Palun sisesta otsingufraas ja alusta otsimist
#000001
Maja käest päästetud puu tagant ei paista linnalooduse mitmekesisus välja.
#000002
Kultuurikatla aia toidulabor 2014. aasta suvel.
#000003
Juhuslikkusest kasvab välja ka päris linnaloodus – teoreetiliselt, sest arusaam linnahaljastusest on väheke vildakas. Looduslikkus kipub linnakeskkonnas olema kohatu. Seda kahes mõttes. Inimene ei saa alistamata. Ümbritsev tuleb korras hoida, sirgeks seada, tagasi lõigata, otseks ajada, telgedega siduda. Metsikusel ei ole süsteemis kohta. Teisest küljest on liigirohked, tavasilmale sisutud ahermaad enamasti kusagil eemal, nagu ääremärkused, kodanik ei satu nende juurde peaaegu kunagi. Linnaplaanil neid parkidena ei tunta, nomenklatuuris ei ole neid olemas, nad on niisama leidmiseks. Kaartidel valged või hallid kohad on aga linnalooduse oaasid – need on kohad, kus linnaloodus hoiab oma õigustust, see on tema pank ja kindlus.
#000006
Ent puud ei seisa üksinda hea linnaõhu ja meeldiva elukeskkonna eest. Tegelikult tuleks uskuda mitte ainult ehitatud keskkonna, vaid ka eluslooduse tihedusse: mida rohkem liike väiksemal territooriumil, seda parem. Aga just see haritakse teadmatusest linnast välja ja selle vastu ei tõsteta mässu.
#000008