Teatripäeva läkitus: teater kui pühamu
#000003
1980. aastate sõjaväelise võimu ajal lõi grupp noori kunstnikke Ajoka trupi, kes esitas oma sotsiaalselt ja poliitiliselt julge, dissidentliku teatriga diktatuurile väljakutse. Noored avastasid, et üks kolmsada aastat tagasi elanud sufi bard väljendas hämmastavalt täpselt nende tundeid, nende pahameelt, nende ängi. See oli suur sufi poeet Bulleh Shah[1]. Ajoka leidis, et ta saab avaldada oma poliitiliselt plahvatuslikke sõnumeid tema luule abil, tõstes mässu korrumpeerunud poliitilise võimu ja sõgeuskliku religioosse institutsiooni vastu. Võimud võisid keelustada või pagendada meid, aga mitte austatud ja populaarset sufi poeeti Bulleh Shah'd. Me avastasime, et tema elu oli sama traagiline ja ekstreemne nagu tema luulegi, mis oli talle eluajal põhjustanud fatvaasid[2] ja maapagu.
#000006
Kaheksateistkümne aasta jooksul, mil me Bulleh Shah`st kõneleva lavastusega ringi oleme reisinud, oleme täheldanud sarnast reaktsiooni teatrikauge publiku hulgas, kelle jaoks etendus ei ole mitte lihtsalt meelelahutus või intellektuaalselt ergutav kogemus, vaid hinge liigutav spirituaalne kohtumine.
#000009
Lavastuses osalevad näitlejad on öelnud, et kui etendus algab, tajuvad nad Bulleh Shah kohalolu enda hulgas ja neil on tunne, et lava tõstetakse kõrgemale tasandile. Üks India õpetlane, kes lavastusest kirjutas, pani oma essee pealkirjaks "Kui teatrist saab pühamu".
#000010
Laval mängides me vaimustume aeg-ajalt liigselt oma teatrifilosoofiast, oma sotsiaalsete muutuste kuulutaja rollist ja unustame seeläbi suure hulga publikust. Kaasaja põletavate küsimustega tegeledes jätame end ilma sügavalt puudutava spirituaalse kogemuse võimalustest, mida teater saab pakkuda. Tänapäeva maailmas, kus sallimatus, vihkamine ja vägivald on taas tõusuteel, kus meie planeet vajub aina sügavamalt ja sügavamalt kliimakatastroofi, ja on kuulda Johannese Ilmutusraamatu ratsanike kabjaplaginat, peame me rikastama oma vaimset jõudu. Me peame võitlema oma maailma, oma planeedi apaatia, letargia, pessimismi, ahnuse ja hoolimatusega. Teatril on täita roll, õilis roll tiivustada ja mobiliseerida inimkonda, et see muudaks oma kulgu allakäigult kuristiku poole. Teater võib muuta lava, mänguplatsi pühaks paigaks.
#000011
Lõuna-Aasias puudutavad näitlejad aukartusega lava enne sellele astumist – muistne traditsioon ajast, kui spirituaalne ja kultuurne olid läbi põimunud. On aeg taastada see näitleja ja publiku, mineviku ja tuleviku vaheline liitev suhe. Teatritegemine võib olla püha toiming ja näitlejad saada oma rollide avatarideks. Teater ülendab näitekunsti kõrgemale spirituaalsele tasandile. Teatril on võime muutuda pühamuks ja sellel pühamul ̶ võime olla mänguplats.
#000012
Karol Kuntsel: üksi ei tee teatris midagi
#000015
EKKM-i tegevjuht suurenenud toetusest: saame nüüd rohkem sisule keskenduda
#000021
Näitlejatudeng lavastusest "Päva lõpuks, kiigu": Tartu vaim tuuakse hästi esile
#000022
Villemdrillem avaldas uue loo "Kannatust"
#000025
Renate Keerd oma uuslavastusest: see on üleskutse helgusele
#000035
Proovi järele: soojendusharjutused Klassikaraadio muusikapäeva viktoriiniks
#000036
Pärnu algas kolmepäevane valgusteatrifestival "Öövalgel"
#000037
Loodusmuuseumi seenenäitus tegi taasiseseisvunud Eesti külastajarekordi
#000043
Teatri- ja muusikamuuseumi kogud kolitakse tuleval aastal Maarjamäele
#000044
Edetabel. Aasta parimad albumid 2022
#000046
Aasta parimad albumid 2022. Isiklikud edetabelid
#000047