1950ndate San Francisco oli imeline paik. Sääl oli lafatand n-ö San Francisco renessanss: poeedid, džässmuusikud, kunstnikud, teatriinimesed ja tantsijad tundsid miskit erilist vabadust, mingit oma vaibi, võimalust uutmoodi, st enda moodi luua. Säält sai tuule tiibadesse ka biitgeneratsioon. Aga mitte ainult nemad.
#000005
Tantsulavastus Femmaaž tuleb lavale veel kahel korral: 5. ja 6. aprillil. Jürgen Rooste jätkab sel puhul naiste tantsukunsti ajaloo tutvustamist.
#000006
1959. aastal kohtusid San Franciscos Anna Halprini stuudios n-ö suvekoolis noored koreograafid Trisha Brown ja Yvonne Rainer (jt), õpetaja-suunajana oli kohal ka New Yorgist pärit helilooja-koreograaf Robert Dunn. Nad uurisid-katsetasid sääl struktureeritud improvisatsiooniga, millest sai hiljem Judsoni teatri üks olulisem töövahend. Noh, me ajaks midagi nii loomulikku, et me kaasaegset tantsu või lavakunsti laiemalt ilma selleta ettegi ei kujuta.
#000007
Töötubade teise aasta lõpuks tundus osalejatele, et neil on piisavalt materjali, et seda avalikult esitada. Nõnda korraldasidki nad 1962. aastal õhtupikkuse, loheja ja põneva, 23 tantsust koosnenud "Tantsukontserdi" Judsoni memoriaalkirikus Greenwich Village’is. See kirik oli varemgi lubanud häppeninge ja avangardkunstnikke oma ruumidesse, nii et nüüd sündis siin kaheks aastaks omalaadne tantsu-uuenduskeskus, geeniuste laboratoorium.
#000009
Publik nägi täiesti uut tansu – "mittetantsulikku" liikumist, vähem teatrit, igapäevast jalakäiakõndi, ilma tantsijataustata, -koolituseta esinejaid (liikujatena lõid kaasa kunstnikud, luuletajad, muusikud jne: eri kunstnike vahel ei tehtud vahet, kõiki nimetati "osalejateks", et ei tekiks hierarhilisi struktuure, noh, mis paratamatult ikka tekivad). Veel: lapsemänge, lihtsaid ülesandeid, seltskonnatantsuelemente.
#000010
Ma ei ole päriselt kunagi aru saanud, misse postmodernism on. Aga ma mõistan antud juhul seda kui tagasiminekut kunsti loomuliku oleku juurde: laul-muusika-tants-teater-kunst-performance on üksteisest eristamatud, nii ligi, et peaaegu üks. Tihti räägitakse postmodernsest irooniast ja kõrge-madala dihhotoomia lõhkumisest, aga see pole lõpuni tõsi. Peamiselt ikkagi lammutatakse ära see "kõrgkultuuri" mõiste, st et kunsti allikaks, vahendiks, võib olla kõik eluline. Kunst ise saab jälle kuidagi loomulikumaks, eluosiseks nagu ta inimkonna loos on olnud.
#000011
Tantsus tähendas see ka vastandumist moderntantsule. Moderntants oli mõjunud värskelt balleti kõrval, aga nüüd tundus Merce Cunninghami ja Martha Graham’i jt koolkond noortele tantsijatele-koreograafidele pea sama jäiga ja teatraalsena kui ballett kunagi varem esimestele modernistidele. Kuigi paljud noist 1960ndate uuendajaist tuli just Cunninghami koolist, on siin vist tegemist üsna ilusa-idealistliku isatapujuhtumiga. Neil lihtsalt oli vaja midagi uut.
#000012
Judsoni tantsuteatris loodi juulist 1962 kuni oktoobrini 1964 nõnda ligi 200 tööd. Kesksel kohal oli nüüd liikumine, keha ja uuenenud tants kui selline, tants ilma butafooria ja lisakoormata (kui see on võimalik) – see mõjus dramaatilis-teatraalse laadi kõrval sel hetkel nagu värske tuuleiil. Oli üdini cool. Judsoni teater pani publikut – aga eelkõige tegijaid – endalt küsima: mis üldse on tants.
#000013
Judsoni taustaga Yvonne Rainerit (1934) on nimetatud minimalistiks. Tal oli väga kummaline kasvatus – radikaalsed vanemad, kes väikelapsel internaadis kasvada lasid, hiljem teda kättpidi kogu kaasaegse kunsti juurde tassisid, nii et eks ta oli üks pääst veidi sassis üliandekas laps. Ta, muide, töötab ja loob tänini New Yorgis.
#000015
Paljud asjad, mida ta oma loomingus kasutas – kordused, mustrid, ülesanded, mängud – on nüüdistantsu püsirelvastuses siiani. Rainer lõi 1964. aastal "EI-manifesti", mis kuulutas poeetiliselt-jõuliselt vaatemängulisuse, teatraalsuse, virtuossuse, kogu vana teatrikola ja vaimse sisu hülgamist. Seda puhta liikumise, kehamustrite, inimkehasse peidetud tantsu avamise nimel. Ta tahtis tollal, et tants ise oleks nähtaval, mitte kola ja kraam ja mingi suur kujundlik idee, vaid pigem liigutus, tolle tegemise kergus-raskus-tõelisus-tinglikkus. Manifesti tuules valminud "Trio A" oligi säärane tükk, kus Rainer jagas energiat ühtlaselt, ei ehitanud teatraalset pinget-gradatsiooni, näitas liikumist ennast.
#000016
Raineri "EI-manifest" ei ole kindlasti loomulik palju kirglikuma ja ekspressiivsema Madleen Teetsov-Faulkneri jaoks, sest mõttes ongi põnev, kuidas ta tolle "Trio A" maailma "Femmaažil" mingis mõttes teatrit ja väljenduslikkust tagasi tuues pää pääle pöörab, omaks teeb. Sest säärast tants-tantsu on nüüd omajagu aega igal pool tehtud, põnevam on sellega ju mängida.
#000017
Deborah Hay (1941) alustas 20-aastasena Judsoni teatri juures, aga päris oma loominguni jõudis tegelikult hiljem. Teda on võlunud mittetantsijad, fragmentaarne muusika, tavaliigutuste korduvad mustrid, mida esitatakse pinge all. Hay on 1970ndate hakul lavastand väikse kogukonnaga nt "10 ringtantsu", kus publik kui selline puudus. Kümnel õhtul järjest olid kõik ühtlasi ka osalised. Hay on sellest seltskonnast ka enim kirjutanud raamatuid tantsust (alates 1975. aastal ilmunud "Liikudes paljajalu läbi universumi"), katsunud tantsu kui fenomeni avada. Töötanud nt kirja pandud, poeetiliste partituuridega.
#000018
Joanna Kalm lähtuski oma "Femmaaži" tükki tehes sellest praktikast. Tõsi küll, tal on tantsija treenitud keha, ta ei kasuta siin mittetantsijat enda asemel, aga põhimõtteliselt on meetod sarnane: kirja pandud partituuri järgi liigub ta tolle teekonna proovides iga päev läbi, see on praktikakeskne, samas filosoofiline lähenemine tantsule, Kalmu enda põhjalikkusega, kirega, sisima usuga haakuv-haakiv.
#000019
Lucinda Childsi (1940) on samuti nagu Raineritki nimetatud minimalistiks. Ta võib pisima liigutuse muuta tantsuks, koreograafiaks – kordustest ja mustreist ja variatsioonidest on kujunenud oma käekiri, mida tihti matkitakse. Aga selleks, et sind matkitaks, peabki olema isiksus! Alguses tegi Childs kaasa Cunninghami trupis, aga just Rainer kehutas tedagi Judsonisse. Päris oma laadini, käekirjani jõudis Childs 1970ndail tehes koostööd Phillip Glassi ja meilgi Pärdiga jännanud Robert Wilsoniga. Childsi täpsus, mõõdetus, koreograafiline keha andis Mari Mägile aluse teha (Childsi loomingus erandlikust, asisest-performatiivsest) "Carnation ́ist" oma, sugugi mitte (ainult) sotsiaalselt-feministlikult tõlgenduva versiooni. Ega originaalgi allu vulgaarsotsioloogilisele kriitikupilgule vastuhakuta.
#000020
1960ndate USAs pandi alus tänase maailma inimlikele väärtustele: inimõigused, inimeseks olemise õigused ja vabadused jõudsid mustanahalisteni, homodeni ja ka naisteni... Mingis mõttes loodi tänase ühiskonna vundament. Samamoodi ka kunstis ja popkultuuris. Ses mõttes oli nüüdistantsu uue laine sünd parlanksis kõige muuga ja paratamatu. Nood tüdrukud kõnelesid kehakeelt õhina ja kirega, nad otsisid midagi uut ja klaari, neis oli toda kevadrahutust. Seda on tänini tunda.
#000021
Toda tunnet meenutavad, taasloovad, mängivad ümber Eesti tantsijad veel 5. ja 6. aprillil Sõltumatu Tantsu Laval.
#000022
Deborah Hay performance aastast 2011:
#000023
Sõltumatu Tantsu Lava tähistab rahvusvahelist tantsupäeva
#000025
Otseülekanne tulemas: avalik debatt Eesti akadeemilise muusikahariduse väljakutsetest
#000032
Klassikaraadio sügiskavas annavad tooni kontserdiülekanded ja kultuurisaated
#000033
Laura Kalle: teater ei peaks ainult paitama
#000035
Mehhikos eesti kunstnike näituse avanud kuraator: olen Eestis olles nii palju õppinud
#000036
Kuraator: rahvakunstis kasutatakse alati intensiivseid ja eredaid värve
#000038
Filmiajakirjanik Hollywoodi streigist: mõned suuremad filmid on edasi lükkunud
#000039
Eesti animafilmide muusika sai kogumiku "Anima pop"
#000040
Pille-Riin Purje: oskus naerda vabastab, puhastab hinge
#000041
Animafilmide kogumik "Kaka, kevad ja teised" linastub Varssavi filmifestivalil
#000042
Jaan Luik õpetamisest: kirsipuult ei saa nõuda õuna
#000044
Anthony Horowitz: ma usun kirjutamise ja kirjanduse jõudu
#000046
Stsenaristide ühendus jõudis Hollywoodis suurte stuudiotega kokkuleppele
#000048
Arvustus. "Tume paradiis": pidu peo pärast
#000051
Haapsalu kultuurikeskuses avati näitus aulidest
#000053
Teatri- ja muusikamuuseumi kogud kolitakse tuleval aastal Maarjamäele
#000055
Rannarootsi muuseumi näitusel saab näha nii Eesti kui ka välismaa käbisid
#000056
Galerii: loodusmuuseumi näitusel saab enne metsa minemist endale seened selgeks teha
#000057
Edetabel. Aasta parimad albumid 2022
#000058
Arhiivide üldinfoarhiiv.err.eeKoopiad ja kasutamineMuuseumKostüümilaenutusTehnilised teenusedHelistuudiodKultuuriteatedKutse andmine
#000064