik, fotograaf, toortoidu entusiast ja nomaatide vabaõppe hõimu liige. Ta elab mehe ja kahe lapsega Ohios. Erin armastab jalutada, heade raamatute lugemist ja saada inspireeritud teiste inimeste lugudest.
#000021