Siin Pahapillil juhtub. Isegi külavanema valimistega. Jah tõesti, vähemalt selle kuulsusrikka saagaga oleme nüüd ühele poole saanud – uus külavanem on lõpuks ära valitud.
#000000
Ning valimised! Ise valimised justkui kunagises Nõukogude Liidus – oli tahtmine teha võimalikult hästi, kuid välja kukkus nagu alati ehk õigemini nagu endises Mustjala vallas. Kusjuures sõna – selle otsustava – tahtsid sekka öelda kõik alates Saaremaa vallavolikogu esinaisest kuni lausa tsirkusehirmu Carabas Barabasini (on selline tegelane Buratino raamatust, aga teate seda isegi). Lisaks tahtsid oma sõna öelda veel külalised (loe: külalised, mitte külalased) ja kusagile sinna sekka lõpuks ka küla omad inimesed.
#000002
Kes ei mõista, selle paneb kukalt kratsima, mis? Kui paneb.
#000003
Nagu näha on ilmad praegu – oktoobri lõpus – niruvõitu. Kisub talve poole. Samal ajal kui mandri peal on lastel ja lapsemeelsetel juba esimesed lumememmedki tehtud, pole meil siin Pahapillil juba tükil ajal peale sügisese vinge tuule ja igapäevase vihma miskit head taevast alla sadanud.
#000006
Teisest küljest annab see võimaluse rohkem selliseid tubaseid asju ajada, mille jaoks kena ilmaga õues sehkendades aega väheks kipub jääma. Saab raamatut lugeda, lihtsalt niisama, ”mitte midagit” tehes mõnusalt lobiseda, vanu pilte vaadata, möödunud aegu meenutada, anekdoote rääkida ja vahel kõige selle juurde ka väikest švipsi visata.
#000007
Mis on sellel kõigel pistmist kalligraafiaga? Kalligraafia on teadu pärast käsitsi kirjutamise kunst. Ei tea, millist rõhku pannakse tänapäeva nutiajastul koolis sellele kunstile, kuid omal ajal oli see koolilastele kirjatehnika näol üks suuremaid katsumusi kõige meeldiva ja vähem meeldiva kõrval, mida kooliskäimine pakkuda võis.
#000008
Kirjatehnika harjutamine oli siis, ja ilmselt on ka praegu kenakest vaeva nõudev tegevus. Selgelt on meeles, et lisaks käes olnud pliiatsile või sulepeale võttis üks pühendunud koolijüts enamasti alati ka keeleotsa abiks, mis tähekujule vastavalt, justkui pliiatsit hoidvaid sõrmi toetades jonnakalt ühest suunurgast teise liikus, samal ajal kui vaevaliste ”varesejalgade” asemel paberile tasapisi päris korralik kirjapilt ilmuma hakkas.
#000009
Ja siis, ühel kenal päeval suudab seesama usin tüdruk või poiss kribada paberile tähti ja sõnu välgukiirusel, ühe suletõmbega. Mida vanemaks ta saab, seda loomulikumaks ja kiiremaks läheb kirjutamine. Ja nii omandatakse käsitsi kirjutamise kunst, mida hilisemas elus pole inimesel ilmselt vist võimalik rohkem arendada ega muuta – oma unikaalne käekiri jääb igale inimesele alati ainuomaseks. Tõsi küll – võibolla teatud eranditega.
#000010
Tulgem aga tagasi eelmainitud tubaste jutuajamiste juurde, kus Ats, kes parasjagu Sarapuul sügispuhkust veetmas, rääkis ühe iseloomuliku anekdoodi: ”Teada on, et vahetevahel poetavad arstide ridadesse ennast ka šarlatanid ehk isehakanud tohtrid. Suures pealinna haiglas jäi üks selline vahele. Kuidas paljastati? Aga sellepärast, et ta oli arstidest ainuke, kellel oli arusaadav käekiri.”
#000012
Muidugi naljakas. Kuid veel rohkem sai nalja siis kui vaatasime pilti ühest perenaise hoidisepurgi kaanel olnud sildist. Kuna Krista kuulub täiesti legaalselt sellesse eelmainitud kiirkirjutajate klanni, siis tekib küsimus – mis hoidis on tal olnud selles purgis? Selge see, et narkoos, aga huvitav, millise õliga?
#000013
Nagu enamus Eestimaast, niisamuti tähistas 23. veebruaril vabariigi 99-aastapäeva ka meie oma – Mustjala vald. Seks puhuks oli valla rahvas kokku kutsutud pidulikule aktusele Mustjala kooli aulasse, kus peeti pidukõnesid, jagati tunnustust lugupeetud ning teenekatele inimestele ning pakuti maitsvaid suupisteid. Siinkohal anname siirad õnnitlused ka Pahapilli küla poolt üle austatud pr. Helje Raaperile, kelle elutööd tunnustati valla aukodaniku nimetusega ning Mustjala valla Teenetemärgiga.
#000015
Üritusel osalenuna olime saalitäie rahvaga tunnistajaks aga ka ühele esmapilgul tähelepandamatule pisiseigale. Lillede, soojade sõnade ning sõbraliku õlapatsutuse saatel ulatasid valla tähtsaimad ametimehed-naised Mustjala valla tänukirja üle ka Harry Raudverele. Iseenesest poleks see pisifakt ju üldsegi mainimist väärt, kuid asja tegi märkimisväärseks vallavanema lakooniline selgitus, mille eest see tänukiri vallakodanik Raudverele omistati – tänukiri Varese sadama arendamise eest!
#000017
Nii ongi tekkinud tunne, et koos eelmainitud tänukirjaga on tagasi need ammused ajad, mil sovhoosi või tehase kassaluugist jagati tavaliselt kuu keskpaigas avanssi ehk teisisõnu tasu veel tegemata tööde eest. Või kuidas?
#000019