August on tuntud oma taaspimedate öödega; nüüdseks võib öelda, et on kadunud ka kahvatu põhjakaare kesköökuma, kuigi astronoomilise hämariku ametlik lõpp saabub alles 18. augustil. Pime aeg pikeneb kuu lõpu suunal päris pika sammuga. Lüheneb ka hämarikuperiood. Siiski on ka päevades veel piisavalt pikkust.
#000000
Augustikuu kohaloleku üle saab rõõmustada veel ühel kentsakal põhjusel. Nimelt „viimase 120 000 aasta kuumim juuli” on edukalt üle elatud, saame kliimahüsteeriaga edukalt edasi minna. Tõsi küll, üks ruudulise soniga kiilakas punapea teatas äsja saladuskatte all, et 112 000 aastat tagasi oli juuli siiski veel tervelt sajandiku kraadi võrra veelgi soojem, ta mäletavat seda täpselt. Noh, mine sa tea.
#000001
Linnutee paistab augustis kogu oma ilus, selle heledaim piirkond paistab meil Kilbi tähtkujus lõunakaares. Liigume Kilbist piki Linnuteed kõrgemale. Linnuteele jäävad nüüd kaks suurt lind-tähtkuju: kõrgemal Luik (koos Deenebiga) ja Kotkas (koos Altairiga). Midagi on nende kontuurides sarnast: midagi ristikujulist, mille üht sihti võib kujutada suurte linnutiibadena. Samas on need tähtkujud erinevad ka. Süvataeva objektide osas nimelt. Luiges on mitmeid reklaamitavaid (teleskoobi)objekte, kuigi Messier’ kataloog tunneb siingi vaid kaht hajusparve: M29 ja M39, kujuures M29 pole eriti efektse välimusega ka teleskoobis, see hajusparv paikneb tähe Sadr (gamma Cyg) läheduses, sellest tähest veel veidi allpool.. M39 paikneb kõrgemal, tähtkuju kirdeosas, on eristatav ka palja silmaga ja paistab muidugi ka teleskoobis. Kuna Luik on niigi „udune”, võib M39 leidmine siiski harjutamist vajada. Objekti tuleb otsida Deenebist vasakul ja kõrgemal.
#000002
„Laskume” Luigest Kotka juurde. Kotkas on küll Linnutee taustal, kuid uhkeid süvataeva objekte nagu polekski. Tegelikult on ka Kotkas neid piisavalt, aga mingi kurja juhuse tõttu ei satu selle päris suure tähtkuju suunas suhteliselt tuntud „uduseid asju”, mida on hea teleskoobiga üles otsida.
#000003
Muidugi, aeg läheb edasi ja võimalused koos sellega. Kasutatavaid teleskoope tehakse üha paremaid ja kui need on õigesti paika pandud ja sisaldavad ka piisavalt tarkvara, siis piisab „õigele” nupule vajutamisest ja teleskoop „veerebki” õiges suunas vaatama. Aga kui miski on valesti, siis ei pruugi sellise üli-automaatse teleskoobiga saada üldse suurt midagi vaadata. Kõik oleneb muidugi konkreetsest teleskoobist. Teleskoope on kuuldavasti maailmas kokku ju päris mitu tükki ja tehakse juurde ka...
#000004
Oleme siis Kotka tähtkuju uurimas. Alustaksime hajusparvega NGC 6709. See asub Kotka tähkuju ülemises parempoolses ääres. Parve heledus on 6.7 tähesuurust, kahjuks on seda siiski Linnutee arvukate tähtede taustal raskevõitu eristada. Võiks alustada väiksematest suurendustest.
Koordinaadid: otsetõus 18h 52m 26s, kääne 10kr 20 min 52sek .
#000006
Nüüd võtame ette planetaarudu NGC 6781; koordinaadid:
#000007
Mis veel parem, tähtkuju lõunaosas paiknevad kõrvuti kaks tähte, lambda Aql ja iota Aql. Mõlema ühine nimetus on Al Thalimain! Nii et Kotkas on mõnes mõttes kaksikute tähtkuju.
#000009
Tuleme tagasi planetaarudu NGC 6781 juurde. Objekti heledus on 11.4 tähesuurust ning nurkläbimõõt on veidi alla 2 kaareminuti. See planetaarudu omab mõneti nii kuulsa Lüüra udu (M57) tunnuseid, kuid rõnga sisemus pole nii selgelt rõngast eraldatud kui M57 puhul.
#000010
Nüüd püüame uurida Fantoom-triibu udukogu NGC 6741. Heledus 11 tähesuurust, nurkläbimõõduks on hinnatud 0.1 kaareminutit. Mõlemad asjaolud kokku teevad objekti klassikalisel kombel teleskoobiga otsimise keeruliseks, proovida muidugi tasub, eriti koordinaatide abiga. Need on:
#000011
Objekt asub tähtkuju lõunapiiri lähedal, Kilbist veidi põhja pool.
#000012
Perseiidide meteoorivool ongi parajasti käimas, kohe-kohe saabub maksimum. Seda meteoorivoolu peetakse üldiselt aasta parimaks vooluks. Põhjusi on ka. Perseiidid on aasta-aastalt üsna stabiilsed. Maksimumi öö saabub tänavu 12. augusti öö vastu 13. augustit. Parim aeg vaatlusteks on öö hommikupoolne osa enne valgenemist. Esiteks on radiant hommikul kõrgemal kui õhtul ja ka meteooride maksimumi eeldatakse 13. augusti hommikuks, tõsi küll, see juhtub mõni tund peale Päikese tõusu. Eeldatakse, et näha peaks olema mõnedel hinnangutel ligikaudu kuni 140 meteoori tunnis. Sellinegi arv ei taga siiski „tähesadu”, sest tuhmimad lendtähed ei pruugi saada ära märgatud.
Üldiselt pakutakse, et tänavu on perseiidide meteoorivool vaadeldav 17. juulist 24. augustini. Ligikaudu selline on eeldatud vaatlusvahemik olnud ka varasematel aastatel. Ajavahemik on päris pikk, kuid parimad ööd on ikka tavaliselt 10-13. augustini.
#000013
Perseiidide meteoorivoo suhteliselt hea stabiilsus aastate lõikes on ehk siiski veidi ka selili rehaks keset rohtu, kui sellele peale astuda. Nimelt väga tihedateks tähesadudeks arenevad perseiidid harva. Ometigi pole see võimatu. Ka perseiide moodustavad meteoorosakesed esinevad tihedamate ja hõredamate tompudena, nii et üllatusi võib ette tulla. Kui just valesti meeles pole, siis nt 1993. aasta perseiidide maksimum oli suhteliselt võimas, vaatlusaparaadid fikseerisid isegi mõnede kivikeste langemist Kuu pinnale. Maa atmosfäär toimis hea väravavahina: maapinnale jõudnud meteoriite pole sellest ajast nagu teada. Loodetavasti on õigesti meeles. „Kuigi ma seda tegelikult ei tea, mul pole seda paberit kaasas, kuid lugege mu huultelt, mul pole küll neid ka praegu kaasas, aga...” Ah ei, see oli üks teine jutt ühelt hoopis vanalt ja lootusetult rikkis grammafoniplaadilt.
#000014
Perseiidide meteoorivoo meteoorid tormavad üldjuhul kiiresti läbi taevalaotuse. Eks põhjus ole meteoorosakeste ja Maa oma orbiidil liikumiste suhtelistes kiirustes. Öeldakse, et langevat tähte nähes peab midagi soovima ja tähe suunas midagi viskama. Vähemalt Tõnisson „Kevades” nii teadis. Selles mõttes on augustikuu lendtähed igavesed kiusupunnid: kole vähe on soovimiseks aega.
Selles osas on palju parem kasutada detsembrikuist geminiidide meteoorivoolu. Siis paistavad meteoorid enamjaolt märksa aeglasemalt. Siis ehk jõuab isegi mõne muu algselt soovitu, nt Jaguar – tüüpi „autologu” korraliku ise kokku pandud sääreväristajaga ehk võrriga asendada.
#000015
Voolumeteoorid liiguvad üksikuna võttes Maa suhtes umbes ühesuguses suunas ja ka kiirused ei erine eri osakestel väga palju. See teebki võimalikuks klassifitseerimise kui „kiire vool” nagu perseiidid või „aeglane vool” nagu geminiididid. Meteoorivoolu üksikosakesed näivad lähtuvat ühest konkreetsest punktist taevas. Augustikuu peamiste lendtähtähede puhul asub see punkt Perseuse tähtkujus, olles suunalt lähedane palja silmaga nähtavale kaksikhajusparvele, katalooiginimetustega NGC 869 ja NGC 884. Tegu on puhtalt geomeetrilise efektiga. Kujutades ette ülipikka sirget maanteed, näib ju ka see koonduvat kauguses ühte punkti, kust „punktautod” välja ilmuvad ja edaspidi auto kuju ning kiiruse omandavad. Vaatleja arvates.
#000016
Meteoore võib siiski näha igal pool taevas, nende nähtud liikumsteid mõtteliselt pikendadades saamegi nende lähtumise enam-vähem ühest punktist taevasfääril. Parim vaatesuund polegi ehk radiant ise, vaid sellest eemal. Radiandist nurkkaugusega hinnaguliselt 30 – 40 kraadi eemal on atmosfääris kihutav lendtäht aga piisavalt hästi „külje pealt näha”. Ka radiandi suunas võib muidugi vaadata.
#000017
Augustikuu põhimeteoorid on seotud Swift-Tuttle komeediga, mis avastati 1862. aastal. Komeedi orbitaalne periood ümber Päikese liikumisel on ligikaudu 130 aastat, see pole päris konstantne suurus. Järgmisel korral oli komeet Päikese lähedal 1992. aastal, kuid Maalt oli vaadeldavus kehv. See – eest järgmisel korral, 2126. aastal peaks Swift-Tuttle komeet olema uhkesti näha.
#000019
2126 on seega vahva aasta: Eesti kirdepoolses osas näeb oktoobris ka täielikku päikesevarjutust.
#000020
1867. aastal leidis Itaalia astronoom Schiapparelli, et swift-Tuttle komeedi orbiit langeb küllaltki hästi kokku iga-augustikuise perseiidide meteoorisajuga. Jajah, seesama Schiapparelli, kellelt väidetavalt olevat läinud lendu Marsi „kanalite” idee.
#000021
Meteoorid on üldiselt vaadeldavad 75-1000 km kõrgusel atmosfääris, päris hea lendtähena nähtaval olemise kõrgus on 100 km ümbruses. Teatavasti loetakse 100 km riikide piirideks vertikaalsuunal. Nii et meteooride langemist vaadeldes võib iga juhtumi puhul aru pidada, kas see toimus riigipiiri rikkudes või mitte. Aga noh, riigipiir kui selline... See on meil ju isegi piki maismaad praktikas aegunud nähtus, kas pole? Kurb muidugi.
#000022
Meteooride vaatlemisel on õigel asjatundjal üks esimesi küsimusi: kuidas on Kuuga? Mida vähem Kuu segamas on, seda parem. Sedapuhku satuvad/sattusid metooride maksimumööd, 10-13. august, vana Kuu viimasesse veerandisse. Igal järgmisel ööl on Kuu üha kitsama sirbiga ja tõusu aeg jääb ka aina hiljemaks. Nii et asi pole hull. Siiski „käib” Kuu praegusel ajal öösiti väga kõrgelt, Kuu kääne on suurem kui Päikesel 21. juunil. Seega, vaatamata viimasele veerandile on Kuu olnud öötaevas igal öösel arvestatava kestvusega esindatud. 12. augusti hommikul Kuu tõusis tund peale keskööd ja järgmisel hommikul, kui eeldatatakse meteoorivoo maksmumi, tõsueb Kuu juba märksa hiljem. Kuu on väga sirbikujuline ja selle tõttu on madal ka Kuu heledus. Seega mingit laastamistööd Kuu meteooride vaatlemisel saabuval ööl teha ei tohiks. Kuu asub praegustel öödel väga kõrgelt käivate Sõnni ja Kaksikute tähkujudes, need asuvad mitte just vastassuunas perseiidide radiandile, kuid seegi ei tähenda midagi.
#000023
Vanaks saanud Kuu loojub 13-ndal koguni koos Päikesega ja järgmisel paaril päeval isegi veidi hiljem, kuid õhtuse vana Kuu nägemise nali jääb ära: sirp muutub päevases taevasinas nägemiseks liiga tuhmiks ja õhtul lisaks ka liiga madalaks (sirp jääb paksu atmosfääri taha). 15. augusti hommiku ülikitsukese kuusirbi peaks hommikuhämaras veel üles leidma, kuid mitte enam päevasel ajal ja paraku ka mitte 25 minuti jooksul pärast Päikese loojumist ( Kuu loojub alles siis).
#000024
Parajasti on käimas järjekordne astronoomiahuviliste kokkutulek.
Eks sellised üritusi ole läbi aegade ikka aeg-ajalt tehtud. Kuid praegu jooksva aegrea esimese numbriga kokkutulek oli 1996. aastal Saaremaal Kaalis. Võib kujutada ette (isiklik kogemus kahjuks puudub), et muuhulgas oli seal juttu ka kahest äsjasest esma-avastatud eksoplaneedist.
#000026
Kuigi päris esimesed kaks eksoplaneeti olid avastatud juba 1992. aastal, siis „päris õigete” planeetide kategooriasse neid nagu ka ei taheta lugeda. Küllap õigustatult, sest neutrontähe lähistele saab midagi eemalt planeedina tunduvat kokku koguneda alles varem eksisteerinud neutrontähe eellaseks olnud tavatähe või selle kaaslase jäänustest peale neutrontähe tekkimist.
#000027
Esimesed kaks „ehtsat” eksoplaneeti olid avastamise järjekorras 51 Peagasi b (b tähistabki planeeti) ja 47 Ursae Majoris b. Esimene neist avastati 1995. aasta oktoobris, teise avastamisest teatati mõni kuu hiljem, 1996. aasta jaanuaris. Need kaks „pioneeri” olid esialgu kõrvuti kirjas kõigis artiklites ja ajakirjades, kus neist juttu oli. Aeg on aga armutu ja seda ka hõbemedalistide suhtes. Praegusel ajal on juba üsna aeganõudev välja peilida, mis oli see järjekorras teine avastatud eksoplaneet, sest nüüd räägitakse ajaloolises mastaabis alati vaid kõige esimesest, tähe 51 Pegasi juures avastatud planeedist; 47 Ursae Majoris b on sattunud täiesti ebõiglaselt unustuste musta kasti.
#000028
Mõlemad uut tüüpi planeedid, eksoplaneedid, põrutasid kohe suure haamrilöögi arusaama pihta, et planeedid, kui neid kuskil veel ka on, peavad paiknema umbkaudu samamoodi nagu planeedid Päikesesüsteemis: kergemad tähele lähemal ja raskemad tähest eemal (mitte eriti lähemal kui Jupiter Päikesele). Kuid et tihti võib tegu olla „suure Jupiteriga” , mis on tähele palju lähemal kui Merkuur Päikesele – seda vist küll ei eeldatud.
#000029
Aeg on edasi läinud, eksoplaneete on teada üle 5300, kuid midagi põhjapanevalt kokkuvõtvalt ei saa nende kohta ikkagi öelda.
#000030
Märksõnad: Messier' objektid, meteoorid, udukogud
#000032