Inglise keelest tõlkinud Peeter Veltson
#000001
Vastasel juhul võite leida end samast olukorrast kui George, 12-aastane poiss, kes ühe käeliigutuse tagajärjel leiab end ühtäkki paralleelmaailmas oma elu eest võitlemast. Kõik on Londonis pealtnäha endine, ainult et George’i jälitab end Loodusmuuseumi fassaadilt lahti rebinud kivist pterodaktülos. Ja keegi teine peale George’i teda ei näe...
#000003
“Nahktiibadega päikest varjates kasvas ta poisi ees kuidagi suuremaks. Suu avanes ja sealt õhkas vana haisu, mis oli vastikum kui miski, mida George kunagi nuusutanud oli, ja selles polnud midagi loomalikku, see oli vana ja ebainimlik lõhn ja ajas koleda hirmu nahka.”
#000004
Siiski näib üks tüdruk olevat samas olukorras ja kui George alustab pärismaailma tagasipääsemise nimel pöörast võidujooksu läbi Londoni tänavate, järgneb Edie talle.
#000005
Lõpuks võitlevad nad koos, peavad lahendama mõistatusi, panema kaalule kogu oma vapruse ja tõestama oma inimlikkust. Nad saavad abi Londoni linna elustunud kujudelt ja mälestussammastelt (kuigi alati pole lõpuni kindel, kas hea kuju ikka on hea) ja neid ajab taga terve plejaad kõikvõimalikke ja -võimatuid “räpasid”. On garanteeritud, et pärast selle raamatu lugemist ei vaata te loomakujulisi veesüliteid enam kunagi endise pilguga – ega ka Londonit. Vahel on tunne, nagu oleks tegu arvutimänguga, kus iga võidetud “kolli” asemel hüppab nurga tagant välja uus ja hullem, ainult et mängukollid on raamatu kirjelduste kõrval suisa lamedad. Ja räpad pole ainsad, kelle eest lapsed peavad põgenema...
#000007
Raamatut lugedes tundub nagu aja kulg aeglustuks. Iga saladuse tagant avaneb veel mitu uut, silme ette kerkivad mastaapsed kujutluspildid. Sestap pole imestada, et kuuldavasti pidi raamatu põhjal varsti ka film valmis saama.
#000008