Veisjärves elu naudiblatikas ja tõmmu haugvastu kallast kasvavadtoomingas ja sõnajalgkes imetlevadlainete laksumisttoomel raske vistõisi kandajärv on paisunud üle luhajää on läinud ammu puhaVeisjärvest Õhne jõgisaab elule katseta algul ojana looklebja elule leiab kutseVeisjärve lainedon koduselt mulle nii kallideriti kui kuuhõbekaardub üle järve sillakssiis läheb hingmul alati hellaks
#000004
Luuletust inspireeris kirjutama see kaunis koht:
#000005