sõtta ei minda mitte kunagihalva ilmagaikka lõõmab päike ja on palavaga haiglased lapsed ei talu ju valgusthaiglaste lastega mängitakse peitusthaiglased lapsed poevadki peitukeldrikorruste hämarusseärklikorruste hallitusseikka lõõmab päike ja on palavhaiglased lapsed ei pea mitte kunagiminema koolikeegi ei noomi enammustade küünealuste ja haisvate riiete pärast(neil pole midagi süüa neil pole kedagi armastadaja kui olekski siis kes oleks neid armastama õpetanud?)keegi ei kontrolli enamhaiglasi lapsikeegi ei kontrolli enamoma kehasilmad pilguvad ja pead tõmblevad ja jäsemed värisevadhämaruses ja hallituseshäälitsetakse ja halatakselalisetakse juhuslikku moodinendel tühjadel kohtadel tuleb meil istuda(me oleme ajutised visandid me oleme ajutised kontuurid)nii raske nii väljakannatamatult raske on ollaainsusesolla tervenistikui unistustes kutsutakse(kas mind või mu keha?)mängime peitust tõmbleva näogamineviku poole(ja kus on need unistused mis muudaksid olnut?)nüüd näen seda tühja kohtasiin polekaksipidi mõistmistma võin ollanähtamatuvõi pole masiia lihtsalt veel jõudnudpugeda peitunähtamatu sõja ja päevavalguse eesttagalassekus haiglased lapsed pannakse tööleõmblema kokku rebenenud kehasid
#000001
krematooriumi korstnast kerkib suitsusuits tõuseb taeva ja hajub pilvedesse(on ses pahvakus veel vanaisa kes sealtsamastparadiisi hajus sest põrgu oli triiki täis?)ja lapsed lehvitavadja lapsed plätserdavad porilompidestalluvad ammustes pilvedes nii madal nii madal on täna taevas (nüüd on uued ajad ja uued lapsed ja taevas ongi madalja uued lapsed sülitavad kaevude sügavusse veel ennekui uued valmis tõepoolestnüüd on modernsed ajad nüüd on hingevalu) vaarisad surid kõik noorenavaarisad leppisid surmagakokku oli see nii-ütelda naljaasi tehnika küsimusvaarisad tulid kokku ja leiutasid hoopis jumalajumal vaatas peeglisse ja ütles:mina hea sain mina olengi Jumal mina olengi tõde aga tõde ise ei tee teist nägugitõde ei huvita tõdede moodne nomenklatuurnagu krematooriumist kostuvaid kellalöökeet sekund on et on aeg lapsed vaatavad aknast väljakorstnapühkija turnib krematooriumi korstna otsastuterdab ja tuigub roogib minevikku(nüüd on kombeks et surnud valvavad meie üle elavadkaasa jälgivad meid hindava pilguga no niimõne nädala kuni neid mälust hakatakse välja rookima) aga vanaisa tuleb uksest sisse ja ruum täitub suitsupahvakugalapsed ei saa enam hingata laste silmad kipitavadlapsed ei näe enam minevikkuvanaisa seisab klassiruumi ees ja valmistubsajanditepikkuseks monoloogiks(ta ei saa rääkida hingest sest hing hüljati sajandite eestsest nüüd on modernsus ja romantismsest nüüd on progress ja hingevalu)vanaisa küsib: mida me teame hiiobi loostvanaisa ütleb: öelge mulle üks sõna mis oleks õigevanaisa anub: aidake leida üks sõna mis on see mis ta onja meie pimedad ütleme: saagu selleks valgus nüüd peavad vaarisad uuesti kokku tulema ja leiutama uue ja parema jumalajumal vaatab peeglisse ja ütleb:mis võis küll olla see patt et välja mõelda kristusmis võis küll olla see patt et minu poeg...aga üks laps hakkab nutmasee laps vastab: seda lasid nüüd küll ise tehasee laps teab et vanaisa on juba haigearstid keelasid suitsud ja napsu keelasid usu ja mineviku aga Jumal on hea Jumal ei pane pahaks Jumal ei anna inimeselehinnanguid kõigest ühe näruse ja ebaõnnestunud sajandi põhjal lastel ei jää muud üle kui hakata õppimakõiketeadev jutustaja ajalooõpikus siin ei olesügavaid tegelasi täiuslikke sõnu ja ikka onsee kuradi madu kõiges süüdi nii väetiks nii väetiks on taevas jäänud ajalooõpikud pole pooltki nii modernsed kui peaksja juba vaatavadki lapsed aknast välja ahhaa!krematooriumi korstna otsa on kurg teinud pesakurg lendab laste juurde ja hõikab: päästke mind mängige minugaaga lapsed mäletavad ju vanaisa koduteelloopis linde saiakäntsakategalõi vanamuttidel nina ees ukse kinniotsis tänavatelt loomi keda polnud kunagi olnudkandis äsjasündinuid paljastel rindadelja rinnad lotendasid ja lapsi ei olnud
#000002
Meditsiinikalambuuridega kostitab lugejaid Keiti Vilms.
#000005