Müür meie peas ja meie elus
#000002
Film „200 meetrit“ näitab, kuidas inimlikkus üritab peale jääda olukorras, kus valitseb terror ja hirm selle ees.
#000003
Nii näemegi „200 meetris“ palestiinlast Mustafad (Ali Suliman), kes elab Läänekaldal, 200 meetri kaugusel oma Iisraelis elavast perekonnast. Nende vahel seisab Iisraeli turvamüür.
#000006
On vaieldud ning jäädaksegi ilmselt vaidlema, kuivõrd on Iisraeli turvamüür vähendanud seal terroriohtu. 2000. aastal Ehud Baraki valitsusest alguse saanud turvamüüri idee on jõudnud reaalsusse. Al-Jazeera märgib, et müüri raison d’être pole mitte „julgeolek“, vaid „eraldamine“, sest „müür“ tähendab heebrea keeles just eraldavat tara (gader hafrada).2 Iisraeli kriitikud juhivad ka tähelepanu tõsiasjale, et müür on ehitatud Läänekalda sisse, mitte 1949. aasta vaherahu liinile, põlistades seega Iisraeli okupatsiooni ja ka uusasundused Läänekaldal. Iisrael ise väidab, et turvamüürist on olnud kasu: 75 protsenti enesetapupommiründajaist tuli üle piiri kohas, kuhu rajati müüri esimene osa, müüri ehitamise algusest on terrorirünnakute hulk vähenenud aga 90 protsenti. Tapetud ja haavatud iisraellasi on vastavalt üle 70 ja 85 protsendi vähem.
#000007
Film ei lähe võib-olla kohe käima. Näeme Mustafad askeldamas töö- ja pereasjadega ning müür on jäänud kuhugi tagaplaanile, kuid palju me palestiinlaste elust-olust ikka teame. Säärane pilguheit annab muu maailma vaatajatele ilmselt vajaliku tausta.
#000008
Filmi tempo läheb kiiremaks hetkel, kui Mustafa saab teada, et tema poeg viidi haiglasse, mis asub Iisraelis. Järelikult tuleb tal läbida Iisraeli kontrollpunkt. Et aga Mustafa ID-kaart on uuendamata, peab ta ennast kontrollpunktist kuidagi läbi smugeldama.
#000009
Mustafad (Ali Suliman) lahutab tema perest vaid 200 meetrit, ja ka ületamatu Iisraeli-Palestiina müür.
#000011
Esmalt on „200 meetrit“ muidugi road movie. Seltskond äsja tutvunud inimesi enamasti ühes autos, taustaks erinevad kultuurid, keeled ja arusaamad, ent ühendamas eesmärk jõuda Iisraeli.
#000013
Kui filmis lõhestatust väliselt nii palju ei näegi, on filmi tegijail õnnestunud demonstreerida lõhet inimeste mõtlemises. Esmapilgul demokraatlik Kifah (Motaz Malhees) näitab oma tõelist palet ja viha Iisraeli vastu niipea, kui saab teada, et tema tüdruksõber Anne (Anna Unterberger) on hoopis juudi päritolu.
#000015
See pole muidugi naljakas road-movie. Kes vähegi on kursis Iisraeli ja Palestiina olukorraga, saab aru, miks: igaühest võib saada nii Iisraeli julgeoleku­jõudude kui ka Palestiina terroristide ohver.
#000019
Ses kohas meenubki üks väheseid küsitavusi „200 meetris“. Kas tõesti kavatses autojuht minna Iisraeli kontrollpunkti püstoliga? Ju oli ta nii kindel, et teda läbi ei otsita.
#000020
Mustafa onu (Gassan Abbas) kannab aga nime Abu Nidal. Tuleb meenutada, et Abu Nidal oli üks kurikuulsamaid palestiina terroriste, kes pani aluse terrorirühmitusele Fatah ja kelle nimi araabia keeles tähendab „võitluse isa“. Filmi tegijad võinuksid valida ükskõik missuguse teise nime, aga nad valisid just selle.
#000024
Palestiinlased paistavad seega olevat unustatud. Siin kordub eestlastegi ajaloos tuttav motiiv: riikidevahelised nägelused ja lepped sõidavad sisse kaitsetute tavainimeste ellu. XX sajandil unustas maailm ka Eesti, mida polnud külma sõja aegsetel kaartidel olemas. Kuidas jääda selles olukorras inimeseks ja ületada lõhe füüsilises ja vaimses maailmas, paistab olevat „200 meetri“ põhiküsimus.
#000026