Palun sisesta otsingufraas ja alusta otsimist
#000000
Kõigepealt soovitan ma ... – Maakera pöördub itta – jälle?
#000001
Üha väiksemaks tõmbunud maailmas oleme hiinlastega ju peaaegu naabrid. Seda kinnitab pilk viimasel ajal trükivalgust näinud raamatutele.
#000002
Tänavu 2. veebruaril tähistati Eesti Vabariigis korraga kahte sündmust. Esiteks üleriigiliselt muidugi Tartu rahu 99. aastapäeva ja teiseks Tallinnas Vabaduse väljakul suure show’ga Hiina kalendri järgi kollase maasea aasta peatset algust. Viimane oli vaata et suuremgi meediasündmus – Tartu rahu aastapäev on ju igal aastal –, aga ka uusaasta tuleb niikuinii meil ja ka Hiinas, ainult erineva numbriga ja väheke erineval ajal. Selleks puhuks korraldatud rahvusvaheline kultuuripidu oli varasematega võrreldes – tiu-tiu ja teisiti! – suurejoonelisem ja vaatemängulisem.
#000003
Kultuur on kultuur ja mida vanem, seda aulikum, ja siga on meie traditsioonis ja toidulaual ka auväärt loom. Hiinlased jälle ei pidavat jooma piima, kuigi hiljuti võis lehest lugeda, et Hiina turg on avatud Eesti piimatoodetele. Kultuuri­vahetus käib ikka ka kõhu kaudu.
#000004
Siga on meie traditsioonis ja toidulaual auväärt loom. Seda kinnitab ka Heino Kõrgeperve seakogu näitus Tartus.
#000005
Üha väiksemaks tõmbunud maailmas oleme hiinlastega ju peaaegu naabrid. Kui kunagi võis laulukese „Eesti piir käib vastu Hiina müüri“ levitamise eest paragrahvi alla minna, siis maakaarti vaadates jäi muiste soome-ugri või hüpoteetilise uurali-altai sugurahvaste ja hiinlaste ajaloolise asuala vahele riba, mida täidavad mongolid ja mõned turgi rahvad ning meie ajaarvamise algul täitsid ka hunnid. Slaavi hõimud jõudsid meie vahele alles hiljem ning moodustasid mõne versiooni järgi skandinaavia ja soome-ugri verega segunedes aristokraatia – nõnda kujunes välja Vene impeerium. Hiina on aga oma piirides aastatuhandete jooksul ikka Hiinaks jäänud, olgu seal pukis siis keiser või peasekretär.
#000006
Aga alustame oma teekonda lähemalt. Olgu jutt hiinlastest või soomeugrilastest, mõlema puhul pädeb Ain Kaalepi 1990. aastal (küll Gustav Suitsu loosungi paroodiana) välja hõigatud lause: „Olgem eurooplased, aga jäägem ka asiaatideks!“ Arvo Valton on väsimatult töötanud selle nimel, et põhja- ja idapoolsete sugurahvaste kirjandus meile lähemale tuua. Tema „Vaateid soome-ugri rahvaste kirjandusele“ (Ilmamaa, 2018) on justkui selle pikaaegse tegevuse kokkuvõte. Raamatust, millel on veel kaheksa asjatundlikku kaas­autorit, leiame sissejuhatuse 12 rahva kirjandusse, alates nende esimestest trükis ilmunud mälestistest kuni tänapäeva olukorrani, kaugematest nganassaanidest ja sölkuppidest kuni meile lähemate liivlasteni. Lisatud on viiteid eesti keeles ilmunud tõlgetele ja tekstinäiteid ning tänuväärselt ka nimeregister. See on hea käsiraamat aegade jooksul suurt maa-ala katnud rahvaste kirjanduse käekäigust. Muidugi leiab mainimist ka Suur-Soome idee, mille paranoilises kartuses suur Nõukogude kodumaa väike­rahvaid ahistas ja nende kirjakultuuri küpsemist takistas. Kirjapandud mälestistele lisaks aitab soome-ugri maailmavaadet sügavamalt avada professor Art Leete raamat „Soome-ugri saladused“ (Varrak, 2018), mis koosneb enamasti siinsamas Sirbis ilmunud artiklitest.
#000007
Mind natuke hämmastab, et Valtoni raamatust ei leia me tänapäeva liivi kirjanduse arendaja Ķempi Kārli nime. Ometi on luuletaja Ķempi Kārl tõhusas akadeemilises koostöös keeleteadlase Karl Pajusaluga varem avaldanud kaks kogu (2013) ning koos Valt Ernštreidi ja Baiba Dambergaga 2018. aastal ilmunud kakskeelne „Līvō lūolkub. Trilium/Trillium. A Collection of Livonian Poetry“ on minu ees laual. Kaunis raamatus, mida Läti riik suuremeelselt on toetanud, leidub ka sisukas järelsõna kahes keeles ühest väiksemast ja samas suuremast Euroopa kirjandusest. Jah, kui mõelda kolmele liivi keeles luuletajale ja paarikümnele oma emakeeles rääkida-lugeda oskavale liivlasele, lööb see suhtarv islandlased kõvasti üle.
#000008
Juhtumisi kohtusin ma viimati Ķempi Kārliga septembris just Tallinnas Hiina saatkonnas viisasabas. Mõelgem, milline kontrast määratu Euraasia kahes servas! Kui ühel on lugejaid paarkümmend, siis Ningbo linnas istusime Karl Martin Sinijärvega samas lauas parajasti lapsepuhkusel kirjanikuga, kes väitis oma viimase romaani trükiarvuks olevat miljon või midagi sinnakanti!
#000009
Meie lennuk maandus ja tõusis õhku Shanghai Pudongi lennuväljal, ent 25 miljoni elanikuga Shanghaid me ometi ei näinud. Hiinlased olid kõik nii korraldanud. Seda puudust aitab korvata Anneli Vilu raamat „Minu Shanghai. Maatüdruk megametropolis“ (Petrone Print, 2014). See on „Minu ...“ sarjas tunduvalt üle keskmise raamat. Mitu aastat Hiinas elades ei piirdunud autor ainult ühe suurlinnaga, vaid peatus pikemalt veel Chengdus, täites kultuuride vahendaja mitmeid rolle – ning tuli sellega hiilgavalt toime. Mingil moel võib seda raamatut lugeda isegi kui arengu­romaani: kultuurišoki taandudes sugeneb teksti üha enam kriitilisi noote Hiina majandus­ime savijalgsuse kohta. Intelligentne raamat igapidi.
#000010
Hoopis teist laadi on samuti Hiinast ja suurlinnast inspireeritud Mathura veel trükisoe „Tantsisklevail lehtedel ta keerleb. 54 haikupilti Hong Kongist“ (Allikaäärne, 2019). See raamat on tervik, mille nappi teksti, narratiivina kirjutatud haikupärga või -ahelat tuleb lugeda aeglaselt ja järjest ning nautida eestikeelsete sõnade koostoimet hieroglüüfide ja Kairi Orgusaare kujundusega. 1995. aastal ilmus Jaan Kaplinski sulest luulekogu „Mitu suve ja kevadet“, mille kaasautoriks oli autori müstifitseeritud teisik Kai Pu Lin. Mathura on teinud sealt sammu edasi, andnud oma raamatu välja kakskeelsena (luuletused on hiina keelde tõlkinud William Lau) ning näidanud ühtlasi, et luksus ja säästlikkus (raamat on trükitud keskkonnasäästlikule paberile) ei välista teineteist.
#000011
Linnart Mälli mõtteraamatust lugesin kõigepealt suurima huviga tema autobiograafilisi tekste õpetajatest ja iseendast. Mingi loomuomase umbusu tõttu kaleidoskoopilistesse tsitaadimosaiikidesse suhtusin järgnevasse esmasel lehitsemisel aga umbusklikult. Asjata! Loengute üleskirjutused ja väljavõtted on terviklikud ja enamasti nagu miniesseed, mis avavad järjepannu lugejale nii ida kultuure kui ka Linnart Mälli enese mõtteviisi ja poliitilise tegevuse lätteid. Raamat sobib suurepäraselt sissejuhatuseks ida mõttevooludesse ja Mälli enese tõlgete juurde, ei lihtsusta põrmugi, kuid teeb arusaadavaks Mälli enese käibesse toodud humanistlike baastekstide mõiste. Kõige selle juures on tegeletud palju ka eluliste teemadega. Polnud ju Mäll kabinetiõpetlane kuskilt otsast ja seda näitab ka tema 80. sünniaastapäevale pühendatud raamat, täis suure mehe kuuldavõtmist väärt mõtteid. Linnart Mälli pärand elab edasi tema lugejates ja muidugi õpilastes, kelle hulgast Märt Läänemetsa rolli mõlema viimati käsitletud raamatu toimetajana tahan lõpetuseks rõhutada kui kvaliteedimärki.
#000013
2. veebruaril tähistati Tallinnas Vabaduse väljakul suure show’ga Hiina kalendri järgi kollase maasea aasta peatset algust.
#000014
Kui sulle meeldis see postitus jaga seda oma sõpradega
#000016
Loora Kaubi näitus „Inimene ei näe kunagi unes päikest“
#000017
30. jaanuaril heisatakse lipud eesti kirjanduse päeva auks
Aita leida aasta keeletegu 2022
Riiklikele kultuuripreemiatele esitati 99 ning spordipreemiatele 45 kandidaati
#000019
30. jaanuaril heisatakse lipud eesti kirjanduse päeva auks
#000020
Aita leida aasta keeletegu 2022
#000021
Riiklikele kultuuripreemiatele esitati 99 ning spordipreemiatele 45 kandidaati
#000022
Jakobi galerii näituseprogrammi taotlusvoor perioodiks 2023/2024
#000023