Kaspar on mitme näoga Eesti mees, kelle väljendusrikkus ja katsetamismeelsus on tegelaskujudest kõrgeima nivooga.
#000002
Kaspari sees pulbitsevad sõnad ja tants, linna- ja metsaruum, sirelid ja männid, kajakad ja varblased. Kaspar vusserdab mõtetes ja sõnades. Tema loometegevust on mõjutanud arstid ja elektroonikud, biokeemikud ja insenerid, elukunstnikud, muusikud ja graafikud. Kaspar tahab palju teada ja praktiliselt kogeda. Kuigi Kaspar soovib sõnaliselt kõigile tarkust, nalja ning armastust, ei tähenda see, et temas oleks puudu suur ja sügav sisu – valu ja vaev ei ole talle võõrad. Ta mõistab kogu elu spektrit, kuid Kaspari peamine arvamus on, et kõike ei maksa võtta liiga tõsiselt. Valgus; valgus, jah, on kõige algus!
#000003
Kui ümbruses võtab maad pimedus, siis võib päästeallikaks saada kehavalgus. Kehavalguse ühtedeks kandjateks on sõnafootonid, mis siinses raamatus läbivad selle lugejat ning viivad ta erinevatesse, sügisest inspireeritud mõtte- ja tundeolekutesse, joonistades seeläbi fragmenteeritud mustri. Kõnni alleel, kohta daami, kelle juukste otsad on täis võrrandeid, sõida naabrimehe autoga ja vaata, kas suudad murda end läbi ketist, et jõuda õigeks ajaks lifti, mis viib sind valguse kätte.
#000004
“Sihtpunkt Teleateljee” on sõnaline lõkspind, kuhu koonduvad kokku ajaloovaate kiirtekimbust elektrooniliste nähtuste tekkeimpulsid ja vormingud. Teoses sisalduvad neli vektorit: 1.Bioloogiline ja füüsiline – isikud, profiilid, geneetika ja mateeria; 2.Sotsiaalne ja ajalooline – sotsiaalne rütmika, rühmahoovused, infoühiskonna alged; 3.Tehniline – lambid, transistorid, mikroskeemid; 4.Hingeline – siseruum, tunnete ja tajude tasand. Tulemusena jõutakse väga lähedale kosmilise konstandi paradoksi lahendusele. Kõik teoses kirjeldatud lood on juhtunud päriselt.
#000005