16 Sest nõnda on Jumal maailma armastanud, et ta oma ainusündinud Poja on andnud, et ükski, kes temasse usub, ei hukkuks, vaid et tal oleks igavene elu.17 Jumal ei ole ju läkitanud oma Poega maailma, et ta kohut mõistaks maailma üle, vaid et maailm tema läbi päästetaks.18 Kes temasse usub, selle üle ei mõisteta kohut, ja kes ei usu, selle üle on kohus juba mõistetud, sest ta ei ole uskunud Jumala ainusündinud Poja nimesse.19 Ent kohus on see, et valgus on tulnud maailma, aga inimesed on armastanud pimedust enam kui valgust, sest nende teod on kurjad.20 Igaüks, kes teeb halba, vihkab valgust ega tule valguse juurde, et ta tegusid ei paljastataks.21 Aga kes teeb tõtt, see tuleb valguse juurde, et ta teod saaksid avalikuks, sest need on tehtud Jumalas.
#000001
Südamlikud tervitused Chicagost, kus pargid ja puistud on soojade ilmade saabudes puhkenud haljendama ja täitunud kirevatest õitest tulvava aroomiga. Tuult on meil alati omajagu, aga vihma võiks praegusel aia- ja põllutööde ajal pisut enam tulla. Viiekümne päeva möödumisega Kristuse surnuist ülestõusmisest jõuab kätte nelipüha, mis rahvasuus tuntud suvistepühana. See on sobiv aeg meenutamaks, aga ka uuendamaks oma ristimis- ja leeritõotusi. Tänavu kevadel ärkame pandeemiast kui talveunest uuele elule. Nelipühal tähistame kogudustes Püha Vaimu väljavalamist, ja sellega seonduvalt Kiriku sünnipäeva lootuses, et peatselt saame üksteist ka füüsilisest pärast üle aasta kestnud piiranguid taaskohata.
#000003
Täna olete teretulnud kaasa mõtisklema Johannese evangeeliumi ülaltoodud perikoobi (3:16-21) ainetel usu, armastuse ja igavese elu teemadel. Evangelist on lõviosa 3. peatükist pühendanud Jeesuse ja variserist usujuhi Nikodeemose öisele kohtumisele. Nikodeemos, kes on teadlik Jeesuse tegevusest väliste märkide põhjal, tuleb oma usulistele otsingutele kinnitust saama. Vestluse käigus satub ta aga veelgi suuremase segadusse. Jeesus kõneleb temale mõistu Jumalariigi asjadest, muuhulgas sündimisest ülalt – s.t. ristimise kaudu veest ja Vaimust (3:3-8) –, kuid külalisele käib sellest arusaamine üle jõu.
#000004
Jeesuse ütlus: “sest nõnda on Jumal maailma armastanud, et ta oma ainusündinud Poja on andnud, et ükski, kes temasse usub, ei hukkuks, vaid et tal oleks igavene elu” (3:16), tähistab tekstis pöördepunkti, misjärel vestlus muutub õpetuslikuks kõneks või kommentaariks eelnenule. Nikodeemos taandub pimeduse varjus lugeja silmist ning ilmub taas välja alles evangeeliumi lõpuosas (19:39), et aidata hoolitseda Jeesuse surnukeha eest. Tema tee Issanda järgimisel osutub pikaks, kuid ometi on nende vestlusest Jeesusega justkui seeme mulda külvatud. Sellest sirgub tasapisi usutaim, mis vilja kannab ning mehe pimedusest valgusesse juhatab.
#000005
Hea on tähele panna tegusõna “andma”(didomi) kasutamist (3:16), millega iseloomustatakse Jumalat kui armastuseallikat. Siin öeldakse ainsana evangeeliumi tekstis, et Jumal on armastusest maailmale oma Poja andnud. Enam kasutatakse väljendit, et Jumal on “läkitanud” Jeesuse, nagu järgnevas salmis (3;17) ning edasistes peatükkides. Jeesuse läkitamine oli Jumala eesmärk maailma suhtes, kuna aga didomi (3:16) näib rõhutavat jumaliku inkarnatsiooni lähtumist nii Looja armastusest kui ka tahtest maailm päästa.
#000006
Käesolev salm (3:16) annab tunnistust Jumalast kui armastavast Loojast, kes on andnud oma Poja maailma päästmiseks. Usklikena teame, et Looja armastusel loodu suhtes põhineb Jumalariigi toimimine ning selle armastuse suurus on hoomamatu ja igikestev. Väheste sõnadega väljendatakse tekstis seda olulist, mis kinnitab usku, lootust ja armastust. Küllap seepärast on Martin Luther iseloomustanud antud salmi kui evangeeliumi sõnumit “pähklikoores.”
#000007
Millisena käsitletakse arusaamist maailmast? Johannese evangeeliumis kõneldakse “maailmast” (kosmos) kui pimedast paigast ning inimestest, kes ei tea Jumalast midagi. Maailm ja inimkond on siin sünonüümsed. Jeesuse tulek on nagu valguse toomine pimedasse ruumi. Valguse ja pimeduse kontrastsus on intensiivne. Jumala Poja tulek maailma väljendub tekstis arvukate vastanduvate mõistete paaridena: hukkamõistmine ja päästmine, uskmatus ja uskumine, pimedusse jäämine ja valguse kätte tulek, kurja tegemine ja selle tegemine, mis on tõsi. Need vastandid illustreerivad olukorda, mis tekib siis, kui Jumala valgus siseneb pimeduse keskele.
#000008
Kui Jeesus tuleb maailma, siis me kas usaldame seda, mis kannab Jumala ülevoolavat armastust, või mitte. Me pärime kas igavese elu, või elame jätkuvalt Jumalast lahus. Poeg tuli päästma, ja andma igavest elu, sest Jumal armastas maailma: “et igaühel, kes usub, oleks temas igavene elu” (3:15). Igavest elu vaadeldakse siin koos selle alternatiivi nimetamisega, milleks on hukkumine (vt 3:16). See kinnitab selgesti, et evangelisti nägemuse kohaselt ei ole meile jäetud kompromissi. Jumala poolt inimkonnale kingitud Poja ajalik kohalolek, mis kulmineerus Jeesuse ristisurma, surnuist ülestõusmise ja taevasse minekuga, piirab oluliselt väljavaateid meie endi elule. Neile, kes usuvad, kingitakse igavene elu, aga need, kes ei usu, on määratud hukule.
#000009
Jumala Poja tulekuga saab alguse kohtumõistmine inimkonna üle. Sellel temaatikal peatutakse lähemalt, kõneldes eshatoloogilistest ehk viimsetest asjadest (3:17-21). Antud käsitluse järgi ei ole Jumala kohtumõistmise näol tegemist üleilmse sündmusega tulevikus, vaid see protsess on ajaloolises mõttes toimumas katkematult tänaseni, alates hetkest, mil “Sõna sai lihaks ja elas meie keskel, ja me nägime tema kirkust nagu Isast Ainusündinu kirkust, täis armu ja tõde” (1:14). Ja kuigi Jumal ei läkitanud oma Poega maailma, et selle üle kohut mõista, vaid et maailm tema läbi päästetaks (3:17), on Jeesuse kui Logose inkarnatsioon vastastunud inimkonnale. Jätkuvalt asetatakse meid küsimuse ette: kas sa usud või mitte? Nõnda on inimesed justkui teelahkmele seatud ja kutsutud seeläbi ise vastutust võtma, ning vastavalt otsusele kas pääsema või hukkuma (3:18).
#000010
Järgnevalt (3:19-21) vaadeldakse keerulist tasakaalu otsuste langetamise ja kohtumõistmise vahel, kasutades selleks valguse ja pimeduse metafoore. Kujundlik keel viitab evangeeliumi algussalmidele Logose tulekust meie keskele: “Temas oli elu, ja elu oli inimeste valgus. Ja valgus paistab pimeduses ja pimedus ei ole seda omaks võtnud” (1:4-5), ning mitmele Jeesuse hilisemale ütlusele. Niisiis, Jumala Poega seostatakse valgusega ja neid, kes hoolivad valgusest – pääsevad kohtumõistmisest tänu sellele, et nad usuvad, aga kes hoolivad pimedusest enam, kui valgusest – on seega uskmatud, ning lähevad kohtu alla (3:19). Seega püüab autor meile selgitada, et igapäevaelul ja inimeste suhtel Jumalaga on tegelikud tagajärjed.
#000011
Millise sõnumi edastab tekst tänasele lugejale? Põhiosas seisame praegugi silmitsi valikutega, ja neljanda evangeeliumi autori vaatevinklist määratleb see, kuidas keegi käitub valguse suhtes, tema tõelise olemuse. Selgelt eristatakse kahte liiki inimesi – neid, kes teevad kurja ja hoiduvad pimedusse ning neid, kes teevad tõtt ja tulevad valguse juurde (3:20-21). Asjaolu, kas keegi usule tuleb, ei olene jumalikust ettemääratusest, vaid sünnib isikliku otsuse tulemusel. Jumala tõde avaneb ainult neile, kes toimivad vastavalt sellele, ning nemad saavad ka päästetud.
#000012
Johannese evangeeliumis on lahutamatult seotud kristoloogiline ja antropoloogiline aspekt. Meenutagem lugu tundmatust samaarlannast (4:1-42), kes vestluses Jeesusega jõuab tõe äratundmisele; ja tema naabrite usule tulekut. Mõelgem veel pimedale, kelle nägemine taastub kokkusaamisel Jeesusega. Mehe paranemine füsioloogilises mõttes toimub kiirelt, kuid Issanda tuvastamiseks kulub tal kauem aega (9:1-41). Evangelist kirjeldab siin tegelikkust, mille vastuolud uskumise ja mitteuskumise, pimeduse ja valguse ning kurjuse ja tõe vahel on meilegi teada, kuid protsess, mille käigus ära tunda tõde, valgust, igavest elu ja viimselt Jumala Poega, jääb igaühe enda avastada.
#000013
Valmistugem avanema Püha Vaimu inspiratsioonile ja juhatusele, et väljumine pandeemia tagajärjel tekkinud seisakust kulgeks sujuvalt. Soovin igaühele õnnistatud nelipühi, palvetades Bingeni Hildegardilt (1098-1179) pärandiks saadud ja allakirjutanu poolt eestindatud palve sõnadega:
#000014
Jeesus Kristus, armastus, kes annad armastust,
#000015
Sina embad meid kui oma abikaasat;
#000019
Püha Vaim, elu, kes annad elu,
#000023
Sina oled valgus, mis meie jalaastumisi juhatab.
#000029
muuda meid oma armsa Poja,
#000031
et saaksime Tema elavaks ihuks.
#000034
Tee meid Tema väärilisteks ihuliikmeteks,
#000035
"Jõuludes taipame, kuidas muidu nii hääletu, käest libisev aeg saab korraga kuuldavaks, nähtavaks ja taibatavaks. Kuuldud Jumala sõna saab kuulaja ehedalt kätte ning loob ja uuendab teda. Nii saab inimene sõnast nõnda puudutatud, et sõna hakkab teda kandma, teda pidama."
#000039
"Johannese eeskujust on meil palju õppida: „Tema peab kasvama, aga mina pean kahanema“ (Jh 3:30). Selline elu- või südamehoiak kasvagu meis kõigis."
#000041
"Araabia keeles on väga ilus soov, palve, et olukordade Olukorrastaja olukorrastaks teie olukorra parimaks olukorraks."
#000043
"Jõuluaeg koputab meie südamele ja tuletab meelde, et ligimesele head tegemine on iga kristlase ülesanne."
#000045
"Kindlustunne on elus praegu kõige olulisem. Seda me välistes asjades väga ei leia. See tuleb seest, sisemise väärtuse läbi. Kindlasti on kiriku järjepidevusega hoitud tavad ja arusaamad inimesele toeks. Kirikus on kindlustunde elemendid, millega inimene saab hakata oma elu taas täitma."
#000046
"Eks see ole keeruline küsimus, kes on kristlane. Augustinuse järgi niikuinii nähtamatu ja nähtava kiriku liikmed ei kattu. Kristlasi võib olla nende seas, kes ei ole kiriku liikmed, ja kõik kiriku liikmed ei tarvitse olla kristlased."
#000048
"Tuul hellitas viljapõldu ja seda vaadates meenusid mulle Uku Masingu sõnad, et kui vanasti räägiti tuulest, siis kõneldi hoopis Jumala vaimust."
#000051
"Niisugustel hetkedel, mil Issand tundub olevat selja pööranud, on kõige olulisem temast mitte lahti lasta. Vastupidi: haara temast veel kõvemini kinni. Ja siis tunned sa erilist rõõmu."
#000053
"Mõnikord oleks targem lõigata suur oks väiksemaks või maha selleks, et päike ulatuks alumiste okste juurde. Suur vaimulik juht näeb võimalusi astuda samm kõrvale nii, et nähakse paremini Kristust – kogudust, mis on Kristuse ihu."
#000054
"Nimi Jeesus on ülimalt tähendusrikas: heebrea Jehosua tähendab “Jumal on pääste”. Sellele tähendusele vastab ka Jeesuse eluülesanne, mis seisneb oma rahva päästmises pattudest. See lühike lause edastab Jeesuse elutöö mõtte ning eesmärgi, mis kõigile inimestele saab teatavaks alles Jeesuse ristisurmaga ja ülestõusmisega surnuist."
#000055
"Tänulikkus võib olla nii reaktsioon, hoiak kui ka iseloomujoon. See viimane avaldub kestvalt erinevates eluolukordades. Tänulikkus tähendab sooja heasoovlikkuse tunnet ja tegusid, mis seda tunnet väljendavad."
#000056
Kristlike kirikute noortetöö nõukogu ootab kandideerima õppestipendiumile
Martin Lutheri järgi on Jumal seadnud nii vaimuliku kui ilmaliku valitsemisviisi
“Vestlusi usuelust”: Gloria, päevapalve ja pühakirjalugemised jumalateenistuses
Jaakobitee rändurid kogunevad sõbrapäeva eel
#000057