Shakespeare’i näidend kogu oma ilus ja valus
#000001
„Suveöö unenäo“ lavastaja seekordne keskne teema on olnud armastus ning loomulikult keerlevad tegevusliinid armastuse ja selle teel ette tulevate karide ümber.
#000002
Seekordset „Suveöö unenägu“ Viljandisse vaatama sõites sirvisin mälus sama näidendi eelmisi lavastusi, mida aastate jooksul nii Eestis kui ka välismaal olen näinud. Ikka kerkib ju küsimus, mille uudse ja seninägematuga järjekordne lavastus üllatab. Lembit Petersoni lavastajakäekirja teades olin üpris kindel, et autorile tehakse sügav kummardus ning suhtumine saab olema aupaklik ehk autoritruu.
#000004
Kummardus oli tõesti sügav, sest lavale on jõudnud kogu näidend selleni välja, et kärpimata olid jäetud isegi õukondlaste vahekommentaarid käsitööliste näidendile – tänapäeval jäetakse need enamasti ette kandmata. Ent selle teema juurde tulen hiljem tagasi. Igal juhul siis näidend kogu oma ilus ja valus, mis vähemalt esietendusel tingis selle, et kohati olid näitlejad veel väga hõivatud suure tekstimassiiviga ning tähelepanu läks sellele, et värsijalad sõlme ei läheks (eks vahel natuke läksid ka). Mis teha, vanameister Georg Meri värss ei ole kerge kõnelda, kuid kindlasti on värsi esitamise oskus vajalik igale näitlejale ning tahabki harjutamist ja harjumist.
#000005
Tänan lavastajat julge sammu eest näidend võimalikult terviklikult lavale tuua. Eestis ei juhtu seda kuigi sageli, et Shakespeare’i näidendi lavastamisel on tekstile asetatud nii suur rõhk. Selline lavastus mõjub kui meeldetuletus, mis kõik näidendis veel sees on, ning annab mõnusa kõrvutusvõimaluse teiste sama loo lavastustega.
#000006
Nüüd tagasi õukondlaste kommentaaride juurde, mis tänapäeval enamasti välja kärbitakse, ent on selles lavastuses alles jäetud. Miks need tavaliselt kärbitakse, on ka arusaadav: iga selline kommentaar aeglustab käsitööliste kohmakat näidendit, paneb koomika pausile ja lõppkokkuvõttes kisub teatri­illusiooni veel rohkem ribadeks, kui see on amatöörnäitemängu tempoka ühte jutti mängimise korral.
#000009
Lavastaja seekordne keskne teema (nagu ka kavalehel kinnitatakse) on olnud armastus ning loomulikult keerlevad tegevusliinid armastuse ja selle teel ette tulevate karide ümber. Publiku ette laotatakse galerii armastuse eri väljendusi „kõikvõimalikes suhtetoimetes“, millest paljud on probleemse koega. Võtame näiteks Theseuse (Mark Erik Savi) ja Hippo­lyta (Tuuli Maarja Põldma) suhted: üks on sõjalise jõuga allutanud teise, amatsoonide kuningannal tuleb asuda täitma Theseuse kaasa rolli. See ei ole oma olemuselt kaugeltki tasane ja kompromissitu suhe (kavaleht: „pooljumalast valitseja ja alistatud amatsooni armastus“). Saua ja habemega zeusiliku Theseuse ning amatsoonide kuninganna suhtes säilib pinge läbi kogu näitemängu. Veel lavastuse lõpuosas, jahistseenis esitab Hippolyta oma jahikogemustest rääkides väljakutse Theseusele.
#000010
Kaugeltki probleemitud ei ole Hermia (Maria Ehrenberg) ja tema isa, Egeuse (Jaan Tristan Kolberg) suhted, mida mina küll tõrgun nimetamast „isa ja tütre armastuseks“, nagu tehakse seda kavalehel. Käesoleva lavastuse Egeus on üks kurjakuulutavamaid ja halva­endelisemaid, keda ma üldse näinud olen. Armastusest ei olnud siin küll juttugi, sest see Egeus on tõesti valmis oma tütre ohverdama. Kui lõpuks Theseus oma valitseja prerogatiivi kasutades otsuse noorte kasuks teeb, siis lahkub Egeus täpselt sellise moega, et ta ei ole lõpp­lahendusega leppinud, vaid roomab nagu salvatud loom oma urgu kätte­maksu hauduma.
#000011
Probleemitu pole ka haldjapaari, Oberoni (Hardi Möller) ja Titania (Maria Teresa Kalmet), armastus, mis ju ilmselgelt on globaalsete (ilmastikuliste) tagajärgedega, põhjuseks karile jooksnud tüli ühe väikese india poisi pärast. Viis, mida Oberon kasutab india poisi kättesaamiseks, ei kõnele küll armastusest Titania vastu, pigem võiks seda kirjeldada kui isekas-jonnakat kättemaksu ja kõigi vahendite kasutamist oma eesmärgi saavutamiseks.
#000012
Lavastus joonistab väga selgelt välja Hermia ja Lysanderi (Jass Kalev Mäe) armastuse eripära: tegemist ongi suhtega, mida ilmselt senini on peetud distantsilt, vahetades tõotusi ja pudi-padi. Situatsioon, mille Theseus loob, jättes armastajad kahekesi, näitab selgelt, et koosolu on selles suhtes olnud vähe, et mitte öelda – üldse mitte. See, muide, teeb mõistetavamaks ka Hermia hoiaku metsas, kui ta on sunnitud nõudma, et Lysander heidaks puhkama temast siivsa vahemaa kaugusele. Sellega teravas kontrastis on armastajate käitumine suures tülistseenis (selles lavastuses paigutatud esimese vaatuse lõppu, miska lõppkokkuvõttes on vaatajad kõigest saginast sama väsinud kui armastajad ise), kus Hermia lausa takjana klammerdub Lysanderi külge.
#000013
Seega, armastus selles näidendis käib kõike muud kui tasast rada, alati on seal ka vari, vahel pikem, vahel lühem, vahel süütum, vahel halvaendelisem.
#000014
Tekstikeskse lavastuse lavakujundus on samuti minimalistlik, ainult kuuketta moodi ümar platvorm lava keskel ning lavale ja sealt ära tassitavad ümarad sambaalused. Ka maagilised lilled, mille tilkasid magajatele laugudele poetatakse, on publikule nähtamatud. Lavastuses ei jäeta aga demonstreerimata noorte näitlejate laulu- ja musitseerimisoskust alates avalaulust Purcelli ooperist Merlin Kivi esituses, loomulikult näitetrupi enda saatega, ning lõpetades veidi kohmakalt (kas teadlikult või kogemata, pigem vist esimest) väljakukkuva pulmamarsiga Theseuse, Hippolyta ja noorte armastajate abielu tähistamiseks.
#000015
Arvatavasti ei juhtu lähiajal, et keegi „Suveöö unenäo“ nii tervikliku lavastamise Eestis uuesti ette võtaks. Seetõttu tasub see lavastus mälu värskenduseks ära vaadata. Võib ju küll öelda, et eks vajaduse korral saab ka raamatut lugeda, ent see pole ikka see, mida laval pakutakse.
#000016
Tuleva aasta veebruaris alustab oma kaks hooaega kestva programmiga Vaba Lava teatrikeskuse uus kuraator, Norrast pärit näitleja ja teatrikooli juht Harald Thompson Rosenstrøm. Vaba ...
#000024