Taani mõtleja Søren Kierkegaard on jutustanud oma „Filosoofilistes pudemetes“ ühe meeldejääva jõululoo (Tartu 2008, tõlk. Jaan Pärnamäe, lk 34-40). Ta ütleb, et tihti räägitakse õnnetust armastusest kui armastusest, kus armastajad üksteist ei saa. Aga on ka teistsugust õnnetut armastust – armastust, kus armastajad üksteisest aru ei saa, üksteist ei mõista. Viimane iseloomustab Kierkegaardi järgi suhet Jumala ja inimese vahel.
#000000
Aga kuninga südames tärkas suur mure ja kahtlus, et nende erinevuse tõttu
ei armasta neiu teda tõeliselt ja on tegelikult õnnetu. Soovis ju kuningas, et
neiu armastaks teda ilma sunnita, tagamõtteta, tervest südamest. „Üksi keerutas
ta oma muret südames: kas ta armastus teeks tüdruku õnnelikuks, kas tüdruk
leiaks julgust jätta meenutamata seda, mida kuningas ise tahtiski ju südames
unustada – et ta oli kuningas ja tüdruk oli olnud vaid vaene tüdruk“.
#000002
Kas ei ole meil siin tegemist vaimse erinevusega, mis teeb mõistmise
võimatuks? Tõepoolest, Kierkegaard kirjutab: „Aga kui tüdruk siis ikkagi ei
mõistaks kuningat! ... võime ju oletada, et on olemas vaimuerinevus, mis teeb
mõistmise võimatuks – mis sügav mure küll ometi peitub selles armastuses...“
Kierkegaard osutab niisiis, et kuningas ja lilleneiu on liiga erinevad, et nad
üksteist mõistaksid, ja ilma mõistmiseta ei saa armastus kunagi olla õnnelik,
sest niivõrd erinevad ei saa olla päriselt ühendatud.
#000003
Just viimasest räägib meile jõuluime – et Jumal on saanud meie sarnaseks,
et ta on tulnud väikse ja väeti lapsena meie juurde, et meie saaksime vastata
siira südamega Jumala armastusele. Sellisena, tõelise sulasena, suudab tulla
vaid tõeline kuningas – taevakuningas –, mitte maine kuningas, kes „esitab
#000005
Seda Kierkegaardi mõistulugu on jutustatud selle ilmumisest saati (1844)
lugematu arv kordi ja erinevates versioonides. Ja tõepoolest, kuigi
Kierkegaardi sõnul ei ole ükski maine võrdlus piisav ja kohane jumaliku
armastuse jaoks, on see muinasjutt aidanud mõista jõuluõhtu imet – armastuse
imet, et „nõnda on Jumal maailma armastanud, et ta oma ainusündinud Poja on
andnud, et ükski, kes temasse usub, ei hukkuks, vaid et tal oleks igavene elu”
(Jh 3:16). Jumal on teinud end meie sarnaseks, et me võiksime olla osa Jumala –
#000006
logoga rubriigist leiab ülevaatlikult reformatsiooni juubeliga seotud
tekstid, mis on ilmunud ajakirjas Kirik & Teoloogia ja ajalehes
#000011