Psühholoogiline realism kui avamata avangard
#000001
Operett „Orpheus põrgus” Estonia laval
#000003
„Between” ehk muuskateatri-õhtu nelja fragmendiga
#000004
Mõtisklusi festivali „Tallinn feat. Reval” teemal
#000009
„Neidsaare hoo peal” — realistlik dokumentaalfilm Läänemaa põlisrahva eluolust
#000010
Sulev Keeduse dokumentaalfilm „Neidsaare hoo peal”
#000011
Johan Elmi lavastus „Mitte midagi” jutustab loo seitsmest lapsest, kellest üks — Pierre Anthon (Johan Elm) — mõistab, et mitte millelgi ei ole tähtsust, ning hakkab ploomipuu otsast klassikaaslastele oma uut eksistentsialistlikku elutõde kuulutama. Teised lapsed otsustavad Pierre Anthonile näidata, et asjadel ning elul on tähendus. Selleks hakkavad nad neile olulisi esemeid kokku koguma ühise suure Tähenduse jaoks. Esialgne eesmärk Pierre Anthon ploomipuu otsast alla saada ununeb peagi ning loovutused muutuvad aina julmemaks, kuni kulmineeruvad Pierre Anthoni tapmise ja Tähenduse ärapõletamisega. Loovutamistes on oma sisemine loogika, gradatsioon, eemaldutakse argisest ja jõutakse aina „pühamate” esemeteni ning ka nende pühaduse rüvetamiseni, määrdumiseni. Järgnevalt vaatlengi, kuidas tekib lavastuses mustus ning kuidas seda on kujutatud.
#000018
Mustust on defineeritud mitmel moel ja ma lähtun ka ise kahest definitsioonist. Esimese neist on algselt sõnastanud lord Chesterton ja William James ning sellele definitsioonile viitab ka Mary Douglas: „Mustus on ollus, mis asub vales kohas”. (Douglas [1966] 2015: 89) Selle määratluse tugevuseks peab Douglas ise tõsiasja, et see ei nõua püha ja ilmaliku kindlapiirilist eristamist, tõstab esile mustuse süsteemi lõhkuva omaduse (samas, 97) ning ei seosta mustust ilmtingimata hügieeniga (samas, 90). Olli Lagerspetz peab aga sellist definitsiooni ebatäpseks, nõustudes küll sellega, et mustuse puhul on alati oluline kontekst ja et mustus ei võrdu ebahügieenilisusega, kuid eelistab mustust näha esemete omadusena. (Lagesrpetz [2006] 2020: 153) Lagerspetz toob mustusest ja selle suhtelisusest rääkides sisse kaks mõistet, mida Douglas ei kasuta: kokkupuutematerjal ja peremeesese. Nende kahe suhe määrabki ära, kas ese on must või mitte. Kokkupuutematerjali võib pidada mustuseks juhul, kui kokkupuutel peremeesesemega muutub peremeesese mustaks. Kuid need rollid ei ole kivisse raiutud. Mustuse suhtelisus avaldub selles, et mustus tekib teiste omaduste mõjul ehk siis tegemist on sekundaarse omadusega — kingad võivad olla põranda suhtes kokkupuutematerjal, kuid maapinna suhtes peremeesese. (Samas, 64, 69–70) Kingade näidet kasutab ka Douglas ([1966] 2015: 90), väites, et kingad laual on vales kohas asuv ollus ja seega mustus, kuid Lagerspetz väidab vastu, et sellises olukorras saab kingi pidada mustuseks vaid siis, kui kingad ise on räpased. Puhtad kingad laual ei ole mustus, sest need ei määri lauda. Lisaks väidab Lagerspetz, et Douglase definitsiooni järgi ei oleks ka prügikastis asuv prügi mustus, sest see on oma õiges kohas, kuid prügi ise on ilmselgelt mustus. (Lagerspetz [2006] 2020: 128; 130)
#000019
Kahtlemine nende endi õiguses ei lase neil ka Pierre Anthoni eirata ja teda formaalselt ühiskonnast välja heita, nagu seda tavaliselt kõrvalekaldujatega tehakse. (Lagerspetz [2006] 2020: 161) Lapsed hakkavad neile olulisi esemeid kokku koguma, kuid kõigist nende ohverdustest hoolimata ei suuda nad Pierre Anthoni ümber veenda. Pigem annab poisi viimane repliik märku sellest, et Tähendus ja selle müümine ainult kinnitab tema arusaama — mitte millelgi ei ole tähtsust. Douglase ([1966] 2015: 95–96) järgi on anomaaliaga tegelemiseks viis võimalust ja kui ümberveenmine ei õnnestu, proovitakse anomaaliat füüsiliselt ohjata ning Pierre Anthon eemaldatakse jäädavalt kogukonnast. Kogu protsess tugevdab laste varasemat maailmavaadet. Lavastuse lõpuks ei alistuta nihilismile ja eksistentsialismile, vaid kõlama jääb Agnese (Lena Barbara Luhse) repliik „Ja isegi, kui ma ei tea, mida see tähendab, olen ma kindel, et sellel on tähendus”. Seega toimis mustuse eemal­damine kogukonda (taas)ühendavalt: loovutuste käigus üksteise vastu pöördunud noored on taastanud korra ja ühise arusaama maailmast.
#000024
Eksisteeriva maailmakorra kaitsmisega kaasnevad sageli pühaduse ja religiooni ilmingud (Lagerspetz [2006] 2020: 161) ja nii ka lavastuses „Mitte midagi”. Siinkohal on oluline täpsustada religiooni mõistet, sest kuigi lavastuses on üks tegelane selgelt kristlane, ei seostu religioon ühe kindla usundiga. Religioon on rituaali kaudu loodav väe ja kogukonna vaheline suhe, mille keskmes on pühaduse kogemus ja mis ilmneb konflikti lahendamisel. (Scruton [2007] 2008) Loodud rituaali eesmärgiks on tõestada Pierre Anthonile, et asjadel on tähendus, ja saada ta ploomipuu otsast alla, rituaaliks endaks on kordamööda asjade loovutamine Tähendusele. Selles protsessis avaldub mustus kui esemete omadus.
#000025
Ursula-Marie vägistamise puhul saab loovutuse mustust mõista mitmeti: ühelt poolt Ursula-Marie neitsilikkuse ja puhtuse rikkumise kaudu ehk ideeliselt ning samas ka füüsiliselt, inimestevahelise läheduse mustusest ja puhtusest lähtudes. Inimeste puhul määrab asjaolu, kas tegemist on puhta või musta lähedusega, inimese ja välismaailma piiride muutumine. Puhta läheduse korral tõmbab inimene oma piirid välismaailma ees ise koomale, musta läheduse korral ületatakse piire meelevaldselt. Vägistamise ehk meelevaldse piiride ületamise korral on füüsilise määrdumise tunne enamasti vaimne (Lagerspetz [2006] 2020: 350, 352) ja Ursula-Mariet ennastki saab vaadata n-ö mustuse teljel: puutumata, ebapuhas, puhastunud (samas, 294). Pärast süütuse kaotamist ei ole ta enam puutumata ja ta ei ole veel puhastunud. Ursula-Marie vägistamise puhul on oluline ka süütuse võtja Jon Johan (Oskar Seeman). Ursula-Marie on lavastuses neitsiliku naisetüübi kehastaja, juba tema nimi viitab neitsipühak Ursulale ja Marie on seotud neitsi Maarjaga. Jon Johan on seevastu üks kehalisemaid ja räpasemaid tegelasi lavastuses. Ta on teiste tegelastega pidevalt kontaktis — patsutused, tervitused — ja mainib korduvalt higistamist, kusehäda jm. Jon Johani räpasus loob eriti suure kontrastsuse tema ja Ursula-Marie vahel ning rõhutab tüdruku ebapuhtust.
#000030
Jon Johani sõrme kaotust võib vaadata kahest aspektist. Esiteks kaotab Jon Johan füüsiliselt osa oma kehast, ta on „katkine”, ta ei ole võimeline teatud tegevusi — kirjutamine, kitarrimäng, korvpall — enam sooritama. Witold Gombrowicz toob näidendis „Laulatus” esile sõrme võimu. Sõrmel on võime suunata inimese tähelepanu ja sõrmeosutus märgib ka tema tahet. Kantsleri sõrmeosutusel on täidesaatev võim. (Vt Gombrowicz [1988] 2004: 92–93) Nüüd peab Jon Johan ilma jääma sellestsamast sõrmest, millega ta mõned hetked varem osutas kõigile klassikaaslastele ja lausus: „Ma kitun ära!” Endine klassi liider jääb ilma oma võimust, tema sõrmeosutusel ei ole enam mingit tähtsust.
#000033
Mustus kui omadus väljendub lavastuses Tähenduse ja loovutuste kaudu. Loovutused saab jagada kolme kategooriasse, mis erinevad üksteisest mustuse iseloomu poolest. Kolme kategooriat eristab üksteisest ka Tähenduse räpasuse kujutamine. Esimese kategooria loovutused on rituaalieelsed, teise kategooria loovutused on esemelised ja seega tekib mustus otseselt esemete telos’e rikkumise tagajärjel. Kolmanda kategooria loovutused tuginevad tegudele ning tekkiv mustus on inimeses eneses ja suuresti sümboolne. Viimase kahe kategooria puhul on mustust kujutatud ka kunstiliselt — kõik loovutatud esemed on mustad, mis rõhutab inimeste ja asjade vahelise suhte rikkumist.
#000034
Kui rituaal kukub läbi, tuleb leida teisi mooduseid varasema maailmakorra taaskehtestamiseks.
#000035
Selleks, et vaadata lähemalt puhastumist, on vaja tagasi minna loovutuste kui rituaali juurde. Rituaalid eeldavad teatavaid käitumisreegleid (Lager­spetz [2006] 2020: 144) ja lavastuses hakatakse Tähendust looma kahe reegli järgi: mida raskem on loobuda, seda suurem on tähendus ja viimane loovutaja määrab järgmise eseme, mis Tähendusele antakse. Eelneva põhjal on näha, et hoolimata laste pingutusest, ei täida nende rituaal soovitud eesmärki ning, veelgi enam, rikub laste endi puhtust. Paratamatult tekib küsimus, kuidas selline langus üldse võimalik oli ja miks rituaal ei õnnestunud. Kas kõik loovutused olid asjata? Rituaali toimimine sõltub ette seatud tingimustest ja osalejate ausatest kavatsustest; juhul kui neid ei järgita, on kogu rituaal kehtetu. (Douglas [1966] 2015: 297) Enesele kehtestatud tingimusi järgitakse, korduvalt rõhutatakse, et kõik peavad osalema, muidu neil ei õnnestu Pierre Anthoni puu otsast alla saada, kuid probleem tekib just laste kavatsusega. Peagi muutub rituaali eesmärk üksteisele kätte maksmiseks ja see viib rituaali ebaõnnestumiseni.
#000036
Kui rituaal kukub läbi, tuleb leida teisi mooduseid varasema maailmakorra taaskehtestamiseks. Pierre An­thoni tapmist/kogukonnast eemaldamist saab võtta „patuoina” ohverdamisena. Patuoinas on kogukonnaväline isik, kellele saab suunata kõik kuhjunud pinged ja taastada seeläbi ühiskondlik kord, lõpetada kättemaksutsükkel. (Scruton [2007] 2008) Nii ongi võimalik, et hoolimata luhtunud rituaalist, taastatakse algne maailmapilt. Patuoina ohverdamine on jällegi ainus võimalus puhastumiseks, sest Ella loovutamine Tähendusele määris ka selle verega ning nõuab puhastumiseks sama taseme loovutust. (Lagerspetz [2006] 2020: 46) Kuigi lavastuses on rituaali eesmärk taastada Pierre An­thoni eraldumisele eelnenud maailmakord, ebaõnnestub see, sest lapsed ei suuda kinni pidada rituaali käitumisreeglitest. Pierre Anthoni kui patuoina ohverdamisega suudetakse taastada kogukonna ühine maailmavaade ja ise taas puhastuda. Kõik rituaalis osalejad jõuavad mustuse telje (puutumata, ebapuhas, puhastunud) ühest otsast teise.
#000037
Jon Johani vana katkine ansambli The Beat­les vinüül
Harilik pliiats, millega Karl kirjutas oma esimesse klassi astumise eksamid
Frederiki isa klassis asuv formaldehüüdis madu
Jon Johani maakondliku korvpallimängu esimese koha karikas
Karli surnud väikese venna kirst
Frederik peab varastama roosipuust ristil Jeesuse kuju
Jon Johani parema käe nimetissõrm
#000041