"Nukitsamees", metsamoori pere Autor/allikas: Eesti filmi instituut
#000004
Kinolinal mõjuvad liikuvad objektid ilma kaasuva helita kummaliselt, tontlikult. See oli tõenäoliselt peamisi põhjusi, miks tummkino võttis kiiresti kasutusele elava muusika ja vahel ka "reaalsete" helide kohapeal tekitamise. On veider mõelda, et mõned pianistid mängisid kino algusaastail seljaga ekraani poole. Muusika ja pildi vahel polnud nõnda mingit sünkroonsust, oluline oli lihtsalt, et vaikus vaatajaid ei piinaks. Jaapanis olid tummkino perioodil vaatamis- ja kuulamisväärsuseks filmi tutvustavad, ümberjutustavad ja seda muusika ning lauluga toetavad näitlejad ehk benshid.5 Helifilmi tulekuga kadus vajadus pideva muusikalise fooni järele.
#000008
19. sajandil oli Euroopas ja ka USAs üheks populaarseks teatrižanriks melodraama — muusika ja draama sümbioos —, kus näitlejate kõneldud teksti saadetakse instrumentaalmuusikaga. Hiljuti kanti meil esmakordselt ette Beethoveni/Kotzebue lavateos "Kuningas Stefan", kus võis kuulda täpselt muusikasse loetud sõnu nii, nagu autorid seda soovisid. Need kanti ette melodraamana. Mitmetes klassikalistes ooperites on kohad, kus lauljad peavad kõnelema ja ooper muutub sujuvalt melodraamaks. See võttestik on kandunud ka filmikunsti ja ma ei mõtle siin filmižanri nimega melodraamat, vaid pean silmas üldist tendentsi paljudes filmides, kus kuuleme samaaegselt nii näitlejateksti kui muusikat. Peamine vahe on selles, et näitlejad ise ei kuule seda kaadritagust muusikat, nad ei deklameeri muusikasse. Melodraamade saatemuusika jaoks olid teatrites noodikogumikud, kus erinevate meeleolude jaoks koguti kokku kõikvõimalikke olemasolevaid muusikapalu. Tumm­kino tarvis anti 20. sajandi algul (näiteks USAs) välja nn photoplay music'i albumeid ehk noodikogumikke, kus muusika on lahterdatud meeleolude kaupa. Lääne kunstmuusika suur eelis teiste kultuuride muusikatraditsioonide ees oli selleks ajaks välja kujunenud noodikiri, mis võimaldas muusikat üles tähendada ja taasesitada.
#000009
Siit jõuame filmimuusika ühe võimsaima omaduseni loo jutustamisel, mida ükski teine komponent filmis nõnda paindlikult kasutada ei saa: muusika diegeetilisuse ja mittediegeetilisuseni.7 Diegeetiline on selline muusika, mida kuulevad ka filmi tegelased, mittediegeetilist kuuleb vaid kinopublik. Näitena võib tuua sellise olukorra, kus filmi algul kõlab valjult kaadritagune klassikaline muusika. Näeme korterisse sisenevat naistegelast, kes ilmselgelt ei kuule seda muusikat, see on mittediegeetiline. Järgmises kaadris näeme tegelase isa, kellel on klapid peas, muusika muutub vaevukuuldavaks ja me saame aru, et isa kuulab sedasama lugu oma helisüsteemiga. Muusika on sujuvalt muutunud diegeetiliseks, tal on põhjuslik allikas. Seega oleme vaadelnud ühe naise teekonda, kuid samal ajal oleme olnud ka tema isa "peas", kuuldes just sedasama muusikat, mida tema oma klappidega kuulas. Visuaalset katet meil sellele teadmisele polnud, teadmine jõuab meieni alles siis, kui isa esmakordselt meile näidatakse (filmi "The Father", 2020, algus).
#000011
Võimalusi liigutada muusikat filmimaailma sisse ja sealt välja on tuhandeid ja režissöörid kasutavad neid mõnuga. Näiteks Veiko Õunpuu, kelle filmides on alati tähelepanuväärne muusikarežii, on oma 2020. aastal esilinastunud mängufilmile "Viimased" muusikat valides teinud õige põhjalikku tööd. Kuuleme Bachi ja Roxette'i, J. Leskineni ja Rahmaninovi, Enigmat, Geinoh Yamashirogumit ja veel paljusid teisi olemasolevaid muusikapalu (pre-existing music) vürtsitatuna Sven Grünbergi originaalmuusikaga. Muusika on siin selgelt dramaturgia teenistuses ja iga detail on hoolikalt läbi kaalutud, kohati isegi "üle võlli" mineku ohus.
#000012
Filmiloo sees võib keegi jutustada omakorda ühe loo või kogeda hallutsinatsioone või näha und. See on metadiegeetiline filmimaailm, millega võib kaasneda ka metadiegeetiline muusika, mis loob sageli sürreaalse atmosfääri: näiteks tegelase kuulmishallutsinatsioonid, muusika kui sisemonoloog või mälestus. Diegeetilise ja mittediegeetilise muusika vahel on veel nn fantastiline vaheala (fantastical gap), paradoksaalne piirkond, kus peaaegu kõik on võimalik.8 Näiteks filmis "Inception" (2010) on režissöör ja filmi helilooja ülima täpsusega markeerinud filmis esinevad erinevad aja/une kihistused igale kihile vastava (töödeldud) muusikaga.
#000013
Film on oma olemuselt tinglik kunstiliik, tervik sünnib vaataja teadvuses. Vaataja emotsionaalne usk ekraanil toimuva tõelisusesse tekitab vahel lausa probleeme ja seda on kasutatud ka kurjasti desinformeerimise eesmärgil.9 Filmiheliloojate lemmikanekdoote tinglikkuse teemadel on tõestisündinud vestlus Alfred Hitchcocki ja tema "ihuhelilooja" Bernard Herrmanni vahel. Hitchcock torisenud ühel läbivaatusel, et kustkohast need viiulid siia keset ookeani toimuvasse stseeni tulid. Herrmann mõelnud veidi ja vastanud: "Aga kustkohast see kaamera siia sai?"
#000015
Nurga taga aga varitseb minu meelest alati ka oht, et filmimuusika muutub läilaks, kuna teatud pedaalid vajutatakse ikka väga põhja, et loodetud tulemust saavutada, selmet leppida maitsekate, tasakaalus valikutega. (Ei maksa unustada, et kino on tööstus ja allub tihti turumajanduse nõuetele. Produtsentidel on sageli väga suur sõnaõigus ka loomingulistes küsimustes.) Paljud režissöörid kasutavad oma soovide kirjeldamiseks nn temp track'e ehk ajutisi olemasolevaid muusikapalasid.17 Seda on nimetatud ka "hullusärgiks", kuna see seob režissööri soovid ja filmihelilooja käed väga tugevalt kuuldu külge ega lase vabal loovusel mõjule pääseda. Suur osa filmimuusikast balansseerib seetõttu ohtlikult plagieerimise piirimail ja kubiseb klišeedest. See on hell teema — filmihelilooja Richard Harvey näiteks mainis oma intervjuus, et keegi ei taha olla palgaline plagiaator.18 On palju juhtumeid, kus filmihelilooja ei suuda "ületada" temp track'i. Eredaim näide sellest, kuidas temp track'id olid lõpuks mõjuvamad kui filmile loodud originaalmuusika, pärineb Kubricku filmist "2001: A Space Odyssey" (1968). Filmile originaalmuusika loonud Alex North sai alles esilinastusel teada, et temp track'id on jäänud tema loodu vastu välja vahetamata.
#000018
Kui 1990. aastateni peeti muusikat jutustusesiseste emotsioonide (meeleolude, tunnete) peegeldajaks ja võimendajaks, siis tänapäeval rõhutatakse, et igasugune filmiline tähendus tekib filmi väljendusplaani erinevate tasandite koostoimest ning et film mõjutab emotsionaalselt ka vaatajat.19 C. Gorbman on näidanud, et emotsionaalselt olulistes süžeesituatsioonides kasutatakse muusikat filmides sagedamini kui nende vastandites: unenägu vs reaalsus, subjektiivsus vs objektiivsus, poeetiline vs proosaline jne.20 Muusika ilmumine filmis pole sageli seotud mitte stseeni või tegelaste emotsioonidega, vaid laiemalt tekstilise tähendusloomega — filmimuusika on eelkõige tähenduse tähistaja, emotsionaalne aspekt ei pruugi olla siin esmatähtis.19 Muusika võib samaaegselt kajastada tegelaste emotsioone ja kutsuda neid esile vaatajais. Ta võib ka hoiduda emotsioonide võimendamisest, jääda kalgilt vaatlevaks, kuigi tegelane ekraanil selgelt midagi läbi elab.
#000020
Mingi muusika uuesti kuulmine taastoodab emotsionaalseid reaktsioone. Eheda näitena võib tuua Obama valimisvõidu väljakuulutamise ajal kõlanud triumfaalse filmimuusika, T. Rabini loo filmist "Remember the Titans" (2000). Masendava näitena võib tuua väite, et Breivik olla kuulanud Utoya veresauna ajal klappidest C. Manselli lugu "Lux Aeterna", mida kasutati filmi "Sõrmuste isand: kaks kantsi" (2002) võitlusrohkes treileris ja mis olevat üles kütnud mõrvari "kirglikku viha".25 Valju müra ja muusikat on kasutatud ka piinamiseks, näiteks Guantánamo vanglas.26 Viimasel ajal uudistes jutuks olnud salapärane Havanna sündroom, kus kannatanud kurdavad peavalu, vilinat kõrvades ja survet näo piirkonnas, on ühe teooria kohaselt nähtamatu helirünnak.27
#000023
Filmikunst on lavastusliku, narratiivse, esteetilise ja kinematograafilise eripärane süntees.39 Mängufilmid tegelevad sageli inimeste probleemide uurimisega, inimpsühholoogia (tõepärase) kujutamisega, konfliktsituatsioonide ja emotsionaalsete lühiste läbimängimisega. See on poeetiliselt väljendudes "horisontaalne mõõde", aga üldistuse ja vastukaalu loomiseks on sageli hädavajalik tuua juurde ka "vertikaalne mõõde". Seda aitab filmis teha muusika — kas või üksainus muusikaline heli.
#000032
1 "Kino spetsiifika seisneb selles, et ta talletab ja väljendab aega. Aega selle filosoofilises, poeetilises ja sõnasõnalises mõttes. Filmilint on nagu ajamaatriks. Seetõttu on rütmil, kestusel ja tempol kinos eriline tähendus, sest kinos väljendab aeg iseennast." — Tsitaat dokumentaalfilmist "Andrei Tarkovski. Film kui palve", 2019. Venemaa, Itaalia, Rootsi.
#000033
5 "Alles XIX sajandi teisel poolel lääne kultuuriruumiga lähemalt kokku puutunud Jaapanis võinuksid kummalised kombed, nagu suudlemine, benshi asjatundlike kommentaaride puudumisel üksjagu hämmingut tekitada. Lisaks üldise selgitustöö tegemisele etles benshi veel dialooge, täitis jutustaja aset ning teinekord konstateeris ka seda, mis ekraanil parasjagu teoksil." ("Nagu te näete, tõuseb korstnast suitsu.") — 
#000036
7 Diegees — filmimaailm, kolmemõõtmeline ruum, kus hargneb lugu, vaataja loodav rekonstruktsioon, kus toimuvad sündmused, liiguvad tegelased. Filmi sisestatud kaadreid ja helisid eristatakse kui diegeetilisi (filmimaailma kuuluvaid) või mittediegeetilisi (filmimaailma mittekuuluvaid, sellele lisatuid, nt taustamuusika). Mõistete määratlused pärinevad Margit Marani magistritööst, mis võttis aluseks ajakirja Teater. Muusika. Kino mõistekasutuse.
#000038
Ivo Felt: riiklikult tähtsusetu objekt
#000068
"Kultuuristuudio. Arutelu" uurib, kuidas kompida valupunkte Eesti ajaloos
#000069
Laura Kalle: teater ei peaks ainult paitama
#000072
Suri Dumbledore'i kehastanud näitleja Michael Gambon
#000079
Noored: digilahenduste üleküllus ei tee muuseumi ägedamaks
#000081
Avalik debatt Eesti akadeemilise muusikahariduse raskustest
#000086
Draamasarja "Estonia" produtsent: eesmärk on sarja igal pool maailmas näidata
#000088
Ilmus esimene lühiklipp telesarjast "Estonia"
#000091
Loodusmuuseumi seenenäitus tegi taasiseseisvunud Eesti külastajarekordi
#000093
Teatri- ja muusikamuuseumi kogud kolitakse tuleval aastal Maarjamäele
#000094
Rannarootsi muuseumi näitusel saab näha nii Eesti kui ka välismaa käbisid
#000095
Galerii: loodusmuuseumi näitusel saab enne metsa minemist endale seened selgeks teha
#000096
Vaegkuuljatele ja -nägijateleKasutustingimusedIsikuandmete töötlemisestJupiter+Jupiter IOLasteekraanRaadioteater
#000104