Väikeriigid maailmakaardil – enamus, mis on vähemuses
#000000
2020. aasta koroonakevade keskpaigas ilmus kirjastuselt Edward Elgar Publishing Anders Wiveli ja Godfrey Baldacchino toimetatud „Handbook on the Politics of Small States“. Raamatu globaalse haardega geograafiline ülevaade väikeriikide poliitikatest pakub teaduskirjanduslikku rännakut maailma eri paikades asuvatesse väikeriikidesse, mis üleilmsete piirangute hetkel osutus omaette lugemisväärtuseks.
#000001
Vägagi pilkupüüdev on raamatu kaanepilt, mis ilmestab, kuidas väikeriigid võivad rahvusvahelistes suhetes kanda väga erinevaid rolle: eraldiseisvatest etturitest kuni kuninglikke privileege nautivate koostööformaatide oluliste osadeni. Seega, väikeriigid võivad kujuneda mitte ainult strateegilisteks toimijateks, vaid ka võtmemängijateks, kui olukord peaks seda võimaldama.
#000002
Baldacchino ja Wiveli toimetatud teos on hea täiendus jõudsalt arenevasse väikeriikide uurimisvaldkonda, koondades endas rea kõrgtasemel ekspertide kirjutatud analüüse.
#000003
Raamat koosneb kuuest suuremast osast, ent jaotub paralleelselt ka 24 peatükiks. Peatükid on enamasti spetsiaalselt selle kogumiku jaoks kirjutatud, välja arvatud kolm, mis on varem mingis vormis juba ilmunud. Märkimist väärib ka, et lisaks teose kokkupanekule on mõlemad toimetajad ise peatükkidega panustanud, Baldacchino sealjuures lausa kahega: „Small states: challenges of political economy“ (lk 70–82) ning „Island versus region: the politics of small states in the Caribbean (lk 278–293). Wivel on on kirjutanud peatüki teemal „Small states in Europe“ (lk 99–112).
#000005
Samal ajal on näiteks L. E. Wehner kirjutanud sügavama analüüsi Ladina-Ameerika regionaalsest olelusvõitlusest ning paigutab oskuslikult sellesse konteksti regiooni väikeriigid ja nende poliitilised suhted nii omavahel kui regiooni suurriikidega (lk 259–277).
#000012
Tulles tagasi raamatu keskse ülesehituse juurde, milleks on kuuest osast koosnev globaalne ülevaade väikeriikide poliitikatest regiooniti, siis paraku pole need osad päris võrdselt välja kukkunud. Nimelt erinevalt teistest koosneb Aafrika ja Lähis-Ida teemaline osa vaid kahest peatükist ning nendest üks keskendub Norra ja Rootsi kogemustele rahuvahendajatena Iisraeli ja Palestiina konfliktis, mis samahästi oleks võinud peatükina kuuluda raamatu Euroopa ossa. Raamatu üheks suurimaks puuduseks võibki pidada Aafrika osa, sest käsitletud ei ole ühtegi kontinentaalse Aafrika väikeriiki, nagu näiteks Rwanda, Benin või Eritrea, kel kõigil on regionaalses dünaamikas huvitavad rollid kanda.
#000014
Peale külma sõja lõppu on Prantsusmaa Kesk- ja Ida-Euroopas palju usaldusväärsust kaotanud: alates François Mitterandi poolele teele jäänud poliitikast kuni Jacques Chiraci kurikuulsate kommentaarideni ja Emmanuel Macroni küsitavate seisukohtadeni eelmise aasta kevadel. Prantsusmaal on vaja palju ära teha, et heastada Kesk- ja Ida-Euroopale tekitatud suurt pettumust ja tunnistada ajaloolist reaalsust. Macroni hiljutine kõne GLOBSECil oli enam kui lihtsalt oma sarmi abil idarinde riikide moosimine. See tähistab olulist pööret – vähemalt ELi tulevase laienemise küsimuses.
#000020
Paljude aastate jooksul jäid Hiina-Vene suhted teemaks, mis ei tekitanud erilist elevust. Väga vähesed asjatundjad pühendasid aega ja vaeva nende suhte tõusude ja mõõnade uurimisele. Kes seda aga tegid, veetsid aega arutades, kas tegu oli päriselt truu hingeliidu või mõistusabieluga.
#000022
Ilter Turan: Türgi välispoliitika teisenevas väliskeskkonnas
#000023
Teise maailmasõja järel sidus Türgi oma julgeoleku Lääne julgeolekusüsteemiga, astudes 1952. aastal NATO-sse. Liikmelisus kaitses teda Nõukogude ekspansionismi eest, aitas moderniseerida ja suurendada relvajõude ning lõimida riiki demokraatlike riikide kooslusse, millega ta soovis sarnaneda. Türgi majandus, mis hakkas asendama importkaupu, sai liitlasriikidelt tuge tasuks julgeoleku eest, mida Türgil oli pakkuda.
#000024
Kui Venemaa algatas 2022. aasta veebruarikuus Ukraina vastu täiemahulise kallaletungi, oletasid arvukad kommentaatorid läänes, et USA liitlasriigid Lähis-Idas annavad lääneriikide Vene-vastaste sanktsioonide jõustamisse tänuväärse panuse. Aga seda ei juhtunud.
#000026
Viimastel kuudel on puhkenud arutelu selle üle, et maailma lõunapoolsed riigid ei ole pakkunud tuge ei USA-le ega Euroopa liitlastele. Mõnede arvates on lõunapoolsete riikide reaktsioon Ukrainas möllavale sõjale pigem lausa kahju toonud. Aga miks me üldse arvasime, et nende reaktsioon peaks teistsugune olema?
#000028