Lavastaja Merle Karusoo ütles, enne „Kes ma olen?” esietendust, et palub seda mida näeme ja kuuleme, vaadata kui esitlust, mitte kui lavastust. Etendus, esitlus vaadatud, ei lasknud mind lahti mõte, et kui see polnud lavastus, siis kuidas nimetada seda, mida olen vaadanud me teatrites aastakümmneid?
#000000
Mu ajakirjanikust sõber kui talle seda Merle Karusoo esitluse ja lavastuse mõtet vahendasin tõdes ilma asjasse süvenemata, et see on nüüd küll eputamise kõrgem klass. Merle Karusoo ja edev? Kirjutasin: „Merle ei ole eputis.”. Sõber vastas: „Teatris ja mitteeputis?”.
#000001
Ütlesin, et kogu teatrile edevusesildi külgeriputamine on liiga lihtsustatud mõtlemise vili. Edev Aarne Üksküla? Sõber oli lõpuks minuga nõus, et päris asju tehakse siin ilmas ikka sisemisest sunnist.
#000002
Tõin selle mõttevahetuse lühidalt ära selleks, et jõud oma mõttega sinna, et Merle Karusoo on teatris uurija. On antropoloog. „Antropoloogia on teadusharu, mis uurib inimest kui bioloogilist ja sotsiaalset olendit, tema iseärasusi ja põlvnemist. Antropoloogia on ka teadus inimesest kui ühiskondlikust olevusest, kultuurikandjast. Eelkõige on tegu võrdleva teadusega, mis ei piirdu ainult traditsiooniliste ühiskondade kirjeldamisega, vaid üritab välja jõuda sügavama tunnetuseni inimese olemusest üldse.”Teater saab olla vahend uurimiseks ja Merle Karusoo on seda elulugusid kogudes ja lavale tuues pühendunult kasutanud. Teater on lugude jutustamise kunst.
#000003
Kõnealuse „Kes ma olen” kavalehe esiküljel on templina kujundatud kiri „Kooli töö”. Sellel on mitu mõtet mu jaoks. Üks muidugi see, et oma lugusid räägivad Eesti muusika ja teatriakadeemia lavastajaõppe magistrandid. Tegu on Merle Karusoo lavastajate magistrantuuris tehtud kuulamiste ja seal settinud magistrantide mõtete kvintessentsiga. Kujutan ette küll, millisest massist räägitust see poolteist tundi, kus üheks noort inimest räägivad oma vanematest, vanavanematest ja endast kokku kärbitud sai. Kärbitud nii, et erinevatest lugudest tekiks üks uus terviklik lugu.
#000005
See teine koolitöö mõte on mu jaoks aga see, et enesemääratlemiseks, enese mõistmiseks ja seega ümbritseva reaalsuse mõistmiseks ja miks mitte ka tuleviku aimamiseks tuleb meil kõigil endalt küsida, kes ma olen?
#000006
Pärast lavakooli noortega tehtud lavastust „Agnes, kroonikud ja psühhokroonikud” ütles Merle Karusoo: Mulle on kõige tähtsam, et nad teaksid, kes nad on. See tähendab, teadvustaksid oma ja oma vanemate-vanavanemate lugu. Siis ei saa eesti lugu neile võõras olla, ükskõik, mis teemat me käsitleme.” Ajalugu... Juhan Liivile omistatkse mõtte: „Kes minevikku ei mäleta, elab tulevikuta.”
#000007
Minu jaoks oli seekordse „Kes ma olen?” esitluse peamine teema valikud. Kes valib selle kuhu perekonda inimene sünnib? Inimese saatus. Kui palju me elus mängib rolli juhus? On see, mis perekonda me sünnime, kellega me elus kohtume, millise elukutse valime, mis meid rõõmustab ja kurvastab ikka juhus?
#000008
Kõnealune „Kes ma olen?” algab ajalootunniga ja pisut üllatava tõdemusega: „1917. aasta revolutsioonid Venemaal viisid nii EV tekkeni kui ka Nõukogude Liidu tekkeni. Paradoksaalsel moel, kui poleks 1917. revolutsioone poleks ilmselt EV sellisel kujul, aga poleks võibolla ka vabariigi esimese perioodi lõppu 1940ndal aastal.”. Vaid mõned märksõnad lugudest, mis järgnevad: emigratsioon, sõda, mobilisatsisoon, vangla, küüditamine, leppimine, ajaloolised pöörde... Kes teegi valiku, kui me vanavanemad ei mahtunud llaeva, mis neid pidi viima Rootsi või Leningradi?
#000009
Ja veel üks ülitähtis Merle Karusoo meetodi ”Kes ma olen?” fenomen, kui sellesse teemasse süvened, siis see mis saad on põlvkondade ülene ja põlvkondi ühendav.
#000010
Selle nähtud põlvkondade ülese loo raam, mis algab ristleja Auroora kahuripauguga, lõppeb 2023. aastat aprillis. Räägib magistrant Viljandi Ugala tetri kunstiline juht Liis Aedmaa. Ta ütleb, et tema vanem laps lõpetab põhikooli. „Tänapäeval toimub põhikooli lõpus selline valikuralli, et mul hakkab kõrvalt vaadates halb ja halb on paraku ka neil noortel inimestel, kellele tehakse selgeks, et nad peaksid 15-aastastena juba justkui teadma, kelleks nad saada tahavad.
#000011
Ütlen selle nüüd siin välja, miks ma seda mis nägin lavastuseks pean, ehhki aktsepteerin meistri soovi, et oli esitlus. Seee poolteist tundi oli täis kirgi ja vastuolusid, erinevaid seisukohti ja polaarsusi, ometi läbis seda kõike humaane pilk. Lavastaja pilk, kes sidus kokku, mitte ei rebinud katki.
#000014
Veelkord annab just selle esitlus kavaleht nähtust ja miks mitte enda põlvnemisest mõtlemiseks otsa kätte. Kavalehel on ära toodud esitajate nimed ja jah, just lühike kuiv ülevade sellest, kes nad on. Loed selle läbi ja see informatsioon läheb ühest kõrvast sisse ja teisest välja. Kui ei oleks seda poolteist tundi laval koosolemist ja ausalt oma lugude rääkimist.
#000015
Uskuge mind, tsiteerimis ja kirjeldamisväärset on selles kontsntreeritud ajas palju. Ma juba vaadates võpatasin kui seal kusagil lõpu poole, kui magistrantide jutt vanematel ja vanamatelt iseendale läks ja Leeni Linna ütles, et ta on suur muretseja. Et muretseb enda ja teiste pärast. „Muretsen otsuste ja valikute pärast, muretsen mida teised minust arvavad. Muretsen kas ma kiirustan liigselt või muretsen sellepärast, et võtan liiga palju mõtlemisaega.”
#000016
Aega on liiga vähe, ütleb noor inimene ja sõnastab: „Kui murede murrust see üks kõige suurem mure muretseda, siis ehk see, et aega on kogu aeg liiga vähe. Aeg saab otsa.”
#000017
Leeni Linna küsibja ma usun, et neilkindlasti, kes kes ma olen teekonna Merlega läbinud, ehk ka teistel on mõttetes sama: „Kas ma jõuan selle napi ajaga, mis mulle on antud siin elus, saada nii lavastajaks kui armastajaks kui emaks? Tikk-takk-tikk-takk.” Kuidas kasutada aega, et saada inimeseks?
#000018
Etendused 27. mail 16.00 ning 29., 30. ja 31. mail 18.00 Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumis (Müürivahe 12)
#000022
Alevid – maa ja linna vahel
Euroopa kajab Narva Vabaduse festivalist, kuid korraldajal on näpud põhjas
Fragmentaarium vabadusest – mis maa(ilm) see on?
Käokingad tema majesteet Ita Everile
#000026
Tere sobrama Teatritaskus! Teatritasku on koht, kuhu igaüks võib torgata sõrme ja anda käe. Teatritasku on koht, kus elu saab kokku teatriga. Teatritaskus on Raplamaa ajalehe Nädaline kunagine lisa Teatriküljed. Teatriküljed on ilmunud 2006. aasta algusest ja tasapisi võiks taskupõhjast leida kõik seniilmunud ja just ilmuvad lood. Monoloogid, dialoogid, intervjuud... kõik eesmärgil, et taskupõhja tekiks teatripilt. Ehk saab siit isegi vastuse, miks teater on, mis teater on? Tasku täieneb ajas. Ja kui sa juba siin käid, siis kirjuta ka midagi! Eesriie avaneb.
#000029
Teatritasku on koht, kuhu igaüks võib torgata sõrme ja anda käe. Teatritasku on koht, kus elu saab kokku teatriga. Teatritaskus on Raplamaa ajalehe Nädaline kunagine lisa Teatriküljed.
#000030
Teatriküljed on ilmunud 2006. aasta algusest ja tasapisi võiks taskupõhjast leida kõik seniilmunud ja just ilmuvad lood. Monoloogid, dialoogid, intervjuud... kõik eesmärgil, et taskupõhja tekiks teatripilt. Ehk saab siit isegi vastuse, miks teater on, mis teater on? Tasku täieneb ajas. Ja kui sa juba siin käid, siis kirjuta ka midagi!
#000031