17. veebruaril toimunud bussireis KuutsemÃ¤ele tÃμestas jÃ¤rjekordselt, et bussis on Ã1⁄4priski vahva...
#000000
Eks ole nii, et alati leidub bussis mingi hulk inimesi, kes on tÃ¤iesti omas maailmas. Seda siis tÃ¤nu iPodile ja muudele Ãμunaembleemiga tehnikasajandi leiutistele. Samuti leidub ka neid, kes lÃ¤bi hÃ¤guste bussiakende unistades ja tihtipeale ka uneledes lummatult kaunist Ã1⁄4mbrust jÃ¤lgivad. Eestimaa ongi ilus, eriti on seda ilu nÃ¤ha lÃ¤bi peaaegu et lÃ¤binÃ¤htamatute bussiakende ehk uni on paratamatu, mis teha. Ometi oli kaasa taritud ka Ãμppimist. Siiski Reaalkool.
#000001
Veel Ã1⁄4ks seltskondlik aegumatu ajaviide on kindlasti kaardimÃ¤ng. Mitte ainult bussireiside, vaid Ã1⁄4leÃ1⁄4ldse reiside ja taoliste kokkutulekute kuldreegel on, et suurema seltskonnaga minnes (nii on tÃμenÃ¤osus suurem) on alati kellelgi pakk kaarte varuks.
#000002
KÃμigi nende tegevuste keskel on tunda elevust, mis kÃ1⁄4ll Ã1⁄4ldiselt vÃ¤lja ei paista, ent olemas ta on. Elevus sattumaks uude kohta, kus varem kÃ¤idud pole. Leidub ka neid, kes on kÃ¤inud, kuid seltskond on uus ja seiklushimu ilmutab end siiski.
#000003
JÃμudnud pÃ¤rale, imestasime, et mille eest me kÃ1⁄4ll need kolmsada krooni maksnud oleme, nÃ¤hes viie-kuueaastaseid kÃ1⁄4llaltki pisikestel tÃ¤ispuhutud kelkudel kÃ1⁄4llaltki pisikesel mÃ¤enÃμlval, tÃμsi ta on, kÃ1⁄4llaltki pisikest liugu laskmas. Kuid eks ta nii ole, et mida suurem mass, seda suurem liug. Eriti suur mass – eriti suur liug! Ãœle kÃ1⁄4mneliikmelise inimkuhjana alla lastes oli meil lÃμbu laialt. Mis sest, et lennati nÃ¤gudega vastu maad ning sÃμideti Ã1⁄4ksteise jalgadel ja kÃ¤tel – see kÃ¤ib kÃμigest asja juurde. Et kÃμik ikka ilusti Ã¤ra mahuks, istuti Ã1⁄4ksteisele sÃ1⁄4lle ja selga, vahel sellele, kuhu istuda, kogunisti tÃ¤helepanu ei pÃ¶Ã¶ratud ja paigutati endid ebaloomulikes asendites inimkuhila keskmesse ja all ta oligi! Nii kÃ1⁄4mneid kordi jÃ¤rjest, kusjuures alguses ei saadud vedama, pÃ¤rast enam pidama. Ideed lÃ¤ksid aina hullemaks ja julgus kasvas, mistÃμttu Ã1⁄4hel tÃ1⁄4tarlapsel nÃ1⁄4Ã1⁄4d kÃ¤si kipsis on, kuid pole hullu – ikka juhtub. Oleks nagu kusagilt kuulnud, et noorel inimesel paranevad luud kÃ¤hku.
#000004
Peale pÃ¶Ã¶rase kelgutamise said soovijad ka suusatada ja lumelauatada. Nendegi tegevuste tagajÃ¤rjel ei mindud enam pÃ¤ris samas seisus kui tuldi, kuid peamine oli see, et me olime koos ja nautisime seda pÃ¤ikesepaistelist talvepÃ¤eva, nautisime Ã1⁄4lemeelikut seltskonda ja vastlakukleid kuuma mustikakisselliga veel lisakski!
#000005