Tänavune laulupidu on eriline mitmeti: 150 aastat möödub esimesest üldlaulupeost ning 75 aastat Gustav Ernesaksa laulu „Mu isamaa on minu arm“ loomisest. Vähem teadvustatakse aga seda, et 20 aastat tagasi, 1999. aastal, kõlas üldlaulupeol ühendkooride esituses esimest korda koorilaul „Ta lendab mesipuu poole“. Kas tol hetkel teati, et Peep Sarapiku laul, mis on loodud Juhan Liivi luuletusele, jõuab inimeste südamesse? Seda on mõistlik küsida Vaike Uibopuult, dirigendilt, kes juhatas seda esimest korda suurel peol.
#000003
„Ta lendas mesipuu poole“ puhul tuleb märkida, et enne 1999. aastat oli laul juba korra varem laulupeo kavas kõlanud. 1993. aastal, kui tõsises rahanappuses peeti taas iseseisvas Eestis esimest noorte laulupidu, kõlas laul segakooride esituses ühena neljast liigi­laulust. Laulu juhatas siis Arvo Saar. Tundub, et tol hetkel laul kuidagi eriliselt välja ei paistnud, sest kahel järgmisel peol seda kavasse ei võetud. Nüüd on aga asi teisiti. Kui „Mesipuu“ laulupeo kavast välja jätta, nõuab rahvas selle ise välja. „Mesipuust“ on „Koidu“ ja „Mu isamaa on minu arm“ kõrval saanud laulupeo vältimatu osa.
#000005
1985. aastal astus Vaike Uibopuu esimese naisdirigendina laulupeo üldjuhtide seas dirigendipulti. Ta räägib uhkusega hääles: „Laine Karindi oli varem juhatanud oma isa asju, kuna isa oli just surnud. Miina Härma juhatas oma laule kordamisel. Kindlasti juhatas ta maakondlikel pidudel. Naisi polnud aga enne üldjuhtide sekka võetud.“
#000006
Vaike Uibopuu tunneb dirigendipuldis ära peakatte järgi, mida ta ise nimetab taldrikuks. Foto on tehtud Tartu laulupeo ajastukontserdil „1969“ Tartu ülikooli staadionil.
#000008
„See ei ole erakordne nähtus, et koorid ei oska. Ka kakskümmend aastat tagasi oli nii,“ ütleb Vaike Uibopuu. „Lähen dirigendipulti ja vaatan, mida proovis tehakse – juttu aetakse! Või ollakse arvutis. Mitte üht suutäit ei ole inimene enne pidu proovis laulnud.“ Kas see on muusikaõpetajate kapsaaed, et koorilauljatele pole räägitud, kuidas proovis käituda? „Ei ole õpetajatel viga midagi,“ kaitseb Uibopuu muusikaõpetajaid. „Ka kodune kasvatus on tänapäeval küllalt avameelne, sest polegi võimalik teisiti kasvatada. Aga üks asi, mida tõesti kõik dirigendid võiks õpetada, on pilgu noodi­raamatust lahtirebimine. Mõni laulja on juba 50 ja ei teagi, et ta peaks seda tegema.“
#000011
Neid heliloojaid, kes on oma loominguga dirigendile meelde jäänud, on palju, kuid veel rohkem on neid laule, mis on lihtsasti lauldavad, aga millel erilist sõnumit ei ole.
#000013
Publikule on aga Uibopuu arvates peamiselt tähtsad muusika kuulamine, tunne ning ühtekuulumine. „Laulupeol on inimese hinge harimise väärtus. Vahel öeldakse, et sellel laulupeol olid väga kehvad laulud, et kellelegi ei meeldinud. Kas see on rahvaküsitlus? Muusika kuulamine on oskus. Ükski professionaalne helilooja ei piirdu oma loomingus kolme duuriga. Kuid omamoodi tuleb suhtuda rahvaküsitlustesse respektiga. Kui Eesti rahvas ei suuda enam laulupidusid teha, siis see rahvas on kadumise ääre peal.“
#000014
Vaike Uibopuu on muusikaga seotud olnud kogu elu. Enda arendamisega tegeleb ta seniajani iga päev: „Igal hommikul kell 7 laulan partiisid. Mul on koorilaulu partiid peas. Tahan pöörduda lauljate poole: olge huvilised. Ärge esinege nii, et koorijuht tunneb end teenindajana.“ Uibopuu leiab, et nii pikale kogemusele toetudes tunneb ta end praeguseks iga kollektiivi ees kindlalt: „Oleneb seltskonnast, keda juhatada. Ma olen väga paljusid seltskondi õpetanud. Ma ei taha öelda „juhendanud“, see sõna ei sobi koorijuhi juurde. Ei ole ükski koor minu käes laiali läinud.“
#000018
Kolmeaastaselt käis Vaike juba isa juures laulutundides. Urvastes, kust ta pärit on, õitses tol ajal vilgas muusika­elu: Vaike isa juhatas mandoliini- ja puhkpilliorkestrit, oli pilliõpetaja, juhatas lastekoori, rahvamaja sega- ja naiskoori, mõnel aastal ka rahvapilliorkestrit ja sümfonietti.
#000019
Õpetajatee algas Vaikel 13aastaselt, kuid muusikatunde olevat ta klassi ees andnud juba enne. Ta meenutab, et juba patsidega lapsukesena õpetas ta tehase Võit meestriot ning piimakombinaadi meeskvartetti. Neil polnud mingit küsimustki, et laps neid õpetab. Järgnesid orkestrid, koorid ja ansamblid Tallinnas ja Võrus, siis aga pikk viljakas töö Tartu ülikooli kollektiividega, Vanemuise teatriga ning õpetajatöö Heino Elleri nimelises Tartu muusikakoolis.
#000020
Väike Vaike oleks tahtnud ehk arhitektiks hakata või puutööd teha, talu pidada või baleriinikski saada. Seitsme­klassilist Urvaste algkooli lõpetades tundus aga kõige loogilisem jätkata isa tööd. Professionaalseid muusikuid on Uibopuude sugupuus mitmeid. Iga päev muusikaga tegelemine oli selles peres tavaline: „Meil oli õdede-vendadega võitlus, kes enne klaverit mängima saab, et harjutada. Kõik pere liikmed on musikaalsed, paljud on absoluutse kuulmisega.“
#000021
Klaveri valdamist peab Vaike Uibopuu koorijuhi ameti juures tähtsaks: „Tuleb osata laule ise saata, tunda stiile. Oma Liivitare (Vaike Uibopuu loodud kammernaiskoor) õpetan ilma klaverita, laulan ette ja üldse ei mängi klaverit. Lauljad ütlevad küll, et tore oleks, kui ma mängiksin. See on nende passiivsus. Aga kui ma motiivi ette laulan, siis peab laulja juba meelde jätma.“ Vaike selgitab, et ette lauldes suudab ta laulja häält ja kehahoidu parandada nii, et laulja tegeleks fraseerimise ja muusika tegemisega. „Seda kõike on võimalik õppida, aga õige õpetaja juures peab käima.“
#000022
Vaike Uibopuu tunneb dirigendipuldis ära peakatte järgi, mida ta ise nimetab taldrikuks. Rahvariided, mida ta traditsiooniliselt kannab, on pärit Saaremaalt. „Need tehti koori poolt mulle kui esimesele dirigendile. Keegi mõtles välja, et teeks uhked, palju ehteid, kurrutatud seelik – suur töö ja vaev. Aga selle taldriku pidin häda sunnil ise pähe panema. Mul oli ka tikandiga kõrge pärg, aga see oli kogemata väike saanud. Siis pidin kammerkoori käest laenama ülli, mis on tegelikult talvemüts, sinna käivad nahad alla. Ju siis oli saatus. Kui on vihm, siis on see riidega üle tõmmatud papikene nagu mingi seen pea otsas. Tänaval küsiti, kas mina olengi Vaike Uibopuu – ja kus on minu müts? Vastasin, et ega ma seda iga päev kanna!“
#000023
Milline peaks olema laulupeo dirigent?
#000024
Vestlusest Vaike Uibopuuga selgub, et iga inimene laulupeopulti ei passi: „Laulu­peokoori ei saa väga väikselt juhatada. Pead enda sülle haarama terve kaarealuse. Ei saa ennast koorist eraldada, ja sa tahad kõiki inimesi tunnetada. Kui dirigent ei saa sellega hakkama, siis tal pole laulukaare alla asja.“ Vaike räägib, et praeguste noorte dirigentide puhul hakkab silma vaene dirigeerimistehnika. Kuidas on aga lood ta enda õpilastega? Ka tänavuse laulupeo üks üldjuhte Triin Koch on üks Vaike õpilastest. Kas ta tema võtaks veel tundidesse? „Minu õpilased on jõudnud nii kaugele oma energia pärast. Kindlasti võtaksin neid veel tundidesse. Isegi Triinu võtaks, täiega võtaks!“
#000025
Dirigendiks ei saa pelgalt kooliõpingutega. Kogemust on vaja: „Seda võltsseisukohta ei tohi küll välja pakkuda, et kui kooli lõpetad, siis oledki valmis dirigent. Paavo Järvi on vist öelnud, et kui dirigent on 40, siis võib temast juba rääkida.“ Noorte kaasamist laulupeo dirigentide hulka peab Uibopuu vajalikuks: „Suur mure on see, et dirigeerimist kui eriala ei õpita enam. Kui olin Elleri koolis dirigeerimisosakonna juhataja, siis oli mul ühel kursusel kakskümmend õpilast. Praegu on seal terve osakonna peale alla kümne õpilase ning see on isegi veel hästi. Ma kuulsin, et Otsa koolis ei lõpetanud sel aastal vist ühtegi õpilast.“ Miks on olukord selline? Laulupeo populaarsus ju ometi kasvab: „No palka ju ei saa. Laulukoorid tekivad soovist seltsingusse astuda. Mittetulundusühingud saavad siit-säält almustena raha küsida, aga mitte midagi kindlat selles erialas ei ole. Pianist võib ka laulukoori õpetada, lüües niisama takti. Kui lauljad sellega rahul on, siis keerulist repertuaari õppida ei saa, aga on ikkagi laulukoor. Noored on aru saanud, et dirigeerimisega ei teeni elamiseks vajalikku raha. Ka minul on sellega eluaeg probleem olnud. Alati peab kõrval olema mingi amet. Näiteks Soomes on üks tore koor, mille dirigent on jurist. Aga tal on väga tore koor.“
#000026
Laulupeo nädal on Vaike Uibopuul kiire: koosolekud, proovid, presidendi vastuvõtt ja pidu ise. Pärast laulupidu saab ta puhata ning loodab, et oma ajaloohimu rahuldamiseks jõuab ehk arhiivigi. Maakohast, kus Uibopuu puhkab, vurab mööda Rally Estonia, mida ta saaks soovi korral oma koduõuest jälgida: „Mind ei huvita see nii väga, keeruline ala. Kuigi uhke on, kui Tänak jälle hästi esineb.“
#000027
Oma koori, Tartus tegutsevaid Liivitare õpetades on talle silma jäänud, et koorilauljate seas on levinud hirm luukambrite ehk ettelaulmiste ees. Kas need on kooritöös vajalikud? „Ma ei tea, kas igas kooris tehakse luukambreid. Seda saab vastavalt inimestele leebemalt teha. Luukamber on vajalik selleks, et dirigent õpiks oma lauljaid ühekaupa tundma, saaks teada tema head ja vead ning oskaks lauljaid õige tee peale suunata. Muusikatõlgitsusi peaks olema igas kooriproovis.“
#000028
„Kui rahvas alles on, siis on laulupidu ka alles. Mida rohkem me teisi aitame ja end kehvasti tunneme, et peame aitama, sest meid aidati, et see on parool ... Tulevik on selline, et Tallinn imponeerib, Lõuna-Eesti jääb paljaks. Maakooride peale peaks mõtlema rohkem ning mitte niimoodi välja praakima. Erikooridel võib olla raskem repertuaar, nagu ka kunagine lahendus oli. Mind üllatab, kuidas Hermanni ja teiste lugusid halvustatakse. Öeldakse, et meie esimesed heliloojad ei olnud professionaalsed. Tõsi, aga see tugev tunne, mis nende laule lauldes haarab, tuleb ürgsest olemusest, seda ei saa sõnadesse panna. Mõned imelikud saksa viisid on muidugi ka, kuid siiski ei saa esimeste heliloojate loomingut sellepärast halvustada, et viisid olid lihtsad.“
#000030
Eesti Teatri Agentuur kuulutab välja 2023. aasta näidendivõistluse
Aita leida aasta keeletegu 2022
Riiklikele kultuuripreemiatele esitati 99 ning spordipreemiatele 45 kandidaati
#000035
Riiklikele kultuuripreemiatele esitati 99 ning spordipreemiatele 45 kandidaati
#000038
Eesti Akvarellistide Ühenduse aastanäitus “Kooskõlad”
#000039