Piret Karro on kultuurikriitik ja muuseumitöötaja. Ta avaldas äsja Vikerkaares (2022 nr 3) artikli „150 aastat Eesti feminismi“, kus käsitles siinset naisliikumise ajalugu, ja valmistab ette samateemalist kuraatoriprojekti järgmisel aastal Vabamus. Tal ilmus Sirbis autoriveerg „Võim ja sugu“, kus vaatles ühiskondlikke ja kultuurisündmusi soouurija perspektiivist.
#000005
Esimene Artishoki biennaal toimus 2008. aastal, tõukudes ideest luua ja elavdada kunstikriitika olukorda. Samavõrd kui kunsti tegemisest, võiks rääkida ka nähtu ja kogetu analüüsimisest. Milline on kunstikriitika seis peaaegu 14 aastat hiljem?
#000006
Kunstikriitika on pakkunud mulle kirjutamise väljundi. See oli esimene žanr, milles kirjutama hakkasin. Arvan, et kunstikriitika on paljudele minu põlvkonna ja meist ka veel noorematele autoritele kasuks tulnud. Müürilehe kultuuri­toimetajana kutsusin noori autoreid tegema debüüdi näitusearvustuse formaadis, et anda neile avaldamisplatvorm. Ma ei väida, et kunstikriitika formaat ei ole nõudlik väljund, ning see, mida kirjutavad kunstiteadlased, on hoopis teise tasemega jutt. Võrreldes aga teiste formaatidega on kunstikriitika olnud uute autorite koolitamiseks tänuväärne võimalus. Õnneks on meil platvorme, kus saab avaldada. Ma ei anna hinnangut, kas kunstikriitika seis on hea või halb, vaid tunnustaksin Artishoki ettevõtmist. Arvan, et meil on autoreid, kes avaldavad oma arvamust, ilmunud arvustusi hinnatakse kui dialoogi osa. Arvustustes võib näha debatti. Kunstikriitika on kultuuriteadvuse sisekõne osa.
#000009
Artishoki biennaalil on väga selge ülesehitus: 10 × 10 × 10. 10 kutsutud kunstnikku ja 10 kirjutajat, 10 uut kunstiteost, millest igaühe kohta valmib 10 kunstikriitilist teksti. Kokku pakub Artishoki biennaal osalejatele ja ka külastajatele 100 lähenemisviisi, kuidas mõista teoseid ja autoreid. Artishok soodustab justkui tootlikkust, rõhk on paljususel, teisest küljest aga kutsub üles süvenemisele, mis omakorda eeldab aja maha võtmist. Milliseid mõtteid see sinus tekitab?
#000010
Autoripositsiooni sõnastamine on professionaalne ülesanne, mida peab kunstnik või kriitik ikka tegema. Oma biograafiasse olen viimasel ajal hakanud sisse kirjutama feministlikku positsiooni ning maininud, et mul on soouuringute ja semiootika taust. Kui ma autoriks kujunemise teekonnale tagasi vaatan, siis feminismi juurde jõudmine oli äratundmine ning aastaid tagasi, kui töötasin Müürilehe kultuuritoimetajana, leidsin nii oma hääle. Enne seda olin kunstikriitikat kirjutanud noore ulja autori ja semiootikatudengi positsioonilt. Feministlik hoiak murdis mu lahti kunstist kui kategooriast ning hakkasin rohkem kirjutama sotsiaalsetel teemadel, tundma huvi ühiskondlike protsesside vastu, mis omakorda viis mind soouuringuteni. Semiootika on esialgne aluspõhi, koos sellega sõnavara ja keel, mida kasutan, sinna peale on kasvanud feministlik kogemus ja soouuringute interdistsiplinaarsed teadmised.
#000013
Mind intrigeerib, kuidas oled kuraatorina Tallinna botaanikaaia asukoha kontekstualiseerinud. Kui Artishoki puhul ilmneb kolmikprintsiip „10 ×10 × 10“, siis asukoha puhul saavad kokku botaanikaaedade ja Nõukogude Liidu koloniaalne ajalugu ning autokraat Konstantin Pätsi territoorium. Tekib kolm huvitavat dimensiooni, mis ristudes hakkavad uut tähendust looma. See on mulle sümpaatne ja ootan ka selle keskkonna lahtikirjutamist.
#000016