Toomas Paul: Kristlus ja muhameedlus
#000001
Kui silmitseda minevikku, võib näha, kuidas ükski formatsioon ei ole olnud püsiv. Francis Fukuyama arvas, et liberaalne demokraatia on inimkonna ideoloogilise arengu kõrgpunkt ja valitsemise ülim saavutatav tase. Ta lootis, et külma sõja lõppedes on viimaks ometi käes jäädav maailmarahu[1]. Aga ei sinnapoolegi! Kohemaid olid kohal uued konfrontatsioonid ja veri voolab hoogsamalt.
#000002
Aastasadu on valge mees laiendanud oma valdusi muudele mandritele. Põhja-Ameerikas ja Austraalias on järel üpris vähe kunagistest põlisasukatest. Nüüd on käes aeg, mil värvilised koloniseerivad raugastuva Euroopa.
#000003
Praegu tulevad siia massiliselt pagulased, kes põgenevad kodusõja või nälja eest. Euroopa on senini praktiliselt kõik, kes siia tulla soovivad, vastu võtnud, tagasi on saadetud väga üksikud. Meil valitseb Willkommenheitskultur. Euroopa valitsuste otsuseid ning rahva emotsioone suunab kaastunne ja halastus. Ei ole mõeldav, et katkiste paatidega üle Vahemere teele asunuid ei korjataks üles päästelaevadele. Võimalikult Liibüa ranniku lähedal, sest inimkaubitsejad saadavad nad teele nii napi bensiiniga, et muidu nad ei jõuakski teisele kaldale.
#000004
Kõik see on mõistetav kui kristliku ligimesearmastuse osutamine. Ega seda ei peagi afišeerima usu viljana, postkristlik Euroopa püüab ju oma kristlikke juuri maha salata ja unustada. Nagu näha, seda on kergem teha sõnades kui südames. Humanism kui kristluse mantlipärija ei saa eirata hädaliste aitamise kohust.
#000005
Teise maailmasõja järgsed aastad oli aeg, mil arengumaad hakkasid üksteise järel iseseisvuma ning sealsete elanike eneseteadvus kasvas. Endistel alistatutel tärkas soov revanši saada. Kõigepealt tulid võõrtöölised, keda võeti sõjast rasitud riikides vastu avasüli. Christopher Caldwell kirjeldab oma raamatus Reflections on the Revolution in Europe: Immigration, Islam and the West (2009), kuidas nii riigivalitsused kui ka tööstuse juhid otse kutsusid abiväge kolmandast maailmast.
#000009
Hädad islamitaustaga sisserändajatega ei ilmnenud sugugi vaid Inglismaal. Kõigis asjaomastes riikides – olgu Inglismaal, Prantsusmaal, Saksamaal, Hollandis, Belgias, Taanis või Norras – on muslimi migrantidega seonduvad probleemid sarnased: madalam integreerumine tööturul ja sõltuvus sotsiaaltoetustest; kehv osalus haridussüsteemis ja suur järglaste arv; territoriaalne eraldatus, kalduvus paralleelühiskondade kujunemisele; keskmisest suurem kuritegevus alates “lihtsatest” tänavakuritegudest kuni osalemiseni terroristlikes rühmitustes.
#000012
Kõikjal Euroopas lähtuti usust, et muhameedlastest migrandid jagavad õhtumaiseid väärtusi nagu demokraatia, kultuuriline ja usuline vabadus, individuaalse heaolu poole pürgimine ning eneseteostus, ja loodeti, et erinevused hajuvad kahe, kahe-kolme põlvkonna jooksul. Seda ei juhtunud. Vastupidi: sisserännanute järglaste seas aina süveneb püüe eralduda kultuuriliselt ja territoriaalselt.
#000014
Kõikjal Euroopas lähtuti usust, et muhameedlastest migrandid jagavad õhtumaiseid väärtusi nagu demokraatia, kultuuriline ja usuline vabadus, individuaalse heaolu poole pürgimine ning eneseteostus, ja loodeti, et erinevused hajuvad kahe, kahe-kolme põlvkonna jooksul. Seda ei juhtunud. Vastupidi: sisserännanute järglaste seas aina süveneb püüe eralduda kultuuriliselt ja territoriaalselt. Toona arvati, et siia tööle tulnud integreeruvad. Paraku ei saa praegust muslimite rännet Euroopasse võrrelda hispaaniakeelsete rahvaste rändega USA-sse. Caldwell rõhutab nende põhimõttelisi erinevusi: Kesk- ja Lõuna-Ameerika immigrandid räägivad Euroopa keelt, nad on kristlased ning esindavad USA kultuuriliste väärtuste traditsioonilist versiooni “mis sarnaneb neljakümne aasta tagusele valge töölisklassi kultuurile” (lk 12).
#000015
Tänapäevase islami allikaks on lähteriikide ühiskondade mahajäämus, suhteline noorus ja sellest tulenev demograafiline jõud. See kõik leiab oma väljenduse missioonitundes, mille erinevad tahud ulatuvad agressiivsuseta vagadusest džihaadini, kusjuures üks tahk läheb sujuvalt üle teiseks. 1997. aastal ütles toonane opositsioonijuht Erdoğan: “Minaretid on meie odad, kuplid meie kiivrid ning usklikud meie armee.” Tal on õigus – praegu on Saksamaal 900 uhket mošeed Türgi kontrolli all.
#000020
Tänapäevase islami allikaks on lähteriikide ühiskondade mahajäämus, suhteline noorus ja sellest tulenev demograafiline jõud. See kõik leiab oma väljenduse missioonitundes, mille erinevad tahud ulatuvad agressiivsuseta vagadusest džihaadini, kusjuures üks tahk läheb sujuvalt üle teiseks. 1997. aastal ütles toonane opositsioonijuht Erdoğan: “Minaretid on meie odad, kuplid meie kiivrid ning usklikud meie armee.” Tal on õigus – praegu on Saksamaal 900 uhket mošeed Türgi kontrolli all. Nagu fatva alla pandud moslem Hamed Abdel-Samad meelde tuletab: Muhamed kuulutas, et muslimid lõhenevad 72 sektiks, millest 71 järgib eksiõpetust ja satub põrgusse. Ainult üks käib mööda õiget teed. Seda gruppi nimetas Muhamed “päästetud sektiks”. Iga muslimi usuvool ja iga sekt peab end tänapäeval väljavalituks ja õigeks ning käsitleb teisi muslimeid uskmatutena. See on sunniitide ja šiiitide vahelise vaenu ning Ahmadiyya. suufide ja alaviitide vahelise viha lähtepunkt. Lääne inimese pilk ei suuda eristada, millist islamit pooldab 20–30 miljonit Euroopa muslimit. Õieti ei tea keegi, mis jutlusi peetakse mošeedes. Kindel on vaid see, et tegu on äärmiselt suletud religiooni ja kultuuriga, mille pooldajad vaevu huvituvad neid ümbritsevast läänelikust õhtumaast – kui just tegu ei ole materiaalsete hüvedega.
#000021
Kui õige poleks ka lähenemine, et igaühega tuleb rääkida, niisama naiivne on arusaam, et institutsionaliseeritud dialoog muslimitest migrantidega võib mõjutada islami üldist puhastumist valgustatuse mõttes. Mitte kõik, mis kannab dialoogi nime, pole veel dialoog. Saudi Araabia kuningas Abdullah soovib väidetavalt kultuuridevahelist dialoogi, aga samaaegselt ka šariaadi eksporti. Kõigis Euroopa riikides ohtralt peetavate islamikonverentside kohta ütleb Christopher Caldwell pilkavalt: “Kõik valitsused rakendavad islami assimileerimisel enam-vähem sama strateegiat. Kõigepealt antakse moslemite survegruppidele pseudoriiklik staatus ja kuulutatakse, et nii luuakse Euroopa väärtusi peegeldav islam ja mitte islami väärtusi peegeldav Euroopa.” (lk 23).
#000023
Mis ootab islamiseerunud Euroopas kristlasi tulevikus, kui arvuline ülekaal ning võim on muhameedlaste käes, sellest saab aimu ilmaliku (!) Türgi elu silmitsedes. Türgis on põlistel kristlikel kogudustel keelatud uute kirikute ehitamine. 30 aasta eest suletud kiriklike kõrgkoolide taasavamine on keelatud. Euroopa Komisjon kritiseerib oma värskemas aruandes, et Türgis toimuvad endiselt rünnakud usuvähemuste vastu. Lisaks puudub õiguslik raamistik, milles kõik mittemuslimid ja alaviidid saaksid tegutseda ja oma vaimulikke koolitada. 30 aasta eest suletud kiriklike kõrgkoolide taasavamine on jätkuvalt keelatud. Esimese maailmasõja eelõhtul oli praeguse Türgi elanikest 25% kristlased. Pärast 1,5 miljoni armeenlase ja mitmesaja tuhande arameakeelse assüürlase massimõrva (“genotsiid” ei tohi öelda, pahandab türklasi) Esimeses maailmasõjas ning 1,5 miljoni Kreeka õigeuskliku massiküüditamist pärast I maailmasõda on kristlaste osakaal langenud 0,2%-ni.
#000025
Kristlaste ja moslemite “dialoog” ei ole XX-XXI sajandil algatatud uudisasi, vaid väga vana, ainult et see ei ole käinud sõnadega, vaid mõõgaga. Esimene laialdasem kokkupuude muslimite ja läänemaailma vahel ei toimunud seoses ristisõdadega, vaid nelisada viiskümmend aastat varem. Kui muhameedlaste väed Araabia laialipaisatud hõimud ühtseks kogukonnaks ühendasid, ümbritsesid äsja islami vastu võtnud Araabiat valdavalt kristlikud maad: Bütsantsi valdused Süürias ja Egiptuses ning kristlikud riigid Põhja-Aafrikas.
#000026
Kristlaste ja moslemite “dialoog” ei ole XX-XXI sajandil algatatud uudisasi, vaid väga vana, ainult et see ei ole käinud sõnadega, vaid mõõgaga. Esimene laialdasem kokkupuude muslimite ja läänemaailma vahel ei toimunud seoses ristisõdadega, vaid nelisada viiskümmend aastat varem. Kui muhameedlaste väed Araabia laialipaisatud hõimud ühtseks kogukonnaks ühendasid, ümbritsesid äsja islami vastu võtnud Araabiat valdavalt kristlikud maad: Bütsantsi valdused Süürias ja Egiptuses ning kristlikud riigid Põhja-Aafrikas. Bütsantsi suur vaenlane Pärsia oli samuti koduks märkimisväärsele kristlaste kogukonnale. Neli viiest peamisest kristlikust linnast: Konstantinoopol, Aleksandria, Antiookia ja Jeruusalemm, olid araablaste löögiulatuses.
#000027
Praegu peetakse Lähis-Ida, Põhja-Aafrikat ja Pärsiat, tänapäeva Iraani, islamimaailma südameks. Kas usuvahetus leidis aset jutlustamise läbi, püüdes leida teed mittemuslimite südamesse? Ei. Usk vahetus mõõga abil. Islami võimu all kahanes mittemuslimi enamus vähehaaval pisikeseks vähemuseks. Allasurutus, diskrimineerimine ja ahistamine muutsid islamisse pöördumise ainsaks võimaluseks inimväärsele elule. 635. aastal, kolm aastat pärast Muhammadi surma, langes muslimi vallutajate kätte Damaskus. Antiookia, kus Jeesuse õpilasi esmakordselt kristlasteks nimetati (Ap 11:26), langes järgmisena. 638. aastal saabus Jeruusalemma kord, mis oli tollal samuti kristlik linn. Nii see läks edasi, kuni ka osa Euroopast oli vallutatud.
#000028
Mauride Andaluusias ei olnud sallivust ollagi: muslimitest valitsejad talusid küll juutidest ja kristlastest vähemusi, sest neid sai maksudega pigistada, kuid nad olid teise klassi kodanikud, kes said usuvabaduse suure peamaksu eest. Koraani käskudest on selge, et sõdida tuleb seni, kuni inimesed tunnistavad, et ainsana tohib ülistada ja kummardada Allahit ja et Muhammad on Allahi sõnumitooja. Ükski islami koolkond pole seni lahti öelnud veendumusest, et islami seadused peavad ülimuslikuks saama terves maailmas ning selle saavutamiseks on moslemid teatud tingimustel kohustatud relvad haarama. Pärast 1683. aastat enam suuri džihaadi-lahinguid ette ei võetud, kuid seda mitte seepärast, et muhameedlased oleksid islami algõpetuse enesest eemale tõuganud või selle reformimise tõttu, vaid seepärast, et islamimaailm on liiga nõrk. Viimasel ajal aga on olukord Lähis-Ida naftavarude tõttu muutuma hakanud.
#000029
Ligikaudu esimesed kolm sajandit oma sünnist oli kristlus keelatud ja kristlased kannatasid Rooma võimude tagakiusamise all. Kristlased ei levitanud oma religiooni vägivaldsel teel, vaid hoopis nende endi märtrite nimekiri pikenes kristlusesse pöördunute võrra. Euroopas langes kokku vaimu vabanemine ususunnist, uudishimulik-objektiivne pilk loodusele ja kosmosele, kodanikuvabaduste areng, vaba turu süstemaatiline laiendamine ning tehnikaleiutiste arvu plahvatuslik kasv. Lisaks ulatuslikele kodanikuvabadustele tähistab ilmalikustamine üleminekut “igavestelt”, jumalast antud väärtustelt “maistele”. Maailma, ka väärtusi ja usutekste, nähakse ajaloolises kontekstis, see kõik on valgustuse tuum. Neda Kelek väidab poleemilise teravusega: “Islamil seisab selline valgustus alles ees. Seejuures ei saa me loota keskpärastena tuntuks saanud usuühingute tegelastele.”
#000030
Kristlusel on praeguseks selja taga sajandite pikkune sekulariseerumine. Katoliku kirik pole sugugi enam see, mis ta oli inkvisitsiooni ajal. Nagu kirjeldab Tuneesia päritolu Prantsuse islamikriitik Abdelwahab Meddeb, oli ka islamis ilmalikuks muutumise algeid, mis pääsesid lõpuks maksvusele kristluses, kuid need ei juurdunud, sest tõrjuti viimastel aastakümnetel üha rohkem kõrvale fundamentalistlike usuvoolude poolt. Enamik muslimeid peab usuvahetust, apostaasiat, suureks patuks, mis paljude Saudi Araabia ja Afganistani islamiõpetlaste arvates väärib surmanuhtlust.
#000031
Valgustusajastu ja järkjärgulise ilmalikustamise tulemusena arenes ristiusu teoloogias välja ajaloolis-kriitiline meetod: usuliste tekstide tõlgendamist ja nende sidumist teoloogilise materjaliga arendati edasi kooskõlas aktuaalse ajalookäsitluse ja kaasaegsete teaduslike, humanistlike ja filosoofiliste arusaamadega. See areng kestab ainitise eesmärgi nimel: leida usule igal ajal uuesti oma koht. Islami teoloogias selline areng puudub ning on mõeldamatu. Endine šiiidi vaimulik ja praegu Bambergi ülikoolis töötav Reza Hajatpour ütleb selle kohta: “Ajaloolis-kriitiline meetod, mis on valgustusajastust tänini löönud läbi lääne hariduse vallas, ei ole islami teoloogides suutnud mingit huvi äratada.”
#000032
Islam ja kristlus erinevad oluliselt selles, et islamis on – vähemalt teoreetiliselt – kõik antud koraanis, hadiitides ja Muhamedi eeskujus, kristluses aga on nii nagu Paulus ütles: “katsuge läbi kõik läbi, pidage kinni heast” (1Ts 5:21).
#000033
Islam ja kristlus erinevad oluliselt selles, et islamis on – vähemalt teoreetiliselt – kõik antud koraanis, hadiitides ja Muhamedi eeskujus, kristluses aga on nii nagu Paulus ütles: “katsuge läbi kõik läbi, pidage kinni heast” (1Ts 5:21). See on juba põhimõtteliselt piiblis sees – Vana Testament ei kehti ühtse blokina, vaid sealt võetakse üle see, mis Jeesuse õpetusega sobib. Briti ajakirjanikud John Micklethwait ja Adrian Wooldridge kirjutavad: “Islamis sügavalt juurdunud vaen pluralismi suhtes on kõige tähtsam kinnitus islami suutmatusest sõlmida lõpuks ometi rahu kaasajaga. Kaasaja oluline tunnus on erinevate maailmavaadete kooseksisteerimine.” Araabia maailma ja õhtumaade kultuuri kaugus ilmneb juba selles, et islami algusaegadest alates on araabia keelde tõlgitud vähem raamatuid, kui neid tõlgitakse praegu aasta jooksul hispaania keelde. See, et maailma kõrgeim pilvelõhkuja ehitati naftadollarite toel kõrbeliivale ja mitte New Yorki, võib vaid väga naiivseid hingi lohutada.
#000034
Kui raske aga on tänapäeva postmodernsetel multikultuursusest läbi imbunud kristlastel taibata muhameedlust, kus võetakse äärmise tõsidusega traditsiooni ja tavasid, näitab üks anekdootlik lugu. 18. märtsil 2005 tahtis Amina Wadud New Yorgis palvust juhtida. Kuna ta on naine, keeldusid kolm mošeed talle oma ruume andmast ning palvus planeeriti kunstigaleriisse, kuid ka galerii taganes pärast pommiähvarduse saamist. Viimaks toimus palvus episkopaalkirikus. Kiriku ees protesteerinud muslim röökis: “Need inimesed ei esinda islamit. Elaksime me islamiriigis, poodaks too naine üles, ta surmataks, ta hakitaks tükkideks.” Kahtlemata oleks see nii, kuid Wadud jäi enesele kindlaks,
#000035
Olgu selle kange naisterahvaga kuidas on, küllap tollel häälekal mehel oli rohkem põhjust tõelist islamit esindada. Aga mida peab arvama sellisest kirikust, kelle kõrgeim usutunnistus on sooline võrdõiguslikkus ning kes lubab oma kirikusse hälbinud moslemi lihtsalt kiusu pärast? Muidu oleks raske seda jantlikku lugu uskuda, ent Stockholmi koguduse õpetaja Tiit Pädam juhatas mulle sellise lingi[2]: Berliinis üürib üks kirik kuulsale naisõiguslasele Seyran Atesele kirikuhoone moslemi palvete pidamiseks. Kuidas saavad tõsiusklikud moslemid võtta tõsiselt taolist kristlust?
#000036
Põld, mida Euroopas on juba mõni aeg küntud, hakkab saaki andma. Oma raamatus Eurabia (2004) kirjeldab teedrajav dhimmah’ ajaloolane Bat Ye’or sündmuste kulgu. Ta ütleb, et 30 [praegu 40, T.P.] aastat tagasi asus Euroopa rahu sobitamise ja kohandumise teele, oma kultuurist loobumise teerajale. Lühinägelikult loodeti vastutasuks poliitilist ja majanduslikku kasu. “Euroopa on muutunud märkimisväärsete valgustusjärgsete ja ilmalike elementidega juudi-kristlikust tsivilisatsioonist dimmah’ tsivilisatsiooniks s.t Euraabiaks: ühiskonnaks, mis kaldub ilmalikkusest islamisse ja kus traditsioonilised juudi-kristlikud tavad kaovad üha kiiremini.”
#000037
Nii ma lõpetan lõiguga Robert Spenceri raamatust Poliitiliselt ebakorrektne tõde islamist (2007). Spencer väidab üllatuslikult, et õigupoolest me saame islamimaailma tänada kahe äärmiselt olulise muutuse eest. Need on Uue Maailma avanemine ja Euroopa renessanss. Iga koolilaps teab või vähemalt teadis, et 1492. aastal seilas Christopher Kolumbus üle sinise ookeani ja avastas Ameerika, kuigi oli otsinud uut läänesuunalist teed Aasiasse. Ja miks ta seda uut teed otsis? 1453. aastal langes Konstantinoopol muslimite kätte ning itta viivad kaubateed sulgusid. Euroopa kaupmeestele mõjus see hävitavalt. Seni olid nad Aasias vürstide ja teiste kaupade järel käinud mööda maad. Kolumbuse retke eesmärgiks oli leevendada nende kaupmeeste vaeva, muslimitest mööda minna ja avada Indiasse meretee. Seega avastasid eurooplased Ameerika tänu islami sõjakusele ja järeleandmatusele.
#000039
Teine Konstantinoopoli langemise ja Bütsantsi impeeriumi pika ning aeglase surma tagajärg oli kreeka intellektuaalide emigreerumine Lääne-Euroopasse. Muslimite territoriaalne laienemine Bütsantsi arvel sundis paljusid kreeklasi läänest varju otsima ja peagi oli lääne ülikoolides enneolematult palju Platoni ja Aristotelese tundjaid. See viis klassikalise filosoofia ja kirjanduse taasavastamiseni ning vägevaima vaimse ja kultuurilise õitsenguni, mida maailm eales (ja siiani) näinud on. Võimalik, et Bütsantsi langus ja lõpp oli muslimite poolt suurem panus filosoofia ajalukku ja lääne vaimsesse ellu kui Aristotelese teoste säilimine Araabias.
#000040
Charles Eisenstein: Pööblimoraal ja mittevaksitud
#000044