Minu Ã1⁄4heteistkÃ1⁄4mnes maraton oli siis vaid kuus pÃ¤eva hiljem kui kÃ1⁄4mnes â€“ veidi hull mÃμte, aga sai teoks tehtud. PÃ¤rast San Franciscot oli plaan pÃμhjapoole sÃμita ja mingi hetke talvel plaane tehes avastasin, et just sel nÃ¤dalavahetusel toimub Seattle Rock`n Roll maraton. MÃμtlesin pikalt, maratonide vahe oleks ju vaid kuus pÃ¤eva. Variant oli osaleda ka poolmaratonil aga pÃ¤rast pikka kÃμhklemist jÃ¤i peale ikkagi maraton â€“ mis siis ikka teen Ã¤ra.
#000000
PÃ¤ev pÃ¤rast SF olid jalad pÃ¤ris kanged, kÃ1⁄4lmageelid ja venitamised ning teisipÃ¤eval hotellis lindil joostes oli taas normaalne jooksusamm ja hea tunne. KolmapÃ¤ev lÃ¤ks kurk valusaks, neljapÃ¤ev ja reede tarbisin kÃ1⁄4lmetusrohte ja pea paki kurgutablette, vaikselt lootsin, et nohu ei tuleks, see oleks kÃμige hullem olnud. Kurk oli valus, kuid hullemaks ei lÃ¤inud. NeljapÃ¤evl jÃμudsime Seattlei lÃ¤hedale ja terve pÃ¤eva kallas vihma, siis oli kÃ1⁄4ll emotsioon, et kas selline see Seattle ongi (olin ju kuulnud kÃ1⁄4ll, et Seattleis on 365 pÃ¤eva aastas Vihmafestival) ja sellise vihmaga peaks siis maratoni jooksma vÃμi? Ã•nneks reedel oli juba ilusam ja soojem ja laupÃ¤ev tÃ¤itsa super (liigagi soe, pÃ¤eikseline, +23 kraadine) suveilm, jÃ¤rgnevad pÃ¤evad lubas taas vihma. Niiet ilmaga sel korral vedas vÃ¤ga.
#000001
Expole jÃμudsime reedel. Umbes sama suur kui San Franciscos. Sama kiibisÃ1⁄4steem, number ja korralik jooksusÃ¤rk (mis oli nii maratoni kui poolmaratoni jooksjatel sama). KÃμiksugu paberreklaame ja pahna kogunes ka kotti. Suur melu ja lÃ¤rm.
#000002
Sel korral vÃμtsime hotelli stardi-finisipaiga lÃ¤hedale, mis oli siis Seattlei Ã1⁄4he tuntuma sÃ1⁄4mboli Space Needle juures. Super valik, hommikul starti ca. 500 m, pÃ¤rast finiÅ¡ist hotelli pesema ca. 200 m. Lisaks ei pidanud siis meest hommikul Ã1⁄4les Ã¤ratama ja ta sai rahulikult magama jÃ¤Ã¤da. Hotelli boonuseks oli suht soodne parkimine (sest muidu oli parkimine ikka pÃ¤ris kallis) ja ilus katuseterrass, kust oli imeilus vaade Seattlei siluetile. Enne magamaminekut veel pilk tuledes Seattlei siluetile ja vÃμiski magama minna.
#000003
Ã„ratuskell oli sel korral siis 5:40. HommikusÃ¶Ã¶giks taas mÃ1⁄4slibatoon, banaan, rosinda ja vesi. 6:15 vÃ¤ljusin hotellist, liftis tuli peale veel jooksjaid (seega see hotell oli jooksjate seas ikka vÃ¤ga pop). Hotellist vÃ¤ljudes oli juba pÃ¤ikseline ja mÃμnusalt soe. Soojenduseks oli sel korral ostetud ca. 10 dollariline dressipluus, mille starti maha jÃ¤tsin. Stardialas kÃ¤is mÃμnus melu, oli ju Ã1⁄4hine start nii maratoni kui poolmaratoni distantsile. Stardikoridore oli 35 tk. Mul oli number viiendas koridoris, aga tegelikult ega keegi ei kontrollinud ja meie kordoris oli ka numbreid, mis algasid kolmekÃ1⁄4mmne viie tuhandega.
#000004
Stardi eel siis taas USA hÃ1⁄4mn. VÃ¤ike ootus ja start kell 7:00. JÃ¤rgnevad grupid said lÃ¤hte minutiliste intrevallidega.
#000005
Seattle on samuti kÃ1⁄4nklik (mitte nii palju kui SF), aga maratonirada oli tunduvalt kergem. JÃ¤rske tÃμuse-laskumisi osati vÃ¤ltida, kasutati ka tunneleid ja raja teine pool oli vÃ¤ga palju ka hoopis kiirteel (mis tollel pÃ¤eval oli siis mingis osas suletud). Vaid Ã1⁄4ksikud mÃ¤rgatavad tÃμusud-laskumised. Suhteliselt tasase profiiliga jooks. Alguse paar kilomeetrit olid tasaselt piki viiendat avenÃ1⁄4Ã1⁄4d, kui paremale vaatasid oli nÃ¤ha langust, kui vasakule siis tÃμusu â€“ aga maratonirada oli ilusti Ã1⁄4hes tasapinnas. Ja kusagil seal esimese kilomeetri lÃμpus oli siis selge â€“ jalad polnud ikka taastunud, suht pakud, kuigi kerged nÃ¤dalasisesed jooksud olid juba jooksu moodi. Kurb tÃμdemus, aga mis siis ikka 41 kilomeetrit oli ju veel ees. Distsipliin ongi ju see kui sa teed seda mis sa pead tegema tÃ¤pselt siis kui sa pead tegema ja sa teed selle Ã¤ra hoolimata sellest kas see sulle seekord meeldib vÃμi ei meeldi. Ja nii ma jooksin ikka edasi ja edasi. Ehk see maraton tuli tÃ¤ielikult distsipliini pealt.
#000006
Kusagil seitsmenda kilomeetri kandis lÃ¤ks meie tee poolmaratoni jooksjatega lahku. Meie rada kulges ilusast eramajade rajoonist mÃ¶Ã¶da Sewardi parki ja tagasi (paari miiline haagike). See oli vÃ¤ga ilus rajaosa, eriti roheline park ning palju varjulisi kohti, sest pÃ¤ike kippus juba liiga tegema. Eramajade piirkonnas oli rajaÃ¤Ã¤res vÃ¤ga palju tÃ1⁄4drukute kisakoore â€“ kostÃ1⁄4meeritud, hÃμiskasid lauseid ja vehkisid vÃ¤rviliste kÃ¤elintidega (ma ei oska paremat sÃμna nende kohta Ã¶elda, no sellised, mida ikka USA koolifilmides nÃ¤eb). Nagu hiljem selgus, siis oli tegu keskkooli kisakooride vÃμistlusega. 12,5 miili peal saime kokku taas poolmaratoni jooksjatega. Mis oli lahe, oli see, et kuni lÃμpuni oli meie rada eraldatud. Enamus ajast lindiga, aga lÃμpus kiirteel joostes betoontÃμkkega. See oli super, sest kuna maratonijooksjad tegid lispÃμikeid, siis nÃ¤iteks lÃμpus olid minu kÃμrval hoopis kÃ¤ivad poolmaratoni lÃ¤bijad ja nende seas manÃ¶Ã¶vedada oleks olnud kÃ1⁄4ll piin. Aga maratonirajal oli vabalt ruumi.
#000007
12-13 miil oli rajaÃ¤Ã¤res vÃ¤ga tihedalt tÃ¤is hulk inimeste mÃ¤lestuspilte ja USA suuri lippe. See oli liikumise Wear Blue: Run to Remember miil, ehk liikumine, mis siis kord aastas Seattli maratonil mÃ¤lestab hukkunud USA sÃμdureid. Selle liikumise poolt oli maratonirajal ka paar jooksjat, kes jooksid suure USA lipuga.
#000008
Kusagil seal poolmaratoni kandis oli mul krambiprobleeme, jalad ei kuulanud Ã1⁄4ldse sÃμna. Kuidagi sain sellest raskest lÃμigust Ã1⁄4le ja hakkas taas normaalne samm tulema. SeejÃ¤rel jÃ¤lle vÃ¤ike kÃμrvalhaak ja tÃμusime (ainus meeldejÃ¤Ã¤v tÃμus rajal) sillale. Terve Ã1⁄4ks lai-lai kiirtee sild oli meie pÃ¤ralt. Sild oli vÃ¤ga kummaline, sest kui tavaliselt on sillad ikka kaarjad, siis seal oli sild lohkjas. Alguses langus, siis tasapinnas ja siis tÃμus. Kokku silla pikkus oli ca. 2 km. Ja see oli julm, ei Ã1⁄4hki pÃ¤ikesevarju, ainult veepind ja pÃ¤ike ning puhas betoonpind (mis oli jalgadele pÃ¤ris valus). Silla lÃμpuosa lÃ¤ks just pÃ¤ikese, kuumuse ja tÃμusu tÃμttu pÃ¤ris raskeks. Aga seejÃ¤rel oli ca. 700 m pikkune tunnel. Super mÃμnus â€“ pÃ¤ikesevari. SeejÃ¤rel veel paar lÃ1⁄4hemat sillaalust, tunnelit ja ca. 18 miili kandis oli tagasipÃ¶Ã¶re. Ja nii kÃμik see tee tagasi. Tunnelist vÃ¤ljudes, sillale minnes avanes pÃ¤ris lahe siluett, otsisin silmadega Space Needelit (seal on ju finiÅ¡) aga ei Ã1⁄4htki pilvelÃμhkujat, paistsid vaid Ã1⁄4ksikud tipud mÃ¤e tagant. Siis kÃ¤is peast lÃ¤bi mÃμte, kas tÃμesti tuleb Ã1⁄4le selle mÃ¤e joosta? Sillal oli taas jubedalt kuum. Silla lÃμpus Ã1⁄4hinesime poolmaratoni jooksjatega. Ja milline kergendus, ei mingit Ã1⁄4le mÃ¤e jooksu, vaid taas pÃ¤ris pikk tunnel. Edasine jooks oli enamus jaost kiirteel. Ainuke ebameeldivus oli kiirtee kalded kurvides. Joostes olid need vÃ¤gagi tunda. PÃ¤ris kenad vaated linnale â€“ pilvelÃμhkujatele, suurtele staadionidele, rannapiirkonnale jne. Aga Space Needlet mu silmad ei tabanud. 40. kilomeetri jÃ¤rel sisenesime taas tunnelisse ja see oli ikka pÃ¤ris pikk. VÃ¤ljudes otsisin taas Space Needelet, lÃμpp oli ju nii lÃ¤hedal vÃ¤hemalt kella jÃ¤rgi, see peaks ju paistma, aga ei â€“ ei paistnud kusagilt. VÃ¤ike hÃ¤mming, aga pÃ¤rast Ã1⁄4ht pÃ¶Ã¶ret oli kÃ1⁄4lgvaates olemas (ehk kui midagi otsid, vaata ikka tagasi ka), veel Ã1⁄4ks kurv ja siis pÃ¤ris pikk-pikk lÃμpusirge (veidi Ã1⁄4lesmÃ¤ge). Kuigi aeg oli kehv, siis tÃμstsin lÃμpetades ikka kÃ¤ed Ã1⁄4les â€“ vÃ¤ike eneseÃ1⁄4letus minu enda jaoks, teine maraton kuue pÃ¤eva sees ja jalad pidasid vastu.
#000009
Kaela sai pÃ¤ris raske medali. Vett lÃ¤ks terve pudel. ToidunÃ¤nni jagati finiÅ¡is suht vÃ¤he, vaid banaan ja taastav batoon olid kaasavÃμtmist vÃ¤Ã¤rt. Niimoodi kiirsammul tÃμttasin hotelli, ca. 20 minutit pÃ¤rast finiÅ¡it olin juba pestud ja tassisin kohvreid lifti poole.
#000010
Panen siia ka rajaprofiili. Kuigi seda lÃμpus olevat jÃ¤rsku tÃμusu ma ei mÃ¤leta (kas Garmin ajab jama vÃμi on endal vÃ¤iksed mÃ¤luaugud, ikkagi maratoni lÃμpuosa – vÃ¤simus, kuumus jne ja ju ei pannud seda “vÃ¤ikest kÃ1⁄4ngast” enam tÃ¤helegi)
#000011
KokkuvÃμtvalt vÃ¤ga lahe maraton. Super hea korraldusega taaskord. Kuna tegu oli Rock` n Roll seeriasse kuuluva maratoniga siis vÃμib Ã¶elda kÃ1⁄4ll, et bÃ¤nde/muusikalisi esinejaid oli pea iga miili taga. Lisaks siis kisakoorid jne. Ergutust oli pÃ¤ris palju. Enamik bÃ¤nde olid head, aga koht, kus hÃ¤sti veidi norida vÃμiks oli see, et nii mitmeski punktis lauldi mingiedi aeglaseid ballaade, see nÃ1⁄4Ã1⁄4d kÃ1⁄4ll vÃ¤ga ergutav ei olnud. Vee ja elektrolÃ1⁄4Ã1⁄4di punktid oli vÃ¤ga tihedalt, lisaks kaks geelipunkti. Mingit muud toitu punktides ei pakutud. Rahvast jÃ¤tkus rajaÃ¤Ã¤rde ka, eriti lÃμpus ja finiÅ¡isirge oli ikka vÃ¤ga mÃμnusa ergutuslÃ¤rmiga. FiniÅ¡ialale oli pÃ1⁄4stitatud ka suur lava, pÃ¤rast toimus kontsert. Mis veel Rock`n Roll maratoni korraldusest silma hakkas, siis pakuti nn. VIP pileteid. Ãœks puudutas enne ja pÃ¤rast paremat teenindust, teine pilet parkimist jne. Lisaks on neil populaarsed lisamedalid, ehk kui jooksed need selle piirkonna kaks vÃμi kolm maratoni, saad selle ilusa lisamedali jne.
#000012
Maratoni lÃμpetas 2 361 ( minu koht 671) jooksjat, naisi lÃμpetas 1 032 (koht 193). Kui neid numbreid vÃμrrelda, siis on nÃ¤ha, et naisi oli vÃμrreldes meestega rajal ikka vÃ¤ga palju, napilt alla poole. Et saada aimu rahvamassist rajal, siis poolmaratoni lÃμpetas 12 439 jooksjat.
#000014
This site uses Akismet to reduce spam. Learn how your comment data is processed.
#000017