Sangaste safari – Iga ilmaga!
#000000
Allpool kaks põnevat reisikirja Kaukaasia retkedelt. Üks neist paari aasta tagune, teine (allpool) 80 aastat tagasi kirja pandud.
#000002
Reisikiri Kaukaasia retkest augustis 2019
#000003
Enne Kaukaasiasse reisimist vaadake kindlasti ära kõik versioonid filmist “Kaukaasia vang”, nii L. Tolstoi originaaljutustuse järgi tehtud, kui ka kõik kaasaegsemad versioonid. Ning kindlasti kuulake ära kõik hirmu- ja õuduslood, mis teie tuttavad, kes keelitavad teid reisist loobuma, teile jutustavad või mida internetiavarustest leiate. Ikka selleks, et võrrelda külluslikus liialdussoustis esitatud hirmuäratavat röövlikoopa-kuvandit selle piiritu lahkuse, sõbralikkuse ja äärmise austusega, millega teid tegelikkuses võtab vastu Kaukaasia, tekitades igas rännumehes loetud päevadega sõltuvuse seda kaunist maad ning tema kangelaslikke rahvaid taas ja taas avastama sõita.
#000004
Tutvust Kaukaasiaga alustame Pjatigorsk ́ist. Pjatigorsk on Venemaa Põhja-Kaukaasia föderaalringkonna keskus. Just siit läheb eetrisse Sev-Kav TV ning siin, linna servas peetud duellil lõppes kurvalt maailmakuulsa poeedi Mihhail Lermontovi elu. Siin, tunnelisuus, mis viib räigelt väävli järgi haiseva Proval ́i nimelise maa-aluse järveni, hakkas Ostap Bender muutma ajalugu, müües linna ainsa tasuta objekti juurde pääsemiseks pileteid. Ostap oma viiekopikaste piletitega seisab tänagi Provali tunneli ees kuigi pääs Provali on endiselt tasuta.
#000005
Pjatigorskis käime lisaks Provalile Lermontovi duellikohas, ning sõidame köisraudteega linna kohale mäe otsa. Siit avaneb muinasjutuline vaade linnale ja siin saab teha selfi kuulsa Pjatigorski ravikotkaga. Legendi kohaselt neelas siin, mäe otsas, mägioja lähtmes, kotkas rändajat salvata kavatseva mürgimao, päästes ta sel moel surmast. Praegu ravitakse Pjatigorski väävlise mägivee abiga siinsetes sanatooriumides tuhandeid haigeid, muu hulgas ka surmatõvedest. Madu neelav kotkas on selle, kõiki haigusi raviva vee, imetoime sümbol.
#000006
Elbruse külastamiseks tuleb esmalt jõuda 2280 meetri kõrgusel paiknevasse suusakuurorti nimega Azau. Siin tervitavad külalisi kümned hotellid ja restoranid ning siin lõppevad erinevatele raskusastmetele mõeldud suusarajad. Suusatajaid viivad üles mitmed tõstukid, osa neist istetoolidega ja osa kabiinidega.
#000009
Olles saabunud Azau külla, ei maksa kohe edasi tormata vaid mõistlik on jääda öömajale. Nii harjub organism mägikliima ja mägise õhurõhuga. Jääme öömaja otsimisega pimeda peale ja oh üllatust – esimene inimene, kellelt uurisime kus võiks vabu tube olla, kõndis meiega seni kaasas, kuni leidsime sobiva koha. Uskumatu külalislahkus.
#000010
Teekonda mäkke alustame hommikul, kui tõstukid tööle pannakse. Kolmel eri tõstukil jõuame Gara-Baši jaama 3847 meetri kõrgusel merepinnast. Siin hakkab pea kumisema ja kõnnak kõikuma. Edasi saab lumesaanidega või jalgsi, kuid mõistlik on juua siin tassike mägirohtudest keedetud teed ning, lastes organismil kõrgusega harjuda, laskuda tagasi alla Azau külla. Teekonda veel kõrgemale võib jätkata järgmisel päeval.
#000011
Kabardi-Balkaarias saame ka esimese tõsise maitseelamuse. Teel mäkke peatume ühes tagasihoidlikus mägilossis, kus lisaks šašlõkile tuuakse lauale maitsev köögiviljasalat ning Hõtšin – esmalt pannkooki meenutav kartuli ja juustuga täidetud õhuke pirukas, mis küpsetatud kuival pannil. Imeliselt maitsev!
#000012
Osseedid ehk allaanid on iraanikeelne rahvas Kaukaasias, kes on varakeskajal Pärsiast Kaukaasiasse rännanud alaani ja sküüdi hõimude järeltulijad. Antiikajal seda hõimu kardeti, sest nad korraldasid ümbritsevatele aladele röövretki. Gruusia keeles nimetatakse Alaaniat “oseti”. 14. sajandi lõpul laenas Venemaa selle nimetuse ja hakkas sellega kunagisi alaane nimetama. Vene keele kaudu levis osseetide nimetus ka teistesse keeltesse. Osseetide omanimetus on “iron”. See on seotud indoeuroopa sõnaga arien, mis tähendab õilsat. See vihjab osseetide pärinemisele aarjalaste hulgast.
#000013
Osseetide kodumaa on Osseetia, mis tänapäeval on jaotunud Põhja-Osseetia (Vabariik Venemaa koosseisus) ja Lõuna-Osseetia (de jure kuulub Gruusiale, kuid de facto tegutseb iseseisva riigina) vahel. Osseete on maailmas 720 tuhat, kellest valdav enamik elab Põhja-Osseetias. 80% osseete on kristlased, 20% moslemid.
#000014
Osseedid olid esimene Kaukaasia rahvas, kes alistusid Venemaa ülemvõimule 1774. aastal ning on tänaseni üks Venemaa-sõbralikumaid rahvaid Kaukaasias. Küllep peitub siin põhjus, miks just Põhja-Osseetia muutus Vene-Tšetšeeni sõdade käigus selleks polügooniks, kus meeleheitel tšetšeeni sõdalased korraldasid kättemaksuaktsioone.
#000015
BESLAN – traagiliselt kuulsaks saanud rajoonilinnake.
#000016
Põhja-Oseetias, Tereki jõe paremal kaldal asuvas rajoonilinnakeses nimega Beslan seisab nukralt tühi koolimaja, mis näeb välja kui oleks siit alles eile sõda üle käinud. 15 aastat tagasi, 1. septembril 2004 peeti siin koolimajas parajasti pidulikku kooliaasta avaaktust, kui maja ees peatusid politseifurgoon ja armeeveok, millest väljunud maskides ja relvastatud mehed-naised tapsid kooli valvavad korravalvurid, hõivasid koolimaja ja võtsid pea poolteist tuhat inimest pantvangi. Vangistatud suleti kooli võimlasse, mis mineeriti ja ümbritseti püünismiinidega. Pantvangivõtjad nõudsid Vene vägede väljaviimist Tšetšeeniast ning vangistuses olevate tšetšeeni võitlejate vabastamist. Vene erivägede rünnak hoonele ebaõnnestus täielikult – üleseatud lõhkekehad plahvatasid, osa hoonest kukkus kokku, hukkus üle 350 inimese, enamik neist lapsed.
#000017
Täna on Beslani 1. kool konserveeritud selliseks nagu see jäi. Hoone on kaetud suure angaariga, mis on memoriaali osa. Hoone kõrval on Beslani nutumüür, kus kivisse raiutud kõik hukkunud. Koolimaja kõrvale kerkib annetuste toel kirik, mälestamaks kohutavaid päevi.
#000018
Beslani pantvangidraama on kahtlemata üks neist lugudest, mis viis Tšetšeeni iseseisvuslastelt laiema rahvusvahelise toetuse. Seetõttu on pantvangistajate päritolu, alluvuse ja motiivide kohta liigagi palju vandenõuteooriaid.
#000019
Valitseva arvamuse kohaselt oli pantvangistajate näol tegemist nn mustade leskedega – mehed ja naised, kelle perekond oli sõjas tapetud ning kelle ainsaks motiiviks oli kätte maksta. Seni pole avalikkusele teada, mis siis tegelikult ikkagi koolimajas juhtus – miks algasid plahvatused ja miks anti erivägedele käsk rünnakuks, mille käigus hukkus kordades rohkem lapsi, kui terrosiste. Raske on siin olla, liigagi raske...
#000020
Alaanid, kes kunagi valitsesid tänast Lõuna-Venemaad, on praeguste osseetide esivanemad. Kui mongolite vallutuse tulemusena hävitati nende riik ja sunniti nad põgenema pisikesse piirkonda Kaukaasias, ei jätkunud neil viljakat maad, et oma kariloomi toita ja põldu harida. Arvatavalt seetõttu hakkasid nad oma surnuid matma kaljusesse mäenõlva. Kuivõrd sinna haudu kaevata oli raske, siis ehitati lahkunuile omanäolised majakesed. Nii tekkis komme, mis levinud mitmes Kaukaasia piirkonnas. Siinsed nekropol-linnad on väga võimsa auraga. Nad on rajatud tuulisele mäeküljele, et laibad kuivaks, mitte ei laguneks. Majakestel on ukseke, kust lahkunuid sisse aidati. Pildil olevas surnutelinnas Dargavs on 94 surnumajakest kokku ca 10 000 lahkunu jäänustega.
#000021
Vladikavkaz, ehk “valitse Kaukaasiat” kindlus rajati keisrinna Katariina II käsul 1784 aastal. See oli esimene Vene impeeriumi kindlus Kaukaasia vallutamise etapis. Siin paiknes Vene ekspansiooniarmee keskus ja siit sai alguse “Suur Gruusia sõjatee”, mis tänaseni ainus üle Kaukaasis mägede viiv liiklussõlm Venemaa ja Gruusia vahel.
#000022
190 aastat tagasi kuulis poeet Mihhail Lermontov siin, Vladikavkazis, Tereki jõe kaldal, üht kasakaema oma pojale hällilaulu laulmas. Poeet jäi kuulatama ja kuulis põnevat lugulaulu sellest, kuidas Tereki voogudest ronib kaldale kuri tšetšeen, teritades oma pikka nuga, kuid kuna poisi isa on lahingutes karastunud sõjamees, siis võib väikemees sellegipoolest rahulikult uinuda... Lermontovi töötluses ilmus luuletus 1840 juba trükis ning levis peagi laialt üle terve Venemaa.
#000023
Ingušid kõnelevad sarnast keelt naabrite tšetšeenidega ja on kultuuriliselt ja ajalooliselt käinud sama rada. Ka ingušid on kasvanud pidevas võitluses oma vabaduse eest ning ka ingušid küüditati 1944 Stalini käsul oma kodumaalt minema. Sestpeale, kui Nõukogude Liidu kokkuvarisemise järel kuulutasid tšetšeenid end iseseisvaks, on ingušidel Venemaa koosseisus oma vabariik. Ca poolest miljonist ingušist elab Ingušias neli viiendikku. Ingušide omanimetus “galgai” tuleneb sõnast “gala”, mis tähendab torni. Ingušia nagu ka Tšetšeenia on kaetud iidsete tornidega, mis olid nii elamud kui ka kaitserajatised.
#000024
Kui mineva aasta juulis Pihkva linna juubelil Tšetšeenia delegatsiooniga sõbrunesime ja küllakutse saime, olime mineku osas üsna kahevahel. Ühelt poolt sõprade ja sugulaste kartus, et meid seal röövitakse ja orjastatakse, teisalt variseride hurjutused, et sinna minek võrdub kui mitte riigireetmise, siis igal juhul sealsele juhtkonnale toetuse avaldamisega. Peale jäi ikkagi meie uudishimu – mis maa see siiski on, mille kohta niivõrd palju müüte toodetakse? Ja kas meil oleks mõistlikum seda maad jätkuvalt võõristada või on veel mingi võimalus?
#000025
Hunt on karjale truu ja valmis karja eest oma elu ohverdama. Hunt armastab vabadust ega ole taltsutatav, pigem sureb vastu hakates kui alistub. Hunt, erinevalt kotkast või lõvist, ründab ka endast tugevamaid, ta on piiritult julge ja vapper. Ning kui ta on lahingu kaotanud, sureb ta näoga vaenlase poole. Vabadus ongi keskne mõiste tšetšeeni kultuuris ja psüühikas.
#000027
Tšetšeenia on islamiriik, kuid lisaks islamile, ja religioonist mitu kraadi kõrgemal, asub tšetšeeni aukoodeks – iga mehe universaalne eetilise käitumise normistik, sõltumata sellest, kas ta on usklik või mitte. Selle koodeksi kohaselt on mehe elu eesmärk ja mõte oma hõimu ja rahva huvide eest seismine. Mitte iial ega mitte mingil põhjusel ei või mees loobuda oma aust ja väärikusest ega oma pere, hõimu ja rahva kaitsmisest. Alistumine ja oma väärikusest loobumine võrdub igavese häbi ja needusega kogu perele ja hõimule.
#000028
Iga rahvas vajab romantikat. Nii leidsid tšetšeeni teadlased hiljuti mägedest Noa laeva jäänused. Otsingute aluseks on islamitraditsioonist pärinev legend, et Noa laeva maabumiskoht ei ole mitte Ararati mägi vaid just Kaukaasia ahelik. Kuivõrd Kaukaasia on üks maailma keelterohkemaid piirkondi ja kuivõrd tšetšeeni ja ingušši keeltele ei ole teadlased leidnud sugulaskeeli, peavad tšetšeenid end ajaloo vanimaks rahvaks, kes on otsesed Noa järeltulijad. Kõik muud rahvad on aja jooksul neist eraldunud ja kaugenenud. Nende missioon on hoida selles patuses maailmas Noa väärtusi – au ja traditsioone.
#000029
Teip (taip) on hõim, mis ühendab isaliini pidi suguluses olevaid tšetšeene. Iga teip teab oma päritolu sadu aastaid tagasi ning igal teipil on mägedes oma päritolukohas sõjatorn – kivist kaitserajatis, millest mõned tuhatkond aastat vanad. Selliseid torne on Tšetšeenia täis ning neis leidis pere vanal ajal kaitset röövretkede korral. Ilmselt just neis tornides oma peret kaitstes kujunes välja tšetšeeni alistamatu iseloom – kui oled oma perega sulgunud torni ja vaenlane ründab, siis pole võimalik põgeneda, tuleb võidelda viimse meheni.
#000030
Tšetšeenias ei ole laste- ega vanadekodusid, kui keegi jääb omasteta, on liiga nõrk või saamatu, on pere ja hõimu kohus talle kodu ja tugi leida. Auasi on aidata. Kaks Vene-Tšetšeenia sõda tõid kaasa hinnanguliselt pool miljonit vanemateta jäänud last, kes kõik on tänaseks lapsendatud. Tšetšeeni traditsioonis pärib vanemate maja noorim poeg, kõiki teisi aidatakse oma maja ehitamisel ja elu sisse seadmisel. Tšetšeeni ettevõtlus ja tööhõive on pere- ja suguvõsapõhine. Keegi ei lähe kuulutuse peale töövestlusele vaid ikka oma onu, vanaisa või onupoja juurde. Oma äri avamine võetakse ikka ette seal, kus keegi oma teipist juba ees on. Teipilt saadakse ka finantsabi ettevõtlusega alustamiseks või kodu rajamiseks, hiljem tuleb omakorda teisi aidata.
#000031
Üks ajaloo inetumaid vaatemänge on kogu tšetšeeni rahva (sic! kogu rahva) küüditamine 1944. aastal, kuid seda imelisem on selle rahva kangelaslik naasmine oma kodumaale.
#000032
23. veebruaril 1944 algas Tšetšeenias NKVD juhitud küüditamine, mille käigus tšetšeenid küüditati ilma igasuguse reaalse põhjuseta oma põliselt kodumaalt Kesk-Aasiasse ja Kasahstani. Küüditamise ametlikuks põhjuseks olnud “koostöö fašistidega” oli välja mõeldud, kuna sakslased ei jõudnud Teise maailmasõja ajal Tšetseeniasse. Küüditamise käigus tapeti või hukkus hinnanguliselt pool rahvast. Näiteks Haibahhi külasse toodi ümbruskonnast küüditajate poolt 705 last, vanurit ja haiget, kelle seisund ei kannatanud küüditamist. Nad aeti suurde hobusetalli, valati üle bensiiniga ning pandi põlema! Šaroi külas oli küüditamine raskete teeolude tõttu aga keeruline ning külas elanud tšetšeenid visati järsaku servalt lihtsalt mägijõkke. Tšetšeeni rahvas pidi sellega olema maamunalt pühitud.
#000033
Ometi kohe varsti peale seda, kui vanakurat oli Kremlis hinge heitnud, hakkasid tšetšeenid tagasi sõitma. Nende kodudesse vahepeal sisse kolinud uuskolonistid (Venemaalt ja Ukrainast) sunniti sealt lahkuma ning oma ajalooline kodumaa võeti jõuliselt ja kindlalt oma kontrolli alla tagasi.
#000034
Alates Ivan Julma valitsemiseajast on Venemaa tsaarid püüdnud terve pika rea sõdade käigus geopoliitiliselt tähtsat Kaukaasiat vallutada. Kuid alles 1864. aastal, pärast Armeeniat, Gruusiat ning Azerbaidžaani alistati ka Tšetšeenia, seda pool sajandit väldanud sõja järel. Tšetšeeni vastupanu vene ülemvõimule on jätkunud aga kogu edasise aja. Kommunismi kokkuvarisemisega NSV Liidus algas ka Tšetšeenia uus vabanemiskatse. 27. oktoobril 1991. aastal valiti Tartus teeninud kindralmajor Džohhar Dudajev Tšetšeenia presidendiks, kes 1. novembril 1991. aastal Tšetšeenia iseseisvuse välja kuulutas.
#000035
Moskva seevastu kuulutas presidendivalimised illegaalseteks ja kehtetuteks. Tšetšeenia ei saanud, erinevalt Balti riikidest, rahvusvahelist toetust ja tunnustust, mis julgustas Moskvat alustama sõjategevust Tšetšeenia tagasivõitmiseks. Puhkenud nn esimene Tšetšeenia sõda lõppes Venemaa lüüasaamise ja vene sõjaväe väljakihutamisega Tšetšeeniast.
#000036
1999 aasta augustis sai endine juhtiv KGB ohvitser ning Föderaalse Julgeolekuteenistuse direktor Vladimir Putin peaministriks. Olulise valimislubadusena kuulutas ta Tšetšeeni tagasivallutamist. Pärast pommiplahvatusi Moskva elumajades, mille eest tšetšeenid vastutavaks tehti, alustasid Moskva poliitikud ning massiteabevahendid ennenägematut ässituskampaaniat Tšetšeenia vastu. Siit on pärit ka meil laialdaselt leviv arusaam, et tšetšeen on sama mis islamisõdur.
#000037
Ahmat Kadõrov osales sissikomandörina Venemaa vastases sõjas. Teda autasustati ordeniga “Rahvuse au”. 1995 määras Džohhar Dudajev ta välikomandöride kokkutulekul Tšetšeenia ülemmuftiks (islamikohtu ülemaks). Ahmat Kadõrovile kuuluvad sõnad: „iga tšetšeen peab tapma nii palju venelasi, kui suudab“. Teise tšetšeenia sõja künnisel oli Kadõrov seda meelt, et Venemaaga on tarvis saavutada kokkulepe vältimaks kogu rahva hävitamist. President Mashadov kuultas ta selle eest “tšetšeeni rahva vaenlaseks”, kes “kuulub hävitamisele”.
#000038
Juunis 2000 määras Putin Kadõrovi Tšetšeeni ajutise administratsiooni juhiks. Tema ülesanne oli ette valmistada uus põhiseadus ja panna see rahvahääletusele. Kadõrov tuli suurepäraselt toime. 2003 aasta põhiseaduse kohaselt on Tšetšeenia Venemaa koosseisus olev vabariik, millel täielik iseotsustamise õigus. Tšetšeene ei võeta Vene armeeteenistusse, neil on oma parlament, valitsus, eelarve ja seadused. Kadõrov sai teipidelt toetuse oma põhiseaduse eelnõule ning see võeti rahvahääletusel vastu. Varsti peale seda valiti Kadõrov Tšetšeenia presidendiks. Iseseisvuslased maksid Kadõrovile kätte, ta hukkus pommiplahvatuses 2004 aastal kontserdi VIP loožis.
#000039
Kolm aastat hiljem tõuseb Tšetšeenia presidendiks Ahmati poeg Ramzan Kadõrov. Venemaa juhtkond ja Putin toetavad Ramzan Kadõrovit ja tema omakorda kinnitab, et on Venemaa suurim patrioot. Mäng on vastastikku kasulik – kumbki ei soovi uut sõda, Kadõrov hoiab tšetšeeni hõime kontrolli all ning vastutasuks tasub kreml kõik tema arved ning lubab tal ehitada oma kalifaati. Tšetšeeniast on lahkunud kõik vene väed peale piirivalve, tšetšeeni poisse ei viida vene sõjaväkke, tšetšeeni koolides õpetatakse kohustuslikus korras šariaati ning Tšetšeenias kehtib hoopis teine õiguskord Venemaaga võrreldes.
#000040
„Kui endised juhid tõid Moskvast pommirünnakuid ja napalmi, häda, viletsust ja sõda... siis praegused toovad sealt raha, millega ehitame üles oma sõjas lõhutud riigi. Me ei ole alistunud, meil on vaherahu ja Moskva maksab kinni meie sõjakahjud. Kuniks oleme piisavalt tugevad, et oma naftatööstus taas oma kätte võtta. Siis ei ole meil Kremli abistavat kätt enam tarvis.“
#000041
Tõusev turismimagnet – mägijärv ja muinasküla.
#000042
Tšetšeenia-Dagestani piiril, 2 km kõrgusel merepinnast asuv mägijärv Kezenoiam ning samas läheduses kõrguv muinaslinn Ho(i), mis tähendab vahtkonda või valvekohta on peatselt siinse maa suurimad turismiobjektid. Mägijärve kaldale on juba kerkinud restoranid ja matkalaagrid ning järvele kõiksugu atraktsioonid. Ho asula aga, kus alaliselt elati juba muinasajast ning kus 1944 aasta küüditamispäeval elas 200 peret kokku ligi 2000 elanikuga, on sestsaati seisnud varemeis. Täna on tšetšeenid võtnud ette selle küla taastada ning juba on 45 peret, kelle esivanemad siit pärit, siia kolimas ja maju taastamas.
#000043
Dagestan, erinevalt teistest Kaukaasia vabariikidest, ei ole rahvuspõhine vabariik. Dagestani nimi tuleneb türgikeelsest “dag” – mägi, millele on lisatud pärsia sufiks “stan” – maa. Dagestanis elab üle kolmekümne rahvusrühma, kes kõik kõnelevad ise keeli. Muist neid on omavahel sarnasemad, muist mitte. Seetõttu kuuleb siin tihti, kuidas kohalikud omavahel vene keeles suhtlevad. Avaarid, dargid, kumõkid, lesgid, lakid, tabassaraanid, nogaid, rutulid, nogaid, agulid, tšahhid, taatlased... sekka ka juudid, venelased, azerid, armeenlased ja palju muid rahvaid – kõik on siin maal segunenud nagu mulgi kapsad.
#000044
Lisaks rahvaste rohkusele on Dagestan ka kõige rahvarohkem Kaukaasia vabariik. Siin elab 50-l ruutkilomeetril üle kolme miljoni inimese. Dagestan on kõige rohkem sarnane meie ettekujutustele täelisest Kaukaasiast. Vaevu läbitavad mägiteed, mida mööda kihutavad uljalt päevinäinud autoloksud, nalja armastavad politseinikud, kõikjal lahked inimesed, maitsvad toidud ning pikad-pikad toostid – täpselt nagu Šuriku lugudes. Tulge ja kaege perra!
#000045
Ning mõistagi ei saa Dagestanist õiget pilti, kui pole käinud Derbentis. Siin, Kaspia väravates, tegutses põhjapoolseid stepirahvaid ja lõunapoolseid Mesopotaamia ja Pärsia tsivilisatsioone ühendav tollipunkt juba 5000 aasta eest. Derbenti tšitadell on võimas ka praegu ning vanalinn selline nagu üks idamaa vanalinn olema peab – tänavad lõhnavad lavendlihekkide ja teemajade toidulõhnade järgi ning minarettidest kostavad palvuselekutsed.
#000046
Ja kui juba Derbentis, siis vähemalt paar päeva tuleb aega võtta, et lõõgastuda Kaspia voogudes ja kõndida piki merekarpidest moodustuvaid randasid, maitsta Kaspia hõrgutisi ning seejärel, olles otsustanud järgmisel aastal tagasi tulla, asuda koduteele.
#000047
Tubli, kui siiani jõudsid. Siin aga üks sootuks ammusem Kaukaasia reisi lugu, mis leidis aset 80 aasta eest.
#000048
Noore õpetajana tegi Laine koos teiste “koolmeistritega” 1961. aastal suure ringreisi Kaukaasiasse. Reisiti veoauto kastis ning kogu retk võttis kokku ligi 40 päeva. Trükin reisikirja sisse minimaalse toimetamistööga, et kogemus oleks võimalikult autentne ja elav. Ühtlasi tundub väike sutsakas Horvaatiasse nüüd eriti lihtne.
#000049
Reisi esimesel päeval kogunes Harju rajooni haridusosakonda 21 julget koolmeistrit, et minna automatkale. Sõiduriistaks oli sõjaaegne saksa trofeeauto, suure lahtise kastiga ja Kuusalu kolhoosi oma.
#000050
Juhiks mees, kes arvas, et me tahame natuke Moskva taga sõita. Kaukaasiast ja sealsest mäestikust ei olnud tal õrna aimugi. Mehel pidi vahetevahel langetõbi peal ka käima. Seda saime pärast sõitu teada...
#000051
Kaasas oli kõigil isiklik varustus: telk, tekk, kummeeritud mantel, soe kampsun, dressid ja kleidike linnas jalutamiseks. Minul kerget baikatekki ei olnud. Võtsin Asta soovitusel kaasa karvase saaniteki, mis oli üks äraütlemata tark tegu.
#000052
Sõiduraha (vist 40 rubla) oli grupijuhile juba varem ära makstud. Isiklikus rahakotis oli umbes 100 rubla, kelle rohkem, kellel vähem.
#000053
Autoks oli ilmselt Opel Blitz.Foto: Wikipedia
#000055
Selleks kõigeks kulus terve päev ja alles õhtul kl 6 sai koorem valmis. Istekohad leitud, võis sõit alata. Mina hakkasin Astaga paari. Napsasime kõige paremad kohad kohe ära, juhikabiini taga. Seadus tehti aga nii, et iga päev istusime ühe koha võrra edasi. Nii said kõik tunda mugavusi kasti ääres, tagaservas või kabiini kaitsvas varjus.
#000056
Esimene peatus oli Uljaste järve ääres. Telgid püsti, järve pesema, õhtust söödud ja magama.
#000058
Teisel päeval sadas vihma. Present laperdas ja märga pritsis istujatele. Kasti otsapeal istujad olid lausa poriga koos ja õhtuks väga nördinud. Ööbisime Leningradist umbes 200 km lõuna pool Valdais.
#000059
Kolmandal päeval oli ilm ilusam ja sõit mõnusam. Peatusi ei tehtud. Võeti bensiini ja sõime teeäärses PECTOPAH-is lõunat, kus menüüks kotlett garneeringuga. See tähendas seda, et hakklihakäntsakas ja peotäis selleripealseid. Lisaks tatrapuder.
#000060
Ööseks jõudsime Moskva taha Orjoli lähistele. Telgid püstitasime kõrrepõllule ja õhtu oli mõnusalt soe. Pesta ei saanud, sest puudus vesi. Ühissöömist ei olnud ja igaüks einestas oma kotist.
#000061
Oleme Rostovi lähistel ja sellest sõidust ning loksumisest tüdinenud. Minu tervis on hea, aga nii mõnigi on juba madratsivirnal pikutanud palaviku või seedimisrikke käes. Ka Astal oli kerge mürgistus, vist pirnidest. Teeäärest sai osta ja ploome ja õunu.
#000062
Sain esimest korda sööklas kõhu täis süüa, senini on olnud ikka midagi sellist, mis söögiisu on ära ajanud. Kokku sööme üldse päevas ainult korra. Hommikul ei söö, lõuna on kella 16 paiku kusagil “restoranis”, õhtul nosime niisama, mis õnnestus päeval varuda (suitsuvorst, arbuus, pirnid jms).
#000063
Saame sellest moskoovide maast korraliku ülevaate. Kirjeldada nagu kohe ei oskagi, seda peab ise nägema. Kohalikule lastekarjale oleme “kuradi neemetsid” (sakslased, toim), sest filmidest on ju nähtud, et sakslastel selline auto.
#000064
Teeme peatuse Krõlovskis. Tangitakse autot ja sööme ka ise. On hästi soe. Eesmärgiks jõuda Ordzonikisse, aga autol on nagu midagi viga, minekut ei ole. Venime 30-40 km tunnis. Kuna eesmärgiks on ikkagi 600 km plaani järgi, siis ei mingeid puhkepeatusi.
#000065
Päikesevõtmise aeg tuli siiski, sest rehv läks katki. Kuni seda parandatid, suplesime ühes partide paradiisis. Üldiselt on ekskursioon nitševoo, nuriseda ei tohi, siis peab trahvi maksma 1 rubla. Mul on raha vähe ja pean igat kopikat hoidma.
#000066
Kell 9.15 asus meie “laev” Stavropoli mägistele teedele. Möödume Nevinnomõskist. Kell näitab 11.30, kuid radiaatoris juba vesi keeb. Üks kabiinielanik haigestus ja see paigutati “isolaatorisse” ehk madratsivirna otsa.
#000067
Ilm on mõnusalt soe ja autokastis hea lahe sõita. Saime edasi mõned kilomeetrid, kui auto kumm jälle lõhki. Remondiaja kasutasime ära väärtuslikult, kes päevitab, kes imetleb rohelisi sisalikke, kes hullab niisama.
#000068
Teekond jätkub Kaukasuse suunas. Tegime tiiru läbi Mineralnõi-Vodõ, aga iga seitsme kilomeetri järel radikas vesi keeb. Kuum vesi vahetati radikas ojast võetud leigema vastu ja edasi.
#000069
Möödusime Lermontovi duellikohast ning 17.30 peatume paariks tunniks Pjatigorskis, et toidupoolist muretseda.
#000070
Sõidul tuli pidevalt ka trahve maksta, sest kokku oli lepitud, et me ei “teieta”, aga kõik sellega hakkama ei saanud. Õhtul randusime Tambukani kallastel kus värskendasime end mudase ja soolase veega. Maardust pärit õpetaja Helle demonstreerib oma ratsutamisoskust hulkuva hobusega. Kerkivad telgid, tumeneb taevas, sütib lõke ja olemegi nagu jälle kodus.
#000071
Jõudsime Tbilisisse. Ööbime hipodroomil telkides. On mõnus soe öö tumeda taeva ja kitsa kuusirbiga. Olen väga väsinud, sest eile öösel ei saanud magada. Kuulsin kogu aeg telgi taga samme ja kuna ööbisime Kaukasuse eelmäestikus Tereki jõe lähedal, siis oli päris kõhe tunne. Svenil on küll jahipüss kaasas, aga ikkagi on hirm.
#000072
Täna oleme koos välismaalastega laagris ja õues peab miilits valvet. Süda valutas ka selle pärast, et ees ootas üle Kaukasuse kuru minek. Umbes 4000 meetrit merepinnast. Auto on vilets, juht on närvis, Sven pabinas.
#000074
Kõik läks siiski õnnelikult. Ainult ühest kohast ei vedanud üles. Svenil oli kabiinis kohe kivi kaasas, mida ratta alla panna. Ronisime maha ja aitasime lükata. Siis tuli laiem koht, kus sai peatuda, mootorit jahutada ja vett vahetada.
#000075
Vaatepilt oli tore. Algul tõus oli väga aeglane, mööda Tereki kallast. Jõgi on väga kiireloomuline ja kärestikuline. Maha jäi metsavöönd, algasid rohelised aasad ja suured lambakarjad. Edasi tulid tohutud suured pankmäed, mille tippudel ei kasva enam midagi. Siis ilmus järsku lumelaiguga tipp. Veel edasi ja korraga avanes meie vaatele särav ja paksu lume ning liustikega kaetud Kazbek (5054 m).
#000076
Küll oli ikka võimas pilt! Vaatad, et on siinsamas, aga tegelikult umbes 20 km kaugusel. Edasi järgnes veel rida lumiseid tippe, aga Kazbeki sarnast ei olnud. Varsti sai kuru ületatud ja algas laskumine. Peagi pidurid suitsesid ja kummid särtsusid.
#000077
Kazbeki mäetipp.Foto: Lidia Ilona, Wikipedia
#000078
Siis leidsime allikad, mis asusid keset teed ja nendest tuli maapinnale mineraalvett ehk narsaani. Mulle ei maitsenud see üldse, teised ei jõunud ära kiita. Edasine laskumine läks libedalt ja õhtuks olime ära sõitnud 200 km.
#000079
Istusin täna kasti otsa peal, välimisel istmel. Küll oli vilets! Homme olen siseküljel ja siis hakkan jälle kabiini poole liikuma.
#000080
Homme on meil ette nähtud hulkumine Tbilisis. Grusiinlaste pealinn on 38 km pikk ja 18 km lai. Jõgi poolitab linna. Majad on korras ning liigub ka köisraudtee ja mägitramm. Poode on palju, aga kaunis sarnaste kaupadega, mis meie poodides.
#000081
Olen öövalves. Kell on neli hommikul ja koidab, aga et aeg kiiremini läheks, panen muljeid kirja. Üldmulje jäi, et linna elanikud elavad päris jõukalt ja ka puhtalt. Igatahes reis on kulgenud hästi, kui mitte arvestada ühte paljaks riisumist. Selleks osutus Helle, kes laskis endal kleiditaskust ära varastada 90 rubla. Poes tehti trügimist ja kogu reisiraha oligi läinud.
#000082
Mõni ekskursant kaebas, et teda tülitasid mustad mehed. Võimalik, et tüdrukud jäid õhtul liiga hiljaks välja või usaldasid “kavaleridele” silma vaadata. See olevat grusiini kombe kohaselt väga suur lubamine.
#000083
Selge on see, et siin valitsevad teistsugused arusaamad ja seadused. Teed tuleb Tbilisis küsida vanemalt naisterahvalt. Kui mehe käest küsida, siis jääbki see sind saatma vaata siis ise, kuidas saatjast vabaned ja õige tagasitee ise leiad.
#000084
Azerbaidžaan – põuane poolkõrb. Inimesed elavad savist onnides. Mõni korralikum maja on ka. Inimesed on tõmmud ja kohati mitte väga heatahtlikud.
#000085
Vihma pole siin ammugi sadanud. Vesi jõgedes, kui seda üldse on, on leige. Suplusest suurt karastust ei saa. Ilm on väga soe, viluski on 36 kraadi ja päikese käes lausa kõrvetab.
#000086
Sõidame Bakuusse ja selleks kulub kaks päeva. Meie auto suudab päevas 300 km sõita. See tähendab hommikust õhtuni kogu aeg sõitu (30-40 km tunnis).
#000087
Täna ööbime Kura jõe ääres poolstepi alal. Liiv, liiv ja nõelteravad taimed. Õhtule jääme päris pimedas ja kõik ei viitsinud ka telke üles lüüa. Magatakse niisama lahtise taeva all.
#000088
Sillavalve käis meid ülevaatamas ja rahustamas, et karta ei olevat midagi. Ühed teised kohalikud andsid nõu jälle hästi hoolsasti valvet pidada. Sellel ööl pean ka mina paar tunnikest valves olema. Algul on päris vastik telgist välja ronida, aga mis teha, kord on selline!
#000089
27. juuli, katkendeid kirjast koju
#000090
On hommik. Telgid koos, pambud autosse laaditud, ainult auto ei võta vedu. Teeb vahepeal mõne turtsu ja kõik. Üldse oleme selle autoga häda näinud. Sven on ühe viimase loksu üldse otsinud meile.
#000091
Eile näiteks suutsime ainult 130 km edasi sõita, kusjuures sõit algas hommikul kl 8 ja lõppes õhtul kl 7. Olime juba päris tigedad. Täna oli plaanis olla Sevani järve ääres (75 km), kuid millal sinna jõuame, ei tea.
#000092
Üldiselt on viimased 5 päeva olnud väga üksluised. Tbilisist suundusime Bakuusse. Peatusime seal mere ääres, kuid nii vastikut merd ma pole veel näinud. Eriti vastik oli tuul, isegi suud ei võinud paotada, kohe oli liiva täis.
#000093
Üldiselt Aserbaidžaan on metsik ja väga vilets maa. Igal pool saadeti meid vilekooriga, kivirahega ja isegi sülitati, ikka selle auto pärast vist, mis sakslasi meenutas. Teeääres vaid onnid, vesi oli kõrges hinnas, 10 kopikat kruus. Ka väikse kraaviskäimise tegime läbi, sest juht jäi tukkuma.
#000095
Eile saime Armeenia pinnale. Siin paistab, et kõik on veidi viisakam. Loodus on mägine, on rohelist, leidub ka karastavat mägioja. Inimesed tunduvad ka sõbralikumad.
#000096
Öösel olime ühe mägijõe kaldal, seal oli võimalus vaadata öist äikest mägedes. Võimas ja ilus, ka veidi õudne. Vihm õnneks ei olnud väga tugev ja nii jäime ilusti kuivaks. Üldse on meil hea uus telk. Astaga saame hästi läbi ja oleme igas asjas ühel meelel.
#000097
Momendil oleme ööbimiskohast edasi liikunud 7 km, aega on selleks läinud ligi 2 tundi. Täpselt 8 minutit sõidame ja siis pool tundi mehed väntavad: radikas jookseb, karbuss pidi olema läbi, bensiinipaak lekib, käsipidur ei tööta jne. Mina rohkem ei tea, kuid küsitav on, kas me üldse siit edasi selle loksuga jõuame...
#000098
Huvitav oleks teada, milline on ilm Eestis. Eile, seal kust me läbi sõitsime, oli tuule ja päikese käes 42 kraadi. Praegu on 22 kraadi. Kui me edasi oleksime liikunud oleksime varsti jõudnud pilvede vööndisse, nüüd jääb see elamus vist ära. Vihma on sadanud Moskvast alates üks kord, see oli eile.
#000099
Muljed ei lasknud ennast kaua oodata. Kuidagi moodi jõudsime üle Väike-Kaukasuse mäekuru ja laskusime Armeenia mägismaale. Üleval mägedes oli nii jahe, et tuli otsida soojemaid riideid, metsad jäävad allapoole, ainult mägiaasad laiuvad kahel pool.
#000101
Allamäge läks hästi, aga kui linna jõudsime, siis oli kärsahais taga. Pidurid põlesid. Järgnes tunnike tukkumist, kuniks korter otsiti ja siis linna.
#000102
Saime vist kilomeetri maad minna, kui jälle krahh. Sõitsime mingisuguse ministri tuliuue Volga tagumise otsa sisse. Sekeldused, miilitsad, ümberringi rahvas ja meid sõidutati miilitsajaoskonna ette. Kaua meid seal ei hoitud, anti miilits kaasa, sest mine lolle tea, kas omal jõul kohale jõuavad. 1000 rubla olevat see nali maksma läinud...
#000103
Homme ja ülehomme on autoremont ja meil linnapäevad. Praegu sääme endid magama. Räägitakse igasugu hirmu ja õuduse jutte. Ei tea, kas müürida aknad kinni ja ehitada ukse ette barrikaad või aitab ainult ukse lukku keeramisest. Igal juhul kaks naist on meil puhtaks tehtud, üks põhjalikult, teine poolenisti. Eks näe, mis tulevik toob...
#000104
Ööbime Jerevani 7. keskkoolis. Öö oli siin omamoodi põnev – kogu öö ajas naistetuba rotte taga. Mõned teadsid rääkida, et üksikud rotid olevat olnud hiigelsuured. Helgil varastasid kandekotist saia ära. Mina ei saanud üldsegi rotihirmu pärast magada.
#000105
Auto läks Jerevani ministrite garaaži remonti, meie võime teha midagi iganes. Üldiselt läks poodide kammimiseks. Osteti rohkesti vihmakeepe ja karvase sääreosaga kummikuid (Eestis seda kaupa ei ole). Sven jõudis otsusele, et vihmamantleid on kokku 1,5 tonni ostetud ja see mõjub auto koormusele kõvasti. Ise ostis ka ja meie õhutusel sai Aino (Sveni naine) ka moodsad kummikud.
#000106
Õhtupoolikul külastas meid haridusosakonna inspektor ja andis juhiseid linna vaatamisväärsuste kohta. Lubas järgmisel päeval meile ekskursiooni organiseerida.
#000107
Mina ja veel mõni teine kolisime ööseks teisele korrusele. Seal rotte ei olnud ja sai ennast hästi välja puhata. Hommikul päikesetõusu ajal kumas kauguses Ararati mägi. See pidi olema juba Türgimaal.
#000108
Sinine mošee Jerevanis.Foto: Armineaghayan, Wikipedia
#000109
Ekskursioon linnas oli jalgsi ja väga väsitav. Mošeedesse sisse võisid minna ainult mehed, naised pidid imetlema ehitisi väljastpoolt. Käisime väljakaevatud vana Jerevani varemetel ja imetlesime purskaeve. Küll oleks tahtnud seal vees sulistada, aga seda võisid endale lubada ainult poisijõnglased.
#000110
Imelik, et väikeseid tüdrukuid tänaval ei näe. Nemad peavad suure müüriga piiratud siseõues koduseid tödi tegema. Naised katavad end musta pika kleidiga. Noored neiud üksi tänavatel ei liigu. Aga mehed – oh sa hoidku! Nende päralt on kaubandus turul, poes ja tänaval.
#000111
Istub vanapapi, hallist karakulist papaahha peas, vunts kikkis ja on valmis kohe meiega kaasa tulema, näitama ja ei tea mis veel. Me ei saa tast muidu lahti, kui läksime ruttu oma koolimajja.
#000112
Õhtupoolikult viiakse meid veinikeldrisse. Vaadid on ilmatuma suured, peal aastaarvud 1940, 1951, 1956 jne. Antakse meile ka maitsta, ikka ühest ja teisest vaadist. Minu meelest ikka kõik veini maitsega, aga mõjub küll. Meie seltskond muutub aina lõbusamaks. Kuni lõpuks istume suure laua ümber ja laulame “Õllepruulijat”.
#000113
Lahkudes kahjatseme, et joogipudelit kaasas polnud, et kaasa osta. Läksime poodi ja ostsime koju viimiseks kaks pudelit Kagorit ikkagi. Armeenia veinid pidid olema Nõukogude Liidu parimad.
#000114
Kõik oli Jerevanis väga ilus, ainult puudub vees käimise võimalus. Koolimajas ainult üldkasutatavas ruumis veekraan. Küll tahaks korraks pea ees Kehra jõkke hüpata. Õues on siin 40 kraadi, öösel 26 kraadi. Magada ei saa palavuse pärast.
#000115
Olen jälle öövalves. Kell on 2. Ümberringi on mäed ja öised hääled. Kusagil müriseb auto, vesi vuliseb, konn krooksub ja rongi ta-ta-ta-taa on ka kosta. Kõige selle üle paistab kuu. Kõik on korras, kõik magavad.
#000116
Jerevanist (40 kraadi) välja sõites sattusime mägiaasade piirkonda (11 kraadi). Küll siis külmetasime. Kuid mind ja Astat aitas igast olukorrast välja soe lambanahast saanitekk.
#000117
Seikluseks kujunes olukord, kui piirivalve ei tahtnud meid mägedest alla lasta (meil puudusid piiritsooni load), sest Türgi piir olevat väga lähedal ja meie selles tsoonis sees. Eelmisel ööl panime telgid üles ühele lagedamale väljale. Keset ööd ilmus üks härjarakend ja pidi meie laagripaiga maatasa tegema. Miks öösel palke veeti, vaat seda küll ei tea.
#000118
Päeval läheme Borjomisse. Tee on väga ilus ja oleme Mustast merest 20 km kaugusel. Batumisse me ei sõida, sest taas puuduvad piiritsooni load. Sõidame hoopis Suhhuumisse ja puhkame mõned päevad. Naudime mere sooja vett ja ilusat loodust ning sööme puuvilju.
#000119
Otsustatakse sõita Ritsa järvele. Meie autoga seda ette võtta ei saa, vaid üüritakse turismibaasist buss. Kuna mina olen Ritsa järvel käinud, loobun sõidust ja olen vabatahtlikult laagri valvuriks.
#000120
Minuga koos on Helle, sest temal ei ole raha (varastati ära). Tegime küll tema jaoks korjanduse ja ametiühing ka aitas, kuid peale kasina söögipoolise ta ikka midagi endale lubada ei taha. Mul on kulunud 60 rubla ja arvan, et 10 kulub veel toidule. Ees on siiski veel 1,5 nädalat tagasiteed.
#000121
Seejärel läbime Gagra ja Sotši. Külastasime ja ööbisime “Estonka” kolhoosis. Seal võeti meid toredasti vastu. Inimesed on seal venestunud, kuid mõned vanemad räägivad ka Eesti keelt veel.
#000122
Saime teada, et bambus kasvab täis 40 päevaga. Ja kui juhtub kasvõi üksainus taim õitsema, siis kogu istandus annab oma jõu sellele taimele pärast hukkub. Toon ühe varre kaasa ka. Aed oli kaetud mahakukkunud virsikutega ja võisime neid süüa.
#000123
Tagasisõidu teeb murelikuks auto. Kaalume kas osta Novorossiiskis piletid lennukile, aga autojuhti on kahju maha jätta. Kuidas ta vaeseke üksi (kaksi) selle pika maa tagasi tuleb. Jääb nii, et anname end edasi selle sõiduriista meelevalda. Ehk veab Eestini...
#000124
Aga põhjaliku ülevaate sai küll sellest suurest maast. Rikas Kubanimaa, kuiv kõrbeline Aserbaidžaan, Armeenia mägine maa, Gruusia võimsate kaljumägede ja sooja leebe Musta Merega. Moskva suurus ja Leningradi graniidile rajatud linn.
#000126
Muidu sõitsime Leningradis kolm korda ühe ringi peal enne kui takso sabas sõites linnast tee otsa Eesti suunas üles leidsime. Lõpuks jälle ööbimine Uljastel – see kord nii kodune armas ja viimane.
#000127
Olime 38 korda telki püsti pannud ja hommikul kokku pakkinud. Kogu protseduur oli nii kätte jäänud, et oleksime võinud Astaga selle ka kinni silmi ära teha. Reis oli raske ja väistav, kuid ikkagi väga huvitav. Autojuhi kommentaar lõpus oli järgmine:
#000128
“Oleks seda ette teadnud, siis oleksin auto korralikult ära remontinud...”
#000129
Teksti autor: Laine Kehrast, suvi 1961
#000130