põhikirja piiskopkondade mõiste sissetoomise vastu ja seda järgnevatel
#000002
21. sajandi õhtumaa kasvava ilmalikustumise ja kiriku, sh EELK liikmeskonna vähenemise olukorras on peapiiskop Urmas Viilma näinud Eesti rahvakirikut kirikuna „kogu Eesti rahva teenistuses“ (Urmas Viilma, „Kiriku ja riigi ühendab rahvas“ – Eesti Kirik. 22.02.2017). Samas artiklis leiab peapiiskop: „Kuna oleme Eesti kirikuna mitte ainult rahva-, vaid ka rahvuskirik, jääb paratamatult meie põhifookusesse peamiselt eestikeelne elanikkond, nagu on sõnastatud ka Eesti Vabariigi põhiseaduses erisus eesti keelele, kultuurile ja rahvale. Ilma rahvusliku eneseteadvuseta ei oleks Eesti rahvusriiki ega vaba rahvakirikuna Eesti Evangeelset Luterlikku Kirikut.“
#000004
rahvuslikule eneseteadvusele vastav kirik Tsaari-Venemaa kirikukorraldusest,
baltisaksa vaimust ja vaba rahvakiriku idee segunemisest moodustunud nähtus,
mida on tembitud skandinaavialiku mälestusega piiskopivõimust.
#000012
kommunikatiivses mälus on luterlikena juurdunud mõisted „kirikuõpetaja“,
„praost“, „konsistoorium“ ja „armulauaga jumalateenistus“ ehk „lauakirik“,
mitte aga „preester“, „piiskopkond“ ja „missa“. Seda tõendab „Eesti
õigekeelsussõnaraamat ÕS 2018“, mis koostatakse aga parasjagu elavate eestlaste
#000013
„katoliku piiskopi võimu piirkond, diötsees“. Mõiste „preester“ kohta on seal
öeldud „end kellelegi v millelegi pühendanu“ ja toodud näitelausena „Katoliku,
vene õigeusu preester“. Mõistet „missa“ on aga selgitatud kui „katoliku
#000014
mõistega „piiskop“. ÕS 2018 annab selle tähenduseks „ristiusu kiriku
ülemvaimulik“, mis ei välista luterlikku piiskoppi. Küllap on eelkirjeldatud
kommunikatiivne mälu viimase ligi 100 aasta jooksul omaks võtnud, et eesti
luterliku kiriku pea on piiskop või peapiiskop.
#000015
Nõnda pole evangeelse arusaama kohaselt piiskopil tarvis oma ameti täitmiseks ilmalikku haldusstruktuuri. Kas piiskopkond on ilmalik haldusstruktuur või mitte? Eesti Keele Instituudi ühendsõnastik 2020 annab mõiste „piiskopkond“ vasteks „...ristiusu kiriku haldusüksus, ühe piiskopi võimkonda kuuluv territoorium ja kogudused“. (Sõnaveeb, vaadatud 25.03.2020) Ehkki see pole eeltoodud piiskopi mõiste kirjelduse valguses evangeelne määratlus, võib selle rakendamist EELK 100-aastase episkopaalse traditsiooni puhul siiski mõista. EELK-d kui ristiusu haldusüksust on viimase 100 aasta jooksul valitsenud tõepoolest piiskop või peapiiskop. Seda võiks hea tahtmise korral lugeda eesti luterliku traditsiooni (teoloogiliselt evangeelsest piiskopi mõistest veidi irduvaks) eripäraks. Kuid see ei tähenda veel seda, et oleks iseenesestmõistetav astuda samm edasi ja luua erandist reegel: anda olemuselt mitteevangeelne võim ka abipiiskoppidele.
#000019
„Täna on piiskopid peapiiskopi käepikenduseks ehk asendatakse peapiiskoppi.
Ollakse abipiiskopid.“ Väga hea, nii võikski jääda! Kui peapiiskop ei saa muude
ülesannete tõttu parasjagu vajalikus kohas evangeeliumi kuulutada, patte andeks
anda, õpetuse üle otsustada ja jumalakartmatuid talitseda, siis tulevadki appi
abipiiskopid. Aga see, milleks on nii väikses Eesti riigis ja kirikus
abipiiskoppidel tarvis oma võimkonda ning mida see tulevikus kaasa tuua võib,
#000021
Thomas-Andreas Põder viitab oma artiklis „Õigusreformist ja piiskopkondadest evangeelse luterliku dogmaatika vaatevinklist“ (Kirik & Teoloogia, 428, 21.02.20) heale praktikale, mida kasutas oma töös 2016. aastal moodustatud EELK lauluraamatukomisjon. Nimelt koostas see komisjon enne põhitööle, laulude valimisele asumist põhjaliku kontseptsiooni, mis sündis kõigile avatud, võib ka öelda demokraatliku protsessi tulemusena. Sealt ja kontseptsioonile aluseks olnud lähteülesandest on võimalik aru saada, miks üldse uut lauluraamatut koostama hakati ja milliste põhimõtete alusel seda kavatsetakse teha.
#000022
puhul pole see aga täpselt arusaadav. Lähen analoogia abil ajas veel kaugemale
ja väidan, et põhimõte, mille alusel võeti 2009. aastal koos kehtiva „Eesti
Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku Agendaga“ kasutusele „Kirikukäsiraamat“, pole
samuti arusaadav. Küllap on nii liturgiareformi kui õigusreformi aluseks olnud
vastavate komisjonide ja (järelikult ka) need moodustanud kirikuvalitsuse
arusaam, et kirikus on reforme lihtsam läbi viia n-ö ülalt alla, nende
#000023
kui õigusreformi puhul tehti n-ö ideekorjet – esimesel juhul nn pilootkoguduste
kogemustele tuginedes ning teisel juhul kogudes teatud perioodi jooksul
ettepanekuid kiriku põhikirja ja kirikuseadustiku parandamiseks ja
täiendamiseks. Kuid arusaamatuks jäi, miks üldse neid reforme teostama hakati
EELK-s, mis on nii liturgia kui kirikuseaduse osas ajalooliselt väljakujunenud
#000024
põhimõte ecclesia semper reformanda est, siis võib ju arutleda
eelarvamustevabalt ja stiilis „pealinn Tartusse“ ning kaaluda hoopis
piiskopiameti kaotamist ja 1917. aasta kirikuseaduse juurde naasmist. Kui
põhjuseks on EELK viimine teoloogilisse vastavusse anglikaani kirikuga, kellega
EELK-d seob Porvoo osadus, või liikumine tagasi roomakatoliku kiriku rüppe,
siis tuleks seda selgelt väljendada.[4]
#000025
et EELK-s, kus näib kadunud olevat üksmeel oma identiteedi osas, on seda
võimalik taotleda ainult selgelt ja veenvalt teoloogiliselt põhjendatud mudeli
abil, millele kõikvõimalikud reformid peaksid vastama. Seepärast kutsun nii
liturgia- kui õigusreformikomisjoni üles koostama tagantjärgi ühe
alusdokumendi, mida kirikurahvas saaks vaagida ja mille põhjal selguks
#000026
[4] Selles seoses väärib märkimist EELK kuvandi erinevus Wikipedia ingliskeelsel ja saksakeelsel leheküljel. Ingliskeelsel leheküljel („Estonian Evangelical Lutheran Church“, vaadatud 25.03.20) kõneldakse episkopaalsest kirikust, mida juhivad viis piiskoppi. Peapiiskopi alluvuses on neli jurisdiktsiooni, millest igaüht juhib oma piiskop. Praostkondi ei mainita. Saksakeelsel leheküljel („Estnische Evangelisch-Lutherische Kirche“, vaadatud 25.03.20) öeldakse, et kiriku vaimulik juht on peapiiskop, kelle paremaks käeks on piiskop. Mainitakse assessoreid, kirikukogu ja kahtteist praostkonda. Kas saksakeelne kirjeldus on EELK mineviku- ja ingliskeelne tulevikukuvand?
#000030
EELK põhikirja ja kirikuseadustiku reformi kohta Kirik & Teoloogias veel ilmunud:
#000032
Tauno Teder, „Kiriku seadus ja kiriku kogu – mida veel öelda oleks?“ (K&T nr 431/ 20.3.2020)
#000033
Matthias Burghardt, „EELK põhikirjareform“ (K&T nr 431/ 13.3.2020)
#000034
Thomas-Andreas Põder, „Õigusreformist ja piiskopkondadest evangeelse luterliku dogmaatika vaatevinklist“ (K&T nr 428/ 21.2.2020)
#000035
Vallo Ehasalu, „Piiskopiametist ja piiskopkondadest“ (K&T nr 423/ 17.1.2020)
#000037
Mart Salumäe, „EELK põhikirja muudatuse vajadusest ehk il carnevale è finito“ (K&T nr 422/ 10.1.2020)
#000039
Urmas Arumäe, Kas reformitav kirikuõigus on mineviku, oleviku või tuleviku jaoks? (K&T nr 251/ 30.9.2016).
#000042
Perry Mason ja tõe vaim (1Jh 5:4–12)Vaadake üles, sest lunastus läheneb. Jutlus 2. advendiks (Lk 21:25–31)Usupõhiste perspektiivide tunnustamine ümberasustatud isikute kaitsmiselHärrastekirikust rahvuskirikuks?Isaac Mayer Wise ja uued ideed juutluses 19. sajandi Ameerikas, 2. osaPaastu algus (Mk 1:12–13)Oikumeenilise Naiste Dekaadi mälestusüritus hindab edusamme ja kaardistab tulevikkuTeade: Vastuvõtt pastoraalseminari
#000043
Teoloogiline haridus ja teadus Eestis
#000046
Lähemal tõele (Kosmos. Teadvus. Jumal.)
#000050