1. Ackermanni saabumine Tallinna ja luterlus
2. Päritolu, haridus ja vabadus
3. Kiriku roll inimese elus ja ühiskonnas
#000001
11. Perekond, abielu ja lapse sünd
13. Tuli, nälg, sõda ja katk
#000002
Kui Christian Ackermann oma kunsti lõi, ei osanud ta uneski näha, et tema tööd kuulutatakse 20. sajandil ajaloolisteks kultuuriväärtusteks.
#000004
Ackermanni ja teiste Eesti barokk-meistrite kunstist hävines suurem osa veel enne, kui teosed jõuti muinsuskaitse alla võtta ja meie kõigi ühiseks varaks kuulutada.
#000005
Osa Ackermanni kunstist hävines ilmselt juba meistri eluajal: Toompea 1684. aasta tulekahjus ja 1700. aastal puhkenud Põhjasõjas, mil Vene väed rüüstasid Eesti kirikuid ja mõisu.
#000006
Osa Ackermanni loomingust sai kannatada ka seetõttu, et barokk-kunst ning rikkalikult värvide, kulla ja hõbedaga kaetud puuskulptuurid läksid moest.
#000007
Moodi tulid antiikkunsti ja marmorkujusid hindav klassitsism ning seejärel keskaegseid stiile väärtustav historitsism. Ackermanni baroksed tööd kujundati ümber ja värviti helehalli või valge värviga üle.
#000008
Viimane suurem häving tabas Ackermanni loomingulist pärandit Teise maailmasõja ajal, mil põlesid Märjamaa kirik ja Tallinna Niguliste kirik – viimases asusid nii Eesti üks kaunemaid barokk-altariseinu kui ka Ackermanni nikerdatud vappepitaafid.
#000010
Rootsi kuningriigis, mille koosseisu Eesti 1721. aastani kuulus, võeti esimene muinsuskaitseseadus vastu juba 1666. aastal. Seaduse rakendamise kohta Eestis puuduvad andmed. Rootsis seisnes seaduse väärtus ennekõike selles, et inimesi õpetati muinas- ja keskaegseid mälestisi märkama.
#000011
Ei esimene ega ka hilisemad seadused pole suutnud ära hoida kultuuriväärtuste hävingut. Veel 19. sajandil, siis juba Vene keisririigi koosseisu kuulunud Eestis, lõhuti maha või ehitati ümber keskaegseid ja varauusaegseid kirikuid ning seal asunud altariseinu ja kantsleid.
#000012
Antud Stockholmis 28. novembril Anno 1666
#000019