Arvustus. Animatsiooni vabastavast olemusest Animisti näitel
#000003
Animatsioon on ehk kõige vabam filmikunsti alaliik, kuna võimaldab luua täielikult oma maailma, eirates tavapäraseid füüsikareegleid. Võrreldes mängufilmiga on animatsioon lähemal unenäole, selle meediumi piiramatud võimalused lubavad järgida unenäoloogikat, ehitada uusi maailmu abstraktsuseni välja – kokku­sulandumised, muundumised, grotesksed olendid ja olukorrad, tavamaailma peegeldus taaslavastusena, ülejoonistusena – seda loendit võib jätkata teab kui kaua, sest fantaasiat ju piirata ei saa.
#000006
Animist oli eelvisandatu visuaalne väljendus. Rahvusvaheline võistluskava, uued kodumaised animafilmid ning žüriiliikmete loomingu, Lähis-Ida animatsiooni ja animadoki eriprogrammid annavad tunnistust tugevast festivalist, mille pärast tasub tulla Tallinna ka kaugemalt. Tallinna festivalidele omaselt on ka Animistil hubane tee-ise-aura, mis ei kohusta, vaid vabastab: festivali lõputseremoonial Sõpruses, kus auhindu jagati Jaan Ruusi nimelise baari letilt, sai publik jälgida selja taga toimuvat otse kinoekraanilt. Kunagiste kinoteatrite valgustablood jäljendav baarisein ja konferansjee (kitsesarvedega Jaanika Arum) sarm muutsid auhinnatseremoonia ühekaadriliseks vaatemänguks USA indie-filmide võtmes.
#000007
Animisti tänavune kava kinnitas taas, et eksperimenteerimine võib ju olla, kuid kui vormimängud varjutavad sisu, sulgutakse enda loodud elevandiluutorni. Auhinnad võitsid selge loostruktuuri ja sellega sobiva vormistusega tööd, oma isiklikke eelistusi sai kolmeliikmeline žürii välja näidata eriauhindadega. Peaauhinna ehk grand prix' sai sel aastal nukufilm "Pereportree"1 (Horvaatia-Prantsusmaa-Serbia). Stop-motion-tehnikas edasi antud lugu räägib perekonnast, mille idülli purustavad põgenikud ja sõda. Sugulaste juurde naasnud onuga tuleb kaasa veel hulk inimesi, kes isa ja tütre majapidamise lihtsalt ära lagastavad. Äärmiselt detailirikkalt on kunstnik edasi andnud II maa­ilmasõja eelse jõukama keskklassi eluolu, filmi avakaadrid on sedavõrd tõetruud, et võiks arvata, et tegu on mängufilmiga. Lea Vidakovići loodud maailma täpsus võlub juba iseenesest, üksikasjalikult läbi mõeldud valgus ja kaameranurgad kujundavad kunstilise terviku, milles autor vaatajaga mängima hakkab. Lühi­animatsiooni formaati polegi ehk mõtet suruda tavapärast narratiivi, pigem võimaldab ajaline kokkusurutus võimendada mingit emotsiooni või kehtestada end läbi kunstipärase autorimaailma.
#000008
Žürii eriauhinna saanud "Eeva" (Eesti-Horvaatia, 2022) on võidufilmile tugev rivaal kunstilise viimistluse ja seatud eesmärgi nõudlikkuse poolest. "Eeva" esindab teist traditsioonilist animatsioonitehnikat, joonisfilmi, mis ei jää antud juhul keerukuselt alla võidufilmile. "Pereportree" juures said ehk määravaks aktuaalsed vihjed sõjale kui kõike hävitavale katastroofile, kusjuures "Eeva" psühholoogilisema rõhuga teema – lein ja ihad – on omased pigem rahuajale. Siinne maailm on sümboli­rikas ning seetõttu märgiliselt mitme­tasandilisem kui "Pereportree", osutades õhkõrnale eraldusjoonele poeetilis-sümbolistliku maailmakäsitluse ja lihtsa loojutustamise vahel, millel "Eeva" balansseerib.
#000009
Sammu lihtsama loo poole teeb žürii esimehe, legendaarse illustraatori ja animameistri Dave McKeani eriauhinna saanud joonisfilm "Jääkaupmehed"2 (Portugal-Prantsusmaa-Suurbritannia). Südamlik lugu kõrgmäestikus elavast isast ja pojast haarab juba alguskaadritest oma pehme joonise ja elegantse stiiliga. Siingi ühendatakse päevakajalisus isikliku tragöödiaga, kui emata jäänud isa-poega peavad loobuma oma kodust kliimamuutuste tõttu. Samas võivad seda vaadata ka nooremad, kartmata keerukat sümboliküllust või ootamatult lahvatavat vägivalda.
#000010
Festivalil sai kaks auhinda Iraani animaatori Yegane Moghaddami "Meie koolivorm"3. Sotsiaalne satiir ühiskondlikest normidest, mis peavad vormima koolilapsi, võitis žürii liikme Natalja Mirzojani eriauhinna ja Jutupauniku auhinna, millega premeeriti filme, kus sõna ja pilt teineteist märkimisväärsel viisil toetavad. "Meie koolivorm" on saanud parima debüüdi auhinna ka Annecys. Moghaddami satiir on muhe ja soe ning sõnumi edasiandmise viis meeldejääv ja leidlik. Tekstiilile kantud animatsioonitehnikate abil annab ta sisse­vaate suletud ühiskonda, kus valitsevad ranged käitumisreeglid. Karm kord ei suuda aga maha suruda hijab'i all peituvat lõbusust ja avatud meelt, olgu ühiskondlikud reeglid millised tahes. Moghaddami tõmbluku alt avanev maailm meenutas Nõukogude korda, millest vabanesime 32 aastat tagasi, kuid mis endiselt Peipsi järvest ida pool uute põlvkondade ajusid sööb. Hijab'ide ja punaste pioneerikaelarättide vahele võib julgelt tõmmata võrdusmärgi, kuid miskipärast on siiani ka Eestis tädikesi ja onukesi, kes mõõdulinti mööda käies arvavad kõige paremini teadvat, kuidas peab välja nägema või kellega magama.
#000011
Kolmanda žüriiliikme Isabela Plucińska eripreemia läks aga Vene animaatori Varja Jakovleva filmile "Oneluv"4. Isikupärase käekirjaga joonistatud draama räägib korrusmajas elava noore naise tragöödiast, seksuaalvägivallast ja totalitaarrežiimi all kannatavast ühiskonnast. Tegevus toimub küll vaid ühes korteris, kuid see kannab üldisemat sotsiaalkriitilist pitserit: Jakovleva näitab, et midagi pole Vene ühiskonnas muutunud, või kui, siis ainult hullemaks, sest ametitõendit kuritarvitavatele kagebešnikutele on lisandunud võimude vaikival heakskiidul tänavatel inimesi peksvad jõugud. "Oneluv" viitab otseselt totalitaarrežiimile või selle jälgedes kulgevale ühiskondlikule korrale ja seal toimuvat ei saa üks ühele üle kanda demokraatlikesse riikidesse. Trööstitusest ja väljapääsmatusest annab tunnistust ka hall, ilmetu koloriit ja grotesksed tegelaskujud, kellest ainukesena eristub sümpaatsena välja joonistatud peategelane. "Oneluv" on tahtlikult ebameeldiv ning esmapilgul koomilisena näivad karakterid peidavad endas sügavat traagikat. Juunis sai film Zagrebis grand prix', samal festivalil hinnati Horvaatia parimaks filmiks Eesti Joonisfilmis valminud "Eeva".
#000012
Võrreldes n-ö suure filmitööstusega on animamaailm inimlikum – festivalile saab kutsuda ja hinnata ka teoseid, mis juba kuskil auhinna saanud, leviprobleem jälitab lühiformaati aga kõikjal. Festivaliprogramm viis mõtted taas selleni, kus ja kuidas uusi animafilme ka festivali lõppedes näha saaks. Kuna kavast leiab mitu väiksemale vaatajale maailma keerukuse paremaks mõistmiseks sobivat filmi, võiks ju tahta, et need jõuavad ka teleekraanile või muusse kanalisse. Kui võtta kas või ETV2 kava, mis ilmselt kõige lapsesõbralikum, leiab sealt peamiselt sarjadena sisse ostetud animatsioone, näpuotsaga sekka aastate­tagust kodumaist. Jupiteris on valik suurem, samas pole siiski võimalik vaadata kas või kodumaist animatsiooni kogu selle viimaste aastate uhkuses. Varjusurmas on ka Aurelia Aasa algatatud veebiprojekt "Estonian Shorts" (), mida peaks haldama Eesti Filmi Instituut, kuid mille täiendamine on ilmselt peatunud pärast seda, kui projektijuht töölt lahkus. Kunsti­akadeemia avalikustas pandeemia ajal oma valiku EKA animatsiooni osakonna töödest5, ent seegi ettevõtmine on jäänud algatuse tasemele. EFI keskendub ilmselt pigem portaalile Arkaader (arkaader.ee), kus on oma nurgake ka animatsioonil ja lühifilmidel. Samas kahju, kui rahvusvaheliselt hõlpsasti leitav jääkski magama Okasroosikese sügavat und.
#000013
Tallinna "Animist" ei tekkinud tühjale kohale, Eesti animatraditsioonid ja käsitööoskus on juba aastakümneid olnud rahvusvaheliselt tunnustatud. Võiks loota, et nii kohalik kui välismaine animakunst saaks senisest laiemalt kätte­saadavaks. Kino Sõprus on olnud siinjuures eeskujuks täispikkade seansside ees linastuvate lühifilmidega.
#000014
2 "Vendedores de hielo", João Gonzalez, 2022.
#000016
Galerii: algas animatsioonifestival Animist Tallinn
#000019
Kultuuriportaal soovitab: Leos Caraxi "Annette" Jupiteris
#000023
Just Film toob tänavu vaatajate ette rekordilise arvu esilinastusi
#000025
Narva muuseumis saab näha 72 aastat peidus hoitud kunstiväärtusi
#000030
Ekspertkomisjon näeb Estonia juurdeehitusele kolme võimalikku varianti
#000037
Pille Kaisel: elu maal ei tohiks olla muinasjutt, vaid reaalsus
#000039
Margus Allikmaa filmilinnakust: oleme läbirääkimistega lõpusirgel
#000042
Noored: digilahenduste üleküllus ei tee muuseumi ägedamaks
#000045
Haapsalu kultuurikeskuses avati näitus aulidest
#000046
Teatri- ja muusikamuuseumi kogud kolitakse tuleval aastal Maarjamäele
#000048
Arhiivide üldinfoarhiiv.err.eeKoopiad ja kasutamineMuuseumKostüümilaenutusTehnilised teenusedHelistuudiodKultuuriteatedKutse andmine
#000055
Vaegkuuljatele ja -nägijateleKasutustingimusedIsikuandmete töötlemisestJupiter+Jupiter IOLasteekraanRaadioteater
#000056