Mängud suuremad kui elu Laial tänaval
#000000
Linnateater alustas suvehooaega Pàl-tänava poiste esietendusega 8.juunil. Kuigi tegu on ajatu looga, on Mart Kolditsa lavastajakäe all võetud sihikule pigem tänapäevased probleemid ja segatud neid ajaüleste aateliste ideedega nagu väärikus, sõprus ja au.
#000002
Lavastus paistis silma selle sõna kõige otsesemas tähenduses mängulisusega, mis pakkus midagi kõigile vanuseastmetele: mäng kujunduslike elementidega, mäng lavaruumi tasandite ja rekvisiitidega, mänguhimu näitlejate silmades. Demonstreeriti vihjelist pingpongi mitme aktuaalse ühiskondiku probleemiga parodeerimise ja iroonitsemise abil, mistõttu leidis publik end tänapäevastki otse mängu haaratuna.
#000003
Esimese vaatuse eredamad momendid tõusid liikumislahendustest ja efektidest, mida iseloomustava näitena võib tuua kõiki näitlejaid haarava kätekõverduste rea loomise, mille puhul iga mehe õlgadele toetas oma jalad järgmine ja niimoodi pikas rivis sünkroonis kätekõverdusi teha üritati. Ka mängulised võitlusstseenid, kuuridel turnimine ja jooksmine olid omal kohal. Kujunduslikult osavad ja huvitavad lahendused ilmnesid lapsepõlve sümboolsel-kujundlikul portreteerimisel: lapseeas mängitakse asjad suureks, kunstlill peas võib tähendada tervet uhket kaitsevärvi maskeeringut luurele minekuks, kuurist saab loss või kindlus. Otse lava keskelt tõsteluugi abiga tiigi loomine on äge leid, mida terve etenduse vältel mitmes kohas õnnestunult ära kasutatud oli. Nooremale vaatajaskonnale mõjuvad taolised lahendused naljakalt, täiskasvanud leiavad aga kindlasti võimaluse nähtavat oma isiklike lapseeamälestustega seostada ja nostalgitseda – mitmel korral kaikus eakate härrasmeeste mürisev naer üle kogu lavaaugu.
#000004
Lavastuse esimene pool pakkus kerge ironiseeriva tooniga viiteid poliitmaastikule ja kaasaegsetele ühiskonna- ja otsustusprotsessidele, mis niigi aktuaalsena siin etendusliku lisanüansi külge said. Pàl-tänava poistekamba koosolek kujutas endast otsekui riigikogu istungi paroodiat. Et teemaks oli kamba juhi valimine, langes stseen lisaks nagu tellitult kokku oravatekamba viimase saagaga. Koosolekuga naeruvääristati kantseliiti, suutmatust otsuseid langetada ja sisutühja jahumist, mis paraku vägagi sisuliste teemade arutlemise ja otsuste puhul viimaseid alla neelama kipub. Omaette paralleelina võib vaadelda Platoni ja ühiskonna valitsemise teksti professorit kehastava Võigemasti esituses, mis küll maalib silme ette õiglase ühiskonna, aga voolab ometi alla nagu hane selga vesi või igav koolitarkus poiste kõrvadele.
#000005
Mitmed stseenid esimeses vaatuses jäid venima, huumor seisnes paiguti lihtsalt ülemäärases võimendamises ja paroodias, samuti esines kohti, kus üht nalja liialt korrati. Lastele võib see küll puhtabsurdina peale minna, aga publiku seas istus palju täiskasvanuid, kelle näost ja reageeringust oli näha, et kui kaks esimest korda küll naerma ajab, siis neljandat korda sama nalja esitades on selles endiselt huumorit näha pisut palju tahetud. Esimeses vaatuses jäi üllatusmomentidest sisulises pooles veidi vajaka, samas olid näitlejad silmnähtavalt tükiga hoos ja lavaline energiatase näis kõrge, poisikeselik kambavaim uhtus lainena üle osatäitjate peade. Energia märksõnana iseloomustab ka kogu tüki olemust, näha ja kuulda sai tossu, vilekoori, mööda lavaaugu treppe ja platse tormamist ja tõelist möllu. Närvikõdi võis muidugi olla tingitud ka esietenduse loomulikust pingest, ent kaldun siiski arvama, et poisipõlve aega kandumisel, kamba loomisel ja kunagiste võitluste taasloomisel lavasituatsioonis on adrenaliini tootmises vast isegi suurem roll mängida olnud. Me kõik oleme näinud täiskasvanuid, kes mängivad suurema õhinaga kui lapsed. Ja näitleja on suuteline veel eriti hästi mängima.
#000006