Valdkond: KÄSITÖÖ > tekstiilide valmistamine, parandamine ja töötlemine
#000001
Saaremaa naised istuvad kangastelgede taha kas huvist või vajadusest. Paljud on avastanud aida tagumisest otsast seal aastaid konutanud kangasteljed ja soovinud endale selgeks teha, kuidas need töötavad. Saades aga kangakudumise kursustel aimu, millised võimalused on telgedel kudumiseks, ostavad endale siiski uued ja korralikumad kiriteljed. Mõned soovivad jääda väiketootjana kodukohta, sest näiteks põrandavaibad on minev kaup. Aga kui vaiba kudumise oskused on selged ja kudumine muutub üksluiseks, tahetakse teha ka muid esemeid. Nii hakatakse kursuste toel erinevaid tehnikaid avastama ja saadakse teada, kui palju on veel õppida. „Kui kangakudumise maailm sinu ees avaneb, saad aru, et see ei ole ainult triibuline kaltsuvaip, vaid on nii inspireeriv ja endasse haarav! Tänapäeva kiire elutempo juures on see meditatiivne ja loominguline tegevus tohutute võimalustega,” ütleb Liisi Ots, kes on osa võtnud nii Veinika Västriku kangakudumise koolitusest „Kuldne lõim“ kui ka Kuressaare Ametikooli V taseme kangakudumise kursusest.
#000002
Saarel on mitu käsitöölisi, kes end kangakudumisega ära elatavad. Pille Tänak koob sõbakirjalisi põrandavaipu. Ülle Tikerperi koob vaipu, mille koematerjaliks kasutab nii trikotaažiriba kui ka villast lõnga. Kuna tal on kasutusel ka 1,80 m kudumislaiusega teljed, saab ta kududa villaseid õlasalle ja suurrätikuid, aga ka tugitooli- ja voodikatteid. Ulvi Maripuu koob peeneid linaseid linikuid ja käterätte. Marika Samlik koob rahvariideseelikute ja -vestide kangaid. Igal laadal on mõni neist käsitöölistest kohal oma kaupa müümas ja ostjaid jätkub.
#000003
Aga need käsitööhuvilised, kes soovivad kangast kududa oma rõõmuks ja kodu kaunistamiseks, teevad seda nii kodus kui ka külade seltsimajades. Üheks selliseks on näiteks Laadjala küla seltsimaja. Teisel korrusel on seal kolmed erineva kudumislaiusega teljed ja huvilised saavad seal kudumas käia.
Kui aga oskuseid napib, saab kuduma minna Valjala Tööpatta. 2002. aastal avatud Tööpada oli esialgu mõeldud töötutele ümberõppekohaks. Kuna seal korraldati ka muid käsitöökursusi ja isegi ettevõtlusõpet, soetati kohe ka viis kangastelge. Kuigi ka Tööpajas on olnud mõõnaperioode, on hetkel kangakudumine jälle populaarne ja tihti tuleb kududa soovijal telje taga
järjekorras seista. Tööpajas toimuvatel koolitustel õpetatakse kanga käärimist, lõime peale panemist, siduste tegemist ja kudumist. Algusaastatel õpetas huvilisi kohalik kangakudumise meister Alma Heinsalu, hiljem Tööpaja juhataja Malle Raamat. Õpilasteks on nii lapsed kui ka täiskasvanud. Näiteks toimus kevadel projekti „Noorte kohtumine“ raames Valjala ja Loksa koolide vaheline kohtumine (kahjuks küll virtuaalselt), kus Valjala noored näitasid oma kangakudumise oskust. Paljud kohalikud elanikud on nüüd endale koju kangasteljed muretsenud, aga tagasisidena ütlevad nad, et kodus on üksi igav ja soovivad ikka Tööpatta kuduma tulla. Kiiretel õuetööaegadel on teljed Tööpajas tühjad, kuid sügis-talvisel perioodil kudujaid jagub. „Huvi on, ja kui oled oma kätega ise vaiba kangastelgedel ära kudunud, on kohe hea tunne,“ ütleb Malle Raamat.
#000004
Kangakudumine aitab paljudel vaba aega täita. on paljudele ajaviide. Samas hinnatakse kangakudumist kui pärandtehnoloogiat ja sellega koos esivanemate rahvuslikku käsitööd. Kangastelgedel kootakse nii vanade esemete koopiaid (rahvariideseeliku kangad, suurrätid) kui ka tänapäevaseid kudumeid (maalitud lõimedega kudumistehnika). Viimastel aastatel hoogustunud rahvariiete valmistamine on viinud paljud huvilised kangakudumisega tutvust tegema. Paljudele on oluline, et enda valmistatud rahvariidekomplekt sisaldaks ka enda kootud seelikukangast.
#000005
Kangakudumine oli Saaremaa talurahvale 19. sajandil üks tähtsamaid talvetöid ja seda hakati tegema kohe peale kolmekuningapäeva. Kevadel `kooti `kangud öeldi Valjalas. Kangaspuud tehti tavaliselt männipuust. Kuigi igal talul olid üldiselt oma teljed, laenati neid ka vaestele soovijatele. „Ons tede kangaspuudel aega, ma oleks oma käole palunud“, Püha.
#000006
Kangastelgedega kooti erinevaid kangaid. Sellist riiet, kus kasutati villast lõnga nii lõimeks kui koeks, nimetati tüssiks ja kasutati pükste ning mantlite õmblemisel. Särgiriided kooti linase lõime ja koelõngaga labased või toimsed. Linast ehk linust kangast pleegitati peale kudumist tuha, lume ja mereveega. Kodus kooti ka erinevaid vaipu. Saani istmekoti ehk persealuse ja jalgade katteks kasutatavaid vaipu kutsuti tekkideks. 19. sajandi keskel olid need kahe niiega kootud poolvillased tekid, mille otstes olid triibud. Elumajas tekina kasutatavad vaibad kooti läbivillased murd- ja täistoimse koega ja linaste lõimedega labase koega. Vaibakangad kooti 19. sajandi alguses kolmelaidsetena (õmmeldi kolmest kangaribast kokku), hiljem kahelaidsetena. Valmiskootud vaibad vanutati hästi paksuks, nii et nad pidasid vastu terve inimpõlve. Palju kooti ka suurrätte. Need kooti ruutlikud ehk ruudulised, toimses tehnikas. Paljud suurrätid on tänaseni säilinud, kuna neid on koduses majapidamises kasutatud näiteks triikimisalusena. Saare naised olid kõvad kangakudujad. Päevas kooti 8–10 küünart kangast, aga eriti usinad võisid kududa linast kangast isegi 18 küünart.
#000007
Külakangrud, kes hakkasid teistele kangaid kuduma, tekkisid umbes 19. sajandi viimases veerandis. Nad ei olnud kuskil õppimas käinud, vaid said teadmised emadelt. Kangakudumise kursused algasid 19. sajandi lõpupoole ja siis said jõukamad peretütred sealt teadmised. 20. sajandi alguses jäi kodune kangakudumine tagaplaanile, sest palju riideid osteti juba poest.
#000008
1950ndatel kooti veel väga paljudes taludes vikerkaarevärvilisi rätikuid ja salle. Need olid populaarsed vene sõjaväe prouade seas. Kuna äritsemine oli keelatud tegevus, peideti rätte kontrollide hirmus mahajäetud taludesse ja metsa.
Kangastelgedel kudumise koolitused algasid Mandri-Eestis ja Saaremaal 19. sajandi lõpus. 20. sajandi alguses sai kangakudumise teadmisi omandada Karja Kodumajanduskoolis ja Kuressaares Naiskutsekoolis.
#000009
Nähtuse, oskuse, teadmise edasiandmine ja -kandumine
#000010
Kangakudumist saab Saaremaal õppida Kuressaare Ametikoolis. Tekstiilieriala õppeaeg on kaks aastat. Sellest ajast umbes veerand õpitakse kangakudumise aluseid. Intervjuus ütleb Anne Kolk, kes on ametikoolis kangakudumise õppejõud, et kangakudumise uue õppegrupi võiks kasvõi kohe avada. Huvilisi on lihtsalt nii palju.
Saaremaa käsitööselts Kadakmari korraldab koostöös ametikooli kangakudumise klassiga erinevate kangakudumistehnikate koolitusi. Koolitusel osalevad eri elualade inimesed.
Kangakudumise populaarsust näitavad ka näitused. Kangakudujate näitus „Merekarva“ oli väljas nii Kuressaare Ametikoolis kui ka Tallinnas ERKLiidu näitusesaalis 2019. aastal. 2021. aasta sügisel oli ametikooli Disanimajakas üleval nende näitus „12 kuud“. Samuti on näitused olnud üleval igal kevadel, kui ametikooli lõpetavad uued õpilased, ja ka erinevate kursustelõpetamisel.
Kangakudumishuvilised naised on loonud seltsingu Lõimik. Seltsing pole küll veel ametlikult registreeritud, kuid annab naistele ühtekuuluvustunde ja koostegutsemise lusti. Koos käiakse kangaid kudumas Kuressaare Ametikooli kangakudumisklassis. Kui kellelgi tekib mingi idee, haaratakse sellest kohe kinni ja äkki avastavad kõik, et ka nemad soovivad just sellist kangast kududa ja seda ideed teoks teha. Kuna kanga ülespanemine on kudumise juures kõige keerukam tegevus ja üksi on seda raske teha, saavad naised ühises töötoas selle koos ära teha. Hilisem kudumine on juba mõnus tegevus ja igaüks tuleb kohale just sellel ajal, kui tööd ja muud tegevused seda lubavad. „Olen lapsest saati teinud erinevat käsitööd ja mõelnud, et kangakudumisega ma end küll ei seo. Nüüd on läinud aga vastupidi, see on mind köitnud kõige rohkem,” ütleb Marite Madisson, kes on üks seltsingu eestvedajaid.
#000011
Kangakudumine Saaremaal ei ole hääbumas. Kangakudujate seltsing Lõimik, mis koondab kangakudujaid naisi, käib koos ja naised koovad iga päev Kuressaare Ametikooli kangakudumise õppeklassis. Kui nüüd see Kuressaare kesklinnas asuv maja lammutatakse, sest asemele tuleb Kuressaare kolledži väikelaevade mudelkatsetuste bassein, ja kangakudumise klass viiakse linnast kaugemale Upale, võib juhtuda, et kangakudumishuviliste ind raugeb. Samas on kõikidel ka kodus olemas kangasteljed ja nad saavad seal kududa.
Kangakudumishuvilised saavad koos käia ka Valjala Tööpajas, kus on üleval viied teljed.
Samuti on teljed paljudes seltsimajades. Neid renoveeriti 2000. aastate alguses ja loodi suurepärased võimalused
kangakudumiseks. Ka nendes kohtades ei seisa teljed jõude.
#000012
Saaremaa käsitööselts Kadamari eesmärk on kultuuripärandi uurimine ja selle elujõulisena hoidmine Saaremaal. Seetõttu oleme korraldanud erinevaid kangakudumise kursuseid ja koolitusi. Huvilistest pole kunagi puudust tulnud. Koolitustel käivad erinevate elualade inimesed üle Saaremaa.
Kuressaare Ametikooli õppejõud Anne Kolk ja Kaie Keskküla on teinud koos kangakudumise seltsingu Lõimik naistega mõned uurimistööd. Kõigepealt uuriti Lääne-Saaremaal 19. sajandil kootud väikeseruudulisi vaipu, mida toona kasutati tekkidena.
Uurimistöö tulemus võeti kokku kirjalikus töös, kooti mõned vaibad ja esitleti seda kõike ametikoolis 2020. aastal. Töö käigus tehti proovikudumisi, katsetati vanutamist ja kooti valmis kaks vaipa. 2021. aastal uurisid Anne ja Kaie Saaremaal 19. sajandil kantud sõbasid. Uurimistööd alustati inimestelt vanade sõbade kokku kogumisega. Tuli välja, et päris paljudel on sellised vanad esemed veel kodus alles. Kuna üleviskeid kooti ka 20. sajandil alguses, alustatigi kudumise aja määramisega. Nüüdseks on tehtud kudumisõpetused ja iga Lõimiku naine koob mõned sõbad. Kevadeks 2022. aastal valmis näitus ja trükis Saaremaa
sõbadest. Loodetakse valmis kududa 20 uut sõba, mida saaks kanda koos rahvariietega või ka niisama jahedal suveõhtul kanda.
#000013
Kangakudumise õpilased. Karja kodumajanduskooli õpilased kangakudumise klassis. SM fk 3518_15
#000014
Ülle Tikerperi kootud põrandavaip. Erakogu, 2021.
#000018
Iida käsitöökool – Kangakudumise õpetus, koolitus ja
#000023
Teema uurimise käigus kogutud materjalide asukoht
#000025
Kui Anne oli väike, alla kümneaastane tüdruk, pandi ta tihti kodus tegema erinevaid vastumeelseid kodutöid, näiteks pesema rasvaseid nõusid. Siis „valutas“ Annel alati kõht ja kiiresti jooksis ta naabrinaise Laine juurde, kelle juures oli tal alati mõni tikkimistöö pooleli. Anne Kolgi ema Amanda Matson oli lõpetanud Kuressaare Naiskutsekooli õmblemise eriala. Kui Anne isa hakkas perele maja ehitama ja valminud olid esimesed kaks tuba, mis vajasid kodutekstiile, toodi maalt laenuks kangasteljed ja pandi need üles pooleli olevasse tuppa. Ema endine kooliõde Laine Piipu (Anupõld), kes oli õppinud kangakudumist, tuli appi juhendama kanga ülespanekut ja siduste tegemist. Kuna uus maja oli valmimas, vajas see nii kardinaid, vaipu kui ka diivanikatteid. Tollel ajal (1960ndad) oli väga populaarne teha endale koju ise tekstiilid. Ideid saadi ajakirjast Kunst ja Kodu, kus ilmusid erinevate esemete mustrid ja sidused. Kui kogu maja valmis sai, viidi teljed sauna eesruumi ja kooti seal edasi. Hiljem oli Anne ema Teeninduskombinaadis Saare kangakuduja. Anne oli kümneaastane, kui ka temal lubati telgede taga kududa.
Kui Anne jõudis õppima TPedI-sse, siis seal kahjuks kangakudumist õppekavas kohustuslikuna ei olnud. Vabaainena sai küll kududa, kuid keegi ei õpetanud, mis toimub telgede all.
Kui 1990. aastal sai tema mees valmis nende perele ehitatud maja, oli Annel jälle kodutekstiile vaja, aga polnud teadmisi sidustest. Siis ei jäänudki tal muud üle, kui võtta raamat ja istuda telgede alla õppima.
#000026
Teadmise, oskuse omandamine ja täiendamine
#000028
Anne kudus esimesed kangad juba lapsena ema juhendamisel. Kooli ajal oli naabritädi Laine Leemet pioneeride maja kangakudumise ringi juhendaja ja Anne käis rõõmuga tema juures õppimas. Kui ta ise täiskasvanuks sai ja oma koju uusi kodutekstiile vajas, õppis Anne raamatu abil ka siduseid tegema.
Pärast TPedI tööõpetuse õpetajana lõpetamist, kui Anne Kuressaare Ametikoolis töötas, õppis ta kangakudumise tehnikaid juurde Tartu kõrgemas kunstikoolis toimunud kursustel. 2017.–2018. aastal õppis Anne Kuressaares Veinika Västriku kangakudumise tehnikate koolitusel „Kuldne lõim“. Anne on ka tubli iseõppija ja täiendanud oma teadmisi internetiavarustes. Kui ta on näinud kuskil mingit põnevat tehnikat või omapäraselt kootud eset, siis on ta öö läbi mõtelnud, kuidas seda tehakse. Näiteks avastas ta, kuidas Saaremaale iseloomulikud kurrutatud rahvariideseelikud kohe kurdu kududa, nii et kangast telgedelt maha võttes on kurrud juba kangas sees.
#000029
Anne Kolk alustas õpetajaametiga peale TPedI lõpetamist Kuressaare ametikoolis aastal 1983. Esialgu õpetas ta tikkimist, pilutamist, heegeldamist ja varrastel kudumist. 1991. aastal alustanud lennud valmistasid endile lõputööks rahvariided. Nii toimis see 10 järgmist aastat, kokku valmis umbes 100 komplekti. Kui 90ndate lõpus lõpetas tegevuse Teeninduskombinaat Saare kangakudumise osakond, toodi osa sealseid kangastelgi Kuressaare ametikooli. Nii alustati koolis süvenenumalt kangakudumise õpetamist. Samal ajal, 1990ndatel tõid soomlased Kuressaare ametikoolile projektide käigus nii teadmisi kangakudumise tehnikatest kui ka uusi kangastelgi.
Saabusid 2000ndad aastad ja enam ei soovinud noored keskkoolilõpetajad minna ametikoolidesse käsitööd õppima. Pigem huvitasid neid toitlustus ja sadulsepatöö. Nii ei jäänudki Annel muud üle kui õppida kaks aastat Soomes sadulsepaõpetajaks ja anda oma teadmisi edasi uutele huvilistele. Viimased põhikoolipõhised grupid käsitööõppijaid võeti ametikoolis vastu 2003. aastal.
Peale 2010. aasta koolireformi tulid kooli õppima juba vanemad inimesed. Õppetöö muutus sessioonõppeks, nii et õpilased said
Kui siiani õpiti kangakudumist ametikoolis teiste ainete kõrvalt, siis 2014. aastal võeti vastu esimene ainult kangakudumise õppegrupp. Viimaste aastate jooksul on Anne Kolk koolitanud käsitööhuvilisi, kes on saanud nii III kui ka V järgu käsitöömeistriteks. Kangakudumise vastu on huvi endiselt suur ja Anne Kolgi arvates võiks uue kursuse kasvõi kohe komplekteerida.
#000030
õpetamine – Anne Kolk õpetab Kuressaare Ametikoolis kangakudumist. Peale selle juhendab ta ka Saaremaa käsitööseltsi Kadakmari rahvariiete valmistamise koolituse ajal kõiki, kes telgedel seeliku- või muid kangaid koovad.
#000032
konsultatsioon – Konsulteerib saarlasi erinevates külamajades kangakudumise alal.
#000033
Anne Kolk räägib oma kudumitest.
#000041
Kaire Ley jaoks on kangakudumine hobi. Peale kudumise meeldib talle väga vanu telgedel kootud esemeid koguda, uurida ja saadud tulemusi dokumenteerida. Kaire soovib talletada nii esemeid kui ka vanade inimeste mälestusi Sõrve käsitööst. Kaire on kogunud kokku kõik rätikud, tekid ja nende katked, mis vähegi kuskil saadaval on olnud. Põhiliselt on esemed kogutud Sõrve kandist, aga on ka Abrukalt toodud. Kuna ta on osalenud mitmel kangakudumise tehnikaid õpetavad koolitusel, oskab ta ka vanade esemete mustreid ja siduseid kirja panna. See on oluline, sest siis saab neid järgi kududa ja traditsioonid ei kao.
Kaire korjab kokku ka kõik kangastelgede osad või vanad teljed. Fotol nr 1 on Kaire omanduses olev suga, mille piid on tehtud
pillirookõrtest. Tänapäeval tehakse need metallist. Fotol nr 2 on Kaire vanad maateljed.
#000043
Kaire Ley osaleb kangakudumise seltsingu Lõimik töös, kus pannakse mingi konkreetse eseme jaoks lõimed üles ja
kootakse ühiselt esemed teljel valmis. Hetkel on käimas Saaremaa suurrättide kudumine.
#000044
Kaire Ley kangakudumisega raha ei teeni. Ta leiab, et selleks peaks tegema palju ühesuguseid tooteid, aga üksluine töö talle ei sobi. Küll aga soovib ta vanu esemeid järgi kududa ja teha seda võimalikult originaalilähedaselt. See on aga üsna keeruline, kuna tänapäeva materjalid on hoopis teistsugused. Raske on leida materjale, millega on vanad esemed kootud. Näiteks on olemas küll ühekordne villane lõng, aga see ei ole enam nii tiheda keeruga ega pea ka kudumisele vastu. Oma koopiakudumitega on Kaire esinenud ka mitmel kangakudujate näitusel nii Tallinnas kui Saaremaal.
#000045
Kaire Ley läheb alati appi, kui keegi tema teadmisi vajab. Nii on ta mitu korda käinud nii oma küla ja ka Abruka inimestel abiks telgede rakendamisel. Seda tööd on raske üksi teha ja selle juures on vaja teadmisi nii niietamisest kui ka siduste nöörimisest.
#000047
konsultatsioon – Kaire Ley aitab kangakudumise huvilistel telgi rakendada ja siduseid teha.
#000048
tootmine/valmistamine – Kaire Ley koob telgedel Sõrve kandi kudumeid. Kui ta leiab kuskilt kasvõi väikese tüki vana kudumit, proovib kohe järgi, kuidas see tal endal kududes välja tuleb.
#000049
Pillirookõrtest tehtud suga. Mareli Rannap, 2021.
#000050
Kaire Ley räägib vanadest kudumitest.
#000053
Marika ja Jaana ema Erika Järsk (1936–1995) oli Kuressaares asuva teeninduskombinaat Saare (1946–1996) silmkoeosakonna meister. Marika koos oma noorema õe Jaana Järskiga töötasid teeninduskombinaadis juba väikeste koolilastena. Neile usaldati töötajatele igav ja üksluine poolija töö. Tasu nad selle eest ei saanud, kuid lapsed olid uhked selle üle, et neile oli lõunavaheajal ette nähtud koht söökla lauas. Kui Marika oli 8. klassis, sai ta esimest korda teeninduskombinaadis kudumas käia. III korruse kõige tagumisse nurka anti talle väikesed teljed ja Marika sai seal puuvillase ja linase niidiga laualinikut kududa. Esimese valmis saanud liniku lõikas ema kääridega katki. See oli Marika arust kenasti kootud, aga ema vilunud silm nägi selles esimeses katsetuses palju vigu. Ema Erika Järsk oli karm ja kriitiline ega aidanud Marikal paremaks kudujaks saada. Teised kombinaadis töötavad naised aga aitasid Marikal järgmised linikud kenamad ja ühtlasemad kududa.
#000056
Marika Samlik lõpetas Tallinna Pedagoogilise Instituudi ja läks Saaremaale tagasi. Kui ta siis kohe teeninduskombinaati tööle läks, pani ema, kes oli seal meister, ta 2 m laiade telgede taha kuduma. Ema oli karm ja ütles ikka: „Sa ei ole Järsu Marika, kui sa seda ära ei õpi!“
Need teljed olid kohased suurtele ja pikkadele naistele, sest kudumislaius oli kaks meetrit. Kuna Marika oli väikest kasvu, pidi ta iga süstikuviskega ka ise mööda teljepinki kaasa liikuma. Sellistel telgedel kooti kardinakangaid. See oli Marikale õpetlik kogemus, aga füüsiliselt raske. Edasi sai aga Marika minna kuduma poolvillaseid õlasalle. See töö meeldis talle väga ja sallid tulid ilusad. Vastasseis emaga viis Marika edasi tööle teeninduskombinaadi värvimistsehhi. See oli tema arvates hirmus koht.
Paksu auru sees polnud näha ei inimesi ega värvimiskatlaid. Kahe kuu möödumisel viidi Marika kangakudumisosakonda tagasi. Seal pidi ta algul tegema lihttöid: käärima lõimeid ja tegema siduseid. Siduste tegemine oli töö, mida kudujad ei osanud.
#000058
Teeninduskombinaadis oli töö korraldatud nii:
Majas asus kontor, kus käidi esemeid tellimas. Nõudlus kootud kangaste järele oli väga suur. Telliti rahvariidekangaid (populaarsemad olid Karja punane, Muhu kollane ja Kihelkonna must seelikukangas), neid pidi kuduma vähemalt kolm meetrit päevas, et normi täis saada. Veel telliti näiteks seinavaipu, tugitoolikatteid, kardinaid, salle. Kui tellimus oli vastu võetud, anti see meistrile.
Meister määras siduse, lõime- ja koelõngad. Sidusemeistreid oli kombinaadi u 40-50 telje peale kolm inimest. Teised siduseid teha ei osanud. Siduste tegija pidi ühel päeval tegema sidused kahele teljele.
Kui teljed said tühjaks ja uus lõim oli kääritud, toimus kangaste peale tõmbamine. See oli Marika meelest lõbus töö ja seda tehti kambakesi. Abiks kutsuti ka mehed. Viiekesi hoiti pikka lõimepatsi piki vahekäiku pingul, samal ajal kui kaks naist pulkadega lõimepatsi vahelikke tõstes ja langetades hoidsid ära lõimelõngade haakumise enne rehatamist. Lõimepoomi keeras alati meesterahvas ja telgede omanikul oli kõige lihtsam töö – tema pani lõimede vahele puupulki, et lõim ühtlaselt poomile jaotuks.
#000059
Kui kangas oli valmis kootud, pidi kuduja ise sõlmima kinni lõimed ja viimistlema tooted. Uued lõimed sõlmiti lõimepoomi juures
eelmiste lõimede külge ja tõmmati läbi niite ja soa.
Aastate möödudes oli Marika kombinaadis lõpuks üks kõvemaid kudujaid. Tal olid kolmed teljed, kus ta kudus rahvariideseelikute kangaid, salle ja tugitoolikatteid. Marika õppis kombinaadis kuduma kõiki erinevaid kangaid. „Peenemate kangaste puhul oli oluline, et kuduja kooks toote järjest valmis. Iga päev võidi ju alustada erineva tujuga.“ Ta õppis ära tehnoloogiad ja samuti siduste tegemise.
#000060
Teeninduskombinaadis töötas Marika kuni 1994. aastani, siis jäi ema pensionile ja tegi aktsiaseltsi, kus kogu perega hakati tootma nii rahvariideseelikuid kui ka muid kangastelgedel kootud esemeid.
#000061
90ndate aastate lõpus oli Marika mõned aastad tööl ka Soomes rahvariidekangaid valmistavas firmas Vuorema. See andis talle hea stardipositsiooni tulla tagasi kodusaarele ja hakata siin rahvariideseeliku kangaid kuduma.
#000062
Oma firma tegi Marika 2006. aastal ja selle nimeks sai Rahvariided OÜ. Tänaseks on Marika kudunud rahvariidekomplektide juures vajaminevaid kangaid juba 15 aastat.
#000063
Marika on kudumispisiku edasi andnud oma kahele tütrele. Tütar Liisi Razumov punus aastaid ema valmistatud rahvariidekomplektide juurde kiri- ja kõlavöid. Rahvariideseelikute kangaid koob ta aga siiani. Liisi elab Keilas ja kiriteljed on tal endal kodus olemas. Nii on mugav muude tööde kõrvalt vahepeal telgede taga kudumas käia. Nüüd on Marika välja õpetamas juba neljandat põlve kangakudujat. Liisi väike tütar saab vanaemalt kangakudumise tunde (Foto 1).
Kursusi ja koolitusi Marika andnud ei ole. Küll aga on ta alati läinud appi, kui kellelgi on vaja lõimi telgedele panna või siduseid
Enda arendamist ja Saaremaa rahvariiete uurimist on Marika alati oluliseks pidanud. „Kes siis veel, kui mitte saarlane ise,“ ütleb ta oma rahvariiete huvi kohta. Marika on käinud ERMis ja mujal muuseumites seelikutriibustikke uurimas, neid maha joonistamas ja mõõte üles kirjutamas. See on olnud suur töö, aga tema jaoks põnev. Iga kord leiab ta muuseumi esemete pealt mõne uue nipi,
#000064
tutvustamine – Marika Samlik tutvustab oma poes Saaremaa rahvariiete komplektide üksikosi.
#000066
müük – Marika Samlik müüb telgedel kootud kangaid ja võtab vastu tellimusi.
#000067
tootmine/valmistamine – Marika Samlik on kudunud väga palju rahvariideseelikute kangaid Saaremaa taidluskollektiividele. Igal tantsu- ja laulupeol võib neid leida.
#000068
turism – Marika Samlik näitab oma kootud kangaid alati laatadel ja tema poodi külastavatele turistidele.
#000069