“Leidsin järjekordse tasuta koolituse!” hõiskas hiljuti üks osaleja sotsiaalmeedias. Jah, osaleja tõesti selle eest ei maksnud, kuid ...
#000001
Kuidas mõõta asjade väärtust ehk millised on „tasuta lõunad“* tegelikult?
#000002
Kui nüüd teemat veidi lahata, siis mida on vaja ühe koolituse korraldamiseks:
#000003
Vaatamata enne sündmust saadetud meeldetuletusele on saalis mitmed kohad tühjad (parimal juhul teatatakse hommikul, et „ei saa tulla“) ja see tähendab kahjuks, et registreerumisel joone alla jäänutele on juba hilja võimalust pakkuda. Kohati rakendatakse n.ö. ülebroneerimist aga ka see on omamoodi õnnemäng.
#000005
Üks pikaaegse kogemusega tunnustatud koolitaja, kes viib läbi nii Euroopa Liidu poolt rahastatud ja osalejate minimaalse omaosalusega kui ka sarnast osalejate poolt 100% kinni makstud koolitusprogrammi, kurtis hiljuti, et need osalejad, kes terve programm eest ise maksavad, täidavad palju hoolsamalt vahepealseid koduseid ülesandeid kui need, kes ise minimaalselt panustavad. See näitab, et oma teenitud raha eest soetatavat väärtustatakse mingil põhjusel rohkem, sest kirjeldatud juhul on koolitaja teadmised mõlema koolitusgrupi ees seistes täpselt identsed.
#000007
Vahel on tunne, et nii mõnegi arvates „tuleb raha seina seest“ ehk tekib eimillestki. See kehtib nii ülalkirjeldatud sündmuste kui ka toetuste puhul, mis rahastatud erinevate fondide poolt. See annaks justkui õiguse vastutustundetult käituda, mõtlemata, et keegi kuskil maksab selle kõik tegelikult kinni. Enamasti on see maksumaksja ise, ehk kaudselt seesama inimene koos naabrinaise ja teises riigis elava sõbraga..
#000008
Hiljuti kajastas ka Eesti meedia juhtumit, kus üks blogija küsis Dublini luksushotelli omanikult tasuta majutust hotelli kajastamise eest oma postitustes. Omanik saatis vastuse aga avalikult läbi sotsiaalmeedia küsimustega, kes maksab kinni teenindajate palga ja kasutatud teenused. Sellest sai vastastikku sõnu loopides alguse üks suur segadus, kus mõlemale osapoolele tekkis nii pooldajaid kui vastaseid ja hoopis blogija ise sai hotelli omanikult miljonitesse ulatuva arve, sest tänu juhtumile olevat ta kõvasti kajastust ja kuulsust juurde saanud.
#000010
Siinkohal võiks mõlema osapoole käitumise kohta esitada poolt- ja vastuargumente aga põhimõte, et ühe tasuta asjad maksab keegi teine (või varjatud kujul maksad ise) kinni, kehtib igal juhul. Kui hotelliomanik oleks pakkumise vastu võtnud, siis kasutatud teenuste eest maksaks tema ise või järgmised külastajad.
#000011
Seega järgmine kord kui leiate mõne „tasuta“ koolituse või kampaania, siis mõelge, kas oleksite valmis selle eest ka täishinda maksma ja võtaksite pakutavast maksimumi või raiskaksite vaid nii iseenda kui korraldaja aega? Või kas toetuse taotlemisel olete tegevuste vajalikkuses täielikult veendunud ja valmis näiteks ka kallist laenuraha neile kulutama?
#000012
Ehk mõisted hind ja väärtus on enamasti kaks väga erinevat asja...
#000013
* „Tasuta lõuna” viitab Ameerikas eelmise sajandi kolme- ja neljakümnendatel olnud traditsioonile, kus söögikohtades pakuti “tasuta” lõunat vähemalt ühe joogi ostnud kliendile. Paljud pakutavad toidud olid aga suure soolasisaldusega (nt sink, juust ja soolased kreekerid), nii et need, kes neid sõid, ostsid seetõttu rohkem õlut.
Fraasi populariseeris majandusteadlane Milton Friedman, kes pani selle 1975 aastal oma raamatu pealkirjaks, mis rääkis alternatiivsete kulude olemusest.
#000015
No translations available for this page
#000016