Ujunud olen rohkem kui jooksnud - see distsipliin mulle meeldib, väga meeldib. Samas ratast sõita jälle üldse ei meeldi - kuidagi olen sel aastal ikka oma 400km sadulas suutnud veeta - kõlab ikka palju nagu?.Kui päris aus olla, siis peale suuskade kottipakkimist märtsis - no polegi eriti liigutanud ennast.
#000002
Kohe alguses pandi hooga minema ja esimene tuntud tõus Viljandi järve jooksust ... õnneks tuli rattal kett maha ja sai ausa näoga ratas käekõrval üles jalutatud. Sõita selgelt poleks jaksanud.
#000005
KP10 Loodi põrgu - no dziisas - õnneks sai mõneks hetkeks ratta põõsasse visata ja jalgsi minna - muidu oleks minu teekond vist siin lõppenudki. Pulss laes, kõik jõuvarud ammendunud, pilt hägune - võistlus pole veel alanudki, mina juba surnud part ... ei olnud hea tunne!
#000006
RatasToimetame lähes kogu tee koos Carrotitega - kord nemad ees, kord meie eespool. Silvia võtame endaga kaasa - ei lase tal üksi jõlkuda võõras metsas - kuigi ta on Viljandimaa tüdruk - aga no mine tea, kes kõik metsas võivad varitseda! Kustub siia veel ära mingil hetkel - parem võtame kaasa ... Hull tüdruk - võibolla hoopis tema tassib meid edasi?
#000024
KP53 sillal, teeme väikese peatuse. Lihtsalt lebame. Päike paistab, rohi kasvab - tädi ja onu seisavad ratastega ja vahivad meid näod pikal - aga öelda ei julge midagi. Ma julgeks ... aga ei jaksa! Kuradi lödi on olla. See rattasõit ikka sandistab!
#000027
Paat ei liigu, paat on parrasteni vees - ILGE KÜNA RSK!Paar korda on oht, et paneme külili ära, õudne piin on kogu see kanuutamine. Edasi ei saa, aega läheb ja jalad surevad jõhkralt ära. Lisaks on pidevalt miski jublunn mul pepus!
#000029
Ilma erilise emotsioonita asume paar mintsi peale Carroteid teele. Tekib väike diskussioon - kohe oleks vaja ületada Tõramaa jõgi, aga see on suur ja lai ning ilmselt peab ujuma. Samas tüdrukuid see väga ei vaimusta. Teine variant on Karuskosest ringi minna, seal on sild ... aga tee on veits pikem. Otsustame ikkagi mitte_ujumise kasuks.
#000032
Teeme taas korralikku viga, mööda sihti tuleb alla korralik loha, keerame ka õiges kohas läände metsaribal ... aga edasi läheb lappama. Kas jälgida träkki (mida mul kell enam ei näita) või paneme kompassiga suunda oletuslikule põhja-lõuna suunalisele sihile ja mööda seda KP65 poole. Ma paneks suunaga, Silvia tahab träkki jälgida. Mõte ei tööta eriti, vaielda ei jaksa.
#000038
Keeldun kategooriliselt rattasadulasse istumast, lihtsalt ma ei suuda sellise taguotsaga seal olla. Merka veenab mind ikkagi lõpuni sõitma, pikalt veenab, lõpuks annan alla. Teeme ära, aga palun nii otse kui võimalik. Selgub, et otse ongi 34 kilti! Tahaks surra, kohe, siinsamas.
#000048
Ei ole võimalik kirjeldada seda tunnet, kui istmik puudutab sadulat, isegi karjuda pole mõtet. Liigume kuskil 4-5km kaupa, rohkem järjest ei kannata. Istumine tegelikult polegi kõige hullem - hull on see hetk, kui kinnikleepunud kanni kisud sadulast lahti kärrrrdi! Tundub, et vähemalt pool sellest jääb sadula külge. Nii valus on, et tahaks nutta!
#000049