See on filmitegemise juurde käiv saatanlik osa — näitlejad on hõivatud teiste töödega ja nende vabu aegu on väga keeruline ühildada. Seejuures on mulle režissöörina töö näitlejatega äärmiselt oluline. Kuigi sellel filmil on oma traagilised tahud, on see loodud teatava absurditunnetuse ja huumorinootidega.
#000026
Ma õppisin režissööriks Jüri Sillarti käe all, kes keskendus eeskätt mängufilmide lavastamisele. Hiljem täiendasin end Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli ühismagistrantuuris lavastajatega, kus keskendusime rohkem teatrile. Selle väljaõppe taustal pean dokumentaalfilmide tegemist samuti väga tähtsaks ning leian, et see täiendab mind ka mängufilmide lavastajana.
#000029
Mängufilmi tegijate poolt on mõnikord tajuda suhtumist, et dokumentaalide tegemine on tühine ajaviide, kus inimesed käivad ja filmivad üksteist kohvi ostmas. Tegelikult on dokumentaalfilmide režissööri töös väga palju loomingulisi nüansse — teatud hetkedel tuleb oma tegelast suunata või siis püsida hoopis nähtamatuna tagaplaanil. Kuivõrd dokumentaalfilm saab tihti ilme alles hiljem, montaažiruumis, tabatakse sündmusi ja selles hargnevat lugu käigupealt. Lisaks võimaldab dokumentaalfilmide tegemine näha seda, kuidas karakterid päriselus välja joonistuvad. Mulle meeldib väga jälgida, kuidas inimene erinevatel hetkedel käitub — sellest õpib tohutult palju karakteriloome jaoks, mida mängufilmi üle kanda.
#000030
Režissööre intervjueerides tuleb tihti välja nende vajadus hoida lavastajana piltlikult öeldes kätt soojana lühifilme või dokumentaale tehes.
#000031
Tooksin siinkohal välja ka nüansi, et võtteperioodi lõppedes saab lõviosa filmimeeskonna liikmetest kohe teiste projektide juures tööle asuda, samas kui režissöör jääb veel kauaks sedasama projekti lõpetama.
#000039
Need käärid joonistuvad välja ka olukorras, kus aastast aastasse asub arvukalt filmientusiaste lavastajaks õppima, kuid lõpuks on Eestis tegevrežissööre ikkagi väga vähe. Kui puudub võimalus end ära elatada, siis tuleb valida mõni muu amet. Selle kõige taustal oled sina hoopiski vastupidine näide. Lõpetasid esmalt Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna ja alles hiljem suundusid reaalainete maailmast humanitaariasse. Mis sind lavastajaks õppima kannustas?
#000041
Jõudsin filmini ajal, mil Jüri Sillart võttis vastu uue lavastajate kursuse. Lõpuks sobis ajastus igas mõttes ja ma olen selle võimaluse eest väga tänulik. Olgugi et režissööri elukutse on väga keeruline, on ta ka äärmiselt huvitav.
#000043
Kui sa meenutad Jüri Sillarti kursust, siis mida tema õpetus sinule režissöörina andis? Milliseid Sillarti mõtteid või hoiakuid sa endiselt lavastajana meeles hoiad?
#000044
Jüri Sillart lähenes filmi õpetamisele oma erilisel moel. Ta arutles väga huvitavalt suurte filosoofiliste teemade üle, nagu mis on armastus ja mis on ilu. Meelde on jäänud tema küsimus iga loomingulise sammu puhul, et mis on tehtu mõte ja sõnum. Oma tegevuse ja loominguliste otsuste põhjalik mõtestamine on tema õpetusest kaasa tulnud — see on mängufilmi tegemisel äärmiselt oluline, kuna tehniliste ja olmeliste probleemide rägastikus on suuremad filosoofilised väärtused kerged kaduma. Sillart ütles, et tehniliste küsimuste kõrval peab režissööril olema julgust ka sellistes kategooriates mõelda. See õpe oli väga huvitav ja avardav.
#000045
Jah, bakalaureuseõppe viimasel semestril. See oli hea täiendus, kuna Tallinna Pedagoogikaülikoolis keskenduti filmitegemise tehnilistele oskustele vähem. Prahas oli filmikool olnud juba aastakümneid ja seetõttu oli seal rohkem metoodilisi õppeaineid. Toona pakkus Praha vajalikku lisatuge, millega arvestada filmitegemise praktilise poole puhul. Praeguseks on ka meie filmikool selles osas palju edasi arenenud.
#000047
Jah, see ongi väga keeruline filosoofiline küsimus. Ma ise õpetan parasjagu ka BFMis tudengeid ja olen selle peale palju mõelnud. Kindlasti leidub inimesi, kes seda õpet ei vaja, kuid et film on meeskonnatööna valmiv loominguline protsess, siis loob ülikool kindlasti suure väärtuse, andes võimaluse seda koostööd teha. See on koht, kus alustav filmitegija saab proovida ja katsetada. Ka Jüri Sillart pani palju rõhku sellele, et tudengid kogu aeg filme teeksid — just oma eksimiste kaudu saab kõige paremini õppida.
#000049