Raja kõrval kõndija. Intervjuu Riste Lehariga
#000001
Luule ei hammusta. Intervjuu Joosep Susiga
#000005
Keskkooli lõpuklassis rüüpasime sealsamas Harju tänaval kallite kaasteelistega veini ja laulsime Jacques Breli laule. Ühtäkki avastasin antikvariaadi aknalt iseenda peegelduse – ma olin mustvalge ja rangelt kahemõõtmeline. Veelgi enam jahmatas, et mulle vaatas vastu väikene inimene. Nüüd elan tsitadellis ja loen. Ma defineerin end lugejana.
#000009
Lugesin hiljuti üht inglise tudengite suhtumist käsitlevat uurimust, millest selgus, et valdav osa tudengitest ei tunne ülikooli õppima asudes mingit huvi luule vastu, ei oska seda lugeda ega hinnata. Enamgi veel, paljud lausa kardavad luulet. Muret tekitavaks teeb uurimuse aga see, et käsitleti kirjandustudengeid. Nojah, mis siis mittekirjandustudengitest veel rääkida ...
#000011
Kas noore humanitaari elu on raske?
#000022
Mida ma ise silmas pean? Ma ei kirjuta palju kriitikat. Peamiselt kirjutan kriitikat n-ö sahtlisse. Harjutamise mõttes kirjutan sageli mõnele kogule arvustuse. Nagu minu suurim armastus Proust on kirjutanud: lugemine on iseenesest lihtne meelelahutus. Iga vähegi erudeeritud inimene ju loeb. Aga lugemine võiks mingist hetkest olla pingutus ja selleks läheb tarvis kirjutamist kas või kujundlikus mõttes. Tekste tuleb n-ö edasi kirjutada.
#000037
Mis puutub avaldatud tekstidesse, siis olen lähtehoiakuks võtnud arusaama, et minu arvustus ei pea olema selline, mis mulle meeldib, vaid selline, mida oleks kas kriitikaväljale ühel või teisel põhjusel vaja või mis kriitikaväljalt puudub. Näiteks kirjutasin mullu Vikerkaarde arvustuse Andrus Kasemaa luulekogule. Mulle endale sellist teksti lugeda ei meeldiks, aga eesmärk seisnes milleski muus: kuna kriitikaväljal ühe luuletuse lähilugemist ei tehta, siis võiks seda proovida. Tulemus muidugi kõige etem ei olnud ...
#000038
Kirjandusuurijal on käsitööoskus, mis muudab lugemise mitmekesisemaks ja huvitavamaks.
#000042
Ja mingis mõttes on luule kirjutamine ka kasulik. Tegin ise mullu eksperimendi: ma kirjutan iga päev luuletuse, kuigi ei ole päris kindel, kas neid luuletusteks pidada kõlbabki. Ja nii 250 päeva jutti. Analüüsivõime rikastamiseks, teksti toimimismehhanismide etemaks tajumiseks. Kusjuures eesmärk polnud kirjutada head luulet, vaid saada eri tüüpi tekstide kirjutamiskogemus, et mõista paremini näiteks kompositsioonilisi aspekte.
#000050