Rahvarõivad on suur osa meie pärandkultuurist ja identiteedist. See on kõige rohkem “vastu ihu võimalus” tunda ennast seotuna 150 aastat tagasi siinkandis elanud inimestega – meie esiemade ja -isadega, kes 19. sajandi teisel poolel rahvusliku ärkamise ajal panid aluse meie oma kultuuri säilimisele.
#000000
Jõgevamaad vanasti ei olnud, see maakond loodi alles 1950. aastatel. Siinsed alad on eestlastele tuntud oma erakordse maastiku – voorte – ning Kalevipoja legendidest läbi imbunud rahvapärimuse kaudu. Seetõttu võime tinglikult rääkida Vooremaa rahvarõivastest. Tänase Jõgevamaa alad jäid rahvarõivaste kandmise ajal Põhja-Viljandimaale ja Põhja-Tartumaale. Uuri kummagi piirkonna rahvarõivaste kohta täpsemalt, vajutades kaardil piirkonnale. Rahvarõivad jaotatakse Eestimaal tinglikult nelja rühma: Põhja-Eesti, Lõuna-Eesti, Lääne-Eesti ja Saared. Nii Põhja-Viljandimaa kui Põhja-Tartumaa jäävad Lõuna-Eesti alla.
#000004
Kuigi suuresti teame rahvarõivastena just 19. sajandil kantud rõivaid, siis Vooremaa aladelt on rõivastuse kohta kirjeldusi ja joonistusi ka 18. sajandist. Uuri nende kohta SIIT.
#000005
Saare tõrva pane viina hulka, see on teatav rohi. (Kursi)
Viisuvanamoorid on need eided, kes kogu küla viisud suveks valmis teevad. (Põltsamaa)
Ilma vööta tundub keha nii kinnitamatu ja lodev, et ei julge töödki teha; karda, et laguned ära. (Ummuksi küla, Põltsamaa)
Mu eit ütles, et üles, üles, külänaesed, Üles, üles, üles! Perenaene, laiska naene, istub tanuta tarenna, ilma vööta voodienna, tõstab ruuga ja tõreleb. (Tähemaa küla, Kodavere)
Mu tütar ütles, et ketra, ketra, vokikene! Kas minu jalg ei talla ratass, kas minu näpp ei lahe lõnga? (Sääritsa küla, Kodavere)
Tütar targutas, et mine müüda, miis, minusta, käi kaadu, karvajalga, lahe õlla õsjakene, kasva karjavitsakene. (Alatskivi, Kodavere)
#000006