Loe katkendit Sandra Jõgeva värskest raamatust “Üks päev aastal 0”
#000000
Katrina on domina, kes peab salajast sadomasosalongi Kalamajaga piirnevas Põhu asumis enda korteri all. Tema vanaema on eakas kunstiklassik Vivian, kes on abielus musta minevikuga aferistist Arviga. Katrina vanaema ja Viviani tütar on alkohoolik Mari, kes on otsustanud mingi jälje endast maha jätta, ja kirjutab oma ema Merivälja villas romaanivõistlusele käsikirja, mille maht peab olema vähemalt 200 000 tähemärki (ilma tühikuteta)... Need on ainult mõned tegelased Sandra Jõgeva uuest teosest “Üks päev aastal 0”, milles kõik kokkulangevused tegelikkusega on juhuslikud ja tahtmatud. Loe järgnevast katkendist veidi lähemalt raamatukarakterite tegemistest ja hingeelust!
#000001
Vivian armastas küll kohutavalt pidusid, seltskonda, etiketti, inimeste head käitumist, fassaadi, korrektseid lauakombeid, antiiki, head toitu ja veel paremat veini ning konjakit, lisaks korralikult (grammi pealt retsepti järgi!) segatud kokteile ja kingituste nii tegemist kui saamist. Aga vähemalt samavõrra armastas ta intriige, kuulujutte, provotseerivate küsimuste esitamist ja efekti, mille sellega saavutas. Praegu oli selliseks lavaks talle vaid tema enda kodu ja väike perekond (ei ta tütrel ega tütretütrel olnud ju kindlat „meessõpra“, nagu Vivian tavatses öelda, Katrinal ka lapsi mitte), koroonapiiranguid võttis ta oma kõrge ea tõttu vägagi tõsiselt ning lisaks oli enamik tema põlvkonnakaaslasi ammu surnud. Seega polnud Viviani praeguses olukorras just palju teda rõõmustavat.
#000002
Vivian oli nelikümmend aastat tagasi ühtaegu särav seltskonnategelane ja graafikute ühenduse uusaastapidude hirm. Teda imetleti ja armastati, kui ta söandas midagi teravat torgata eksperimentaalateljee poolavalikule KGB nuhile. Seda otse loomulikult avalikult, asutuse nääripeol, mille korraldamisest Vivian alati suurima lõbuga osa võttis, jagades kõigile teistele nii kategoorilisel toonil korraldusi, et aktiivgrupp vahetus sisuliselt igal aastal. Ning koosnes peamiselt noortest graafikutest, kes olid alles ühenduse liikmeks arvatud ning esialgu säravast Vivianist vaimustuses.
#000003
Mis veel tema pidude nimekirja kuulus? Juudi pühasid ta ei pidanud, kuigi kunagi lapsena omandas esimesena jidiši keele. Tema ammuse juudi perekonna traditsiooniline elulaad 1930ndate aastate Pärnus mõjus Vivianile juba väikse tüdrukuna ahistavalt. Talle ei meeldinud nimelt vanemate poolt peale surutud mõte, et ta peab suureks saades naabri perekonna Michelsonide sama vana Mosesega abielluma. Vähemalt võttis ta seda juttu kuueaastasena täiesti tõsiselt. Nii Viviani perekond kui Michelsonid evakueerusid aastal 1941, kui lapsed olid seitsmesed, sakslaste saabudes Venemaale, ning pärast sõda algas üks hoopis teine elu, kus polnud kohta ei juudi traditsioonidele ega vanemate poolt korraldatud abieludele.
#000005
Aga tagasi pühade ja nende tähistamise juurde! Mis neist veel Viviani nimekirjas olid? Kolmekuningapäev. Kui Mari veel laps oli, aga samuti Katrina puhul, peeti tähtpäevana ka 1. septembrit. End siiani mingil määral saksa kultuuriruumi kuuluvaks lugevana (Viviani üks paljudest kirglikest huvidest olid baltisakslaste elulood) oli hoolitsev ema ja siis vanaema hankinud kuskilt isegi kuulsa zuckertüte – papist toru, mille sisse käisid kommid ja koolitarbed, mis koolilapsele siis pidulikult 1. septembril üle anti. Sakslased tähistasid kooli algust niimoodi küll ainult lapse päris esimest korda kooli minnes, aga Vivian jätkas selle teutooni traditsiooniga algklasside lõpuni.
#000006
Katrina vaatas lauda ja ohkas kergendatult, mõeldes, et oli just korralikult söönud. Liha, liha, liha: hanemaksapasteet, veel kolme eri sorti pasteeti, loomalihalõigud. Ainus traditsioon, mille Vivian oli oma kaugest juudi lapsepõlvest säilitanud, oli sealiha vältimine ja põlgamine. Aga praegu olid laual veel austrid ning suitsulõhe, pikk sai pagaritöökojast linna teises otsas, mitu erinevat kastet hõbedastes kannudes ning kartulipuder: kahtlemata piima ja võiga. Isegi värske rohelise salati peal võis märgata väikest kogust kitsejuustu! „Miks sa õigupoolest selle jubeda meeste piitsutamisega tegelema hakkasidki – palun värskenda mu mälu! Su illustratsioonid oli imelised, mis sa neile lasteraamatutele tegid! Aga seda ma ütlen – see oli viga, et sa kunsti päris kõrgkooli tasemel õppima ei läinud. Suur viga! Inimene õpib ikka omavanustega koos, tekib mingi alateadlik võistlusmoment, sa tahad olla parem, ikka parem! Ja ülikoolis see tööharjumus ja distsipliin tekivad. Vaadake mind, ma pole oma elus pärast ülikooli saanud erialast tööd teha ainult kaks kuud, kui mul 1962. aastal lahtine käeluumurd oli.
#000009
Tundliku teema järsku lõpetanud ja selle saksakeelse fraasini jõudnud ning tsaariaegse klaasi konjakiga tõstnud, oli Vivian niisiis jõudnud puudutada kõiki omale pinnuks silmas olevaid asjaolusid siin perekonnas. Mari meestegalerii, samuti tema senine ambitsioonitus. Katrina domina-töö ja püsisuhte ning laste, aga samuti kõrghariduse puudumine. Ja kunstialal eneseteostusest loobumine, mis häiris Viviani tegelikult kõigest mainitust veel kõige rohkem. Vanadaam kandis moodsalt lohvakat musta põlvini kleiti. Ta arvas nimelt, et oma praeguses vanuses oli ta kaugelt liiga kondine, et enam kunagist prantsuse filmitähte meenutada, kellega teda nooruses ikka võrreldi.
#000011
Kes oli kuulus oma suurte siniste ilmekate silmade ja liivakellafiguuri poolest ning oli kunagi tõesti vastuvaidlematult Viviani moodi – või siis vastupidi. Niisiis, vana Vivian eelistas figuuri varjavaid riideid. Katrina märkas kohe, et nii Viviani kui Mari nägu oli ühtlasi käinud läbi professionaalse jumestaja käe alt. Ilmselgelt oli see Viviani uus idee, pärast seda, kui jaaniõhtul kakerdas seni oma toas vaikselt kirjutanud Mari keset pidu äkki õue, lainerijoon silmanurgast väriseva käega poole oimukohani tõmmatud. Niimoodi, profijumestusega nägi Mari täna täitsa viisakas välja, kui näo süvenevat parmulikku pundumist mitte arvestada. Ta kandis säravrohelist hõlmikkleiti, mis oli alati olnud tema ilu rõhutav värvivalik. See kleit lotendas tal nüüd kergelt seljas. Mari oli ammu loobunud söömisest, aga sedagi polnud keegi väiksest perekonnast veel tähele pannud.
#000012
Kõik jõid konjakit. Marile oli see väike lisakogus kanget alkoholi õigupoolest see õlekõrs, mis murdis ennegi juba väga kurnatud kaameli selgroo. Ta vajus näoli oma tühjale taldrikule. „Katrina, aita oma ema puhkama! Mari on meil ületöötanud, suisa ületöötanud, kujutate ette, meie Mari! Ta kirjutab ROMAANI! Päris romaani kohe, romaanivõistlusele kohe. Tähtaeg on küll alles 1. veebruaril järgmisel aastal, aga Mari alustas kohe eriolukorra alguses märtsis ning on oma tööga lõpusirgel. Ta ei taha mulle küll palju rääkida, millest tema raamatuke on. Kolme põlvkonna naised ühest perest pidid ühed olulised tegelased olema. Nagu meie siin, kas pole? Päris võluv, nicht?“ Saksakeelsete sõnade ilmumine Viviani jutuvadasse oli ilmeksimatu märk sellest, et tema kerge joove oli järsult üle minemas keskmiseks.
#000013
Katrina oli Mari vahepeal elutoas olevale kanapeele aidanud, kus alkohoolik vajus sügavasse teadvusetusse. Nüüd oli Katrina lauas tagasi, jõi teist klaasi konjakit ja kuulis: „Aga Katrinake, kui sa veel illustreeriksid, võiksid teha Mari raamatule pildid! Miks sa ometi sellest tööst loobusid?“ Katrina köhatas, mille peale vägagi koroonateadlik Vivian küll kergelt võpatas, ja vastas siis: „Aga sellepärast, et selle töö eest makstakse uskumatult vähe. Ma ei saa kulutada oma elust mitut kuud illustratsioonide peale, saades selle eest kokkuvõttes alla miinimumpalga kuus. Ja haigekassa – oma praeguse töö juures võin ma selle ise maksmist endale lubada, illustraatorina mitte mingil juhul! Ja kunst ei ole asi, mida teha möödaminnes, kiiruga, muuseas, eks? Sellele peab pühenduma, nagu sa alati rõhutanud oled. Vaat sellepärast ma ei tee enam ühtki illustratsiooni. Ja EKA-sse ei tahtnud ma minna sellepärast, et seal polnud sel hetkel mitte ühtegi kateedrit, kus oleks olnud ükski professor või dotsent, kes poleks minu ema armuke olnud ja keda ta poleks siia sinu pidudele kohale vedanud. Peaaegu pooled neist olid veel teda purjus peaga peksnud ka. Ma ei kujutanud ette, et taolised inimesed saaksid olla mulle mingisugunegi autoriteet, kelle käe all ma oleksin pidanud midagi õppima.“
#000014
Sandra Jõgeva “Üks päev aastal 0“
#000019
Noor taksojuht Toomas unistab inim-prügikott olemisest. Katrina püsiklient Juhan on lihtne laotööline, kes on domina tõttu laostumas, tema hüpohondrikust naine Liisa aga koroona tõttu hullumas.
#000020
Töötu ja võlgades Jarmo omakorda on otsustanud kõigepealt kord elus domina’t külastada ja siis end tappa. Katrina naaber, sensitiiv Ra Shangri La varjab ühe ammuse sünge saladuse tõttu kiivalt oma nägu. Kolmas majaelanik Markus on tõusev sisulooja, kelle karjääri ohustab koroona.
#000021
View all posts by Rahva Raamat
#000022