Teine mõistatus on seotud Helsingøri Püha Maarja kirikuga Taanis, mida külastades jäävad silmad peatuma lage kaunistavatel omapärastel, üsna veidratel maalingutel. Ühel on kujutatud nägu või mask, mille suust tuleb välja rebane, lõugade vahel hani. Teisel maskil tuleb suust välja avatud tiibadega ja allapoole painutatud kaelaga luik või hani. Kolmandal, kohtunikumütsi kandval näol ulatub suust välja jalg. Neljandal maskil tuleb suust välja paljas mees, vaadates ennast peeglist (vt pilte allpool). Ja need on vaid mõned näited. Mida need pildid tähendavad? Mõistatus missugune! Enne, kui osutan professor Niels Haastrupi abil paarile võimalikule lahendusele, tahan esile tõsta mõistatuse ja mõistatuslikkuse rolli meie elus. Mõistatuslikkus märgib meie elu – tihti valusaid! – piire, samas teeb mõistatuslikkus meie elu üleüldse võimalikuks, elamisväärseks, elusaks. Meie elu on elu mõistatuse ambivalentsuses.
#000002
„Mõista-mõista, mis see on?“ – mõistatustel on mänguline võlu. Mõistatused kätkevad endas mängulist põnevust, uudishimu, proovilepanekut, võidu- ja leidmisrõõmu. Seetõttu toetub sellele ka meelelahutus, nii kvaliteetne kui ka labane. Mõistatustest elab mustkunst ja televiktoriin, ristsõnad ja sudoku. Veristele mõistatustele pühendab oma halle ajurakke eestlaste suur lemmik, ületamatult tagasihoidlik detektiiv Poirot. Tohutu variatsioon mõistatusmänge ja mängudesse põimitud mõistatusi osutab inimese mängulise karakteri ja mõistatuslikkuse intiimsele seosele. Kuigi ainudefinitsioonina on homo ludens – mängiv inimene – ilmselgelt kitsas, tabab see ometi üht inimloomuse olulist omadust. Mäng ja mõistatamine on igati tõsine, meie inimlikkust, elu ja kultuuri puudutav asi. Mängus on vabadust ja eesmärgipäratust, hetkelisust ja loomingulisust, vahetust ja elurõõmu. Me vajame seda kõike just ka „elu tõsiduse“, selle inimlikkuse pärast.
#000003
Lõpetuseks aga tagasi Helsingøri Maarja kiriku veidrate maskide juurde! Mida võiksid need küll tähendada? Mõne aasta eest surnud Roskilde ülikooli professor Niels Haastrup paneb ette kaks hüpoteesi: esiteks olevat nendel piltidel tegemist miskit õpetatuse, retoorika ja mnemotehnikaga, teiseks aga illustreerivat need rahvalikke kõnekäände. Maarja kirik kuulub Helsingøri karmeliitide kloostri juurde, mis oli Taanis 15. sajandi lõpul üsna kuulus haridusekants. Klooster tegi tihedat koostööd Kopenhaageni ülikooliga ja ordusse kuulus näiteks kirjanik, piiblihumanist ja kiriklik reformija Paulus Helie. Seetõttu ei olevat üllatav, et kloostrikirikust võiks leida jälgi toonastest hariduslikest moevooludest, nt mnemotehnikast (ars memoriae). Ilma käsikirjata jutlustades võis kasu olla (kõver-)piltidest, mille elementide ebaharilikkus või veidrus võimaldas ettekande olulisi punkte ja pöördeid meelde jätta. Piltide komplekssuse tõttu seob Haastrup neid aga ka kõnekäändudega. Nii kehastas nt hani kõnekäändudes rumalust („„Vaata kurg, ma sõidan!“ ütles hani, kui rebane teda metsa vedas“), luige kohta ütleb aga kõnekäänd, et välimuse järgi ei tohiks millegi üle otsustada („luik on ilus, aga tal on siiski must liha“). Suust välja ulatuv jalg võib viidata enda võõraste sulgedega ehtimise taunitavusele („Keegi ei saa peita võõrast last oma rinnale, ilma et jalg välja ei paistaks“), end peeglist vaatav paljas mees aga – edevuse kõrval – näiliste argumentide ja sõnavahu ebatõesusele ja tühjusele („Mitte kõik, mida on võimalik näha, ei näita end peeglis“). Haastrupi järgi manitsevad maskid jutlustajat, et see ei langeks retoorilistesse pahedesse ega sülitaks suust välja ebakohaseid – s.t rumalaid, pealiskaudseid, tühje jne – „sõnu“. Kas see tõlgendus on õige? Võimalik. Samas osutab Haastrup, et me – ausalt öeldes – nende piltide tähendust siiski ei tea. Sellisena on nende märgifunktsioon ja referents vähemalt meie jaoks muutunud, ehk isegi fundamentaalsemaks, kui oli nende piltide algne eesmärk. Jumalateenistusel pilte vaadates lähevad mõtted sellele, et meie elu on täis mõistatusi – et meie elul on mõistatuslikkuse iseloom.
#000008