Järgnevalt tuleb juttu DND-st, nende viimasest plaadist „Tulede säras“, Inglismaast ja sealt tagasipöördumisest ning inglise bändist The Others, kus DND kitarrist Eddie siiani kaasa teeb. Kõige muu hulgas paljastatakse ideaalse lindistamise valem.
Intervjuu leidis aset 25. mail, mõned tunnid enne nende kontserti Von Krahli Teatri baaris, küsimustele vastasid kõik bändi liikimed: laulja ja kitarrist Andreas, bassimees Rob (Rainer), kitarrist Eddie (Erjo) ja trummar Raido.
#000001
DND neljast liikmest kolm (Andreas, Rob ja Eddie) elasid kümmekond aastat Inglismaal. Esimene täielikult eestikeelne DND plaat ilmus suhteliselt varsti peale Eestisse tagasipöördumist. On neil kahel faktil mingi seos? On need mõlemad äkki mingi meeleolumuutuse või tendentsi väljenduseks?
Andreas: Eelmise plaadi teine pool oli meil venekeelne, seal oli kaks eestikeelset lugu nii-öelda prooviks. Natuke teine tunne on ikka kirjutada eesti keeles. Kuna need meile endale väga meeldisid, siis põhimõtteliselt hakkasime kohe edasi kirjutama eesti keeles. Umbes kolmveerand neist lugudest olid meil Inglismaal juba olemas. Selles mõttes oli meeleolumuutus, et eks me mingi aasta aega juba mõtlesime niiviisi, et võibolla kunagi läheme... Lihtsalt me ei teadnud, et see hetk nii ruttu kätte tuleb.
#000002
Kui tagasipöördumisest rääkida, siis rohkem juurte juurde tagasi tulek olekski Tartusse minek ja võibolla jälle tagasi metalit tegema, millest te alustasite? (nähes Eddie muiet) See käib teist neljast kahe, Robi ja Andrease kohta.
Rob: Kahtlen väga sügavalt. Muusika tegemine on väga loomulikku rada läinud. Esimene bänd, mida koos tegime, oli Skydancer. Sel ajal oli muusikas kõige olulisemal kohal meloodia. Oli küll teistsugune stiil, aga alati oli põhiline kitarrimeloodia, ilusad kitarrikäigud. Laulu asemel oli siis rögin muidugi. Hiljem hakkas muusikaline maitse veidi muutuma, aga kogu aeg on juhtivaks asjaks olnud meloodia, kas laulu meloodia või kidra meloodia või sündi meloodia või mis iganes. Kõik, mis me teinud oleme, on meloodilised asjad olnud.
Andreas: Kui Macbeth kokku tuli, see minu jaoks kõige esimene bänd, siis mind võeti sinna puhtalt sel põhjusel, et ma nägin välja, nagu võiksin olla bändis, aga teine, tähtsam põhjus oli see, et mul oli kodus basskitarr. Ma mängisin alguses bassi, onju. See, et kas ma selle bassi peal midagi teha oskasin või mitte, see ei olnud üleüldse oluline, see oli teisejärguline probleem.
#000005
Millal teie, Andreas ja Rob, esimest korda koos bändi tegite?
Rob: Esimene kontsert, mille me koos tegime, oli Anne Centrumis 4. jaanuaril 1993. Mul on plakat alles kodus kuskil.
#000006
Millal Eddie teie pundiga liitus?
Rob: 2003 tuli meil esimene plaat välja, Dead Next Dooril... ja Eddie liitus... 2004 olid sa kindlasti vist bändis. Erki läks ära ja siis tuli Eddie. Nüüd olemegi sinuga üheksa aastat koos mänginud.
#000007
Rob: Ei, me tundsime varem. Erjo sai meilt inspiratsiooni, ta tuli ka varsti järgi. Ta läks Iirimaale alguses.
Eddie: Ma tegin mingit oma bändi ja siis ma lindistasin seda Annu (Andrease) juures ja siis me panime natuke kärakat.
#000008
Rob: Me elasime veel Inglismaal, kui Raido liitus. Meie eelmine trummar Chris ütles, et ta läheb Ameerikasse tagasi, me teadsime juba ette.
Andreas: Meil oli Viljandis koos Kosmikutega kontsert ja siis ma sattusin õhtul ühe lokkis peaga jörmiga tina panema ja ta teatas, et tema ongi täpselt õige mees.
Raido: Siis läks tükk aega mööda, sa saatsid Inglismaalt mulle ühe põhja, et ma mängiks midagi peale. See lugu „Viimaks nad kustuvad“. Ma lindistasin ühe mikriga bändikas mingi asja peale, saatsin tagasi ja see sobis.
Rob: See lugu ongi nii lindistatud. Me ei olnud kordagi bändiga koos mänginud veel, Raido lindistas ühe mikriga oma trummid ära, meie mängisime ülejäänud asjad peale ja nüüd on see lugu plaadi peal.
#000010
Sulle jäi endale kõrva, et selline lahe bänd, mis sulle sobis?
Raido: Ma ei olnud enne eriti kuulnudki, siis vaatasin laivi, päris äge oli.
Rob: Mis, sa ei olnud kuulnud!? (Üldine naer) Fännasid ja käisid meil järel igal pool.
Raido: Ma tulin Kosmikute kontserdile, mitte DND.
Rob: Ühesõnaga american dream juhtus mehega. Jalutas korra kontserdilt läbi, et Kosmikuid vaadata ja enne kui arugi sai, oli juba ise maailma kõige paremas bändis. (Naer) Ainult filmis juhtub selliseid asju.
#000011
Praegu tundub siis, et enam ei lähe Londonisse tagasi?
Rob: Hetkel ei ole selliseid mõtteid peas, jah.
Andreas: Vaata, kunagi ei tea.
Eddie: Mina ei oska öelda. Sõltub palju sellest, kuidas kooliga läheb. Praegu on teine sess, siiamaani on kõik hästi. Imelik on kooli tulla üle pika aja. Samas on see, et kui millegipärast peaks The Others lambist kuulsaks saama mingi looga – ma räägin tuuridest, onju – siis loomulikult ma läheks ja teeks jälle, see on ju selge. Aga no see on nii hüpoteetiline. Iseasi, kui kool läbi saab, siis vaatab, mis seis on. Elus muutub palju. Äkki on Eestis mingi äge töö, äkki läheks sinna tagasi. Misiganes. Ei oska öelda.
#000012
Nii vanad inimesed Zavoodi akna taha ei lähe.
#000015
Andreas, sa oled öelnud, et lugu „Punane on päike“ on inspireeritud ühest ruumist Londonis, kuhu ainult õhtune päike sisse paistis. Oli see nii depressiivne?
Andreas: See oli kontor, kus ma töötasin. Tagaruumis oli arvuti ja asjad, millega ma lindistasin. Sellega oli nii, et kui ma päeval tiksusin oma tööaja ära, siis ma kooserdasin sinna taharuumi. Tavaline oli see, et mina istusin seal, mõned õlled ees, siis lindistasin midagi ja kõrval istus üks Eesti tüüp, kes suitsetas. Lihtsalt oligi selline hämar tünker, kuhu eriti päike ei paistnud, kumbki meist eriti midagi ei öelnud, võibolla paar sõna ainult. Mina lindistan, see mees istub mõtliku näoga aknal ja pahvib. Nii me selle venekeelse plaadi tegime ja loo „Punane on päike“, mis kohe sinna järgi tuli.
#000018
Aga nüüd olete Eestis siis harjunud, enam üle tee minnes valele poole ei vaata?
Andreas: Ma vaatan mõlemale poole. Juhi kohale olen ise küll ja küll istunud, ise tähtsa näoga.
#000021
Meil oli juttu ühest loost – „Punane on päike“, kas teised viimase albumi lood on ka mõjutatud mingitest konkreetsetest eluseikadest või tulevad need lihtsalt meeleolust?
Andreas: Nad on ikka enamasti poolkonkreetsed, selline tšuktši moodi kirjutamine – et mida näed, sellest räägid. Muidugi on palju ka nii, et võtad kidra kätte ja on mingi meeleolu või tunne ja siis sa paned selle sõnadesse. Tavaliselt mingi asi, mida sa öelda tahad, on sees, samas palju on meeleolust. Ma enamasti kirjutan põhiosa loost hästi kiiresti ja siis on juurde tulevad asjad. A ikka suuresti on hetkeseisund või selle kirjeldus või midagi sellist.
#000022
Bänd on siis kõige rohkem sinu nägu?
Andreas: Tekstiliselt küll, ma arvan. Ega vist ei ole kellegi teise nägu niipalju. Erjo mõnikord kirjutab mõned read, aga teised ei ole tekste kirjutanud.
Eddie: Andreas on põhiline lookirjutaja, meie sealt kõrvalt anname ka midagi juurde. No me kõik anname, aga ilma sinu põhjata ei oleks neid lugusid ühtegi. Käike ja asju tuleb, aga need tulevad ikka sinu loo peale.
Rob: Andreas tuleb mingi hea looga lagedale, siis ta lindistab demo, millele ta kodus on isegi basskitarri peale mänginud näiteks ja ma kuulan seda ja kui mulle meeldib, mis seal on, siis mul ei ole vajadust seda muutma hakata. Kui mingi asi sobib, siis see sobib. Kui ei sobi, siis ma mängin midagi sellist, mis sobib.
Andreas: Robi on meil bändi indikaator. Selles mõttes, et kui sa saadad Robile loo, siis saad kohe otse teada, mitte nagu et ’päris hea’, siis on kaks varianti – et kas ’sitt’ või ’tase’.
Rob: Sita varianti on palju harvem...
Andreas: Aga noh, on olnud. Aga sellega on alati see olnud, et kui algul mõtledki, et perse, mida nagu, aga tegelikult on olnud tõepõhi all, et on suvalisem asi olnud. Robi on meil nagu test-masin.
#000023
Sellel plaadil on veel üks asi teistmoodi kui varem – see on tulnud oma leibeli alt välja. Kuidas see juhtus?
Andreas: See teine, Prison Records, mis oli, see on tegelikult ühe sõbra, endise manageri label, kes tegi selle meie jaoks ja kuna ta ise nüüd ei taha... ta oli vist hästi kaua aega tegelenud publishing-diilidega bändidele Inglismaal... ja siis nüüd on ta vanem mees ja ei tahtnud enam tegelda selle asjaga. Ja tal see label, Prison Records jäi nii-öelda riiulile. Mul oli temaga kunagi diil, me leppisime kokku, et kui kunagi jälle plaati laseme, et siis selle alt on hea mugav. Ta oli põhimõtteliselt ka nagu meie label, aga mitte enda oma, jah.
Rob: Ma tahaksin siin jutus ära mainida ja selle võiks ka kirja panna, et see plaat tuli küll nagu paberite järgi oma label’i all välja, Gramophone Tree Records, aga tegelikult tuleb ikka müts maha võtta ja sügav kummardus teha Kömmarile, kellele me lasime uut plaadimaterjali, kui see valmis oli ja talle väga meeldis see ja ta kohe ise pakkus, pani õla alla sellele ja tema tegelikult andis selle välja. Väga-väga palju abi oli temast.
#000024
Plaadil on kirjas, et miksisid Andreas ja Elmu Värk, kuidas see käis?
Rob: Meil oli plaadimaterjal valmis. Mõtlesime, et prooviks, läheks plaadimaterjaliga Linnahalli stuudiosse, laseks läbi analoogpuldi. Siis läksime sinna, käisime kolm nädalat õhtuti järjest tegemas ja siis Elmu tegi mingid versioonid, pärast kuulasime, valisime paremad miksid välja. Plaadi peal on üle poole Elmu miksid ja üks kolmandik võibolla on puhtalt Andrease miksid. Osad lood tõmbas Elmu väga hästi käima, andis selle juurde, mis oli vaja. Osades lugudes meeldisid Andrease miksid rohkem. Enamus lugusid on nii, et Elmu käis üle Andrease lood, pärast mõnes loos, kui Elmu oli üle käinud, käis veel omakorda Andreas üle. Selline segapudru tuli.
#000026
Kui suur su kogu umbes on? Kui julged öelda.
Rob: Mina ei tea... Üle kahe tuhande vinüüli on vist ja CD-sid mingi poolteist tuhat vist...
#000029
Andrease kohta ma sain hiljuti teada, et sa oled kitarride koguja. Kui palju sul neid on? Mis sul neist kõige armsamad on?
Andreas: Kõik on armsad. Ei, mul ei ole palju. Praegu on mingi 12 vist kokku. Inglismaal läks mul vahepeal päris suureks see arv, aga siis ma mingil hetkel lükkasin neid maha järjest. Mulle meeldivad vanad, need kõlakastiga idabloki pillid, Yolanad siis eriti. Neid on mul kõige rohkem. Nendel käin ma ka silma peal hoidmas ostu-müügi osas Rada7-s näiteks. Et äkki kuskil on... Aga neid on nii väheks jäänud, jube raske on saada. Ega meil vist rohkem erilisi kollektsionääre pole bändis.
Raido: Ma ka natuke plaate kogun.Vinüüle. Mingi paarsada võibolla... ma ei tea, kui palju neid on.
Rob: Mingi päev tulen külla ja valin paremad palad välja.
Andreas: Robi teeb reha sulle, hehe.
#000032
Eddie mängib veel ühes teises bändis – The Others. Kas kellelegi veel on mõni kõrvaprojekt?
Raido: Ma käin kõrtsis raha teenimas.
Andreas: Raido teine nimi ongi kõrvalprojekt, he-he.
Raido: Millegagi on vaja leiba ka teenida.
#000033
Räägiks siis ka The Othersist. Tegemist pole mingi suvalise pundiga, vaid bändiga, keda Inglismaal on nii kiidetud kui sõimatud ja kellele New Music Express andis John Peeli nimelise auhinna (The John Peel Innovation Award). Kuidas sa sinna sattusid, kas kohe algusest peale?
Eddie: Ei-ei. Suvel saab kaks aastat vist. Ma olin ise bändi fänn. Nende laulja, Dominic Masters, on siuke tüüp, kes hästi palju suhtleb fännidega. Ta on seda kogu aeg teinud ja ta oli hästi tuntud sellega. Kuulsuse tipul oli tal 3000 fännitelefoni telefonis, kes talle helistasid ja kellega ta suhtles ka. Ta võttis vastu ja saatis sõnumeid ka kõikidele inimestele personaalselt. Kõik võisid talle külla tulla, pidu panna, juua temaga koos ja ta oli kõigi vastu normaalne. Ja kui ta kukkus ära sealt, siis jäi järgi suhteliselt vähe neid. Siiski palju rohkem kui meil sõpru. Tal oli päris korralik pettumus inimestes.
#000034
Glastonbury festival on vist üpris kõva sõna?
Eddie: Jah. See on hästi äge, et ilma plaadifirmata laulja suutis selle meile välja ajada. Ta on väga segane inimene telefoni otsas ja inimestega suheldes tõsiselt tugev. Ta on hästi südamlik, meeldiv inimene, meeldiv suhelda, aga hullu ajuga vend ka, jagab muusikat ja äri ja kõike.
Andreas: Kõige meeldivam on suhelda Jimmy Laagriga (Jimmy Lager – The Othersi kitarrist), kellel on juba üks lager või kaks sees.
Eddie: Kogu see bänd on parajad karakterid. Uus trummar on kah hull elajas, Foo Fightersi trummarit meenutab. Laamendab ja... Hästi meeldiv inimene ka.
#000037
The Others on esinenud ka ebatraditsioonilistes kohtades, metroos näiteks...
Eddie: Guerilla konsade ja fännidega isikliku suhtlemise eest Dominic selle auhinna saigi. Ta suutis omale teha siukse fännbaasi puhtalt isikliku suhtlemisega. Kui ta kutsub oma sõbrad konsale, siis sealt tulebki 500-1000 inimest kohale. Et 200 inimest metroosse konsale kohale saada, see on päris raske sooritus. Tänavatel oli ka, Abbey Roadil oli hull mäsu, seal oli inimesi kõvasti, sa ei saanud seal märkamata jätta, et selline asi toimub.
#000038
Te vist ei vaidle vastu, kui öelda, et DND on mõjutatud Kinost ja Metro Luminalist.
Andreas: Nojah. Ainult Kinod ma vahepeal kuulasingi. Kino puhul muusika ja tekst moodustavad meeldiva terviku minu jaoks. Ma arvan, et meie muusika on sellest bändist võibolla – kas otseselt heliliselt või idee poolest – väga mõjutatud.
#000040
Osade jaoks teist on see siis ikka eriline võimalus?
Rob: Ma ei tea. Me oleme siin selleks, et meie hea sõber Tiit tähistab siin oma sünnipäeva. Tema kutsus meid mängima ja samamoodi kutsus ta Anathema liikmed. Tore, et selline üritus toimub.
Andreas: Selles mõttes on tore olla tagantjärgi Anathemaga samal üritusel.
#000044
Tiit on vist ka üks mees, kes on aastate jooksul teid palju aidanud?
Rob: Jaa, väga. Kui Tiitu ei oleks, siis ma ei oleks kindel, millal me oleks oma esimese kontserdi Eestis teinud.
Eddie: Kas me üldse oleks tulnud?
Andreas: Sealt võib edasi arendada, kas meil üldse oleks siis eestikeelne plaat.
Eddie: Ma kujutan ette, et kui seda venekeelset oleks tegema hakanud, oleks vaikselt valgunud selle peale.
#000045
Millised kontserdid teile meeldivad, kas sellised, kus publik vaikselt kuulab või sellised, kus rahvas möllab?
Rob: Sellised kontserdid, kus rahvas kohal käib.
Andreas: Ei, mulle meeldib ikka, kui on vanad rokenrollimehed. He-he, minule isiklikult meeldib, kus...
#000046