Tiibetlased ja Antartika, mõned kohad veel ning ongi hommikune kohvihullus saba liputamas. Ma ei saa südamest ära seda leegitsevat põletust võtta ette retk Antarktikasse ja sealt edasi, maa sisemusse. Kõik on julguse taga kinni, sest ma tean suht kindlalt, et ainult minuga juhtuvad sellised lollid asjad, et mind võetakse mingi salaluure poolt kinni ja tapetakse maha. Oh jah. Hehee.
#000002
Ma olin 2 nädalat kõrge rauasisaldusega surivoodil. Kolm korda oli südamerike. Esimene võttis hommikuni värisema, teised kaks olid lihtsalt meeletud teravad valud ja pilt eest. Triatlon milline. Peaaegu sain terveks, aga siis kevadel päikest näole võttes ja paljajalu murul maandades sain puugi külge ja kohe borrellioos ka. No ei mõelnud puugihirmule, ei manifestinud ise, aga no näed ikka tuli 2-3 minuti vältel peale ja hammustas end kinni. Jälle viiul käis ja tasakaaluhäired, koguaeg jõuetus. Ma ei saanud kordagi abi kutsuda selle pandeemia pärast. See ajastus oli lihtsalt nii uskumatult halb.
#000004
Nüüd kõik mis on olnud, ja kuidas veel on olnud, siis olen ma saanud oma viimaste hingetõmmetega lootust leida teekond maa sisemusse. Sest ma usun seda ja olgu jumal teiselpool universumi tänatud, kui keegi veel selle peale naerma hakkaks, sest tänapäeval enam suurt nalja ei olegi. Kus on meie madisepäev vol 2 ja tõrvikud? Meil on ainult kiirituspostid ja viis gee. Meil pole jaksu vastu hakata, sest iga päev nad nõrgestavad meid. Kõik on algusest peale olnud tuntav nii aga lähme vajume siis edasi kuniks me saame aru ka sellest mis ma just justkui ütlesin.
#000005
Antarktikas peaks olema portaal kõrgemasse reaalsusesse ja seal on Eedeni Aed ja Eldoraado, mammutid ja igast manti veel, igale vanusele imestust. Mina ei tea, mõtlesin, et räägiks sellest avameelselt eh?
#000006
Muidugi ärme räägi asjadest mida me ei tea, ärme isegi hakka uurima, sest muidu kaome maamuna pealt ära. No oleks see vaid nii, sest ma hakkan uskuma, et kui üldse selle põrguplaneedi uks kusagil on, siis on see Antarktikast sammuke edasi. Enne ei usu kui ise näen oma silmaga ja saan minna sinna kuhu iganes näpuga näitan ja mind sinna ka viiakse. Seda kindlasti ei tehta, aga peaks. Ma ei taha mustkunsti, ma tean neid libedaid viise küll – me kõik teame. Teisiti ei jääks me siin mentaalselt ellugi, aga me soovime enamat, enda sees, selliselt, et meil pole isegi sõnu väljendada, et mis on see miski tähtsaim ja suurim normaalne eluteekond. See võikski olla rännata oma eluajal kasvõi korra sinna kuhu kedagi ei lasta, põhjusega, sest seal on Sinu teekond paradiisi. Maa sisemuses olevasse kõrgemasse reaalsusesse ja kui Seal sured, seal ka sünnid edasipidi. Astuge füüsiliselt kõrgemasse dimensiooni.
#000008
Selle taga kõik käibki, Ats tahtis ka teise maailmasõja ajal samuti sinna saada ja ilmselt korra pääseski, aga kõik kammajaa mis järele jäi maa peale, see oli katastroofiline hind mida maksta. Nüüd ei saa nimegi lausuda. Aga selle taga peituv küsimus, et kas maa sisemuse portaal sooviks meid kui pagulasi vastu võtta. Tahaks lihtsalt teada eksole. Kuidas üldse asjaga edasi minna? Esiteks tuleb võtta seda tõsiselt. Seejärel koguda kokku kõik soovijad ja leppida kokku otsustes, et kuidas saaks sellest tsirkusest üheskoos välja. Midagi nii tugevat on vaja, et panna meid uskuma, et seal pole midagi, ainuke viis seda teha on lihtsalt lubada kõikidel hulludel selles oma silmaga veenduda. Annab ikka korraldada, reguleerida ja teostada, lisaks on ülejäänud inimkonnal vaja killuke huumorit selle taha, et näha kõiki lollikesi ise oma silmaga minema veenduma, et Antarktikas pole rohkem võimalik edasi minna sinna kus meie maakaart enam kohta ei näita. Meie Eedeni aed on teiselpool portaali ja millal ikka minna seda otsima kui mitte koroona ajal.
#000009