Terje Rattur on Mäetaguse mõisahotelli perenaine
#000001
Perenaise tööl on mitu tahku. Üks neist on vastutamine kogu teenusedisaini tsükli eest: võimalikult kliendisõbraliku kogemuse loomist ja seda alustades juba enne hotelli jõudmist, aga ka kohapealset teenindust ja pisiasjadele tähelepanu pööramist. „Külalislahke teenindus ja mõnus spaakogemus on need, mis toovad külalised peagi tagasi meie majja,“ on Terje veendunud, et tema magistriõpingud Tartu Ülikooli Pärnu kolledžis turismiteenuse disaini õppides on saanud hotellis täielikku rakendust.
#000003
Kolmas tahk muudab perenaise juhatuse liikmeks, nii nagu lepingust ametinimetust lugeda võib. See tahk jääb varju nii külaliste kui ka töötajaskonna eest. Vastutus muuta terve maja majandamine jätkusuutlikuks ja kasumlikuks, samas aga leida reserv iga-aastaseks füüsilise keskkonna investeeringuks. Terje põhimõte on olnud see, et edukas ettevõtte seisab kui kolme jalaga taburetil: tugev toode, personaalne teenindus ja korras füüsiline keskkond. Kui üks neist jalgadest on lühem, siis libisevad nii kliendid kui ka kasum sellelt toolilt maha... Kriisiajal on tasakaalu hoidmine aga eriti keeruline, kuid senimaani oleme sellega toime tulnud.
#000005
„Meie kontseptsioon on klientide, kui mõisahärra külaliste, teenindamine, kus oleme iseend asetanud Eesti talurahva rolli, kandes sellele ajale kohaselt stiliseeritud rahvuslikke riideid ja pakkudes eestipärast sööki väikeste vene köögi nüanssidega, mille ideid talurahvas ka toona n-ö mõisnike laualt näppas,“ kirjeldab Terje Mäetaguse mõisa eripärasid. „Lisaks teeme külalistele ka väikseid üllatusi- näiteks juba mitmendat aastat järjest said kliendid Vabariigi aastapäeval restoranis toitu oodates heegeldada väikest sinimustvalget lippu. Juhend oli juures ja puha. See on olnud klientidele ootamatu, aga põnev!“ Eks see ole juba midagi, mida tuleb ise kogeda.
#000008
„Meil oli aga puhastusteenindajana tööl naine, kes oli varasemalt õppinud ja töötanud maalrina. Pidasime aru, kas ja kuidas oleks meil võimalik remont oma jõududega lõpuni viia. Kuid kui juba tema nõusolek käes oli, siis läksime selle plaaniga ka teiste töötajate jutule,“ jutustab Terje.
#000011
„Lõpuks võtsimegi toad tiibade kaupa ette ja iga töötaja sai käe valgeks: kes teipis piitasid, kes elektripistikuid, kes aknaid ja uksi. Maalritööd said niks-naks tehtud. Tapeeti hakkasime panema koos minu „parema käe“ ehk vastuvõtujuhi Maarjaga. Mina võtsin paanide mõõtulõikamise ja liimiga katmise enda peale ja Maarja ronis nagu orav redelist üles-alla. Paanid said seina topeltkiirusel! Seda aga vaid esimesel päeval... sest järgmine hommik tervitas mind kange kondi- ja lihasevaluga. Ma ei saanud ei kummardada ega kükitada. Mõne päeva pärast sain jälle tööd teha, kuid seejärel olin taas rivist väljas. Nii jäigi suurem tapeetimine kolleegide peale ja ühel ilusal päeval sai kõik plaanivõetu tehtud ka,“ muigab Terje.
#000012
Niimoodi said remonditööd tehtud, ligi 10 000 eurot remonttööde raha kokku hoitud, meeskond sai kokkuhoidvam ja kõik olid uhked oma ise remonditud maja üle. „Tagantjärgi mõtlen, et olime ikka hullud küll!“ naerab perenaine.
#000013