Home»#meeliskirjutab»Meelis kirjutab: see vana hea – oma kodu! Meie endale või teie meile?»
#000001
Meelis kirjutab: see vana hea – oma kodu! Meie endale või teie meile?
#000002
Aina enam ja enam tunnen ma üht veidrat tunnet seoses selle koduga. See ei ole isegi mitte niivõrd tunne, vaid pigem küsimus, mis mind painab ja tekitab kehva tunnet. Kelle pärast me seda oma kodu tahame: kas enda või lugejate pärast?
#000003
Mina isiklikult tunnen meeletut survet selle kodu osas. “Pean elama omas kodus muidu suren 2020” oleks selle tunde nimi. Aga kas see on normaalne? Ja miks ma seda tunnet tunnen? Loomulikult tänu blogile. See muidugi on natukene ka meie endi teha, sest ise me ju sellest kirjutame.
#000004
Aga reaalsus on see, et kui me mõnda aega sel teemal ei kirjuta, tuleb ikka mõni kiri või kommentaar, mis uurib, kaugel see oma kodu asi on. Ja see tunne on rõhuv. Päriselt ka.
#000005
Osad saavad kodu, kui lähevad kõrge palgaga tööle, saavad laenu jne. Teised koguvad aastaid ja lähevad alles siis panka. Kolmandad kasutavad oma vanemaid (pluss sääste). Seoses vanematega on ka siia blogisse tulnud küsimusi, et miks mina oma vanemate maja panti ei pane või kuidas iganes – tagatiseks ei anna. Enamasti me nendele küsimustele ei vasta, kuid kuna viimasel ajal on neid jube palju tulema hakanud ja kui me neile ei vasta, siis minnakse veelgi rohkem närvi. Aga ma siis teen lühiülevaate, miks me ei saa minu vanemate poolt mingit kinnisvara kasutada.
#000007
Nimelt tegi minu ema 2014 aasta novembris (sellal, kui Leenu ootas Hedonit) koos isaga testamendi (abikaasade ühistestamendi) ühele kolmest õest, meie perekonnatuttavad või kaugelt sugulased, ei teagi täpselt. See sugulane saab pärast minu ema surma endale nii Veerenni tänaval asuva nelja üürikorteriga suure maja kui ka Tartus oleva kahekorruselise elamu. Tegemist on abikaasade vastastikuse testamendiga, mis tähendab, et pärast teise poole kadumist, ei saa elus olev poolt ainuisikuliselt seda muuta. Kui siis ainult kinkida. Seda aga minu ema kindlasti mitte ei tee, sest noh... põhjus on ainult üks ja ühene. Ma olen koos Leenuga. Leenu on paks, harimatu ja loomulikult ka loll. Väidetavalt on tal isegi AIDS. Seda arvas ta ca 9 aastat tagasi, sest ei julgenud sama wc poti pealegi istuda, kus Leenu, sest kartis paksult AIDS’i saada. Sellele lisage juurde see, et ema sõnul ei ole mina oma vanemaid kunagi elus aidanud, Hedonil on täiesti kohutav nimi ning saategi paar pisikest põhjust, miks mina isiklikult ei saa oma vanemate olemasolevat kinnisvara mitte mingil moel kasutada. Ja mistõttu jään ma sellest ka tulevikus ilma. Aga vähemalt keegi saab õnnelikuks. Eile linastunud “Tõde ja õigus” pani muideks vägagi mõtlema teatud asjadele, mis leidsid aset sealsel ajal, kuid ka tänasel päeval. Tegelikult ei olegi mitte midagi muutunud. Inimesed ja nende iseloomud on ikka ühesugused.
#000008
Nagu ma juba ka ütlesin, siis iga inimene, iga pere ja iga kodu otsimine on erinev ja kõiki ei saa ühe puuga mõõta. Seega ei ole mõtet tulla kommenteerima, et vot, meiega oli nii ja meiega oli naa ning teie olete lihtsalt lollid. Oleme, siis oleme. Oleme järelikult terve elu olnud.
#000010
Mina sooviks kogu sellele teemale lihtsalt pausi teha ja pisut aega lihtsalt vait olla. Lihtsalt elame oma elu selles headuses või viletsuses, kuidas kellelegi, aga vähemalt elame ilma mingi rõhuva surveta, et peate elama omas kodus, muidu ühiskond teid omaks ei võta.
#000014
Üks huvitav mõte ka... Meil on päris mitu sõpra ja tuttavat, kes on maaklerid. Kuid mitte ükski neist ei ela omas kodus. Huvitav miks? Maakleritena saaks nad ju parimad kohad ja diilid, ent ometigi pesitsevad nad kõik üürikates. Paneb mõtlema onju...
#000015
61 thoughts on “Meelis kirjutab: see vana hea – oma kodu! Meie endale või teie meile?”
#000017
Kodu peaksite tõesti ISE tahtma, mitte kellegi pärast.
Eks kodu saamine nõuabki pingutust, vaevalt see kellelegi kergelt kätte tuleb. Loobutaksegi mõneks aastaks reisidest (mitte kõigist ei pea), et sissemaksu koguda jne. Mina näiteks ei kujuta ette, et elaks lõputult üürikorteris ja veel 1-toalises. Olen elanud küll, kui laps oli aastane. Siis otsisime suurema üürika. Ostmiseni jõudsime hiljem.
#000019
Keeruline on aga lapse pärast oleks hea oma kodus olla.
#000021
Mina sain 4a tagasi 0 sissemaksega Kredexi kaudu, Seb pangast. Noore pere laen vist oli tol ajal see laenutoote nimi. Üksi võtsin, 2last ka olemas. Palk Eesti keskmine. Teil kahepeale sissetulek ilmselt palju suurem.
Kui on stabiilne sissetulek siis pole see laenu saamine midagi raske. Iga kell maksaks laenu kui võõrale inimesele nö musta auku. Laenuga saab see asi ükskord omaks ikkagi. Vajadused muutuvad, saab müüa alati.
Kui korteri suurus teid ei häiri siis ostke ka pisike korter, ei pea kohe 4-toal Penthouse olema :) Mõistlikud kommunaalid aga maksate laenu, mitte üüri.
Leenu: Meil on firmal hea käive, aga meie isiklikud pangakontod just ei hiilga, see aga on see, millest pank huvitub. Ma homme blogin sellest lähemalt.
#000028
Mina sain 4a tagasi 0 sissemaksega Kredexi kaudu, Seb pangast. Noore pere laen vist oli tol ajal see laenutoote nimi. Üksi võtsin, 2last ka olemas. Palk Eesti keskmine. Teil kahepeale sissetulek ilmselt palju suurem.
#000029
Meelis, kas sa oled lapsendatud laps? Ma ei kujuta ette, et lihane ema ja isa nii teeksid.
#000033
Meelis: Tead, see teema on nii pikk ja kohati ka keeruline. Täna kui ma olen üle 30ne, siis saan ma paljudest asjadest aru. Aga mis tehtud see tehtud. Nagu ma ka kirjutasin, siis vähemalt keegi saab õnnelikuks. Ja mina saan õnnelikuks mingit muud moodi.
See tõestu hullumeelne, kuidas ema oma poega kohtleb. Õnneks neil endal Leenuga armas pere. Kaotajaks on see ema ise, kes oma mürgi sees elab.
#000034
See tõestu hullumeelne, kuidas ema oma poega kohtleb. Õnneks neil endal Leenuga armas pere. Kaotajaks on see ema ise, kes oma mürgi sees elab.
#000036
Hetkel on kinnisvara täitsa üle võlli hindadega. Meelis väljendas nii hästi oma mõtteid, et tundsin kohe seda survet mis inimesed on talle ja Leenule pannud. Oleks tõesti mõistlik see teema ajutiselt pausile panna. Raske on elada teiste inimeste ootustes. Vanemad kes survestavad suhtes olevaid lapsi, saamaks lapselapsi või minna nende arust juba ükskord mõistlikule tööle. On palju lugejaid kes on saanud oma kodu ammu. Kui laenu anti lihtsamalt või saadi päranduseks või ühel kooselu kaaslasel juba oli kodu. Ei teatagi kui keeruline on laenu saada ja kui ebamõislik oleks praeguste hindadega osta. Kiidan heaks ka teie elukorralduse, et sinul on pigem paindlik töö ja Leenu käib põhikohaga. Tean kui keeruline on kui on Hedoni vanune laps ja vanemad käivad täiskohaga tööl. Seega, laske edasi. Ja veel.. Kui endal oma lähisugulastega isegi suhted head siis enamus tuttavaid vöib välja tuua rohkem ebaõnnestunuid peresid kui neid kus on armastus ja mõistmine.
#000037
No see su vanemate käitumine on täiesti lubamatu. Arvestades tema kinnisvara hulka siis ühe korteri antku sugulasele kui nii väga tahab anda, aga ülejäänu kasvõi Hedonile kui sulle ei taha kinkida. Ei saa mina aru, kuidas üks ema nii teeb. Kas sul oli isaga parem läbisaamine?
#000039
Aga sellest säästuaastast. Arvestades ikkagi teie reisimise ja shoppamise määra. 3 kella Meelisel aasta lõpus..milleks?! Siis suudaksite 20k ka aastas kõrvale panna. Meelis läheks aasta alguses tööle ja oleks 6 kuud sissetulek ja küll te siis laenu saaks. Mul just tuttav ostis 2 nädalat tagasi Hõbemetsa tutikasse majja 2-toalise 100k. Te saate kasvõi välja rentida selle kunagi. Ju need maaklerid ei suuda raha koguda ja sissemaksu maksta. Sa võid ju heade pakkumistega kursis olla, aga kui elad palgapäevast palgapäevani siis pole kasu.
#000040
Ma isiklikult küll pigem reisin ja naudin elu kui punnitan ja virelen hambad ristis, et mammonat koguda. Kellele või milleks? Mul on enda korter olemas, sain päranduseks vanatädilt, Tallinnas, kesklinnas. Kui ei oleks saanud, siis võimalik, et oleksin tõesti võtnud ühel hetkel laenu ja midagi ostnud. Midagi mõistliku hinnaga ja kindlasti mitte kesklinna. Täiesti võimalik ka, et elaks senini üürikas. Inimestel on üks elu ja minu jaoks isiklikult on emotsioonid, mugavus ja selle elu endale meelepäraseks elamine kõige tähtsam. Kellel on surres rohkem asju võistlusel ma ei viitsi osaleda, milleks :)? Kui aga kedagi teeb just kogumine ja võimalikult palju omamine õnnelikuks, siis täitsa ok ka see valik loomulikult. Niiet mõelge pigem ka, mis teid õnnelikuks teeb. Mingil hetkel teil ilmselt tuleks vähemalt kahene üürikas võtta, Sest tean omast kogemusest, et koolilaps tahab privaatsust, oma asju, oma sõpru oma tuppa külla kutsuda jne. Edu :)!
Leenu: olen täiesti nõus, et suuremat üürikat on mingi hetk vaja :)
#000043
Ma isiklikult küll pigem reisin ja naudin elu kui punnitan ja virelen hambad ristis, et mammonat koguda. Kellele või milleks? Mul on enda korter olemas, sain päranduseks vanatädilt, Tallinnas, kesklinnas. Kui ei oleks saanud, siis võimalik, et oleksin tõesti võtnud ühel hetkel laenu ja midagi ostnud. Midagi mõistliku hinnaga ja kindlasti mitte kesklinna. Täiesti võimalik ka, et elaks senini üürikas. Inimestel on üks elu ja minu jaoks isiklikult on emotsioonid, mugavus ja selle elu endale meelepäraseks elamine kõige tähtsam. Kellel on surres rohkem asju võistlusel ma ei viitsi osaleda, milleks :)? Kui aga kedagi teeb just kogumine ja võimalikult palju omamine õnnelikuks, siis täitsa ok ka see valik loomulikult. Niiet mõelge pigem ka, mis teid õnnelikuks teeb. Mingil hetkel teil ilmselt tuleks vähemalt kahene üürikas võtta, Sest tean omast kogemusest, et koolilaps tahab privaatsust, oma asju, oma sõpru oma tuppa külla kutsuda jne. Edu :)!
#000044
Väga kahju, et vanemad ei aksepteeri sinu valikuid elukaaslase näol. Olin kunagi samas olukorras, kui mitteaksepteerivateks poolteks olid minu tuttavad ja ka inimesed, keda ma ise ei teadnud. Kuulujutud, kus räägiti, et miks see tüdruk küll sellise mehe endale kõrvale valis ja mis tal küll arus on. Eks need alguses segasid ja häirisid, kuid lõpuks on see siiski minu elu ja mitte keegi teine ei tea, kuidas minu ja elukaaslase suhe ju tegelikult välja näeb. Teised ei näe ega tunne seda. Niiet mis õigus neil kobiseda on, eks. Nüüd oleme juba üle kaheksa aasta koos olnud ja endiselt rahul :)
#000046
Meelis: Nendes kuulujuttude osas olen ma sinuga ühes paadis. Olen ka mina enda ja Leenu kohta selliseid jutte kuulnud, et anna olla. Mina keeran lihtsalt selja ja lähen edasi. Las nemad räägivad, aga meie oleme ikka koos.
#000047
Muidugi, kõike saaks. Aga ma ei näe end maal maal elamas :)
#000049
Enamik ikka rabeleb ise! Vanemaid sisse tuua mängu on veidi imelik – kaks täiskasvanut inimest peavadki ise hakkama saama!
Oma ema otsuseid siin kirjutades just kui ootate haletsust aga milleks? Olete hakkama saanud ja peate edaspidi saama punkt.
Teiseks see oma kodu 2020 ütles su enda naine välja, mitte lugejad :) aita siis teda selles! Miks antud jutus pole seda pointi, et pead tööle minema?!?
Ja ma ei tea mida te otsite aga teie hinnad on ikka liiga üle pakutud! Suvaline link super asukohaga korteriga palun: 
#000051
Ja meil on 30a tõsi. Saime ehk viimase aastaga seda isegi :D ma ei tea muidugi, mis see pankade piir on. Aga esimene korter oli nt 25 aastaks.
Mina ikka leian, et kui oma kinnisvara omada tuleb lihtsalt kuskilt alustada. Kohe ja kõike meie palkade juures see ei toimi! Ostsime ise esimese kodu tavalisse majja, avasime köögi ja tegime remonti. Nüüd üürime. Ise saime uude majja suurema. Samm sammult, samas ei ole ma veel muldvana aga oma kodu tunne olemas :)
Üürida on ok aga mingi piirini? Kas sa nt kujutad ette ennast 60-65aastaselt üürikorteris? Minu jaoks see nt hirmutav kui peaksin sellises vanuses kuskile kolima kui omanik otsustab müüa :O
#000060
Ma liigutasin seda kogutud raha juba praegugi ja on plaanis investeerida lühiajaliselt veelgi. Natuke ikka toodab juurde :)
#000070
Ei tunne mitte kedagi, kelle üürikorteris elaksid ukrainlased. Ise ka neid ei võtaks ja nende ärakukkumises ohtu ei näe.
Tallinna elanikkond aina kasvab, ei usu isegi 1% võimalust, et liikumine muutuks maapiirkondadesse ja seega ei karda üürnike puudust. Üliõpilased, noored pered jne, jäävad alati eksisteerima, kes ei jõua ise korterit soetada, aga vajavad elukohta. Jah, üürihinnad võivad langeda, aga seni kui üür katab ära pangalaenu, pole põhjust muretsemiseks.
#000072
Oluline on olla õnnelik. Ma ei usu, et teie laps on õnnetu, et oioioi, ma elan 1 toalises üürikas, mul pole nö oma kodu. Minu arvates pole üldse vahet. Suure laenu orjamine pole ka tore. Meie elame 2last+2täiskasvanut, 2 toalises korteris. Väga palju on kuulda nurinat, et millal siis suurem pind tuleb. Mu ema eriti stressis. Aga meil on lastel isegi oma tuba. Me ise ei näe probleemi. Miks peab elama üle võimete. Tuleb elada nii, et oled õnnelik.
#000073
Oma kodu on tore. Samas, ma arvan, et veri ninast väljas ei pea ka pingutama, et seda saada. Ma olen oma elus mitmes üürikas elanud, ei ole kunagi üheski ennast halvasti tundnud. Kuigi, kui laps suuremaks saab, siis ilmselt ühel hetkel tuleb teil ikkagi kodu välja vahetada, vb see on siis hetk, kui mõelda üürikas vs oma.
PS. Ma peaks vist oma vanemaid iga päev tänama, et nad mulle normaalse kasvukeskkonna tagasid. viimasel ajal on nii palju lugusid vaimsest/füüsilisest vägivallast, mida laste peal kasutatakse. Ma lihtsalt ei kujuta sellist lapsepõlve ette.
#000076
Väga hästi kirjutatud, leian ennast samalt mõttelt-kelle pärast seda oma kodu vaja? Ma olen oma üürikorteriga nii rahul. Sageli aga tehakse suured silmad, et polegi oma korter, ometigi laps juba on. Lisaks veel kui üürikorteris remonti teed, imestatakse, et kelle jaoks. Ma olen rahul ja ei kavatsegi ennast enam halvasti tunda, et laps ja vanust on ja oma kodu pole. Usun, et see kodu tuleb kunagi õigel ajal kuid igapäev stressates kindlasti mitte kiiremini.
#000077
Meil oli ka aastaid surve, miks ei osta kodu. Kui rääkisime, et selleks on vaja tagatist või sissemaksu. Ometigi oleks nad saanud kinnisvaraga aidata.
Üks miks ei tahetud anda polnud abielus siiamaani pole (üle 20 aasta vabaabielu, minust see ei sõltu ).
15 aastast elasime üürikas. Üürikas ütles omanik, et paneb korteri müüki. Meil oli just 3 laps sündinud. Öeldi, et korterit ei panda kunagi müüki. Müügi asi pani mõtlema, nüüd peab proovima ja minema panka jutule, tuleb mis tuleb.
Üllatuseks saime positiivse vastuse, oli vaja kinnisvara tagatiseks. Õnnestus saada kinnisvara tagatiseks. Kahjuks kui saadi teada, et saime kodu ja kinnisvara tagatiseks. Oma vaheline suhtlemine ( õdedega) kadus kuigi kõigil on omad kodud.
Elamine pole suur aga enda oma .Pidev hirmus elamine, et tullakse ühel päeval, et aeg välja kolida ja hakkage omale uut otsima, oli kurnav.
Tean, mida tunnete, kui kinnisvara kirjutatakse ainult ühe nimele. Kuigi on öeldud see maja jääb kõigile.
Te olete inspiratsiooniks paljudele ja ühel päeval on olemas see, mida vaja.
#000083
Leenu: Sa vist said veits valesti aru, aga jah, point on sama. Meelis pidi terve lapsepõlve rügama ja tegema, sest kõik pidi talle jääma. Ainus laps ju. Ometigi-ometigi.
#000084
Minu arvamus on selline- iga inimene pärandab oma vara, kellele ta tahab! See õigus on õnneks meil kõigil olemas. Minu abikaasa läks ka oma emaga minu pärast pm riidu- ma ei lubanud ämmal oma nina meie ellu koguaeg toppida ja ette dikteerida kõike. Tulemuseks oli riid, suhete katkemine ja pärandist ilma jätmine. Minu abikaasa ei saanud kodust kaasa midagi. Õnneks ei jäänud ta seda põdema vaid töötas end ise üles ja nüüd on tal, mida oma lapsele pärandada. Ja seda ilma oma vanemateta! Aga selle taga on suur töö, niisama ei tooda kandikul midagi. Parimat!
#000085
Ma olen naine, ostnud nüüdseks kaks korterit. Kõik jõukohased maalri- ja mööbli restaureerimise tööd olen teinud ise, muude remonditööde eest maksnud oma isiklikult teenitud rahast. Maksnud alguses ka korralikult kooliraha soss-seppade töö eest. Nüüdseks on mul oma kindlad remondimehed teada, keda usaldada saan. Ühtlasi ei tea ma vähemalt oma tutvusringkonnast ühtegi paari, kus naine oleks ülalpeetav ega teaks midagi hindadest, aga noh, see on minu tutvusringkond, eksole.
Igaüks elab, kuidas oskab ja paremaks peab. Nii kau kuni see on seaduspärane.
#000087
Ma olen naine, ostnud nüüdseks kaks korterit. Kõik jõukohased maalri- ja mööbli restaureerimise tööd olen teinud ise, muude remonditööde eest maksnud oma isiklikult teenitud rahast. Maksnud alguses ka korralikult kooliraha soss-seppade töö eest. Nüüdseks on mul oma kindlad remondimehed teada, keda usaldada saan. Ühtlasi ei tea ma vähemalt oma tutvusringkonnast ühtegi paari, kus naine oleks ülalpeetav ega teaks midagi hindadest, aga noh, see on minu tutvusringkond, eksole.
#000088
Ja LHV polnud enne mu kodupank.
#000096
Paljudes maades tavaline, et inimesed elavadki vaid üürikates, eestlane on see, kes tahab omada. Aga seda ka lihtsalt pôhjusel, meil puuduvad sotsiaalsed garantiid. Katsu sa nt. pensionist maksta àra üür ja samal ajal ka hing sees hoida, teostatav aga kas ka inimlik, see on kaheldav. Minu jaoks eluase “pensioni sammas” ja lisaks ka lastele garantii, mis iganes juhtub, siis kas jààb see neile vôi ei pea nemad muretsema, kuidas saab nt. makstud hooldekodu arve.
Üürikas elades peab alati sellega arvestama, et saabub kiri “koli kuu aja pàrast vàlja” ja siis istud oma kompsude otsas ja otsid uut üürikat, kus algab sama surnud ring. Oma kodus valid ise, millal kolid ja kas üldse (no juhul kui ikka laenu maksad), millal teed remonti ja kas üldse teed.
Minule isiklikult üürikates elamine ei istu (sai elatud 7 aastat) meeldib stabiilsus ja meeldib oma kodus teha ise otsuseid. Enda lapsepôlv möödus omas kodus, kus siiani hea kàija ja tahan seda sama pakkuda ka oma lastele, kài rànda ja tee aga alati peab olema oma “kindlus”.
Ja jutt, et enamus saanud tagatise vôi sülle kukkunud pàranduse, ei ole vàga pàdev. Mina just tunnen 90% ulatuses inimesi, kes ise kogunud sissemaksu, kui see on eesmàrk on see teostatav (eriti kui kaks inimest seda koos teevad). Ja kui juba praegu oled 36, siis kiire arvutiskàik, kui oleksid koguma hakanud 25 a. siis 27/28 oleks olnud juba oma kodus ja tànaseks oleks makstud 8 a. laenu, lisaks kiire hindade tôus ja tànase seisuga elaksite vàikse laenukoormusega suuremas omas elamises.
Aga eks otsuseid ja valikuid teeb siiski igaüks oma elus ise, on inimesi, kes ei suuda elada alla 300 ruuduses majas ja teine elab 40neses koos kolme lapse, mehe ja veel koera ja kassiga. Pàevalôpuks on küsimus, kelle jaoks elad, kas enda vôi teiste jaoks, kui meeldib elada üürikas, ilma laenuta, siis nii ongi. Mina nii ei tahaks ja suudaks aga samas ma ei vaata viltu inimesi, kes nii soovivad
#000101
Tead, kui ma olin 25, siis oli mul maja.. Ei eeldanud, et sellest ilma jään. Kui Meelis oli 25, oli temal samamoodi teadmine, et tulevik on selles osas kindlustatud ja me ei mõelnud laenu võtmisele või oma kodu ostmisele. Elu aga ei lähe alati nii nagu sa eeldad. Elus juhtub asju, mis ei sõltu sinust. Mõni vale otsus ja oledki ilma oma kodust.. Aga mis sest enam. Pole ju mõtet rääkida, et näe, oleksime võinud siis hakata koguma (muidugi oleksime), aga siis olid meil muud mõtted ja plaanid.. Elame ikka hetkes :)
#000102
Ma olen ennem ka rääkinud sel teemal, et mul mees töötab pangas ja ei ole midagi see nii roosiline, et kõik saavad laenu. Need, kes saavad: paljudel annavad vanemad sissemaksuraha või lisatagatise või päranduse (kes siin kriuskavad, et kuidas teie küll ei saa...). Võite siin hõisata küll, aga vähesed näevad reaalselt ise vaeva (nt. mina ja minu mees, olime 27 vms, kui enda kodu(laenu) saime). 0 abi vanematelt, 0 pärandust. See oli väga väga väga raske. Ostsime ka täiesti uue kodu, et ei peaks remonti tegema. Võtsimegi selle eesmärgiks.
#000103
Mina ei saa aru, kuidas vanemate pärandusele loota? Vanemad võivad elada vabalt 80-85 aastaseks (või kauemgi), see poleks mingi ime. Sel juhul saaks paljud oma päranduse ca 50-60aastaselt :D Et siis oma noorele perele poleks sellest ju midagi kasu, kui see pärandus ca 30 aastat liiga hilja tuleb :D
#000106