Kuna mul on ilmselgelt põdrakärbeste allergia, olen veidike oma tunge tagasi hoidnud ja pole sügisese korilusega tegelenud. Sellest on muidugi kahju, sest mulle väga-väga meeldib metsas pohlal või siis seenel käia. Rõhk sõnadel metsas ja käia, seentega on nii, et mida vähem, seda parem. Ma ikka päris murega vaatan FB-s mõnd jagatud fotot, kus kuhjade viisi puravikke või kukekaid väljanäitusele pandud. Minu elutõde: vähem on parem! kehtid päris kindlasti ka seenesaagi kohta.
#000000
Eks ma mingil hetkel ühe tuuri ikka teen, kui just talv enne kätte ei jõua, seni olen kodulähedaste seentega leppinud. Vähemasti pildistamiseks on nad väga sobilikud, eriti kui pesunööridest kaugemale ei pea minema.
#000001
Tallinnas, nagu selgus, saab korjata ka siis, kui lähed oma õuele toimetama.
#000002
Kati käis oma seeni pildistamas.
#000003
See eest oli keset vanalinna võimalik korjatud seeni vaadata ja pildistada. Ja tundma õppida.
#000004
Kuigi olulist kasu sellest mulle ei olnud. Mina olen see seeneline, kes mida õpid noores eas, seisab eluaeg sul peas.
#000005
Kukeseened, pilvikud, riisikad ja puravikud.
#000007
Pildi pealt tunnen ära küll, et lehter-kukeseen või sapipuravik, aga metsas võin kõhklema lüüa. Nii ma siis linnas 5 euro eest seeni vaatamas käisingi.
#000010
Sõitsin küll vaid seenele, aga siis vaatasin üle ka majas sees olevad näitused** ja väljapanekud.
#000012
Mis teha - mis teha, ikka kõnetasid seened.
#000013
Ju oli päev lihtsalt selline.
#000014
* Loodusmuuseumi kodulehelt leidsin audiogiidi. Kodus kuulasin nii seenelugusid kui näituste lugusid.
#000015
Nii mõnigi minu tõde sai kinnitust (näiteks see, et tavavahelik pole söödav ja linnas kasvavaid seened pole ka söögikõlbulikud), mõni tõde teada seene kohta oli uus (et pilvikuil pole vaja nahka üle kõrvade tõmmata ja noortel puravikel kübara aluseid torukesi pigem mitte eemaldada).
#000016