Jaanus Kangur: taastavast õigusest tegelikult
#000003
Kõige enam on abi taastavast õigusest kõige üldisemas mõttes, kaasates kõiki vajalikke osapooli ning rakendades kõiki vajalikke meetmeid. Kui vaja, siis vangistust, kui kohane, siis karistust, kui lubatud, siis lepitust. Mis vägivalda vähendab, on õige, ja mis mitte, on vale, kirjutab Jaanus Kangur.
#000004
Vandeadvokaat Tambet Laasik on ette võtnud tänuväärse töö kannatanute kaitseks ning kirjutanud mitmeid artikleid (ERR 19.09.2019; 30.09.2019 ja 15.04), milles käsitleb probleeme, mis kaasnevad lepituse ja laiemalt taastava õiguse rakendamisega lähisuhtevägivalla juhtumite korral. Võimalik aga, et eestikeelse materjali puudusest sisaldavad tema artiklid mitmed väärtõlgendusi. Püüan siinkohal pisut seda puudust parandada.
#000005
Laasik kirjutab: "Taastava õiguse keskne teoreetiline eeldus on kannatanu soov leppida." Kahjuks ei esita ta allikat, kust selline väide pärineb. Olen taastavat õigust õppinud Inglismaal ja Kanadas, olnud töövarjuks Inglismaal ja Saksamaal, osalenud mitmes rahvusvahelises projektis, teinud välitöid Austraalias, Mikroneesias, Lõuna- Aafrika Vabariigis, Tansaanias ja Uus-Meremaal ning mul on väike raamatukogu taastava õiguse peamiste tekstidega, kuid mulle teadaolevalt on taastava õiguse eeldused ja eesmärgid midagi muud.
#000006
Taastav õigus eeldab kolme küsimuse esitamist:
#000007
Paraku pole see veel kaugeltki mitte kriminaalmenetluse ehk tegelikult sügavamalt õigusfilosoofia tegelikkus.
#000010
Riigi huvi kriminaalmenetluses on kurjategija süüdimõistmine, kahju heastamine, tuleb välja, on kannatanu enda asi. Vähe sellest, kurjategija menetlus- ja kinnipidamiskulud maksab kinni maksumaksja ehk ka kannatanud. [2] See ei ole taastav õigus.
#000012
Oluline on mõista, et taastav õigus ei ole eraldi õigusharu, ega meetod või praktikate kogum. Taastav õigus on pigem viis, kuidas konfliktidele lähenetakse ning selle määr erinevates konfliktilahendusviisides on erinev. Küsimus pole nimetuses, vaid lähenemises.
#000015
Lepitus on taastava õiguse üks praktikaid, mis on iseäranis levinud Euroopas, eriti Põhjamaades (kõige enam Norras ja Soomes), kus esimesed katsetused tehti juba möödunud sajandi kaheksakümnendatel. Selle praktika ingliskeelne originaalnimetus on "mediation" (kriminaalmenetluses "victim-offender mediation")[4], tõlkes pigem vahendus.
#000016
Eesti keeles on tulnud käibele mõiste "lepitus". Miks? Ei tea. Üksjagu segadust see tekitab. Mitmed kriitikud arvavad, et lepituse eesmärk on ära leppimine või lausa leppimine, allaandmise või kohanemise tähenduses. See ei ole lepitus ega taastav õigus.
#000017
Lepitus on erimeelsuse või konflikti lahendamise protsess, mille käigus kolmanda, neutraalse osapoole abil püütakse jõuda kokkuleppeni. Lepituse eesmärk on kokku leppimine, mitte ära leppimine (viimane pole küll välistatud, aga pole peamine eesmärk ning tuleb kõne alla ainult siis, kui see on mõlema osapoole soov ja juhtumist tulenevalt sobilik).
#000018
On erinevaid lepitusi.[5] Oluline vahe on lepitusel kriminaal- ja tsiviilmenetluses. Neis on lepitus erineva eesmärgi ja sisuga. Nimetuse sarnasus võib segadusse ajada, aga mõlemat reguleerivad erinevad seadused (vastavalt siis kriminaalmenetluse seadustik KrMS ja tsiviilmenetluse seadustik TsMS) ning sealt saab üsna selgelt aimu, mil määral saab ühte või teist lepitust seostada taastava õigusega.
#000019
Taastava õiguse oluline printsiip on kannatanu osalemise vabatahtlikkus. Kriminaalmenetluse seadustik ütleb selgelt, et lepitusmenetlusse saab suunata juhtumi vaid poolte nõusolekul (KrMS § 2032 lg1).
#000020
Seevastu tsiviilmenetluses võib kohus kohustada osalema lepitusmenetluses (TsMS § 4 lg 4)[6]. Tõsi, seadus suunab kohut arvestama asjaolusid ja otstarbekust, ometi võib julgelt öelda, et mõlema menetluse taastava õiguse määr on kasvõi ainult selles aspektis erinev.
#000021
Loomulikult mõjutab lähisuhte- ja igasuguse vägivalla ohvri agentsust hirm, võimalik et materiaalne ja/või emotsionaalne sõltuvus jne. See on tõsine ja ulatuslik küsimus, sest täpselt samamoodi peame arvestama vägivallatseja agentust mõjutanud teguritega[7] ja samal ajal jääma selle juurde, et eeldame ikkagi isikute vaba tahet, vastasel juhul väljume juba lääneliku õigussüsteemi piiridest.
#000022
Mis on siis lahendus? Jätame osapooled kõrvale ja saadame professionaalid (advokaadid) omavahel vaidlema? Isegi kui kurjategija jätame skeemi alles ja asendame kannatanu esindajaga, ei ole see lahendus kannatanu huvides.
#000023
Advokaat võib edukalt esindada kannatanu õiguslikke huve, kuid ükski professionaal ei saa esindada lõpuni inimesi isiklikke vajadusi.
#000024
Õigus ise enda vajadusi väljendada on taastava õigus fundamentaalne printsiip. See baseerub Norra sotsioloogi Nils Christie "konflikti kui omandi"[8] kontseptsioonil. Konflikt on osapoolte oma ning seeläbi on ennekõike neil endil õigus see lahendada. Christie järgi toimus ühel hetkel ajaloos konflikti varastamine, kus konflikti (vähemalt kuriteo) "varastab" osapooltelt riik. Enam ei ole osapoolte endi asi, kuidas erimeelsus või tüli lahendada, seda reguleerib seadus ja jõustavad professionaalid.
#000025
"Taastav õigus taotleb konfliktide lahendamist, mille puhul inimesed ise omavahel suhtlevad, ilma juriidilise kantseliidi ja ametliku külmuseta."
#000026
Sellel on palju positiivseid põhjendusi ning ei Christie ega keegi teine taha riiki kuritegude lahendamise protsessist välja jätta. Probleem on aga selles, mida enam riik pildile pressib, seda vähem mahub sinna kannatanu. Taastav õigus taotleb konfliktide lahendamist, mille puhul inimesed ise omavahel suhtlevad, ilma juriidilise kantseliidi ja ametliku külmuseta, kus on päris tunded ja tegelikud vajadused, kuid kus tagatakse osapooltele vajalik professionaalne tugi ja turvalisus.
#000027
Lahenduseks võib olla nn demokraatlik professionalism, mille puhul professionaalid osalevad protsessis, ent protsess ise on tehtud võimalikult lihtsaks, inimlikuks ja kõigi jaoks hallatavaks. [9]
#000028
informeeritus;osalemine;emotsionaalne taastumine ja vabandus;materiaalse kahju heastamine;õiglus ja lugupidamine.
#000030
Sherman ja Strang leidsid ühtlasi, et taastava õiguse protsess vastab olulisel määral enam ohvrite vajadustele ja ootustele, kui tavaline kriminaalõigus protsess. Emotsionaalse taastumise üheks mõõdikuks oli hirm ning uurimused näitasid, et vägivaldsete kuritegude korral taastava õiguse protsessis osalenutest kartis, et kuritegu võidakse sama isiku poolt ohvrile uuesti teha 14 protsenti, kriminaalõigusprotsessis osalenute hulgas oli vastav näitaja 39 protsenti.
#000031
Hirm on tihti peamine takistus, mis piirab ohvri tervenemist. Samuti vähenes taastava õiguse protsessis osalejate viha 63 protsendilt 29-le ning 46 protsenti osalenud kannatanutest tundsid, et nad on emotsionaalselt taastunud.[10]
#000032
Kas taastav õigus aitab kurjategijal enam vastutust võtta?
#000033
Taastava õiguse rakendamise möödapääsmatu eeldus on kahjutekitaja/kurjategija poolne vastutuse võtmine ja lepitus ei ole lotovõit. On asjatundmatu arvata, et kurjategija eelistab karistuse asemel kannatanule silma vaadata (antisotsiaalse isiksusehäirega isikud on erijuht).
#000034
Taastava õiguse kaasaegse rakendamise esimese kirjeldatud juhtumi üks antikangelasi, Russ Kelly on öelnud, et kannatanutega kohtumine oli tema terve elu üks raskemaid asju.[11] Taastava õiguse eripära on, et see eeldab otsest vastutust kahju heastamise kaudu kannatanu ees, mitte abstraktset vastutust karistuse kandmise kaudu riigi või seaduse ees, millest kannatanul (tegelikult ka mitte kellelgi teisel) pole mingit kasu.
#000035
Kas taastav õigus sobib lähisuhtevägivalla juhtumite korral?
#000036
Eestis ei ole mingit õiguspoliitilist kokkulepet, et lähisuhtevägivalla juhtumite puhul rakendatakse just lepitusmenetlust (tegelikult jõuab lepitusmenetlusse ainult 20 protsenti registreeritud lähisuhtevägivalla juhtumitest),[12] aga mingil põhjusel on tekkinud tava, et lepitusmenetlusse suunatakse peamiselt juhtumid, mis on seotud tuttavate vahelise vägivallaga.
#000037
Kangemad karistused?[14] Need Annavad lühiajalise efekti ja karistatud isikute korduvkuritegevuse tõenäosus on suurem kui mittekaristatutel.[15]
#000040
Lähenemiskeeld? Kuidas tagada, et see tegelikkuses ka kehtib (vt näit "Vägivalla ohver: kannatanul on kohustused, kurjategijal õigused" EPL 09.04.2020)? Paneme iga vägivallatseja juurde kriminaalhooldaja ja politseiniku, kannatanule kolivad koju advokaat ja terapeut? Kas me pärast veel selles ühiskonnas elada ka tahame?
#000041
Ma usun, et kõige enam on abi taastavast õigusest kõige üldisemas mõttes, kaasates kõiki vajalikke osapooli ning rakendades kõiki vajalikke meetmeid. Kui vaja, siis vangistust, kui kohane, siis karistust, kui lubatud, siis lepitust. Mis vägivalda vähendab, on õige, ja mis mitte, on vale.
#000042
Taastava õiguse rakendamist lähisuhtevägivalla juhtumite puhul uurinud Julie Stubbs soovitab arendada hübriidmudeleid.[16] Ehk on meil ka mõistlik enda teenuse reklaamimise ja teiste vigade otsimise asemel keskenduda koostööle? Vägivallatus pole nende, vaid meie asi. Mitte kannatanute, kurjategijate ega pelgalt professionaalide, vaid meie kõigi asi.
#000043
Tambet Laasik lähisuhtevägivalla kohtupraktikast: kuidas edasi?
#000045
Kai Härmand: riik toetab nii lepitamist kui ka vägivallatsejate karistamist
#000047
Riho Paramonov: mõlgutusi sõjaaja ajakirjanduskeelest
#000053
Hannes Nagel: tsiviilkaitse vajab kaitset
#000054
Mari Peegel: Koidula pole ainus naine, kes väärib oma tänavat
#000056
Joe Noormets: kuidas saada inimesed kehaliselt aktiivsemaks?
#000058
Iraani droonirünnakute eest ei ole keegi veel vastutust võtnud
#000060
Pakistanis hukkus mošees toimunud enesetapurünnakus 32 inimest
#000062
Azovstali kaitsjad: Ukraina põgenikule tuleks esitada kolm kontrollküsimust
#000069