Teadupoolest loevad moodsad inimesed järjest vähem raamatuid. Mõistagi seetõttu, et me ei ole enam piisavalt esoteerilised ega tea, missuguseid teoseid just meie tähemärk kogu sellest trükisõna virvarrist lugema peaks. Aga nagu ikka, kus häda kõige suurem, seal abi Müürilehest.
#000001
Paistab, et meie sodiaagisüsteemi ehk kõige enesekindlamale ja ülbemale tähemärgile näevad planeedid, tarokaardid ja kristallkuulid sel suvel ette raamatut, mille kohta Jüri Lipping on öelnud, et see „mõjub [...] väikekodanliku maailma aknasse heidetud telliskivina. Või kohtusaali eeskotta sokutatud haisva tossupommina. Või ülikoolihoone fassaadile kritseldatud ropu grafitina”. See Jäärale nõnda tähtedesse kirjutatud teos on muidugi Gilles Deleuze’i ja Félix Guattari „Anti-Oidipus. Kapitalism ja skisofreenia” (Tallinna Ülikooli Kirjastus, 2017, tlk Mart Kangur).
#000004
Kannatlikkuse, jonnakuse ja kangekaelsuse kehastusele Sõnnile ei ole universumi kaardipakil seekord häid uudiseid (siin: pikki keerulisi tekste) ette näha. Balzac ja Tammsaare on läbi töötatud, Shakespeare’i kogutud teosed, „Ilias” ja „Kalevipoeg” raudse järjekindlusega seljataha jäetud, nüüd on aeg väikevormideks! Kõigepealt Loomingu Raamatukogu „meestekogu” ehk „Kuusteist Eesti kirja” (Perioodika, 2018), sealt siis jutt või paar. Erinevate autorite vaheldumine ajab seejuures Sõnni tõenäoliselt täiesti segadusse. Rein Veidemanni „akadeemiline pöördumine” Eestile, siis Paavo Matsini oodatavalt vigurdav-mängulustlik „Ülemaailmsele Kohvikunagide Arbitraaž-Kohtule” jne. Seejärel, ehk nii juuli alguses, on Sõnnile ette nähtud paar poeetilist loodusesseekest Kathleen Jamie raamatust „Leiud” (Varrak, 2018, tlk Maarja Pärtna), paralleelselt paar teksti Villem Valme hämaraegsest luulekogust „Öömüük aknast” (Kirimiri, 2018), siis jälle keegi 16 eesti mehest, miks mitte Peeter Sauter kirjutamas erinevatele daamidele jne.
#000007
Kuninglikule Lõvile on universumi muude suurepäraste kingituste kõrval teadagi omane see, et ta ei salli igavust (erinevalt muidugi kõigist teistest, kes sallivad), lausa selle määrani, et ta nõustub iseenesestmõistetavalt eksperimentaalpsühholoogi ja akadeemiku Jüri Alliku raamatu „Väldi igavaid inimesi ja olukordi” (Tartu Ülikooli Kirjastus, 2017) pealkirjaga. Aga mitte muidugi ainult pealkirjaga, sest Allik on terava ja humoorika sulega (mitte vaid akadeemiku kohta, vaid ongi päriselt) ning raamat pole ainult suuniste kogum, vaid moodustab ühtlasi ka (mitte)memuaarid, joonistab toredaid portreid ning kõige muu kõrval teeb kauni ja väärika kummarduse üleüldse haridusele ja teadusele.
#000016
Kui akadeemiline maailm oma valguses ja varjus on selgeks tehtud, pöördub Lõvi norra kirjaniku Karl Ove Knausgårdi „Minu võitluse” 3. osa „Poisipõlvesaar” (Varrak, 2018, tlk Sigrid Tooming) poole, mille eelmised osad on ta muidugi juba õhinal läbi töötanud (või kui veel mitte, ongi tal nüüd selleks suurepärane võimalus!) ja mille järgmiste köidete (mida on kokku tervelt kuus) tõlkeid eesti keelde ta juba pikisilmi ootab. Seda eelkõige seetõttu, et kui üldse keegi oskab mittemillegi või väga vähese kirjutada millekski, on see „norra Proust” Knausgård, ja seda veel nõnda, et see mittemiski või väga vähene osutub lõpuks eluliselt tähtsaks.
#000017
NEITSI (24. august – 23. september)
#000019
Neitsite äärmuslik mõistuslikkus, korrapäraarmastus ja analüütilisus ei ole teadagi alati tingimata hea. Vastupidi, see võib neile enestelegi, rääkimata teistest, paiguti tüütuks muutuda. Miks kõik peab olema nii mõõdetud ja lihvitud, miks peab nii vähe ruumi jääma lapselikule fantaasiale ja minnalaskmisele? Just seda ongi universumi energiad seekord Neitsile kui kahe jalaga maa külge aheldatud märgile meenutama tulnud!
#000020
KAALUD (24. september – 23. oktoober)
#000023
Ehkki on väga raske leida Kaalusid, kes oma otsustusvõimetust tunnistaksid, on see teadupoolest fakt – nad on otsustusvõimetud. Seetõttu võiks ehk mõni Kaalude pidevate targutuste-tasakaalusööstude pahur ohver otsustada, et on aeg mängida neile n-ö vingerpuss. Olgu öeldud, et see on äärmiselt lihtne ja seisneb ainult neile valiku andmises. Sest kui on miski, millega Kaalud hakkama ei saa, on see millegi äraotsustamine. Skaala võiks olla võimalikult lai, aga kvaliteedis ei tasu teha mööndusi, sest nõnda oleks isegi Kaaludel liiga lihtne välistamismeetodit rakendada.
#000024
Skorpionile, kelle esindajad on teadupoolest raudkindlalt alati isekad, paranoilised, kättemaksuhimulised ja salvavad, on universum otsustanud jällegi selleks suveks väikese vimka mängida. Nimelt tuleb Skorpionil läbi töötada midagi väga kogukondlikku (ehk mõneti a priori isetut) ja samas nunnut. Selleks on Bianka Soe koostatud kogumik „Õhus on Kalamaja” (Õhk, 2018), kus asumi erinevad elanikud oma vaatepunktist ja erialast või muidu meeleseisundist lähtuvalt kodukoha jutuks võtavad.
#000027
Aga ka huvi elu ja surma küsimuste, religioonide ja esoteerika vastu on ustavale ja kindlameelsele Skorpionile omane, nii on tarokaardid talle veidi halastanud ja midagi kohasematki soovitanud. Ette tasub võtta Pille Õnnepalu päevikromaan „rääkimine vaikimine nutmine: vabaduse seletamatu ilu” (Henrik, 2017) ning mõelda päriselu ja väljamõeldise, olemise ja mitteolemise peale ning selle üle, mida elamine endast õigupoolest kujutab või võiks kujutada. Sarnastest teemadest, aga veidike teisel moel räägib ka Katrin Väli luulekogu „Sugulane” (Eesti Keele Sihtasutus, 2018), mida samuti Skorpionile järelemõtlemiseks soovitame.
#000028
AMBUR (23. november – 21. detsember)
#000030
Eesmärgipärasele, tasakaalukale ja ambitsioonikale Kaljukitsele soovitame ühe teise Kaljukitse, norra ränduri ja maadeavastaja Erling Kagge raamatut „Vaikus müraajastul” (Post Factum, 2018, tlk Sigrid Tooming), mida žanriliselt väga lihtne määratleda ei olegi. Ühelt poolt justkui eneseabiraamat (aga mitte kuigi esoteeriline) neile, kes liiga tormakad ja lärmakad – või neile, kes elavad säärases kiires maailmas –, teisalt nagu reisiraamat, aga mitte kohalejõudmisest, vaid teelolemisest. Üks teine maailmarändur Tiit Pruuli on selle kohta öelnud, et see on „raamat ränduri psühholoogiast”. Aga eesmärk on selge ja kindel: vaikus. Ja kui niisugused eesmärgid üldse on kellegi jaoks saavutatavad, siis Kaljukitsele, kelle loomuses on järjepidevalt, tasa ja targu oma sihi poole rühkida.
#000034
Vabadust hindavale unistajale, sodiaagi kuulsale nonkonformistile ja üllatajale on õigupoolest raske midagi soovitada. Üks on muidugi kindel, nimelt see, et Veevalajat huvitavad ja köidavad alati inimesed. Neid võime me kohata uudiskirjandusest näiteks fs-i luulekogus „Tätoveerimata inimene” (Eesti Keele Sihtasutus, 2018), seejuures pole tolerantseimale tähemärgile üldse tähtis, kas ta vastas olev isik juhtub olema tätoveeritud või tätoveerimata. Sellest nimetatud raamat mõneti ehk ongi.
#000037
Teistmoodi inimesed (ja loomad) ning olukorrad ilmnevad Janar Ala raamatus „Oma rahva lood” (J. Ala, 2018), mis samuti sel suvel oma koha iga Veevalaja lugemislaual peaks leidma, sest portreedest (ja dialoogidest), kas siis tegelikest või väljamõelduist, teos ju koosnebki, aga Alale omaselt veidra kiiksuga huumoriga, mängides puändi ja selle puudumise konventsioonidega. Igaühele see raamat tõenäoliselt ei meeldi, Veevalajale aga usutavasti küll!
#000038
Kõige tundlikuma natuuriga on meie päikesemärkidest teadagi Kalad. Alailma on neil n-ö silmad peos – kui nad just parajasti (mõistagi pisarate peitmiseks) ei naera, saadab vesistamine ja tönnimine neid igal sammul. Ei ole erandiks seegi suvi, sedakorda on neil aga võimalus ka plaaniliseks itkemiseks, legitimeeritud pillimiseks, sest ilmunud on just õige teos, millega ühes taktis ulguda. Nimelt on Peeter Volkonski võtnud vanaarmeenia keelest tõlkida Nareki Grigori „Nutulaulude raamatu” (Tallinna Ülikooli Kirjastus, 2017). Sest „nii selgesti, kui kärp on kärp”, võib öelda, et kui üldse keegi peale Kalade siin maailmas nutta mõistab, on need armeenlased.
#000040
Kui nutud nutetud, võib aga rahuliku meelega edasi liikuda, eeldatavasti juhtub see kas juuli lõpus või augusti esimestel päevadel, kui Kalad pühivad pisarad ja võtavad riiulist Urmo Jaanimäe lühiproosakogu „Televisiooni mõju” (Jumalikud Ilmutused, 2017). Ja hing üha laulab.
#000041
Suur suve raamatuhoroskoop igale tähelemärgile!
#000044