Luuser on see, kelle elust on midagi puudu. Ja kes ei oska seda saada. Või ei taha. Või ei viitsi. Luuser on see, kes valib lihtsama väljapääsu ning annab kohtumisel eluga elule teed.
#000001
Kaader filmist „Õnn tuleb magades"
#000002
Eriti torkab luuseriks kvalifitseeruvate tegelaskujude rohkus silma viimaste aastate täispikkade eesti mängufilmide hulgas. „Päevad, mis ajasid segadusse” (2016), „Õnn tuleb magades” (2016), „November” (2017), „Sangarid” (2017) – kõigis toimetavad passiivsed kangelased, kes ei ole oma elu peremehed, kuid on ometi silmale armsad vaadata ja südamele kaasa elada.
#000004
Üks, mis kõigi nende filmide kangelasi ühendab, on põlgus töö vastu. Kui nad ongi sunnitud midagi tegema, teevad nad seda vastumeelselt, kireta ja täpselt nii palju, kui hädapärast vajalik on („Õnn tuleb magades”, „Päevad, mis ajasid segadusse”). Nutikamad leiavad aga kavalaid mooduseid töötamisest möödahiilimiseks ning teiste kulul elamiseks („November”, „Sangarid”). Töö ei ole väärtus iseeneses. Pigem on inimese loomulik olek logelemine ja jõudeelu, niipea kui minimaalsed füüsilised vajadused on täidetud. „Hea inimloomus on see, mida maailm kõigist moraalsetest väärtustest kõige enam vajab, hea inimloomus on aga muretuse ja kindlustunde, mitte vaevalisest võitlusest täidetud elu tulemus,” kirjutas Bertrand Russell oma essees „Jõudeoleku kiituseks”[1]. Eesti filmikangelased tegelevadki selle igipõlise küsimuse lahendamisega. Kuidas olla õnnelik? Kuidas veeta oma päevi tegevusetult, tundmata sealjuures süümepiinu?
#000005
Luuser panustab oma elus rohkem pimedale õnnele kui iseendale. Ta ei usu Ameerika unelmasse. Õnneliku juhuse korral võib luuser „läbi lüüa”, kuid siis on tegu pingutusvaba aktiga, veaga seatud maailmakorras. Õnn ja jabur juhuslikkus saadavad ka mainitud filmide kangelasi. Meenutagem „Sangarite” Eestist põgenemise episoodi, linateose „Õnn tuleb magades” peategelaste kohtumist või katku petmist „Novembris”.
#000007
Kõigile neile filmidele on omased huumor ja eneseiroonia. „Novembris” avaldub see kõige eksplitsiitsemalt, pea groteskselt, teistes filmides diskreetsemalt, pigem kõrvaltegelaste ja situatsioonikoomika kaudu. Õigetes annustes mängulisust ja elutervet huumorit lisades saavutavad filmikangelased paraja realistlikkuse astme. Huumor ei lase publikul neid haletseda, kuid aitab kaasa elada.
#000008
Kaader filmist „Päevad, mis ajasid segadusse"
#000009
Luuserlus on nagu vein – selle peened nüansid avalduvad vanusega. Üheks verstapostiks on siin keskiga, mis peaks tähistama teatud edulävele jõudmist või siis lootusetult selle ukse taha jäämist. Pole siis ime, et lisaks eespool nimetatutele võib täheldada ealiste kriisidega võitlevate luuserite rohkust veel küllalt paljudes uuemates eesti filmides. „Klassikokkutulek”, „Kirsitubakas” ja „Kertu” pakuvad sissevaadet just keskealise eesti mehe hingeellu, kes peaks justkui hakkama vahekokkuvõtet tegema, kuid tundub, et tulbad on kuidagi tühjad.
#000010
Mehis Heinsaar, kelle teostes välismaastikud ja tegelaste siseilm märkamatult kokku sulavad – füüsiline ja hingeline geograafia üksteisega lõpuni läbi põimuvad –, annab oma luuseritele romantilise aura. Luuserid on nad enamasti ümbritseva maailma, külaelanike, sugulaste ja töökaaslaste silmis. Nende enda meeltes valitseb rahu ja ühekssaamine loodusega. Vaikus, lesimine ja unistamine on nende pärisosa. Sihitu hulpimine ajavoolus ja initsiatiivi puudumine vähendab nende inimlikkust, aktiivset suhestumist keskkonnaga. Selle asemel et loodust või ümbritsevat keskkonda oma huvidele allutada, saavad nad pisitasa selle osaks. Meenub Heinsaare novell luuletajast, kes Tartu Ülikooli kohvikus vaikselt tooliks muundus, aga ka Kivirähki varane novell mehest, kes palus ennast tooliks voolida, meenub ka „Ussisõnade” Neeme, kellest sai mätas.
#000017
Ning, last but not least, tuleb mainida, et luuserlus elustiilina on õilis.
#000019
Eespool sai mainitud Bertrand Russellit, kes andis õnnelikkusele teed töökuse ees. Luuserluse vaim ei kangastu tehtud töö hulgas, vaid sellesse suhtumises. Kas näha selles eesmärki iseeneses või leppimist paratamatusega?
#000023
André Breton on kirjutanud: „Ei saa olla nii, et inimesed on huvitavad sedavõrd, kui nad kannatavad töö all, olgu kõigi ülejäänud hädadega, kuidas on. [...] Mina vihkan kõigest hingest seda orjust, millest mind lugu pidama tahetakse panna. Mul on kahju, et inimene on sellesse mõistetud ja et ta üldiselt ei saa seda vältida, kuid minu poolehoidu ei võida ta oma kannatuste raskusega, vaid üksnes ja ainult oma protestivaimu jõuga.”[7] Just see „protestivaim” elu raskuste ja ebamugavuste vastu kajastubki eesti pungi paremikus[8]. Tähelepanu on pööratud sellele, mida töö selle tegijaga teeb. Õhtuti jõuab koju väsinud ja tusane inimene, kel on veel jaksu vaid Maslow’ püramiidi alumise otsa, füüsiliste vajaduste rahuldamiseks.
#000024
Tööpõlgurluse teisel küljel ootab meid hedonism, elupõletajalik ja olevikku suunatud olemisviis, mida sai juba mainitud põgusalt filmi „Päevad, mis ajasid segadusse” näitel. Muusikaliselt hüppab siin areenile Võsu ossiräpibänd 5miinust, mis teeb muusikas seda, mida „Päevade” kangelased tegid kinolinal – joob, nikub ja ropendab jultunud poisikese rõõmsa innukusega. Valutava pea, kiirelt kadunud miinimumpalga ja rikutud inimsuhete arvelt loodud üheõhtune edulugu. Selles on oma siirus, teatud maagilinegi kvaliteet – kui ma kujutan kedagi teist, aiman järele tänaval, unes või internetis nähtud edulugusid, siis äkki miski sellest saab ka tegelikkuseks. Sarnane kutsub esile sarnast.
#000025
Eesti kultuuriskeene tõeline kangelane on sümpaatne luuser. Ta oksendab, situb, jääb püksid rebadel magama, varastab enese ja teiste tagant, kakleb ja liiderdab, põlgab tööd ja armastab muidu passimist. See on piinlik, aga piinlikkus ongi inimliku seisundi pärisosa ja kvintessents. Piinlikkus tegi ahvist inimese. Viimaste aastate eesti kultuur on tänu selle luuseritest kangelastele inimlik, lähedane ja ligipääsetav. Igaühes on potentsiaali nii luuserluseks kui ka sangarluseks. Miks mitte ollagi mõlemat?
#000027
Raudrüü sees elab tundlik mees
#000029
Stereotüübi kohaselt on keskmise mehe puhul tunded võrreldes ratsionaalse mõtlemisega tagaplaanil, ent inimene on ennekõike tundeline olend ning alles seejärel asjalikult-kainelt mõtlev ning otsustav. Kui mees lõpetab oma tunnete eest põgenemise, avaneb tal võimalus saada paremaks inimeseks.
#000030
See on intervjuu inimesega, kes ei taha olla ainult mees või ainult naine, kes tahab hoopis olla võimalikult palju. Kuidas mõjutab bipolaarne häire inimest, kirjanikku, meest? Kas igas raamatus peab tegema midagi uut, eelmisest erinevat? Kuidas kirjutada naist?
#000032
„BB ilmub öösel” on veel üks „Sajandi lugu” ja veel üks sünnipäevakink Eestile saja-aastaseks saamise puhul. Tegemist on Von Krahli Teatri ja Tartu Uue Teatri koostöös valminud Ivar Põllu ja Mart Kolditsa lavastusega, mis esietendub juba homme, 15. novembril.
#000034