Tuul ulub vaikselt oma sügist laulu. Mitte just väga vaikselt. Keegi nagu koputaks, isegi klohmiks, elupealsel koliseb. Ja tõesti pime. Paljud meist tajuvad, soojast toast õue astudes, et on pime, ei julgeks sammugi ilma tehisvalguseta astuda?! Andes aega, tajud läbi pilveloori siiski tähtede imelise valguse kuma. Silm sai selgeks, jalg kergeks ja südagi julgeks.
#000002
Mardil toas on soe. Köögis pliidi all praksuvad puud, valgust annavad küünlaleegid. Ei, elekter on olemas aga täna on õhtu, kus sobilik nii nagu muiste. On aega olla, on aega mõelda. On aega tunda, avaldada austust ja tänu. Ma ei ole oma. Ma tulin siia aastaid tagasi. Ma olen teile võõras. Olin?! Kuid ma tunnen end siin kodus, siin ongi mu kodu. Tänu teile, on mul võimalus, vaikselt vaikselt, tasa ja targu, seda rajada. Ma ei ole saarlane, isegi mitte poolenisti. Nagu öeldud, kass kes sünnib lehmalaudas, et tähenda veel, et ta poolenisti lehm on. Aga mind on võetud omaks. Teie. Usun ja loodan, et paljud, kes siin, mu elus.
#000003
Kui sa paned seemne mulda, sirgub temast üks päev imeline taim. Alguses väike iduke, siis roheline libleke, lõppuks külluslikult õisi täis taim. Nii nagu sa seda taime hooldad ja armastad, nii teeb tema sinuga. Kõik on vastasikku. Vahepeal jäi Mardi ehk “kuivale”, ei olnud ehk oskust, võimalust. Alati ei ole “vanasti oli muru rohelisem ja päike kollasem”. Värvid on täpselt sellised, nagu ise nad lood. Kui on veel, kuhu luua. Muidugi, kuidas ka luua.
#000005
Aitäh teile hea Mardi rahvas. Teie olete mulle andnud võimaluse luua. Tänan, et usaldasite oma kodu minu koduks. Mardil on õied. Esimesed. Usun, et tuleb veel ja veel. Puhaku teie hing rahus ja olge ikka minuga!
#000006
Mõtleme aga kõigile oma esivanematele, lähedastele ja teistelegi, kes enam pole siin meiega. Mardile on jõudnud minu und valvama minu esivanemad, vanaisa vanaisa ja vanaema. Sellest liinist, kust arvatavasti on pärit minu armastus maaelu, austus talurahva arhitektuuri, jätkata võib veelgi, vastu
#000007
Vaatamata, et päevad on lühikesed ja et tuldud ei saadud vaid hingedega suhtlema, sai kaks päeva õues ka tegutseda. Ikka vajalikuga, talvele vastuminemiseks. Nüüd on rohkem puid, kui kunagi varem, kaetud. Need metsaelanikud on ikka väga jultunud, iial ei tea, millele nad hambad sisse võivad lüüa ja kevadel kurvastusega pead tõdema, et issand, see puu ka maitseb.
#000008
Kuivanud lilled, kõrred ja mis kõik muu, võivad talvel silmailu pakkuda, kuid samas ei iial tea, kuidas kevadel ajaga. Noh, tegelikult aega ei ole kunagi piisavalt, seega mis tehtud see tehtud ja kevadel pääseb kergema vaevaga. Saab juba järgmisi töid ette võtta. Lillepeenrad said korda tehtud. See aasta läks hästi, roosid said talvekatte.
#000009
Kui eelminekord tegin teile kauni galerii oktoobrikuu lilledest, ei hakka seekord teile dublikaati tegema. Kuigi, palusin ühel omal külalisel siiski ühe lille ees väikese poosi teha.
#000010
Tuul oli vaibunud, lahkumise hommik oli vaikne. Õrnalt tibutas vihma, päike püüdis pilve tagant kõigestväest. Justkui läbi pisarate, naeratades hüvasti jätta. Meil hävastijätte ei ole.
#000011
Aga rahu, rõõmu ja õnne sinule ja sinu talule.
#000013
Tubli oled. Me kõik oleme maalt esivanemate kaudu.Minu isa armastas väga loodust....loomi ja linde.
#000014