Aga see hirmus asi. Oh jah. Nimelt me läheme 24. detsembril Esileedi vanemate juurde õhtusöögile. Nii nagu igal aastal ja seal on alati tore. Kuid siis teatas Esileedi, et lisaks sellele jääme me kõik ka sinna ööseks! Mina ka! Te ei kujuta ette missugune piin on mul kellegi teise juures magada. Ok, hotelliga pole mul probleemi, aga kellegi teise kodus magada... Vale madrats, vale voodi. Seal on alati ilgelt palav, tualett on kilomeetri kaugusel esimesel korrusel. Võõras padi. Ok jah, esimese maailma probleemid, aga pole midagi mõnusamat kui ärgata peale toredat õhtut iseenda kodus.
#000002
Ma vist olen ka rääkinud, aga mul on ka tualetis käimine külas raskendatud. Ma olin juba aasta aega Esileedi juures ööbinud ja ma käisin ikka number kahel kodus. Isegi kui vajadus tuli kell 22 õhtul peale – autole hääled sisse ja koju sudokut lahendama. Minu kiiks. Ma olin kunagi väiksena pioneerilaagris 10 päeva. Kogu selle aja – mitte ühtegi korda. Isegi häda ei tekkinud. Nii kui autoaknast kodu nägin, läks kiireks.
#000003
Eks ma olen seda asja lõdvemaks nüüd lasknud ja saan ka võõrsil olles asjad tehtud, kuid see on siiski minu jaoks stress. See pole ka peamine põhjus, miks ma ei taha sinna ööseks minna. Ma ei taha sinna ööseks minna, sest ma saaksin ju olla kodus. Lisaks tuleb me sõber meie maja selleks ajaks valvama ja mul oleks võimalus temaga hommikuni arutada, kuidas maailma paremaks teha.
#000004
Häid jõule ka kõikidele kaasblogijatele! Mul on natuke kahju, et blogi kirjutamine on Eestis suuresti see, mis ta algselt olema peaks – päeviku kirjutamine. Kuid ma arvan, et need, kes ei taha lihtsalt põlve otsas kirjutada, vaid hea meelega represendiks (mis oleks siin parem sõna? esindaks? meh) enda nimega blogisfääri, siis saaks nii palju lahedat ette võtta. Nagu blogijate collabid, ühisüritused, mõttetalgud, kuidas kaasata meediat/partnereid jne. Asi võiks olla palju vahvam ja meelelahutuslikum. Kuid loomulikult see võib paljude puhul olla vastupidine soov. Ei tahagi teistega suhelda, ega kusagile kuuluda. Tahetaksegi kirjutada, mis südamel ja kõik. Loeb keegi või ei loe, ei olegi oluline. Ma lootsin, et midagi taolist hakkab marimellide Blogit arendama, aga eks nad seavad oma atra vist veel, sest ma ei ole veel päris kindel, mis rolli ta täpsemalt endal näeb.
#000009
Blogipostitus on vajalik siis kui tegu on rohkem süvenemist nõudva tootega. Või keerulisema väljendiga öeldes – kui tekib kognitiivne dissonants. Näiteks ökotooted ja hind- selleks, et tarbijale selgeks teha, miks öko on parem kui täispritsitud, vajab see natuke laiemat lähenemist kui FB väljahõige. Või siis tehnikatooted. Kui mina räägin tehnikast, siis ma ei räägi tehnikast nagu tehnikaajakirjad, vaid ma räägin kui tavatarbija, kellele tegelikult tehnika suunatud ongi. Kui mina suudan selle endale maha müüa, siis ma suudan selle ka blogi kaudu edasi anda. Näiteks sel aastal tegin koostööd Philipsiga, nende tolmuimejat kasutades. Mulle kirjutavad ka nüüd, pool aastat hiljem inimesed, et uurida, kas me oleme jätkuvalt rahul. Sest blogipostitus elab kauem ja mida aega edasi, seda paremini ta elab, sest ta liigub google otsingutes ettepoole. Ma tean kahte konkreetset inimest, kes ostsid endale auto suuresti selle põhjal, mida mina blogis kirjutasin. Kahtlesid kahe vahel ja peale minu postitust, tegid otsuse selle kasuks, mida mina soovitanud olin. See on vaid meeldetuletus mulle kui suur vastutus mul enda sõnade eest on.
#000016
Seega kui te näete enda toodetes konkurentsieelist või huvitavat nüanssi, siis seda on blogi kaudu tunduvalt parem edasi anda. Õigemini FBs on see suhteliselt võimatu.
#000017
PS! Kõik tänased pildid (peale lumemehe ja auto pildi) tegi meist imeline Raili Adoson sel päeval kui lund oli
#000022
Soovitaks lasta lastel logo joonistada 🙂 nt joonistagu “issi blogimas”, seejärel arvutisse vektoriteks vb veidike abikätt ja ongi logo, mis on omapärane ja teie.
#000024
Kui haigelt võib lapse lasteaeda viia?
#000034