Istusin saalis ja tunnetasin põlvkondade vahet. Ühel pool soliidses eas härrad ja prouad, kes on kõnealuse temaatikaga kas isiklikult või mõne lähedase inimese kaudu ehk tuttavad. Teised, pisut nooremad, kuid siiski piisavalt vanad, et olla kursis vanemate või vanavanemate kogemustega. Ja kolmandaks see põlvkond, kes teemast on kuulnud vaid raamatutest või juttudest – need, kes ei seosta Krossi asumise ja Siberiga, vaid kirjandusteostega kooli lugemisnimistust. Siit koorub ka lavastuse tugevaim külg – võime kõnetada iga vaatajat olenemata vanusest või Krossi kirjandusteoste tundmise tasemest.
#000006
Ometi saab vaataja teada, et Kross oli küllaltki auahne ja tema ego täitis tihti keskmise suurusega ruumid. Ja mis siis? Kui tahta midagi ära teha, siis peabki kindla visiooniga eesmärke täitma. Mitte häbenedes varbaid vahtima. Just sellest kasvas lavastuse üks kandvamaid mõtteid, mida paralleelina Krossi huvitava eluloo kõrvalt võis vaadelda – kui sa midagi tahad, siis võta kätte ja hakka aga tegutsema. "Mitte täna või homme, vaid sellel samal põgusal hetkel, kui see mõte sulle pähe tuleb," nagu kõlab ka lavastuses. Elu on lühike ja habras, kasuta antud aega kohe nüüd ja praegu.
#000010
Eriti väärib imetlust selline töötahe nagu Krossil, olukorras ja elukeskkonnas, kus loominguline töö sai toimuda leebelt öeldes piirangutega. Pidev vastu tuult rassimine võib ühel hetkel loobumismõtteid tekitada, kuid mitte sellel Krossil, keda Draamateatri lavalaudadel näha saab.
#000011
Teisalt lubab lavatükk piiluda Krossi kirjanikuelu tagatubadesse ja kolada seal pisut ettevaatliku pilguga ringi. Kuidas saab ühest juristist kirjanik? Kas tõesti otsustas Krossi puhul Siberisse minek ja seal kodumaaigatsuse, üksinduse, õnnetuse, väsimuse ja teiste tunnete väljendamiseks kasutatud kirjutamisrutiini kujunemine? Või saanuks kirjandushuvilisest Krossist kirjanik ka mõnel muul viisil, kui elu poleks talle sellist kaigast kodaraisse visanud? Vastus polegi siinkohal tähtis. Hoopis olulisem on, et kõik need läbielatud etapid päästsid ühe juristi kehas lõksus oleva andeka kirjaniku laia ilma tegusid tegema.
#000012
Kõnekas stseen leiab aset Krossi ja tema esimese abikaasa Hilja vahel, kus äsja Eestisse tagasi saabunud Kross Hiljat külastab ning mõlemad mõistavad, et kokku saanud inimesed ei ole kaugeltki samad, kes aastaid tagasi saatuse tahtel laiali sikutati. Kohtumine lõpeb kerge ja rõõmsameelse rannapalli loopimisega mehe ja naise vahel, mis paratamatult tuletab meelde Irina Belobrovtseva ettekannet Jaan Krossi 100. sünniaastapäeva konverentsil. Ettekandes nimetas Belobrovtseva Krossi mängivaks kirjanikuks, kes püüdis lugejatega teksti kaudu pidevalt jännata, jättes neile vihjeid ja vimkasid. Nii avaldub ka laval Krossi mänglev ja lustlikum pool.
#000013
Olgugi Draamateatri näitlejate nimekiri pikk ja uhke, poleks Jaan Krossi rollis kujutlenud kedagi peale Tambet Tuisu. Vaadates tundus, et Tuisk oli hingesügavustest üles leidnud need nüansid, mis muutsid ta rollis nii usutavaks. Miski sundimatu sümpaatia tegelaskuju vastu saadab teda igal sammul ja repliigil. Sama mõjusa rolli lõi Merle Palmiste Krossi sõbra Alma Vaarmanina. Need kaks moodustavad laval hea duo, kus Alma on Krossi kõrval märksa särtsakam ning seetõttu ka domineerib paljudes piltides. Kasvõi energilise ja samal ajal tasakaaluka Merle Palmiste pärast võiks seda lavastust vaatama minna.
#000014
"Suure Siberimaaga" on Jaan Undusk, lavastaja Hendrik Toompere ja trupp teinud Krossile väärikalt sügava kummarduse. Sellise, mis juhatab vaatajad tagasi meie kuulsa kirjaniku teoste juurde ning hoiab elus mälestust Eesti ühest olulisimast kirjamehest. Eriti suur saavutus oleks see, kui lavatükki jõuaks vaatama kooliealised noored ning kes läbi selle leiaks tee Krossi loomingu juurde.
#000015
Lavastus sellisest suurmehest, rängast ajalooperioodist eestlaste elus ja sellest pääsemisest kinnitab teatri vajalikkust mitmel tasandil. On lugusid, mis vajavad rääkimist – see on üks nendest. "Suur Siberimaa" on nii mitmetahuline, et saalist lahkudes olin mõne tunni jooksul läbi kogenud inimloomuse kõige põhilisemad emotsioonid – kurbus, rõõm, igatsus ja kadedus.
#000016
Tõnu Kark: ma ei oska ilma rollita olla
#000018
Vändras avati uus 300-kohaline kontserdisaal
#000021
Priit Strandberg "Kirsiaiast": mõne teise inimese traagika võib tohutult naerma ajada
#000023
Mirtel Pohla: ma räägin laval alati iseendast
#000024
Arvustus. "Unistaja": kaks teokarpi kapseldunud inimest
#000026
Bartosik uuest albumist: tundsin, et akordion vajab huvitavamat lähenemist
#000028
Leslie Laasner: Eurovisioonil võid võita endale ka publiku, kellel puudub maitse
#000031
Kaisa Ling loovisikute muredest: tunnen tihti, et minu töö on ebavajalik
#000033
Arvustus. "Gorikaturist" esitab koomiliselt kainestava pildi Eesti ajaloost
#000034
Taavi Tõnisson: "Plekktrumm" on raevukas tants lootusetuse varemetel
#000035
Arvustus. Panfilovi hüpnotiseeriv teenäitaja alateadvusesse
#000046
Galerii: Vanemuine saatis aasta ära traditsioonilise aastalõpuballiga
#000049
Galerii: Riho Sibula ärasaatmine Jaani kirikus
#000050