Mis põhjustab tööstressi – sümptomid ja uus vaatenurk
#000000
Artikliseeria esimeses osas kirjutan, kuidas Sinu optimaalselt töötav aju mängib olulist rolli tööstressi leevendamisel.
#000001
Mida vähem autonoomiat, seda rohkem stressi
Covid-19 pani stressi tundma ka need, kes muidu olid immuunsed
Alati ei saa enne mõelda ja seejärel teha
#000003
Tööstressi vältimiseks vajad sa tunnet, et sul on kontroll selle üle, mida, miks, millal, kuidas ja kellega sa teed.
#000004
Seda nimetatakse ka autonoomia kogemuseks. Tuleb välja, et just autonoomia vähesust peetakse üheks tööstressi peamiseks allikaks.
#000005
Uuringufirma Gallup 15-aastasele maailma elanikkonna emotsioone analüüsivale andmebaasile tuginedes kogesid inimesed aastal 2020 rohkem stressi kui ühelgi varasemal aastal.
#000008
Neid numbreid nähes on selge, et ei piisa vaid infost, kuidas juhtida aega, vaid tuleb rääkida sellest, kuidas juhtida stressi.
#000012
Tööstressi põhjused on erinevad ja kaadrivoolavusega seotud kulud suured, kuid kuna tööstressi peamiseks allikaks on vähenenud kontrollitunne, siis samas ka ühed ennetavamad.
#000017
Kuid juhtidel, kes on ise emotsionaalses madalseisus, on seda keeruline teha.
#000018
Ennekõike ei ole stressi allikas juhtiva positsiooniga kaasas käiv vastutus, vaid see, et pead vastutama tagajärgede eest, mille üle sul puudub kontroll.
#000021
Oma alluvatega võrreldes on tippjuhtidel tihti palju kontrolli ja samas vähene vastutus ebaõnnestumise üle, samas kui alluvatel on vähe kontrolli ja suur tõenäosus kannatada, kui tulemused on kehvad.
#000024
Tööstressist rääkides võib juhtuda, et räägitakse hoopis väljakutsuvast tööst, kuid need kaks ei ole üks ja sama.
#000029
Positiivsed väljakutsed mõjuvad toniseerivalt ning tekitavad motivatsiooni muutuda paremaks ja õppida uut. Sel põhjusel on väljakutsete kogemine oluline osa tervest ja produktiivsest tööelust.
#000030
Tööstressi sümptomid ja nende negatiivne mõju tervisele on suurem kui see, mida loovad finantsilised tagasilöögid või väljakutsed perekonnas.
#000032
Muidu optimistlik inimene muutub negatiivseks.
#000033
Seda kõike saadab otseselt stressihormoonide nagu kortisool ja adrenaliin pikaaegne kasv kehakeemias, mis aja jooksul kurnab läbi positiivsete emotsioonide ja mõtetega seotud neurohormoonide dopamiini ja serotoniini talituse.
#000034
Füsioloogilisel tasandil võivad inimesed kogeda sagenenud peavalu, häiritud und, ootamatuid seedeprobleeme või lihaspingeid.
#000035
Vaimsel tasandil väljenduvad tööstressi tunnused keskendumisraskustes, väsimuses, ärevuses ja kerges ärrituvuses. (Kusjuures taas kord ütlevad naised suurema tõenäosusega, et Covid-19 järgselt on nende vaimne tervis halvenenud: 20% mehi vs. 31% naisi.)
#000036
Tööstress kui ühe aju võitlus teisega
#000038
Tööstressis inimene viibib justkui pidevas võitle-põgene režiimis, mis väljendub hapniku- ja verevarustuse vähenemisena aju otsmikusagaras.
#000039
Kujutle seda nii: ennekõike on inimene loom. See osa ajust, mis teeb meist inimese – otsmikusagar –, on oma evolutsiooniliselt arengult umbes 2 miljonit aastat vana. See, mis teeb meist looma – reptiiliaju ja limbiline süsteem –, vähemalt 200 miljonit aastat.
#000040
Nüüd mõtle, mida suudab tootearenduse mõttes teha seade nimega roomaja aju, mille evolutsioon on olnud mitte 10, vaid 200 miljonit aastat. Tema kõrval on otsmikusagar oma 2 miljoni evolutsiooniaastaga nagu koopamaaling, mida võrrelda tehnoloogia keerukuselt nutitelefoniga.
#000042
Elus on olukorrad, kus on kasulik enne mõtlemist tegutseda
#000043
Otsmikusagara võimekusega võrreldes on roomaja sinu sees sadu kordi kiirem, täpsem ja töökindlam. Võib öelda, et ta töötab laitmatult. See on aga miski, mida ei saa kahjuks inimkonna tegusid ja käitumist vaadates öelda meie “mõtleva” osa kohta.
#000044
Illustreeriva näitena sellest, kuivõrd palju kiirem on sinu instinktidel tuginev roomaja aju sinu “inimese” ajust, palun sul kujutleda olukorda, kus oled sõbraga juttu rääkides astumas autoteele.
#000045
Sekund hiljem möirgab su kõrvus autosignaal ja su keha hüppab välgukiirusel sammu tagasi, haarates ka oma sõbrast.
#000046
Süda puperdab, pilk on terav, hingamine on oluliselt kiirem kui varem ja alles mõne sekundi pärast jõuab kohale, kui “napikas” see olukord päriselt oli.
#000047
Kusjuures see kõik juhtub automaatselt, sujuvalt, iseenesest ja ei allu mitte kuidagi teadlikule kontrollile.
#000049
Teisisõnu, sa ei pidanud midagi mõtlema, et ennast ja oma sõpra päästa, muuta oma hingamist või pumbata verd otsustavaks tagasihüppeks oma seedeelundkonnast pindmistesse lihastesse. Kõik toimus automaatselt, ilma et sa oleksid jõudnud üldse midagi mõtlema hakata.
#000050
Nüüd kujutle, kui aju toimiks vastupidi. Et mõtlemine eelneks tegutsemisele:
#000051
Mõtted, mida toodab otsmikusagar, on lihtsalt üle 200 korra aeglasemad kui instinktid, mis pärinevad sinu roomaja ajust.
#000059
Ja vastupidi: elus on ka olukordi, kus on kasulik enne tegutsemist mõelda
#000063
Kuid sellel kõigel on selge pahupool: tööstressi kogedes tegutseme pahatihti siis, kui tegelikult oleks vaja hoopis mõelda.
#000064
Enamik meist on öelnud vihahoos midagi mõtlematut ja pidanud hiljem vabandama.
#000065
Kuidas on võimalik öelda asju, mida me ei mõtle?
#000067
Vale puha. Tõde on, et mõtlesid küll nii, lihtsalt vahepeal on mõtted muutunud.
#000069
Kuna sisalik sinu ajus on sadu kordi kiirem kui otsmikusagar, siis stressis aju seisukohast väljendub see hapniku- ja verevarustuse liikumisena otsmikusagarast roomaja ajju, jättes otsmikusagara “kuivale”.
#000070
Kui roomaja aju kaaperdab otsmikusagarast vere ja hapniku, lülitub otsmikusagar n-ö hädarežiimile ning ülaltoodud võimekused kahanevad proportsioonis vere- ja hapnikuvarustusega.
#000073
Empaatiliselt mõtlevast inimesest saab rumal mühakas. Alles jäävad kitsalt pessimistlikud ja ründavad mõtted.
#000074
Aastaid tagasi ostis minu hea tuttav külmiku, mis vajas mõne aja pärast garantiiremonti. Järgnenud vestlus annab vahetult edasi, mil viisil toimib stressi tõttu empaatia ja suure pildi nägemise võime kaotanud aju (originaaltekstides olen konfidentsiaalsuse huvides muutnud vaid nimesid):
#000075
Stressi ajendil ütled sa just seda, mida sel hetkel päriselt mõtled.
#000080
Just sel põhjusel pööran oma “Positiivsuse dividendid” meeskonnakoolitustel rõhku sellele, et kutsuda inimesi vastutama oma negatiivsete emotsioonide eest, mis ei mõju halvavalt ainult inimese enda võimekusele koostööd teha, vaid pärsivad külg külje kõrval toimivas meeskonnas kõikide potentsiaali.
#000082
Aju eripäradega mittearvestamine võrdub aja jooksul organisatsioonide jaoks kaotusena rahas, spordimeeskondadel tulemustes ja indiviididel ajas.
#000083
Tööstress mõjutab otseselt mina kõnet
#000085
Tööstressi tõttu hapnikuvaeguses toimiv otsmikusagar ei pane kitsalt ja negatiivselt mõtlema ainult teistest, vaid ka iseendast.
#000086
Pikaaegse stressi juures ei ole sul autonoomiat mitte ainult selle üle, mida ja kuidas sa teed, vaid lõpuks ei ole sul enam autonoomiat ka selle üle, mida sa mõtled.
#000087
Kui sul ei ole roomaja aju poolt kaaperdatud otsmikusagara tõttu võimalik valida, mida sa mõtled, võib öelda, et oled täielikult autonoomiata.
#000088
Viktor Frankl, maailmakuulus juudi päritolu neuroloog ja psühhiaater, kellel õnnestus oma perekonnas ainsana elada üle Auchwitzi õudused, kirjutab oma märgilises teoses “Man’s Search for Meaning”:
#000089
See on võimas ja oluline tsitaat ning võttes aluseks konteksti, kellelt see tsitaat pärineb, tundub see justkui vaieldamatu tõde.
#000091
Aga paraku on stressis aju puhul läinud meilt ka see viimane vabadus – valida oma suhtumine.
#000092
Selleks et püsiks vabadus, millest Frankl kirjutab, peab sul alles olema vabadus selle üle, mida sa mõtled.
#000093
Sellest, kuidas see vabadus tagasi võita ja mõelda ja teha, mida sa tahad, mitte mida geenid ette määravad, kirjutangi artikliseeria osas 2 ja osas 3.
#000094