Oma suhteliselt sisutühja eluteekonna jooksul olen ma muude ametite ja seikluste kõrvalt jõudnud juba tugev kümme aastat ja pealegi vahelduva eduga ka õpetaja ametit proovida. Eks ma suhteliselt prügipedagoog olen, kuid eks arengut on olnud ka.
#000003
Igas eelnevalt ära märkimist leidnud “mõtiskluses” on olnud midagi, mis mind kõnetab. Olgu selleks pikad töötunnid, madal palk, suur koormus või varajane tööpäeva algus... Ei ole siin päikese all kohta, mis kooliperele tundmatu oleks.
#000004
Jah, alati saab teha teisiti. Vähemalt selline mulje jääb lõppematust interneti kommentaariumivoost. Soovitusi ja õpetusi selle kohta, kuidas üks või teine teguviis peaks olema ju iseenesest mõistetav ja arusaadav on rohkem kui muukeelset infot haridus- ja teadusministeeriumi koduleheküljel. Kuidas need õpsid siis aru ei saa? Nagu mingi nõukaaeg oleks lahti, tõesõna.
#000010
Ma ise olen sellele piirile väga lähedal. Nii sellepärast, et kohati valdab hinge abituse tunne, sest ei saa süsteemile vastu, kui ka sellepärast, et lugedes sotsiaalmeedias valitsevaid kommentaare tekib paratamatul soov öelda, et “aga tehke siis ise kurat võtaks!” Tulge ja tehke paremini, kui praegu on. Tulge ja näidake seda common sense‘i ehk tervet mõistust, mille puudumist te neile, kes praegu teevad, ette heidate.
#000014
Aga enne, kui ma lähen, soovin teha ühe viimase katse. Viimase katse tuua teieni mõtte sellest, et tegelikult on muutus võimalik. Et tegelikult ka saab suhtlemise kaudu tulemusi, mis on kõiki osapooli rahuldavad. Et õpetajaga saab rääkida, ja õpetaja kuulab. Et õpilane tahab, kasvõi õpetajalaurilikult ülesandeid teha, tahab ja suudab. Et lapsevanem mõistab, et õpetaja tahab head, mitte ei ole kubjas. Et süsteemi “avatarid” mõistavad, et kõike ei saa tabelitesse ja numbritesse panna.
#000015