1960. aastail jõuliselt kirjandusse tulnud ning 24. novembril auväärset 75. sünnipäeva tähistav Hando Runnelist kirjutada on keeruline. Ta ei ole ainult lastekirjanik, see on vaid väike osa ta mitmekülgsest loomingust. Lisaks kirjanduslikule tegevusele on ta aktiivselt tegev olnud ajakirja Akadeemia taastamisel, kirjastuse Ilmamaa asutamisel ja juhatamisel ning sarja „Eesti mõttelugu” väljaandmisel. Hando Runnel on suurepärane toimetaja, publitsist ja rahvuslik mõtleja. Tema raudkindlad moraalsed seisukohad, kuid ka loomingut ümbritsev salapära ja müstika tekitavad aukartust.
#000000
Hando Runnel on tõenäoliselt suurim ja mõjukaim ristkirjutaja eesti kirjanduses. Sageli pole tema luuletuste adressaat üheselt mõistetavalt selge. Samuti liiguvad luuletused üsna vabalt erinevate vanusegruppidele mõeldud teoste vahel ning leiavad ise autori tahtest sõltumatult uusi lugejaid. Hando Runnel ei käsitle last alaväärsena, piiratud mõtlemise ja tundemaailmaga pooliku, veel mitte päris inimesena. Tema loomingus pole valdkondi, mida ta käsitleda ei julgeks või ei oskaks. Päris mitmel juhul on Hando Runnel mõtestanud teemasid, mis tavaliselt lastekirjanduses tabuks tunnistatud, nt surm, usk, puudujäägid riigivalitsemises jne.
#000002
Hando Runneli looming on kahtlemata osa eesti lasteluule järjepidevuse liinist. Ta jätkab meie klassikute Karl Eduard Söödi ja Ernst Enno traditsioone. Samuti on ta ise inspireerinud paljusid tänapäeva lastekirjanikke. Nii näiteks on tema luuletusel „Emme, ma tahan” rohkelt sarnasusi Wimbergi luuletusega „Luuletus tahtmisest”. Hando Runnelit on autasustatud Kultuurkapitali lasteraamatupreemiaga („Mõtelda on mõnus”, 1982) ning Karl Eduard Söödi lasteluuleauhinnaga („Suureks saamine”, 2004), kuid jälg, mille luuletaja on jätnud oma lugejate südamesse, on mõistagi suurem ja sügavam.
#000005