Leho mängis... erinevate distsipliinidega kihutamismänge
#000000
Jälle üks aasta mööda lennanud. Seda sümboliseerides mängisin taas, sel aastal juba päris mitmendat korda, kihutamismänge. GRID 2 läbimise järel muutus teekond ootamatult nostalgiliseks. Paralleelselt mööduva aastaga meenutasin ka vanu-vanu sõidumänge 90ndate keskpaigast.
#000001
Esimest Codemastersi GRIDi nautisin ma kümme aastat tagasi väga. Teise osani jõudsin alles hiljuti, kuid hoolimata viiest vanuseaastast ja liigselt korduvatest rajalõikudest, on see endiselt täiesti kompetentne kihutamine. Parajalt kena, hea kiirusetunnetusega ja pingeliste sõitudega. Või noh, oleneb kellele.
#000002
Mina oma adrekalaksu saan, kuid simulaatorite austajad GRID 2 kasutajasõbralikku ja lihtsamatel tasemetel võrdlemisi kerget võidukihutamist (isegi oma vigu saab tagasi kerida ja äpardunud kohta uuesti proovida) omal ajal ei fännanud. Mälu järgi oli neil kõige suuremaks kondiks hambus roolitaguse vaate puudumine. Codemasters kuulas kriitikat ja sarja järgmises osas –GRID Autosportis – väidetavalt viga parandati. Küllap jõuan varsti ka ise seda kontrollima.
#000003
Siin on erutavat pinget, kuid seda võiks olla rohkematel radadel vähemlibisevate raudratsudega
#000004
On aga näha, et mäng on oma aja laps. Kui viimastel aastatel on rallikross olnud tõusev motosport, mida kihutusmängud ära kasutavad, siis enne seda oli popp hoopiski driftimine. GRID 2 on samuti liiga driftikeskne, tehes valdava enamiku autodest kummisuitsetajatest uisutajateks. Minu õnneks leidub teoses käputäis nelikveolisi ja korraliku haakuvusega masinaid, mis päästavad päeva noile, kes kummivilinast niivõrd ei hooli.
#000005
Mäng kõlab hästi ja eriti ergutav on dramaatiline muusika sõitude lõpuosas, mida võiks vaid rohkem olla. Samamoodi jääb GRID 2 mulle ka meelde – siin on erutavat pinget, kuid seda võiks olla rohkematel radadel vähemlibisevate raudratsudega.
#000006
Tänaseks pole Terminal Reality stuudiot enam viis aastat eksisteerinud. Oma teist sünnipäeva tähistas oluline USA stuudio aga oma neljanda mängu, Monster Truck Madness, ilmumisega. Samas oli see nende esimene, mis polnud lennumäng. Teose andis välja Microsoft, mis rahastas sel ajal mitmeid mänguprojekte oma revolutsioonilise Windows 95 kui videomänguplatvormi promomiseks.
#000007
Võttes arvesse, et mäng tuli välja aastal 1996, on selles oma aja kohta imetlusväärseid detaile. Näiteks füüsika ja juhitavus. Nagu Markko Märtin 2007. aasta Tallinna esinemise järel tunnistas, pole sellist monstrumit lihtne taltsutada ja ka siin on auto kord üle-, kord alajuhitav. Aga kuidagi tundub see kõik loomulik, kuna rehvide suurus ja muster, telgede olematu vahe ning 2000 hobujõudu moodustavadki pöörase komplekti.
#000009
Mängutrikid on siiski kiirelt õpitavad ja auto käitumine ennustatav. See ei tähenda, et niipea igav hakkab. Tehisintelligents pakub kohati raevukat nügimistega võidusõitu ja korraldab vaatemängulisi avariisid. Pikematel sõitudel neist aga õiget vastast pole. Küll nad sõidavad aukudesse, käivad külili, teevad õnnetusi, põrutavad kontrollpunktist mööda.
#000010
Avariid pole ka endal kuigi keerulised tulema. Kellelegi rattasse sõites paiskub (nagu päriselt) masin õhku ja kaotab juhitavuse. Hüpetele ja kurvidele vale kiiruse või nurga all lähenemine hüüab samuti õnnetuse järele. Tore on, et sildid on lõhutavad ja teele nügitud kola mõjutab ülesõitmisel masina käitumist. Juhitavust saab ka ise tuunida seadistades vedrustust, käigukasti ülekannet ja valides rehvimustrit.
#000012
Pilt on muidugi piksliline ja silmapiirile ilmuvad hetkega teeäärsed rajatised , kuid need ei nõua roolis silmapilkset reageerimist ega sega sõitu, nagu nii mõneski teises iidses kihutamismängus. Elamusi rikastavad hüpped, lõikamisvõimalused ja lendavad mudapikslid. Atmosfäärile annavad palju juurde ekstaatiline kommentaator ja mõned uskumatult hästi sobivad muusikapalad heliribal.
#000013
Monster Truck Madness kuulub mul 90ndate kihutamismänge meenutades kolme esimesena pinnaleujuva sekka Stuntsi ja mingi F1 kõrval. Ma pole kindel nende teiste suhtes, kuid MTM on siiani suurepäraselt lõbustav. Kiidusõnad The Collection Chamberile, kes selle vana lõbumootori taas ära õlitas!
#000014
Mina ajasin DosBoxi abil pöördesse arvuti esmaversiooni ja vedasin end võitjana finišisse kõikidel turneedel. Kerge see pole, sest puudub tänapäevasematele mängudele omane autotunnetus. Paljud „kus keerata-pidurdada vaja“ teadmised tulevad pigem radade meeldejätmisest. Ka on segavad faktorid piiratud kaadrisagedus ja -silmapiir, millega on vaja lihtsalt harjuda.
#000018
Muus osas on The Need for Speed taas tore jalutuskäik mälestustesse. Äratundmisrõõmu valmistavad omadused, millest saanud mammutsarja tunnused: kiired sportautod, kenad paigad ja liikluse ning korrakaitsepatrullidega täidetud maanteed. Kaks viimast esinevad millegipärast küll ainult arvutiga üks-ühe vastu sõitudes.
#000019
Kõik linna-, ranna-, metsa- ja mägiteed on asfalteeritud ja leidub omajagu hüpekaid. Arvutivastased on kummipaelaga kogu aeg põrkekas kinni ja ei hoidu kuklasse hingamise kõrval ka rammimast. Kui Special Editionis lisandus eesootavast hoiatav minikaart, siis originaalselt seda pole ja orienteerumine käib teeperve liiklusmärke jälgides. See on tegelikult päris huvitav ja ma ei mäletagi, mil mängisin kihutamist, kus liiklusmärkidel nii oluline roll oli.
#000020
Kuna mäng tehti koostöös USA autoajakirjaga Road & Track, on sisse toodud ka kõigi kaheksa sportauto tutvustused, detailsed tehnilised andmed, pildid ja videod. Ajal, kus internet oli lapsekingades ja YouTube polnud isegi mitte unistustes, võisid need olla kõvaks boonuseks.
#000021
Kuigi täna on mängu nautimine raskendatud, on Electronic Arts Canada (täna EA Vancouver) tehtud mäng õigusega kihutamismängude ajalooradadel oluline, rehvitriipudega allajoonitud kilomeetripost. Tegelikult on seda ka 36aastane stuudio, mis iseseisvuse ajal pani aluse Test Drive seerialegi, kuid see on juba teine teema.
#000022
Mul pole kahju ajast, mis mängu DosBoxiga tööle saamiseks kulus, sest see tõi tagasi noorusmälestusi
#000025
On lihtne mängida, kuid raske meistriks saada. Minu paaritunnise harjutamise ajal jäin ma endiselt ettesõidetud aegadest sageli maha ja ma ei näe ka, kust ma neid sekundeid võita suudaks, sest jällegi on masinate pidamise tunnetamine raskelt õpitav võlukunst. Siiski pole mul kahju ajast, mis mängu DosBoxiga tööle saamiseks kulus, sest see tõi tagasi noorusmälestusi.
#000026
Hiljuti kuulutas üks terapeut, et arvutimänge mängivate meestega pole mõtet suhtesse astuda, kui nad just oma hobiga miljoneid ei teeni. Kas tõesti on täiskasvanueas mängude mängimine tabu? Või peitub avalduse taga isiklik kogemus sõltuvusliku käitumisega, mida nüüd ka kõigile teistele laiendatakse? Saatejuhid üritavad selle sasipuntra ...
#000028
Leho mängis... üheosalisi Euroopa sidescroller’eid
#000032