Usk nõidusesse oli oluline igapäevaelu komponent muistses Mesopotaamias, kuid oma tähtsust ei ole see minetanud tänapäevalgi. Mainin ainult mõnda näidet. Lastekaitseorganisatsiooni UNICEF raport aastast 2010 käsitleb nõiduses süüdistatud laste olukorda Sahara kõrbest lõuna pool asuvas Aafrika osas.1 Laste süüdistamine nõiduses on selles Aafrika piirkonnas kahjuks väga tavaline. Nõidussüüdistuse ohvriks langevad pahatihti lapsed, kes on kuidagi teistest erinevad – kellel on surnud üks või mõlemad vanemad, kellel on mingi füüsiline puue, kes on põdenud mõnd rasket haigust või kelle käitumine on ebatavaline. Teistest erinevaid lapsi võidakse taga kiusata igal pool, kuid selles maailma piirkonnas ei suudeta seda ühegi sekkumisega piirata. Nõiduses süüdistatud lapsed heidetakse kogukonnast välja ja kui neid just ei tapeta, on nende tulevik igal juhul tume. Mida need inimesed peavad läbi elama, on raske ette kujutada.
#000005
Nõidusega seotud uskumused põhinevad maagilisel ideatsioonil. Sedalaadi mõtlemise mõõtmiseks on Wisconsini ülikoolis välja töötatud küsimustik („The Magical Ideation Scale“). Selle testi tegija kas nõustub või ei nõustu nt kergelt ebausklike väidetega, nagu „horoskoopidel on liiga tihti õigus, see ei saa olla juhuslik“ või selgelt pettekujutluslike arusaamadega, nagu „mul on mõnikord tunne, et võõrad inimesed on minusse armunud“ või ka harilikuma paranoia väljendustega, nagu „olen mõnikord tundnud enese ümber kurjuse kohalolu“. Selle küsimustiku väited sisaldavad ideid, mis võivad tunduda religioossed, nt „olen mõelnud, kas surnute vaimud mõjutavad elavaid“, paranormaalseid mõtteid, nagu „kui tahaksin, võiksin õppida lugema teiste mõtteid“ või isegi ufoloogilisi kujutlusi: „valitsus keeldub meile rääkimast tõde lendavate taldrikute kohta“. Üks väide maagilise ideatsiooni mõõtmise testis sobib hästi nõidusega võitleva Babüloonia preestri käitumise kirjeldusena: „Mõnikord sooritan väikseid rituaale, et negatiivseid mõjutusi eemale tõrjuda.“
#000010
Uuringud näitavad, et ülal mainitud maagilise ideatsiooni testis suuremaid punktisummasid saanud üliõpilastel oli teistest enam skisotüüpilisi sümptomeid ning neil oli vähem punkte saanutega võrreldes suurem risk saada psühhootilisi kogemusi ja haigestuda psühhoosi.4 Maagilistel uskumustel on seega seos psühhootilise mõtlemisega. Kaudselt leidub kindlasti ka seos loomingulise mõtlemisega. Peale maagiliste uskumuste toetab psühhootiline mõtlemine pettekujutlust, et mitte miski igapäevases maailmas ei saa olla juhuslik ning omistab tähtsusetutele kokkusattumustele suurt isiklikku tähendust. Viimane on omakorda seotud paranoilise ideatsiooniga, mis usku nõidusesse kahtlemata soodustab. Hiljutised uuringud näitavad, et paranoilise mõtlemise kõrge tase motiveerib äärmusliku vägivalla puhanguid – sellega võiks seletada nt minevikus toimunud nõiapogromme. Hiljuti on Kanada teadlased esimest korda näidanud, milline on paranoilise ideatsiooniga seotud geen.5 Maagilise ideatsiooni võimekusel on arvatavalt tugev geneetiline komponent.
#000011
Yale’i ülikooli psühholoogiaprofessor Paul Bloom on hiljuti avaldanud raamatu pealkirjaga „Empaatia vastu“, milles ta kutsub üles loobuma empaatia idealiseerimisest, väites, et empaatia on kapriisne ja irratsionaalne omadus, mis kitsastele eelarvamustele tuginedes võib toota ebamõistlikke otsuseid.
#000015
Pilgu ja silmade jälgimise modaalsus muutub pettekujutluseks, et keegi vaatab sind ja luurab sinu järel, isegi kui sellist isikut pole. Kõikjal maailmas on tuntud kurja silma uskumus, mis nagu peremeheta pilk või omanikuta silm teeb oma vaatamisega kahju. Hüperaktiivne pilgu tuvastamise mehhanism võib leida silma ka seal, kus seda pole.
#000019
Soome kognitiivteadlaste hiljutise uuringu järgi usuvad inimesed, kes kipuvad omistama vaimu elututele asjadele või nähtustele, ka üleloomulikke nähtusi, s.t kalduvad maagilise ideatsiooni valdkonda. Selles nähtub korrelatsioon üleloomulikku uskumise ja vaimu omistamise valmiduse vahel asjadele ja nähtustele, nt valgus, tuul, riided, lilled jne. Viimast nähtust nimetatakse mõnikord antropomorfismiks, s.t kui asju mõistetakse inimkujulistena. Näiteks kui keegi ütleb „kivid tunnevad külma“, siis saab seda võtta ainult poeetilise väljendusena, faktiliselt ei ole sellel väitel mingit sisu. Tavaliselt seletatakse vaimu omistamise liigset valmidust sotsiaalse info häiritud töötlemisega – inimesed eksivad, kui omistavad asjadele vaimu. Teine võimalus seletada liigselt vaimu omistamise kalduvust on, et nendel inimestel on isikute tajumisega kõik korras, kuid häiritud on arusaamine objektide maailmast, et nad on asjade maailma suhtes hajameelsed. Mentaalsuse omistamine asjadele viitab füüsiliste objektide kahjustatud tunnetusele. Isikud, kes omistavad asjadele vaimu ja kavatsusi, tegelevad liiga palju mentaalsusega, kuna nende kognitiivne profiil on selles suunas kaldu. Nende vastandid on autismispektriga isikud, kes on loomu poolest hajameelsed mentaalsete nähtuste suhtes.11
#000026