Armasta puud, toda kurba vaevakaske, seda uhkesti taeva poole sirutuvat kuuske,
#000001
toda mändi, mille punane koor räägib kiindumusest kõige hingava, kauni ja elava vastu;
#000002
seda viletsat pajupuhmast, mis siin kaugel põhjas pole jõudnud isegi saada eneseks,
#000003
vaid kasvab vitsakimbukestena otsekui leseks jäänud pere —
#000004
Armasta puud kogu oma hingepuhtusega, vaatle ometi kord tähelepanelikult puude lehti või nõelu,
#000006
Nad elavad ja hingavad, see on tõsi, sarnaselt tuultes värisedes, päikeses kiirates, udus piisku pudendades.
#000008