Pole selge, kas läänemaailm on jõudnud vanadusnõtruseni või on see siiski vaid keskea kriis. Otsitakse oma nägu, iseenese ja elu mõtet. Küsitakse, kas senitehtu pole mitte üks suur viga.
#000002
Veel pool sajandit tagasi valitsenud optimismist pole midagi järel.
#000003
Vaimuelu keskustes on tooniandvaks pääsenud loogikavastased, iseendaga ja omavahel vastuolus olevad ideed ning teooriad. Samal ajal näitab nn kolmas maailm üha kasvavat valmisolekut uueks Suureks rahvasterändamiseks (mis mattis kunagi enda alla Lääne-Rooma riigi) ja keskkonna seisund annab tõsist põhjust muretsemiseks.
#000004
Esmapilgul võib soovitus isegi loogilisena tunduda. Või vähemalt loogilisena stalinistlikus mõttes, sest Stalini kuulus mõttetera kõlab: pole inimest, pole probleemi. Pole üht eestlast, pole 14, 8 tonni kasvuhoonegaase aastas. Ja mõelge, kui palju see teeb, kui pole tuhandet, veel parem miljonit eestlast. Me päästame planeedi!
#000007
Kuid nagu me teame, Stalinil siiski ei õnnestunud inimeste likvideerimisega probleeme likvideerida ja see ei õnnestu õnneks või kahjuks ka lastevaegust propageerivatel aktivistidel. Küll aga mürgitavad sellised pseudoteaduslikud soovitused meie üldist vaimset õhkkonda. Ehk teiste sõnadega: saastavad keskkonda, sedapuhku küll vaimset.
#000008
Sellepärast, et inimene, kes loodust küll koormab, siiski ka reguleerib seda koormust, ja seda teeb ta läbi kultuuri ning õiguskorra. Eestlased on siinmail elanud aastatuhandeid – see pole mingi müüt – ja tunnevad oma maad. Nende hulgas leidub küll lagastajaid ja hoolimatuid jõhkardeid, kuid kokkuvõttes on see üksnes meie ühine kultuuriväli, traditsioonide ja väärtuste korsett, mis suudab loodust kaitsta meie endi eest.
#000013
Me õpime seejuures pidevalt. Oleme näiteks loobunud mullakamarat hävitavast kütisepõletamisest. Ka aletegemine on minevik. Metsade õige ja õiglase majandamise ümber käib praegu suur sõnasõda, mis on loodetavasti ühtlasi õpituba, mitte ainult vihakõnede foorum.
#000014
Lühidalt, me valvame üksteist ja hoiame suurema kurja ära. Kui aga niigi negatiivse iibega rahvale öelda, et saage vähem lapsi, siis tähendab see üleskutset: sure välja, eestlane! See omakorda tähendab, et tänastel ja homsetel (vähestel) lastel ei saa olema õdesid-vendi, sõpru ega kolleege. Lõpuks pole kellegagi laulupidugi pidada. Tuleb hakata inimesi sisse vedama ja seda nõutakse juba praegu innukalt. Mõne aja pärast tulevad nad juba ise, sest meie sõna enam ei loe.
#000015
See aga tähendab meie kultuurivälja, korra ja seaduse kadumist. Ajalugu on täis näiteid, mis juhtub keskkonnaga kultuuri kokkuvarisemise korral. Kas laste vähesuse propageerijad tõesti arvavad, et kui meie kaome, siis Eesti jääb tühjaks? Ei, meie kultuuri varemetele tulvavad uusasukad, kel pole aimugi, kuidas sellel maal käituda metsa, soode, jõgede või järvedega.
#000016
Seetõttu ei ole rahvuse ja keskkonna vastandamine mitte lihtsalt rumal, vaid lausa hukatuslik. Iga rahva kohus (terve inimkonna ees!) on püsida ja oma maad valvata, kõlagu see nii pateetiliselt kui tahes.
#000019
Nagu öeldud – õhutada inimesi vähem lapsi saama, see on õhutada eesti rahvast rahvuslikule enesetapule. Kui avaldasin irooniliselt imestust, et miks ei võiks siis juba õhutada inimesi isiklikule enesetapule (14,8 tonni kasvuhoonegaase aastas kaoks otsekohe, mitte umbmäärases tulevikus, ja viivitamatut tegutsemist nõuab ka Greta Thunberg), siis üritati mind kurjategijaks tembeldada ja häbiposti naelutada.
#000020
Tegelikult ei õhuta ma kedagi enesetapule (see on mõeldamatu), kuid rahvast enesetapule õhutavad sõnavõtjad on päriselt olemas ja neid ei tauni keegi. Ehkki tegemist on ülima silmakirjalikkusega, mis üritab isiklikku mugavust ja enesekesksust maha müüa eneseohverduse pähe.
#000021
Võib muidugi küsida, kas on tarvis nii kangesti erutuda. Ühe rahva iive käib oma radu ja pole üldse selge, kui palju mingid loosungid seda mõjutada saavad. Kuid mingil määral kindlasti. Ja kui propaganda mõjutusel jääb sündimata üksainus laps, siis on see sündida sooviva hinge tapmine.
#000023
Lõpetuseks. Kliima ja keskkond on nii tõsised küsimused, et mõtlemisvõimetuid propagandiste ei tohiks selle ligi lasta. Nad muudavad tõsise ja tõhusa keskkonnakaitse peaaegu võimatuks. Tõsised keskkonnakaitsjad peaksid esimesed olema, kes lastevaegust propageerivatele kliimasõdalastele vastu hakkaks, vähemalt siin, Eestis. Kus nad on? Rumalusega pole kunagi ühtki head asja tehtud ega tehta nüüdki.
#000024
Ilmunud Maalehes 9. veebruaril 2020 pealkirja all “Mõtlemisvõimetutel propagandistidel ei ole kliima- ja keskkonnaküsimuste juurde asja”
#000025
See võib tunduda imelik – hakata praeguses pingelises, sõjaohtlikus olukorras arutlema eesti rahva iibe üle. Kuid samas miks mitte. Kui iive on negatiivne ja rahvast iga aastaga vähemaks jääb, siis peaks iga aeg sobima. Kui jääme ootama, millal Vene oht üle läheb, siis jäämegi ootama.
#000026
See on valdkond, kus kultuur ulatab käe inimloomuse ürgpragmaatilisele, et mitte öelda loomalikule poolele. Suure, kui mitte valdava osa kultuurinormidest võib taandada eesmärgile kanda edasi esiteks oma liiki kui tervikut, teiseks oma hõimu või populatsiooni ja lõpuks oma isiklikke geene. Need eesmärgid on meisse kodeeritud väga sügavale, neid järgib iga keel ja kultuur. Kõikjal luuakse laule ja monumente oma elu hinnaga oma hõimu või rahva päästnud kangelastest, kõigist rahvustest emasid-isasid peab lennukis eraldi hoiatama, et häda korral tuleb hapnikumask panne pähe kõigepealt endale ja alles siis lapsele (geenide edasikandmise instinkt nimelt sunnib vastupidi käituma).
#000028
Et inimkond, populatsioon ja isiklikud geenid kestaksid, on inimkond sadu tuhandeid aastaid järginud teatud reegleid, mille tuum on äärmiselt – või koguni ehmatavalt – ratsionaalne. Abielusid ei sõlmitud armastusest, vaid need olid sama vajalikud kui igapäevane töö. Otsiti terveid ja tugevaid; et emane oleks võimalikult emane ja isane võimalikult isane, tagamaks järglaste sünni ja nende jõudmise viljakasse ikka. Kuna lapsi suri palju, tuli neid sünnitada palju. Kuid oluline oli ka elujõud, töökus, intelligentsus – kas sinust ka (pere)meest ja isa on? kas sinust ka (pere)naist ja ema on?
#000029
Eelnev on triviaalsus. Kuid tegelikult ei lõppenud liigi/populatsiooni/individuaalsete geenide edasikandmise kohustused laste üleskasvatamisega ja see asjaolu on kuidagi unustusse vajunud.
#000030
Loodus on inimsoo varustanud ühe olulise omadusega. Naiste viljakus kaob eas, kus nad on veel täie tervise ja töövõime juures. See päästab nad nurgavoodist – kuid mõistab lapselapsi hoidma. Vähemalt aastatuhandeid on see nii olnud. Vanaema hoiab põnne, et ema saaks põllul rügada ja isa jahil käia. (Teiste liikide juures leiame mitmesuguseid muid variante; suhteliselt levinud on lasteaed, st järglaste kollektiivne kasvatamine: lõvid, kaelkirjakud jpt. Inimkond on sedagi rakendanud ilmselt juba sadu tuhandeid aastaid, kuid ka sel juhul valvab laste järele reeglina keegi vanem inimene.) Veidi liialdades võib nentida: emad pole kunagi ise lapsi kasvatanud, seda eksperimenti teeme me praegu esmakordselt. Ja imestame, miks nii raske on.
#000031
Miks just vanavanemad, mitte keegi ega miski muu? Põhjus võib peituda kultuuris. Sedamööda, kuidas inimene loomariigist irdus, muutus talle aina olulisemaks see informatsioon, mida ei antud edasi mitte geenide, vaid õpetuse ja kasvatusega, nt tööoskused, aga ka sotsiaalsed oskused ja kõlblusnormid (mille lõppeesmärgiks on ikka ja jälle liigi/populatsiooni/geenide edasikandumine). Kokkuvõttes kultuur. Mida rohkem sellist informatsiooni akumuleerus, seda suuremaks muutus oht, et see edasiandmise käigus moondub. Nagu suust-suhu liikuv kuulujutt, millel lõpuks tegelikkusega enam seost pole. Seetõttu oli otstarbekas edasiandmiste arvu minimeerida ja korraldada kultuuri kõige põhilisemate osiste, eeskätt kõlbelise maailmapildi kandumine mitte põlvelt põlvele, vaid üht põlve vahele jättes – vanavanematelt lapselastele ja neilt omakorda nende lapselastele. Selline „õmblusmeetod“ põimib kultuurikanga kokku palju tihedamalt ja tugevamalt kui vanemailt-lastele süsteem.
#000032
Muidugi on eelöeldu lihtsustus. Vanemad on laste kasvatamisest ja õpetamisest alati osa võtnud; lisaks varieerub ema ja isa roll sõltuvalt lapse soost ja vanuseastmest. Kuid kellel on olnud õnn kasvada vanaema-vanaisa süles ja käekõrval, see mõistab, mida ma silmas pean.
#000033
Tänapäeval eelistavad paljud vanavanemad lapselaste kantseldamisele niinimetatud täisväärtuslikku elu, kultuurihuvide rahuldamist, reisimist, sportimist. Miks nad seda vanasti ei teinud ja teatri asemel kirikus käisid? Vastus on ilmne: lapselaste kantseldamine oli nende pensionifond ja matusekindlustus, ilma selleta ei saanud. Rõhuv enamik töid olid füüsilised ja kelle füüsis enam ei kandnud, selle võis ühiskond mõne mäe otsa surema saata või viletsusse mõista (nt külakorda käiv vallasant). Lapselaste hoidmine oli üks väheseid vanurile jõukohaseid töid, pealegi ülimalt oluline.
#000034
See ongi kolme põlvkonna lastekasvatusmudel. Läänemaailmas oli see üldine veel 20. sajandi keskpaiku ja hakkas siis taanduma sedamööda, kuidas arenes pensionisüsteem ja paranes vanade inimeste olukord.
#000035
Paar inimpõlve tundus kõik ilus olevat. Seeniorid võisid pensionile jäädes õhata: nüüd elu alles algab, ja maailma avastama sõita. Keskealisedki said tänu kodumasinatele ja lasteaedadele esialgu hakkama. Kuni kümme-kakskümmend aastat tagasi jõuti järgmise, sedakorda absoluutselt otsustava teelahkmeni. Viljakas eas mehed ja naised hakkasid endalt küsima: oot, aga miks me üldse lapsi peaks saama? Ilma on ju mugavam? Vanapõlve turvajaks neid vaja ei ole, selleks on pension. Kui nad väiksed on, siis nad kakavad ja kisavad, kui suuremaks saavad, hakkavad pätti tegema. Nad röövivad aega, nad segavad töötamist ja eneseteostust. Iseäranis juhul, kui ma olen naine. Parem ei. Või no olgu, üks. Igaks juhuks.
#000036
Paraku näitavad arvutused, et varsti ületab tööealiste/pensioniealiste suhe kriitilise piiri. Pensioniiga tuleb tõsta, kuid isegi see ei päästa, kui lapsi sünnib alla taastetaseme. Terendab olukord, kus raha enam ei aita, sest raha eest pole kedagi palgata. Pensionipõlve teeb mugavaks ja elamisväärseks siiski teine inimene, mitte rahapaber, mida väljasureva rahva viimased vanaätid parimal juhul tulehakatuseks võivad kasutada. Isegi 500-eurone ei ulata sulle öökapilt veeklaasi.
#000038
Loomulikult on võimalik hakata tööealisi võõrsilt sisse vedama. Kuid see on variant, mida ma isegi arutada ei taha.
#000039
Osutub, et ainus võimalus iivet positiivseks pöörata on vanaisade ja vanaemade tagasitulek. „Kellele vanaema, kellele ämm“, ütleb vana võllanali ja tõepoolest – kes meist siis ikka tahaks pühapäevahommikul pesuväel kööki tatsates kohtuda rangepilgulise ämmaga? Kuid see on juba järgmise ringi küsimus, oluline kõigepealt teadvustada, et laste arv sõltub otseselt sellest, kui palju abi vanemad laste kasvatamisel saavad. Raha on hea, kuid lapsevanemad vajavad kõige rohkem hoopis aega, ja seda saab anda seeläbi, et hoida ja kasvatada nende lapsi.
#000040
Jõuline ja eesmärgistatud panustamine lasteaedadesse ja lastehoidu aitab, seda näitab Prantsusmaa kogemus. Kuid veelgi enam aitaks, kui laste kasvatamisse tuua tagasi kolmas põlvkond. Ilmselt võikski tegu olla mingi segasüsteemiga lasteaiast ja klassikalisest kodusest vanaemast.
#000041
Utoopia? Võib-olla tõesti. Ent fantaseerigem pisut. Ümberringi on palju mehi, kes ei leidnud õiget, ja palju naisi, kes ei leidnud õiget; suur osa neist jäi üldse lasteta, suur osa ühe lapsega. Võib-olla pole päris utoopiline hakata mõtlema mehhanismidele, mis võimaldaks (riigil? omavalitsusel? kodanikuühendustel?) neile öelda: kõik ei ole kadunud! te küll ei saanud isaks ega emaks, aga te võite veel saada vanaisaks või vanaemaks. Kui mitte geneetilises mõttes, siis praktiliselt ja emotsionaalselt – öeldes mõnele noorele perele: sigitage ja sünnitage rahus, küll ma kasvatan, käin jalutamas ja loomaaias, õpetan kuduma, räägin vanapõlve jutte, võtan päevadeks ja nädalateks enda juurde. Teie murdke tööd, arendage ennast ja puhake ka.
#000043
Midagi samasugust peaksid ütlema ka need, kellel on lapsed. „Andke minna! Tulevik on tume, ärge pensionifondidega eriti arvestage, ainus lootus on isiklikud lapsed. Kuningas Leari kogemus ütleb, et igal kolmandal on südametunnistus olemas, aga kuna alati on kasulik ka väike varu, siis soovitame kuut. Ärge muretsege, meie hoiame, me juba tahamegi neile edasi anda oma piiramatut elutarkust ja soovime neid kasvatada nii – nüüd me juba oskame –, et nad ei teeks kõiki neid rumalusi, mis teie tegite.“
#000044
Lauri Vahtre on Eesti ajaloolane, poliitik, kirjanik, stsenarist ja tõlkija. Siin blogis jagab ta oma mõtteid kõige kohta, mis tundub talle oluline ja arutamisväärt olevat.
#000047