Esimesed nädalad olid ikka vaevalisemad ja ma 2 nädalat ei käinud üldse trepist, 3. nädalast siiski sain (ja julgesin) hakata uuesti trepist üles ja alla käima. Kuigi selliste traumadega peab olema rahulik režiim, siis ei mõelda voodirežiimi ja uuesti liikumine on taastumisel oluline. Juba 20. juunist (teisipäev) hakkasin ettevaatlikult kõndimas käima kord päevas, esialgu alla kilomeetri, nädala lõpus ning järgneval nädalal tegin juba ühekilomeetriseid kõnde.
#000002
Juulis jätkasin kõndimisetega ning kuu alguses (04.07) sain füsioterapeudi juurde aja. Lisaks kõndimistele hakkasin iga päev võimlema (mõni üksik päev vahel harva võis vahele jääda, kuid üldiselt olin võimlemise osas väga järjepidev ja seda olen siiani). Esimesed kolm korda käisin füsioterapeudi vastuvõtul nädalase vahega, viimasel korral jäi kaks nädalat lisandunud harjutustega. Kuigi füsioterapeudi saatekiri sai ära kasutatud, siis ta natuke muutis veelgi harjutusi, millega jätkan siiani.
#000003
Kõndimine läks samuti väga hästi ja aeg-ajalt tõstsin distantsi, kuid sedagi tuli tõsta tasapisi, mitte korraga liiga palju. Juuli teisel nädalal kõndisin juba 2 km korraga, kolmandal nädalal 3 km. 4 km peale korraga tõstmine aga seljale nädala lõpus veel ei sobinud ja seega jagasin 4 km kaheks eraldi kõnniks - esimene kõnd päeval, teine õhtul. Ideaalis oleks tahtnud esimene hommikul ja teine õhtul, aga ma magan hommikuti kaua ja hommikul rahulik kohvitamine võtab samuti oma aja - nii see lõunane aeg ootamatult kätte jõuabki. 😆 Võimlen mõnikord pigem hommikul, mõnikord õhtul - siin on peaasi, et korra päevas tehtud saaks.
#000004
Eile, esimesel augustil, tegin kaks 2,5 km kõndi päevas, et katsetada, kas võiks augustist 5 km väljakutset hakata taas tegema. Viimased pool km oli selg suures vaevas ja pärast kõndi ka selg valutas. Olin samal päeval arstile öelnud, et enam igapäevaselt valuvaigistit ei vaja ja just sel päeval pidin neid 2 tk võtma. Arst ütles, et tõstmine on mulle veel vaevaline kindlasti pikka aega ja niikuinii ma ei tohi praegu hakata mingit intensiivset trenni tegema. Jooksmist ja rattasõitu ei luba füsioterapeut samuti, rattasõitu vist isegi pikemalt, kuid jooksmise puhul peab olema vähemalt 3 kuud traumast möödas ja kõndides ega kõndimise järgselt ei tohi seljavalu tekkida. Valu pidigi olema mulle nö teejuhiseks, et mida ja palju ma tohin teha - augusti algusega seega 5 km päevas veel maha kõndida ei tohi (ehk kuu lõpu poole juba saan, sest 4 km kokku juba teen) ja kui ka kodus tekkib raskuste tõstmise vajadus, siis keegi pereliikmetest aitab või pean ise raskuse kuidagi väiksemaks saama (nt poekoti sisu ise tuppa tassima mõne toote kaupa, kuid õnneks enamjaolt keegi tõstab ikka ise poekoti autost tuppa 😊).
#000007
Selle postituse lõpetan positiivselt, andes teada, et vaatamata oma seljatraumale, tegin juuni lõpus ära lõppastmekoolituse. Kuigi see päev kinkis mulle jubeda seljavalu, mistõttu oli päeva teine pool raske (koolitus oli Pärnus, kuigi koolitaja autokool asub Elvas), siis ometigi on see tehtud, uus juhiluba on mul nüüdseks käes ning 4. augustist tohin sõita vahtralehtedeta. 😀
#000008
Kuna ja millest järgmise postituse teen, seda ei oska ma hetkel öelda. Septembrist hakkab ülikoolis 3. ehk viimane aasta ja ilmselt blogi jaoks taas väga aega ei leia, kuid iial ära ütle iial.
#000009
Kauneid kohti Eestimaal (Põhja-Eesti ümbrus)
#000010
Teekond elu esimese operatsioonini ning operatsioon ise (laparoskoopia)
#000011
9 kuud maratonini e. minu 9 kuud
Veebimajutuse Blogi - Uudised, õpetused ja kavalad veebinipid
#000013
valged ööd - ei ole aega magada - jookse
vähe trenni kuid natuke siiski
#000014