Kuuse tänava lõhn, kui jalutan vanaemaga koju,kui jalutan sõbrannaga, sõbraga käsikäes.Tumedad varjud suvitajate kohal,mustad laigud asfaldil, kui lähme koos postkontorisse.ja lennutame sõnu taevasse, südamesse, teise Eestimaa otsa.
#000004
Avanemas, arenemas, kasvamas üksteise.Rannapargis luuletusi lugemas.Millal küll juhtub see,küsid sa muuli lõpus,kui kilekott läheb kogemata lendu.Millal me mõistame maailma ära?Saame tast aru?Valgustame ta kontideni läbi?Ei ole enam lõputult algamas,alustamas, kinnisilmi kobamas.
#000007
Rünkpilvede alltorgivad jahtide teravad mastidtaevasse auke.Puupingid, libedad kivid,kõrkjad, kõrkjad,piknikud, nende vahel.Pikad kleidid ja jalgrattad.
#000008
Väntan ajalehetoimetusest randapika maa. Teen tiiru ümber maailma,aga maailm see on sama segane kui enne.Küsimusi täis.Ainult meri see vahetab värvija kuju nii nagu tuju.
#000009
Luuletust inspireeris kirjutama see kaunis koht:
#000010