Neljakümne kolmanda Juhan Liivi luuleauhinna pälvinud „Tõnkadi-lõnk“ näitab lugejale, kuivõrd palju sõltub ühest puukärust. Missugune käru täpsemalt välja näeb, sellest otseselt aimu ei saa, aga võime silme ette manada sulni pildi näiteks punakat tooni (pisut roostetanud) kärust, mis on kaetud vihmaveeglasuuriga ja mille kõrval askeldavad siutsuvad tibud.
#000003
1 See puukäru, millega sauna puid vean, teeb ikka nõnda: tõnkadi-lõnk.
#000006
15 Vanal rohelisel metsjakil on kesksuvel raudrohu krõbedalt mõrkjas lõhn
#000020
25 Taustaks tasane mantra, tõnkadi-lõnk, puukäru tuttav lauluke,
#000030
28 puid lehtedesse rüütades ja siis jälle raagu puhudes.
#000033
Kolmandaks osaks võiks tinglikult pidada värsiridasid 19–24. Siin toimub omakorda pööre, fookuse nihutamine, millega muudetakse pisut ka esimeste ridade tähenduskihistusi. Nimelt vaatab lausuja end kõrvalt, paigutab iseenda samasse positsiooni puukäruga, keda jälgida laiemal, lahti venitatud ajateljel. Selline fookusnihe on võrdlemisi sage võte, meenub näiteks üks Aare Pilve luuletus kogust „Kui vihm saab läbi“ (lk 82):
#000038
Aprillikuu viimasel päeval tähistati Alatskivi mail ja veebiavarustes vaiksel moel Juhan Liivi 157. sünniaastapäeva. Traditsiooniliselt kuulutatakse sel päeval välja Liivi luuleauhinna laureaat. Tänavu tunnistati kõige ...
#000045