Raivo Trass, vana mees jõudis koju
#000000
Ma ei hakka arvutama, aga see oli just aasta tagasi, kui istusime mu maaaia kuuris, päike paistis ja rääkisime elamise valust. Põhjus oli ka ja paar noort armast inimest olid veel meie seltsis. Mulle tundus siis, et oled pisut väsinud, lasid noortel rääkida.
#000004
Siis tuli see, mis oli täiesti ootamatu. Kui mul oli paber, et minu isadel-emadel, vanaisadel- vanaemadel on olnud see talu, see maa, see mets. See oli ootamatu ja tekitas palju pingeid. Minu talus, mis oli kolhoosile võetud, elasid hoopis teised inimesed. Aga kuhu nemad lähevad...”
#000006
Aasta tagasi ütlesid, et oled vanaisa juba kümme aastat ja jõudsid oma jutuga meie aega ja selle juurde, kuidas maal enam autota hakkama ei saa ja seepärast on päris vanadel inimestel raske. Vanduma võtab, kui mõtlen, millise kirglikkusega sa armastasid päris asju ja nüüd sind järsku ei ole.
#000007
Laulame, Raivo. Su viimaseks jäänd lavastusest: „Ai tsihh, ai tsahh, ai tsahh, ai, velled. Me metsavennad oleme. Ai tsihh, ai tsahh, ai tsahh, ai, velled, me metsavennad eestlased...” Lähen ja heiskan su auks sinimustvalge lipu. Ja ei pane sinna külge musta linti, ega jäta teda poolde vardasse. Las ta lehvib tuules vabalt, nii nagu sina elasid.
#000008