extracted_text:
ЧАСТИНА IV. МАЙНОВЕ СТРАХУВАННЯ

РОЗДІЛ 11. СТРАХУВАННЯ МАЙНА ЮРИДИЧНИХ ОСІБ

11.1. СТРАХУВАННЯ МАЙНА НА ВИПАДОК
ВОГНЮ, СТИХІЙНОГО ЛИХА ТА КРАДІЖКИ
Економічна реформа в Україні пов'язана насамперед зі
зміною структури власності на основі приватизації державного майна. Отже,
відбувається формування нової структури багатоукладної економіки. За цих умов
господарювання зростають витрати на забезпечення безпечності бізнесу. Важливою
стає проблема мінімізації підприємницького ризику.
Як
відомо, переважну частину національного багатства країни становить майно
підприємств різних форм власності. Нерідко на діяльність підприємств впливають
непередбачені обставини. А такі явища, як стихійні лиха, пожежі й крадіжки,
негативно впливають на відтво-рювальний процес, оскільки матеріальні носії
основних і оборотних засобів істотно пошкоджуються. Щоб забезпечити
відшкодування збитків, потрібні грошові резерви. Своїх коштів вистачає, як
правило, лише на покриття незначних збитків. Що ж до великих збитків, то для їх
відшкодування практично жодне підприємство не має коштів. Постає потреба у
страхуванні. Світовий досвід довів, що найекономні-шою формою страхового
захисту є страхування майна.
Страхування
майна промислових підприємств від вогню є традиційним і найпоширенішим видом
страхування. Сутність страхування від вогню — відшкодування збитку від раптових
і непередбачених випадків пожежі або вибуху, а також деяких інших випадкових і
непередбачених подій (ризиків), додаткових щодо ризиків пожежі та вибуху
(страхування «від вогню та інших випадків»).
Для
того щоб підприємство змогло захистити себе від фінансових збитків у разі
настання непередбачених обставин, укладаються договори добровільного
страхування майна державних, кооперативних, громадських, акціонерних, орендних,
приватних та інших форм власності підприємств і організацій, незалежно від
форм підпорядкування та видів діяльності.
Страхування
майна сільськогосподарських підприємств (урожаю сільськогосподарських культур,
багаторічних насаджень, тварин) має певні особливості (див. підрозд. 11.2).
Державні
підприємства, а також акціонерні товариства й корпорації, що виникли на їх
основі, можуть укладати різного виду договори страхування.
216

За основним договором страхуванню
підлягає все майно, що нале жить підприємству:

•
будівлі, споруди, передавальні пристрої, силові, робочі та інш машини,
обладнання, транспортні засоби, риболовецькі судна, знаряддя лову, об'єкти
незавершеного будівництва, інвентар, готова продукція, сировина, товари,
матеріали та інше майно.
За
додатковими договорами може бути застраховане:
•
майно, одержане підприємством згідно з договором майнового найму (якщо воно не
застраховане у наймодавця), або прийняте від інших підприємств та населення для
переробки, ремонту, перевезення, зберігання, на комісію тощо.
•
майно на час проведення експериментальних або дослідницьких робіт, експонування
на виставках.
Підприємство
має право страхувати будь-яку частину свого майна за повною вартістю (вибіркове
страхування).
Окремо
від власного майна можуть страхуватися основні фонди, що передані в оренду
іншим підприємствам та організаціям.
Не
приймаються на умовах добровільного страхування:
а)
гроші готівкою;
б)
акції, облігації та інші цінні папери ;
в)
рукописи, креслення й інші документи, бухгалтерські та ділові книги;
г)
дорогоцінні метали;
д)
технічні носії інформації, комп'ютерних та аналогічних систем (магнітні плівки,
касети, магнітні диски і т. ін.);
е)
майно, яке знаходиться в застрахованому приміщенні, але не належить
страхувальникові.
Не
можуть бути застрахованими також будівлі, споруди, які перебувають в
аварійному стані чи знаходяться в зоні, якій загрожують обвали, зсуви, повені
та інші стихійні явища.
У
разі страхування майна на час проведення експериментальних чи дослідницьких
робіт або експонування на виставці воно вважається застрахованим із часу, коли
його взято з постійного місця перебування (організація, музей, виставка), для
того щоб упакувати й далі транспортувати до місця випробування або експонування.
Стан застраховано-сті цього майна триває і в період його тимчасового
складування, випробування, експонування та зворотного транспортування доти,
доки це майно не буде встановлене на постійне місце перебування в пункті,
зазначеному в договорі.
Страхові випадки. У разі страхування майна підприємств
вирізняють два типи договорів:
а)
страхування від вогню, удару блискавки, вибуху;
б)
комплексне або розширене страхування «від вогню та інших випадків», яке
включає, крім ризиків пожежі і вибуху, додатково такі страхові події:
землетрус; зсув; обвал; буря; ураган; повінь; град, зли-
217

ва; осідання грунту; затоплення;
шторм; цунамі; туман; пошкодження майна водою з водопровідних, каналізаційних,
опалювальних систем;

крадіжки
зі зломом (пограбування).
Майно береться під страховий захист також від ризиків,
що виникають під час ведення експериментальних та дослідницьких робіт.
Будівлі,
споруди та інше майно вважається застрахованим і на той випадок, коли у зв'язку
з пожежею або раптовою загрозою стихійного лиха їх необхідно розібрати або
перенести на нове місце.
Страхова
оцінка. Для того щоб відшкодування збитків, завданих основним та оборотним
фондам, було повним, необхідно правильно їх оцінити.
Для
оцінювання основних фондів застосовується їх повна балансова вартість за
вирахуванням величини зносу.
Товарно-матеріальні
цінності як власного виробництва, так і придбані підприємством оцінюються в
розмірі фактичної собівартості або в цінах, що діяли на день укладання договору
з вирахуванням зносу.
Об'єкти
у стадії незавершеного будівництва — у розмірі матеріальних і трудових витрат,
фактично здійснених на час страхового випадку.
Продукція
у процесі виробництва або обробки — вартості витрачених на момент страхового
випадку сировини, матеріалів і вкладеної праці.
Експонати
виставок, музейні коштовності, колекції, авторські роботи, антикваріат — на
вартість, визначену за пред'явленими страхувальником документами або згідно з
експертною оцінкою.
Договір
страхування всього майна може бути укладеним на таких засадах:
•
на балансову вартість;
•
на договірну вартість;
•
на певну частку (відсоток) вартості.
Якщо
майно взяте на страхування на певну частку (відсоток), то всі об'єкти
вважаються застрахованими на ту саму частку.
Договір
страхування майна, одержаного підприємством за договором майнового найму або
прийнятого ним від інших організацій і населення для переробки, ремонту,
перевезення, на комісію, зберігання тощо, укладається на повну вартість цього
майна на підставі даних бухгалтерського обліку підприємств, яким належить це
майно (з вирахуванням зносу).
За
договором страхування майна підприємства мають право обрати обсяг власної
участі у відшкодуванні витрат (франшизу). Сума платежів відповідно зменшується
на розмір установленої договором франшизи.
Страхова
сума. Страхування не може бути джерелом збагачення страхувальника. Тому основою
для визначення страхової суми є дійсна вартість застрахованого майна на дату
настання страхового випадку. За кожним застрахованим об'єктом страхова сума
має відповідати його дійсній вартості.
218
Якщо вона менша, страхувальник має право на
відшкодування тільки тієї частини збитку, яка відноситься до загальної суми
збитку так, як страхова сума до страхової вартості. У цьому разі йдеться про
так зване «недострахування». Страхувальник сплачуватиме меншу за розміром
страхову премію. Страхове відшкодування можна визначити за такою формулою:

Страхове відшкодування =Збиток х Страхова сума Вартість манна
Щоб уникнути негативних наслідків такого стану
страхувальника, необхідно у разі підвищення цін на майно або зміни його
вартості своєчасно приводити у відповідність страхову суму.
Існують
різні методи, які виключають небезпеку «недострахування»:
•
страхування на випадок збільшення вартості майна;
•
підсумкове страхування;
•
баланс сум;
• страхування
за середнім залишком;
•
застереження про приведення сум у відповідність. Страхова сума у зв'язку зі
зміною вартості майна в період чинності договору може бути збільшена за
письмовою заявою страхувальника. Страхові платежі перераховуються за строк, що
лишився до закінчення дії договору; за кожний місяць додатково нараховується
1/12 річного страхового внеску.
Порядок укладання і припинення дії договору
страхування.
Договір
страхування укладається на підставі письмової заяви страхувальника. Страхувальник
подає окремо заяву про добровільне страхування майна, що належить
підприємству, і заяву про добровільне страхування майна згідно з договором
майнового найму. Якщо договір страхування укладається щодо частини майна
(вибіркове страхування), то до заяви додається опис відповідного майна.
Заява
— це найпоширеніша форма отримання страховиком інформації про ризики, які
необхідно застрахувати. У заяві страхувальник має дати вірогідний опис майна,
охарактеризувати його, зазначити місцезнаходження і призначення, вказати на
збитки, які сталися раніше, та їх причини. Такі відомості необхідні для
правильного визначення ступеня ризику, розміру страхової премії, урегулювання
спірних питань щодо розміру відшкодування збитку.
У
разі навмисного спотворення відомостей страхувальником страхова компанія може
визнати договір недійсним або (якщо це передбачено правилами страхування)
зменшити розмір відшкодування збитку і навіть відмовитись від його виплати.
Якщо
після укладання договору страхування зі застрахованим майном відбулися зміни,
про них необхідно повідомити страхову ком-
219
панію (наприклад, перепрофілювання виробництва,
реконструкція, заміна обладнання і т. ін.).
Якщо
страхувальник страхує майно, яке вже застраховане в інших страхових компаніях,
він має повідомити нову страхову компанію про чинні договори та зазначити
страхову суму, оскільки страхова сума не повинна перевищувати страхової
вартості.
Договір
страхування оформляється видачею страхувальникові страхового полісу і починає
діяти наступного дня після сплати нарахованих платежів (усієї суми або
визначеної договором першої її частини).
Договори
страхування майна можуть укладатися на 1 рік або на невизначений термін зі
щорічним перерахунком вартості майна і суми річних платежів.
У
разі укладання договору страхування на строк, менший від одного року, платежі
обчислюють, виходячи з 1/12 частини за кожний місяць дії договору.
Договір
страхування, укладений на рік або на невизначений термін, набуває чинності
наступного дня після надходження на розрахунковий рахунок не менш як 50 %
річної суми платежів, а після строку, установленого для внесення другої
частини, продовжується лише в разі такого внесення. Договір, укладений на
строк, менший від 1 року, набуває чинності наступного дня після того, як внесено
всю суму нарахованих платежів.
Якщо
припиняється діяльність підприємства через його ліквідацію, договір втрачає
силу в день, установлений для ліквідації, а в разі реорганізації (злиття,
поділ, відокремлення) — за 15 днів від дня реорганізації (але в усіх випадках
— не пізніше від строку закінчення дії договору). Протягом цього терміну майно
новоствореної організації вважається застрахованим:
•
у разі злиття підприємств — на таку частку вартості майна но-воствореного
підприємства, яку становить страхова сума за чинними договорами страхування
майна цих підприємств в усій вартості майна новоствореного підприємства;
•
у разі поділу підприємств — на таку частку (відсоток) вартості майна, яку
вартість застрахованого майна за чинним договором становила в загальній
вартості майна розділеного підприємства.
Платежі,
що залишилися після припинення дії договору до кінцевих строків страхування,
повертаються (лише за повні місяці).
У
разі загибелі або пошкодження застрахованого майна в період роботи комісії з
реорганізації діяльності або ліквідації підприємств страхове відшкодування
виплачується підприємству чи організації-правонаступниці.
Пільги
для страхувальників, які безперервно страхували майно на повну вартість і
протягом одного, двох, трьох, чотирьох і більше років не одержували страхового
відшкодування, річна сума страхових платежів зменшується відповідно на
15,20,25 і 30 відсотків.
220
Страхувальникам, що протягом року страхували майно,
надається місячний пільговий строк для укладання нового договору. Він набуває
чинності від дня закінчення строку дії попереднього договору. З цього дня
обчислюються страхові платежі за новим договором.
Якщо
протягом пільгового строку станеться страховий випадок, а новий договір на цей
час не буде укладено, то відшкодування виплачується за умовами, установленими
останнім договором страхування.
Зобов'язання
сторін. Страхувальник зобов'язаний :
•
письмово повідомити страхову компанію про реорганізацію чи ліквідацію
якнайшвидше, але не пізніш як за 3 доби, про знищення майна — протягом однієї
доби від дня страхової події. Якщо закінчення строку подання заяви про
загибель (пошкодження) майна припадає на вихідний день, то днем закінчення
строку вважається перший робочий день;
•
утримувати майно у суворій відповідності до протипожежних та інших правил,
забезпечувати виконання вимог органів нагляду, додержувати правил зберігання й
експлуатації майна та технології виконання робіт; вживати всіх заходів для
запобігання настання страхового випадку і підвищення ступеня страхового ризику;
^
• у разі загибелі (пошкодження) майна внаслідок неправомірних дій третіх осіб,
а також якщо трапилася крадіжка зі зломом (пограбування) або викрадення
засобів транспорту — негайно заявити органам міліції. Страхувальник не має
права розпочинати огляд об'єкта без представника страхової установи та
правоохоронник органів;
•
у разі загибелі, зруйнування, втрати або пошкодження застрахованого майна
подати страховій компанії копії протоколу, акта, а також відповідні документи
компетентних органів, необхідні для встановлення причин загибелі або
пошкодження майна і визначення обсягу втрат;
•
зберігати до прибуття представника страхової компанії пошкоджене і вціліле
майно в тому вигляді, який воно мало після страхового випадку.
Якщо
страхувальник не виконає зазначених обов'язків, страхова компанія має право
відмовитись від сплати страхового відшкодування.
Страхові
компанії зобов 'язапі:
•
не пізніш як за 3 доби після одержання письмової заяви страхувальника про
загибель чи пошкодження розпочати складання акта встановленої форми і за 15
днів скласти розрахунок втрат (за умови що страхувальником подані всі необхідні
документи);
•
керуватися документами слідчих органів, судів, висновками органів пожежної
охорони, гідрометеорологічної служби та іншою інформацією відомств і установ
про причини й розмір загибелі та пошкодження майна;
•
страхова компанія має право перевіряти стан застрахованого майна, а також
відповідність повідомлень страхувальника про умови стра-
221
хування тим обставинам, які є насправді, давати
письмові рекомендації для запобігання збиткам і зменшення їх розміру.
Страхова
премія. Основні фактори, що визначають розмір ставки премії, такі: вирогідність
страхового випадку; вирогідний розмір збитку. Задавши значення цих двох
величини, дістанемо інтегральний показник, який покладено в основу ставки
премії.
Розраховуючи
тарифну ставку, страхова компанія виходить із умов, що зібраних коштів зі
страхувальників має бути достатньо для страхових виплат усім застрахованим
особам.
Розраховуючи
ставки страхових платежів, які залежать від конкретних об'єктів та умов
страхування, застосовуються різні знижки-надбавки та пільги. При страхуванні
майна державних підприємств і організацій ставки диференційовані залежно від
галузі, якій належить страхувальник. Якщо підприємство бажає застрахувати все
своє майно, застосовуються знижені ставки. У разі вибіркового страхування,
коли укладається договір страхування частини майна, ставки страхових платежів
значно вищі.
Ураховуються
також технічний стан підприємства, а саме: якщо він гірший за середній, засоби
технічної безпеки застарілі або їх мало, персонал мало кваліфікований, тарифна
ставка може бути підвищена.
Певні
знижки суми нарахованих платежів надаються тим підприємствам, застраховані
об'єкти яких відповідають вимогам пожежної безпеки.
Якщо
підприємство не нове, ураховується досвід його страхування:
якщо
страхових випадків було небагато — премія встановлюється невисока, а якщо їх
було відносно багато — премія буде вищою за середню.
Найвищі
ставки застосовуються зі страхування машин, обладнання та іншого майна, яке
використовується для виконання експериментальних і дослідних робіт.
Для
страхування майна недержавних підприємств і організацій використовуються
ставки, диференційовані за формами господарювання та видами майна.
Зі
страхування майна релігійних організацій, музеїв тощо застосовуються різні
ставки залежно від рівня протипожежної забезпеченості будівель.
При
укладанні договору страхування ціна послуги може бути подана в твердій сумі
або у вигляді частки (відсотка) від якоїсь величини, яка може бути взята за
базу визначення ціни.
У
разі страхування майна від вогню, стихійного лиха та крадіжки страхову премію
визначають у вигляді відсотка від бази премії. Базою премії завжди є страхова
сума і тарифна ставка.
Страхова
премія за договором страхування, укладеним на один рік або на невизначений
термін, може бути внесена одноразово (у розмірі річної суми платежів) або за
два рази: кожний внесок має становити не менш як 50 % річної суми платежів. Перший
платіж має бути внесений у встановлений договором термін, другий — не пізніше
як через 4 мі-
222
сяці після нього. Якщо платежі вносяться одноразово,
страхувальникові надається знижка з нарахованих платежів.
При
поновленні договору страхування перша частина платежу має бути внесена раніше,
ніж втратить чинність попередній договір, а наступна — не пізніш як за чотири
місяці від дня втрати чинності.
Перерахунок
платежів за договорами, укладеними на невизначений період, здійснюється на
основі заявленої страхової суми. Термін подання — не пізніш як за 2 місяці до
закінчення року, за який повністю внесені страхові платежі.
Якщо
до встановленого першого строку платежі внесені не повністю, то ці договори
вважаються такими, що не відбулися. У цьому випадку 90 % сум, що надійшли як
платежі, повертаються на рахунок підприємства. Протягом одного місяця він може
бути поновлений, якщо страхувальник погасить заборгованість за платежами.
Визначення
збитку і страхового відшкодування. Визначення розміру збитку і виплати
страхового відшкодування — одна з найскладніших і найвідповідальніших операцій
страхових компаній. Від умілого, чіткого та якісного регулювання збитків, які
виникли у страхувальника, залежить імідж страхової компанії.
Методика
визначення збитку та страхового відшкодування залежить від об'єкта страхування
(будівлі, засоби виробництва, товари і т. ін.), суб'єкта страхування (державне
підприємство, колгосп і т. ін.), стихійного лиха (пожежа, землетрус, повінь
тощо) .
Розмір
збитку і сплати страхового відшкодування визначають у такій послідовності: 1)
установлюють факт страхового випадку; 2) визначають розмір збитку і страхового
відшкодування, складають страховий акт про страховий випадок; 3) здійснюють
страхову виплату.
При
пошкодженні, загибелі або крадіжці майна страхувальник має протягом одного —
трьох днів подати заяву про страховий випадок, зазначивши в ній, коли, де, за
яких обставин і яке майно загинуло або було пошкоджене чи викрадене. Страхова
компанія перевіряє відповідність наведених фактів та умов договору
страхування.
Так
вирішується питання про наявність страхового чи нестрахово-го випадку.
Потрібно
встановити також, чи було застраховане майно на момент настання страхової
події, оскільки договір страхування міг ще не вступити в силу, або бути вже
припиненим. Далі необхідно перевірити, чи входять до обсягу відповідальності
страхові випадки та інші ризики, від яких здійснено страхування. Відповідні
органи мають надати страхувальникові такі документи:
•
на випадок пожежі—довідку (акт) органу пожежного нагляду;
•
у разі стихійного лиха — довідку органів гідрометеорологічної служби;
•
на випадок крадіжки майна або його знищення, пов'язаного з крадіжкою, —
відповідну постанову слідчих органів з обов'язковим списком майна, яке було
вкрадене або знищене.
223
Коли подія, яка настала, не була передбачена
договором, вона не є страховим випадком і страховик звільняється від
відшкодування завданого збитку.
Страхова
компанія, визнавши, що подія, яка призвела до загибелі або пошкодження майна, є
страховим випадком, протягом п'яти — десяти днів з моменту отримання заяви від
страхувальника повинна скласти страховий акт, відбивши в ньому факт, причини та
наслідки страхового випадку, а також визначивши розміри збитку та страхового
відшкодування.
Розмір
збитку в разі загибелі (руйнування) будівель, споруд та іншого майна, яке
належить до основних засобів, визначається на підставі повної балансової або
договірної вартості, за якою вони застраховані, а в разі пошкодження згаданих
будівель, споруд тощо — на основі вартості відновлення (ремонту) і в
межах'страхової суми. До суми збитку входять також втрати від пошкодження майна
внаслідок заходів, що вживалися для його рятування, усі необхідні і доцільні витрати
на рятування, зберігання та впорядкування застрахованого майна після настання
страхового випадку, витрати на складання кошторисів на відновлення пошкоджених
об'єктів, проведення експертиз, необхідних для встановлення обсягу втрат, і т.
ін.
Кількість
і вартість майна, наявного на момент страхового випадку, визначається за
даними бухгалтерського обліку і звітності та на підставі первинних документів
про надходження і видатки інвентаризаційних залишків невикористаних
матеріалів.
Після
розрахунків розміру збитку визначають розмір страхового відшкодування.
Більшість
компаній страхове відшкодування виплачують протягом 15 днів від дня складання
акта про загибель (пошкодження) застрахованого майна і одержання всіх
необхідних документів від компетентних органів.
У
разі загибелі (пошкодження) майна страхове відшкодування визначається таким
відсотком від суми збитку, в якому майно було застраховано, але розмір
відшкодування не повинен перевищувати розміру страхової суми. Якщо перевіркою
буде встановлено, що під час укладання договору вартість майна було зазначено
нижчою за фактичну, то відсоток, на який було застраховане майно, відповідно
зменшується.
Втрати
внаслідок пошкодження або знищення майна, отриманого підприємством або
організацією за договором майнового найму або прийнятого для переробки, ремонту,
перевезення, зберігання тощо, відшкодовуються у повному обсязі в межах
страхової суми, установленої на кожний конкретний об'єкт.
Страхове
відшкодування за збитки, завдані внаслідок виконання експериментальних або
дослідних робіт, а також під час експонування майна на виставках, виплачується
лише у випадках, коли майно було застраховане за окремим договором.
224

Страхова установа, яка виплатила страхове
відшкодування за пошкоджене або загибле манно, набуває права висунути (у межах
суми, виплаченої страхувальникові) вимоги, які підприємство має до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Договір
страхування, за яким виплачено страхове відшкодування, зберігає чинність до
кінця зазначеного в ньому строку в розмірі різниці між страховою сумою,
обумовленою договором, і сумою виплаченого страхового відшкодування. Якщо
страхове відшкодування виплачене в розмірі повної страхової суми, то чинність
договору припиняється.
Не
підлягають відшкодуванню збитки:
•
завдані внаслідок перебігу процесів, яких не можна уникнути в роботі або таких,
що природно випливають з них (корозія, природне спрацювання та інші природні
властивості окремих предметів);
•
завдані через те, що страхувальник не вжив належних заходів для рятування
манна, забезпечення його зберігання і запобігання подальшому пошкодженню чи
знищенню;
•
завдані внаслідок викрадення майна, якщо факт крадіжки не підтверджено
міліцією або іншими правоохоронними органами.
11.2. ОСОБЛИВОСТІ СТРАХУВАННЯ МАЙНА
СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКИХ ПІДПРИЄМСТВ
Сільське
господарство — найдавніша і традиційно одна з найважливіших і водночас
найбільш ризикованих галузей економіки. В умовах України ця галузь є однією з
ключових як для дедалі повнішого забезпечення внутрішніх потреб у сировині та
продовольстві, так і для нарощування експортних можливостей. За розрахунками
відомих вітчизняних і зарубіжних вчених, за належних інвестицій аграрний потенціал
країни може бути доведений до рівня, достатнього для того, аби нагодувати понад
500 млн населення. Фактичні показники — на порядок нижчі. АПК вже давно
потерпає через дефіцит фінансових ресурсів, що було й певною мірою лишається
наслідком нееквівалентного міжгалузевого обміну, недоліків у податковій та
митній політиці. Занижені ціни на сільськогосподарську продукцію, що
закуповується для державних потреб, продаж селу матеріально-технічних засобів
за цінами, не адекватними якості добрив, машин, обладнання, багатократне
зростання вартості енергоносіїв, постійний відплив із села найактивнішої
частини трудових ресурсів — ось ті чинники, які зумовили відчутне відставання
розвитку аграрного сектора не тільки від інших держав, а й від рівня середніх
економічних макропоказників України.
Залучення
інвестицій у розвиток сільськогосподарського виробництва перебуває у прямій
залежності й від того, як вирішується проблема зменшення та розподілу ризику
підприємств.
У
роки централізованої, планової економіки захист радгоспів і колгоспів від
негативного впливу стихійних явищ насамперед забезпечу-
225

вався фінансуванням комплексу
витрат з державного бюджету, пролонгацією на тривалі строки сплати
заборгованості за кредитами Державного банку СРСР, перерозподілом коштів
підприємств через фонди міністерств, відомств та об'єднань. Крім того, діяла
система обов'язкового страхування всіх сільськогосподарських підприємств.

З
початку 90-х років страховий захист сільськогосподарських товаровиробників
значно послабився. Різко скоротилася реальна бюджетна допомога. Комерційні
банки не можуть покривати збитки, спричинені природними катаклізмами.
Негативну роль відіграла висока інфляція. За цих умов годі було й сподіватись
на високу страхову активність. Здійснення аграрної реформи має змінити
ситуацію. Прискорення процесу приватизації власності, у тому числі й на землю,
дедалі інтенсивніше її використання, зміна стосунків із банками, перехід до
сплати єдиного податку та інші чинники зумовлюють необхідність організації
страхового захисту сільських товаровиробників на нових засадах. Такий захист
має насамперед спиратися на систему комерційного та взаємного страхування.
Страхування
сільськогосподарських підприємств характеризується комплексністю. Воно включає
в себе страхування врожаю сільськогосподарських культур та багаторічних
насаджень, тварин, будинків, машин, транспортних засобів, кормів, насіння,
готової продукції та інших матеріальних цінностей. Усе це об'єкти майнового
страхування.
Страхування
сільськогосподарських підприємств здатні здійснювати лише ті страховики, котрі
мають достатні страхові резерви, розгалужену мережу філій та представництв, а
також фахіві/ів, добре ознайомлених з особливостями аграрного виробництва.
Понад 95 % усіх застрахованих сільськогосподарських об'єктів припадає на HACK «Оранта»
та компанії, що виокремилися з її складу. Жодна з інших компаній, що володіють
ліцензіями на ці види страхування, досі не взяла на себе значних ризиків.
Найбільш
ризикованим є вирощування врожаю сільськогосподарських культур та багаторічних
насаджень. Під це виробництво відведено понад 31 млн га угідь, або більш як половину
території України. Рослинництво — це діяльність, що проводиться переважно під
відкритим небом, і на результати господарювання тут суттєво впливають
коливання кліматичних умов та інші природні чинники, які не піддаються точному
прогнозуванню.
Згідно
з чинним законодавством України страхування врожаю сільськогосподарських
культур та багаторічних насаджень для державних підприємств здійснюється в
обов'язковій формі, а для колективних і фермерських господарств — на
добровільних засадах. В Україні частка державних підприємств у виробництві
продукції рослинництва не досягає й 20 % і має тенденцію до подальшого зменшення.
Для цих господарств нове положення про страхування врожаю ще не затверджено.
Тому далі докладно розглядаються умови добровіль-
226
ного
страхування врожаю, що діють в
HACK «Оранта», а також досвід деяких
зарубіжних страховиків.
У
більшості країн Західної Європи застосовується виключно добровільна форма
страхування ризиків у рослинництві й тваринництві. При цьому страхові поліси
купують майже всі фермери. У
Великій Британії, Нідерландах,
Франції та багатьох інших країнах фермери створили товариства взаємного
страхування (ТВС), котрі тісно взаємодіють з національними фермерськими
спілками, банками та ішими суб'єктами бізнесу. Наведені далі дані
(розраховані з огляду на Доларовий еквівалент) показують: ТВС за обсягами
премій, резервів та прибутку значно випереджують українських
страховиків, які лідирують у сільськогосподарському страхуванні. Вони свідчать
про ви рівень фінансової надійності товариств взаємного страхування і відносно
низькі суми прибутку.
Можна
сподіватися, що в перспективі в Україні страховий захист всіх
сільськогосподарських товаровиробників здійснюватиметь на добровільних
засадах. Уже нині саме таким є страхування твариИ; будівель, транспортних
засобів, готової продукції та інших матеріальних цінностей у державних,
колективних і приватних господарстві- У перспективі, з появою в
сільськогосподарських підприємствах країн фінансових можливостей, може стати
реальністю і створення товариств взаємного страхування.
Об
'єкти страхування розбито на чотири групи.
1.
Урожай сільськогосподарських культур і багаторічних насаджень плодоносного
віку. Виняток становить урожай природних сінокосів і пасовищ, культур,
посіяних на зелене добриво, сіяних підпокривних та безпокривних багаторічних
трав, а також культур, які господарство висівало протягом трьох— п'яти років,
але жодного paзу не отримувало врожаю.
2.
Дерева і плодово-ягідні кущі, що зростають у садах, та виноградники. Не приймаються
на страхування багаторічні насадження,
227
знос
або зрідження яких становить понад 70 %, а також ті, що підлягають списанню з
балансу.
3.
Сільськогосподарські тварини, птиця, кролі, хутрові звірі, сім "і бджіл у
вуликах, крім господарств, де щодо тварин установлено карантин або інші
обмеження у зв'язку з інфекційними захворюваннями.
4.
Будівлі, споруди, сільськогосподарська техніка, об'єкти незавершеного
будівництва, передавальні пристрої, силові, робочі та інші машини, транспортні
засоби, сировина, матеріали, продукція. Риболовецькі господарства можуть
страхувати також судна та засоби лову.
Не
підлягають страхуванню тимчасові, дуже старі та непридатні для використання
будівлі, а також споруди, що перебувають у зоні зсуву, обвалу, повені або іншого
стихійного лиха (з моменту відповідного оголошення, зробленого органами влади,
гідрометеослужбою тощо). Не є об'єктом страхування ділова деревина та дрова на
лісосіках і під час сплаву, документи, цінні папери, готівка.
Страхові
ризики. Тривалий час перелік страхових подій у сільському господарстві був
надто великий. Він містив практично всі можливі випадки загибелі або
пошкодження врожаю сільськогосподарських культур та іншого майна радгоспів,
колективних і фермерських господарств. Страховикові важко було визначати
справжні причини та розміри конкретних ризиків. До того ж існував порядок,
згідно з яким платежі з добровільного страхування могли здійснюватися тільки за
рахунок прибутку, що залишався в господарстві після оподаткування. За таких
умов плата за страхові послуги для більшості господарств була непосильною.
З
1 липня 1997 року в HACK «Оранта» застосовується новий, значно коротший
перелік страхових ризиків.
Страхування
врожаю сільськогосподарських культур і багаторічних насаджень здійснюється на
випадок їх пошкодження або загибелі з таких причин: посуха, вимерзання,
заморозок, град, злива, буря, повінь, сель, пожежа. Крім того, до страхових
подій належать вимокання, випрівання, спричинені стихійним лихом. На прохання
страхувальника перелік страхових випадків може бути доповнений або скорочений.
Новими
правилами уточнено склад страхових ризиків при вирощуванні врожаю в захищеному
грунті. Тепер страхування врожаю може здійснюватися на такі випадки: град,
злива, буря, ураган, повінь, сель, пожежа і, якщо було пошкоджено саму споруду,
— припинення подання електроенергії, до якого призвело стихійне лихо або
аварія в цій споруді.
За
особливими умовами договору (підвищені тарифи, франшиза) сільськогосподарські
культури, на продукцію яких установлено ціни за сортами і номерами (тютюн,
льон, хміль), можуть бути застраховані на випадок зниження якості продукції,
якщо це є наслідком страхового випадку. Вартість втрат урожаю визначають
виходячи із середньої ціни реалізації цієї продукції за останні 5 років.

228
Страхування багаторічних насаджень провадиться на
випадок повної загибелі внаслідок ліорозіа. сильних снігопадів, повені, бурі,
зливи, граду, землетрусу, пожежі, посухи, сі також повного їх знищення
карантинними комахалт.
Зауважимо,
що й після уточнення наведений щойно перелік страхових ризиків значно більший,
ніж застосовуваний у країнах з розвиненою ринковою економікою. Так, у Великій
Британії, Нідерландах і багатьох інших країнах страхування врожаю
сільськогосподарських культур обмежуєтьсїі такими ризиками: пожежа, повінь,
град, обприскування (третьою стороною). У жодній країні Заходу немає страхування
на випадок чосухи.
Страхування
тварин здійснюється HACK «Оранта» при досягненні ними певного віку, за
винятком молодняку великої рогатої худоби, коней, свиней, овець, кіз, хутрових
звірів, кролів, домашньої птиці, які на випадок знищення або вимушеного забою
внаслідок стихійного лиха, пожежі, дії електричного струму страхуються
незалежно від віку.
Свині,
хутрові звірі й кролі приймаються на страхування після досягнення ними
чотиримісячного віку, домашня птиця яйценосних порід — п'ятимісячного, птиця в
господарствах, що спеціалізуються на вирощуванні бройлерів, — одномісячного,
велика рогата худоба, вівці й кози — шестимісячного віку, коні — після одного
року.
Страховими
ризиками зі страхування тварин
HACK «Оранта» визнає інфекційні хвороби,
пожежі, аварії, вибух, стихійне лихо, обвал, сель, нещасний випадок, ожеледицю,
наст, попадання під рухомий транспорт або під дію електричного струму та
вимушений забій (знищення) за розпорядженням ветеринарної служби.
У
Великій Британії поліс зі страхування тварин передбачає також покриття на
випадок загибелі їх від переляку (причиною можуть бути літальні апарати, дикі
звірі, злі собаки тощо), птиці — від гризунів. У Голландії фермер має змогу
страхувати як усе стадо, так і лише окремих тварин.
Страхування
будівель, споруд та іншого манна здійснюється на випадок знищення або
пошкодження через пожежу, вибух, удар блискавки, повінь, паводок, землетрус,
бурю, ураган, зливу^ град. зсув, незвичайні для даної місцевості снігопади,
сель, припинення постачання електроенергії (спричинене страховою подією).
Засоби транспорту страхуються на випадок дорожньо-транспортних пригод.
Крім
того, тварини, обладнання, машини та інше майно можуть бути застраховані на
випадок крадіжки та неправомірних дій третіх осіб.
У
багатьох країнах світу велика уг.ага приділяється страхуванню машин і
механізмів від ламання. Неважко уявити, до яких наслідків може призвести вихід
з ладу, наприклад, комп'ютерної установки, яка регулює температурний режим у
теплиці або в резервуарах з молоком.
Страхова
сума і страхові платежі. Ці надзвичайно важливі показники визначають
взаємовідносини між сторонами страхового договору і обчислюються на підставі
даних про вартість окремих об'єктів стра-
229
хування, розмір франшизи, страхові тарифи. Правління HACK
«Оранта» затвердило страхові тарифи за окремими видами або групами сільськогосподарських
культур, тварин, інших матеріальних цінностей в розрізі областей.
Вартість
урожаю сільськогосподарської продукції для цілей страхування можна визначити
множенням планової площі посіву тієї чи іншої культури на середньорічну
урожайність (у розрахунку на один гектар) за останні 5 років і на погоджену зі
страховиком ціну за одиницю продукції. Страхова сума не повинна бути вищою за
70 % вартості врожаю (50 % —у разі обов'язкового страхування врожаю).
Решта
вартості продукції в разі її знищення через страховий випадок має покриватися
за рахунок ресурсів господарства. Уявляється, що така велика і, по суті,
примусова франшиза не виправдана. Страхувальники, як правило, не мають
можливості створювати адекватні внутрішньогосподарські резерви. Отже, на
випадок ризиків господарства захищені лише наполовину. Доцільно, щоб рівень
франшизи визначався за домовленістю між учасниками страхового договору. Вони
повинні також мати право диференціювати розмір франшизи залежно від
сільськогосподарських культур.
Тварини
приймаються на страхування в договірній сумі, але не вищій за балансову
вартість. Так само визначається страхова сума за матеріалами, кормами,
насінням, готовою продукцією та іншими матеріальними цінностями. Щодо тварин і
зазначених щойно активів може передбачатися франшиза. Основні засоби
приймаються на страхування за договірною ціною, але не вищою від залишкової
вартості.
Тварини,
будівлі, обладнання тощо можуть бути прийняті на страхування і в сумі, меншій
за їх балансову (розрахункову) вартість. У такому разі всі об'єкти
відповідного виду майна вважаються застрахованими в тому відсотку їх
балансової вартості, в якому їх узято на страхування в цілому.
Страхові
платежі визначаються в цілому за договором і за кожним видом майна, що
передається на страхування. Для цього від страхової суми відкидають франшизу,
різницю перемножують на тарифну ставку і ділять на 100. Правилами HACK
«Оранта» передбачена можливість, е огляду на ступінь ризику та обставини
укладання договору страхування, застосовувати знижувальні (від 0,5 до 1) або
підвищувальні (від 1 до 5) коефіцієнти.
Страхувальники,
які протягом двох років безперервно страхували тварини, будівлі, споруди та
інше майно у повній вартості, а врожай сільськогосподарських культур — у повній
розрахунковій страховій сумі, не одержуючи при цьому страхового відшкодування,
мають право на знижку суми обчислених страхових платежів'у розмірі до 20 %.
при страхуванні протягом трьох років — ЗО, протягом чотирьох і більше років —
40 %.
Страхові
платежі мають бути сплачені в повному обсязі або в розмірі не менш як 25 %
річної суми зі страхування врожаю сільськогос-
230
подарських культур і не менш як 50 % відповідної суми
— зі страхування тварин та іншого майна до вступу договору страхування в дію,
але не пізніше 30 днів з дня його підписання. Решта платежів сплачується так:
зі страхування врожаю сільськогосподарських культур у два-три строки за згодою
сторін, але не пізніше ЗО серпня. Якщо йдеться про страхування окремих культур,
то розрахунки за внесками мають бути закінчені не пізніше передбаченого
агротехнічними нормами початку збирання врожаю.
Зі
страхування тварин, багаторічних насаджень та іншого майна остаточні розрахунки
за внесками мають бути закінчені протягом трьох місяців після сплати першого
платежу. Загальна сума страхових платежів має зараховуватися за строками сплати
в такій послідовності:
одна
частина надходжень спрямовується на сплату платежів за тварини та інше майно
(не менше як 50 % нарахованої суми), а решта — на сплату платежів зі
страхування сільськогосподарських культур.
У
разі, коли на рахунок страхової компанії коштів надійде менше за обчислену суму
страхового платежу або за встановлену її частину, то цей договір щодо
страхування сільськогосподарських культур продовжується до кінця строку
страхування пропорційно до суми сплачених внесків, а щодо решти майна він
припиняє дію, і страхові платежі підлягають поверненню за мінусом витрат,
передбачених на ведення справи.
Особливості
укладання страхових договорів. Договір страхування укладається на підставі
письмової заяви сільськогосподарського підприємства. Невіддільною частиною
договору є розрахунок вартості майна та страхових платежів.
Договір
може бути укладений на все майно або на окремий його вид. При цьому не
допускається вибіркове страхування окремих ділянок, зайнятих під
сільськогосподарськими культурами, чи окремих тварин, інших матеріальних
цінностей. Страхуванню підлягає все наявне в господарстві майно певного виду
чи групи (окремі сільськогосподарські культури, види тварин тощо).
Зі
страхування врожаю сільськогосподарських культур договір укладається не
пізніше визначеного агрономічними службами оптимального строку посіву
(посадки) для даного регіону. А за багаторічними насадженнями — до припинення
вегетації. На страхування сільськогосподарських культур, які вирощуються в
захищеному грунті, договір має бути укладений до початку виробничого циклу
(посіву, висадки). А якщо після укладення договору страхувальник змінює розмір
посівної площі в бік її збільшення, йому надається право укласти додатковий
договір.
Майно,
що надійшло до страхувальника в період дії договору, вважається автоматично
застрахованим, а те, що вибуло, — вилученим зі страхового захисту без зміни
страхової суми і страхових платежів.
Визначення
збитку і страхового відшкодування. При пошкодженні або загибелі врожаю сільськогосподарських
культур розмір збитку
231
визначають виходячи з вартості кількісних втрат врожаю
основної продукції застрахованої культури або групи культур (залежно від того,
як їх було взято на страхування). Збиток обчислюють, множачи різницю між вартістю
фактично одержаного урожаю даного року і середньою врожайністю за попередній
п'ять років з одного гектара на всю площу посіву.
Якщо
на всій площі, де загинула (пошкоджена) культура, або на частині такої площі
здійснено пересів (підсів), збиток визначається з урахуванням вартості фактично
одержаного валового урожаю основної культури (за цінами, про які досягнуто
домовленості при укладанні договору страхування) і фактичної вартості урожаю на
площі пересіву (підсіву) за цінами реалізації цієї продукції.
У
разі, якщо будь-яку культуру посіяно на площі, більшій за ту, котру було взято
в розрахунок при страхуванні, розмір збитку у разі її загибелі (пошкодження)
визначається з розрахунку всієї фактичної площі посіву даної культури. Сума
страхового відшкодування виплачується пропорційно до відсотка площі культури
за договором страхування від фактично посіяної.
Проілюструємо
порядок розрахунків страхових платежів та виплати страхового відшкодування на
умовному прикладі.
Колективне
господарство «Мрія» (Київська область) подало заяву районному відділенню HACK
«Оранта» на страхування врожаю озимої пшениці на площі 300 га. І оскільки
відповідне поле практично не може бути затоплене, господарство просить
виключити зі страхових ризиків повінь, вимокання, сель і відповідно
скоригувати страхові платежі.
Середньорічна
врожайність озимої пшениці за останні 5 років становила 32 ц/га. Погоджена зі
страховиком ціна центнера основної продукції — 28 грн. За цих умов вартість
урожаю з одного гектара — 896 грн. (28 х 32), а з усієї площі (300 га) — 268800
грн. (896 х 300). Страхова сума дорівнює 188160 грн. (268800 х 70 : 100).
Страховий тариф зі страхування озимої пшениці для господарств області
визначений Правлінням HACK «Оранта» у розмірі 10 % від страхової суми. Враховуючи
специфіку природних умов і склад ризиків у господарстві, страховик має право
застосувати знижувальний коефіцієнт до базової ставки. Нехай він дорівнює
0,25. Тоді тарифна ставка становитиме 7,5 % (10 - 2,5). Сум.а нарахованих
страхових платежів за озимою пшеницею досягне 14] 12 грн. (188160 х 7,5 : 100).
Через
незвичайні для даної місцевості морози в господарстві повністю загинули посіви
озимої пшениці на площі 70 га і пошкоджені на 90 га. На площі, що звільнилася
через повністю загиблі посіви, господарство висіяло цукрові буряки, а на
частково пошкодженій — підсіяло ярові культури з метою використати продукцію
на зелені корми. У поточному році отримано урожай озимої пшениці 3552 ц ,
цукрових буряків 25400 ц, зелених кормів — 8200 ц. Вартість одного центнера uj і-рових буряків — 5 грн., а зелених кормів — 1 грн. 50
коп. При розгляді справи про відшкодування збитків виявлено, що фактична площа
232
посівів
озимої пшениці до страхового випадку становила 320 га. Господарство має
заборгованість зі страхових внесків за цією культурою в сумі 4250 грн. На
підставі наведеної інформації потрібно визначити суму збитку, котру страховик
має відшкодувати і перерахувати господарству.
Послідовність
розв'язування може бути така.
1.
Визначається фактична середня врожайність пшениці в розрахунку на гектар
засіяної площі. Вона становить 11,1ц (3552 : 320).
2.
Кількісна втрата врожаю пшениці з гектара—20,9 ц (32 - 11,1).
3.
Втрата вартості врожаю пшениці з гектара— 585 грн. (20,9 х 28).
4.
Вартість утраченого врожаю озимої пшениці з усієї площі — 187200 грн.
(585х320).
5.
Вартість урожаю культур, посіяних і підсіяних на площі загиблих і пошкоджених
посівів озимої пшениці, усього 139300 грн., у тому числі вартість цукрових
буряків — 127000 грн. (25400 х 5), зелених кормів — 12300 грн. (8200 х 1,5).
6.
Сума втрат пшениці за мінусом вартості отриманого врожаю цукрових буряків та
зелених кормів — 47900 грн. (187200 - 139300).
7.
Сума чистих втрат в розрахунку на один гектар — 150 грн. (47900 : 320). Сума
втрат на застраховану площу озимої пшениці — 45000 грн. (150х300).
9.
Частка фактично сплачених страхових платежів серед усіх нарахованих, термін
сплати яких минув, — 70,1% (14211 - 4250) : (14211 х х 100). Сума збитків на
застрахованій площі з урахуванням коефіцієнта фактичної сплати страхових
платежів дорівнює 31545 грн. (45000 х х70,1 : 100).
10.
Сума страхового відшкодування, що має бути перерахована страхувальникові,
становить 22081 грн. (31545 х 70 : 100).
Чинний
порядок розрахунку суми збитку має, на нашу думку, певні недоліки. Головний із
них полягає в тому, що при визначенні збитків не беруться до уваги витрати
господарств на вирощування врожаю на пересіяних і підсіяних площах. За таких
умов господарствам часто буває невигідним або страхування, або використання в поточному
році площі, на якій загинули сільськогосподарські культури. Компроміс має
полягати в гарантії страхувальникові виплати відшкодування в сумі, не нижчій за
нормативні витрати на пересів або підсів площі, зайнятої під загиблими або
пошкодженими посівами.
Розмір
збитку, завданого загибеллю тварин, визначається так: встановлюють середню
страхову суму за одну голову тварини за договором страхування і множать її на
кількість загиблих голів. Що ж до вимушено забитих тварин, то слід враховувати
ще вартість реалізованого м'яса, придатного для харчових цілей, і шкурок
хутрових тварин. У разі, якщо за висновком ветеринарної служби м'ясо буде
визнане непридатним для використання, страхове відшкодування виплачується як
за тварин, що загинули.
233
При
знищенні майна, яке входить до складу основних засобів, розмір збитку
визначають з огляду на повну балансову вартість (з урахуванням зносу) і
витрати на рятування й упорядкування майна після страхового випадку за
відкиданням вартості залишків. При пошкодженні майна збиток визначають,
виходячи з вартості відновлення за цінами, що існували на момент укладення
договору страхування.
Збиток
при пошкодженні (загибелі) кормів, насіння, готової продукції та інших
товарно-матеріальних цінностей визначається на підставі облікових даних про
рух цих цінностей.
Зауважимо,
що страхове відшкодування за загибле або пошкоджене майно виплачується щоразу
в розмірі завданих збитків, але в межах страхової суми, зазначеної в договорі.
З
метою задоволення невідкладних потреб у фінансуванні заходів з відновлення
пошкодженого (знищеного) урожаю та іншого майна страхувальник може одержати
аванс — до 50% від попередньо обчисленої суми страхового відшкодування.
На
розрахунковий рахунок страхувальника страховик переказує різницю між остаточно
визначеною сумою збитку, франшизою, яка передбачена договором, і отриманим
авансом.
Розглянуті
щойно умови страхування сільськогосподарських підприємств переконливо
показують: страховики відійшли від шаблонного, непосильного і неефективного
застосування принципу «страхування від усіх бід». Набір страхових послуг
поступово стає індивідуалізованим і дедалі повніше враховує інтереси
страхувальника. Водночас механізм страхового захисту аграріїв потребує
істотного удосконалення. Насамперед він має значно більше сприяти залученню
капіталу, який можна спрямовувати на розвиток усіх галузей виробництва та
переробки сільськогосподарської продукції. Доцільно посилити взаємозв'язок між
страхуванням і кредитуванням, між натуральними і грошовими резервами, передбачити
страхування відповідальності за контрактами з сільськогосподарськими
товаровиробниками, зменшити страхові тарифи, скоротивши витрати на ведення
справи і звільнивши страховиків від оподаткування премій, отриманих за
страхування сільськогосподарських ризиків.
11.3. СТРАХУВАННЯ ТЕХНІЧНИХ РИЗИКІВ
У світовій практиці страхування технічних ризиків
включає у себе:
•
страхування будівельного підприємця від усіх ризиків;
•
страхування всіх монтажних ризиків;
•
страхування машин;
•
страхування електронних пристроїв.
В
Україні страхування технічних ризиків здійснюється як страхування майнових
інтересів при виконанні будівельно-монтажних робіт і охоплює розглянуті далі
галузі страхування.
234
•           Майнове страхування, яке включає такі
об'єкти страхування:
•           продукцію
будівельно-монтажних та інших робіт, прямо пов'я заних з будівництвом,
реконструкцією та капітальним ремонтом;
•           продукцію
пусконалагоджувальних робіт;
•           будівельні
машини, а також засоби та обладнання для виконання         монтажу;
•           обладнання
будівельного майданчика;
•           будови
та споруди, які реконструюються або капітально ремон туються;
•           відповідальність
перед третіми особами.
Через
нестабільність економічної ситуації як в Україні в цілому, так і на окремо
взятих підприємствах потенційні страхувальники не мають змоги спрямовувати
кошти на страхування. Тому на цей час в Україні технічні види страхування, на
жаль, ще недостатньо розвинені^ І при розгляді страхування технічних ризиків
увагу буде приділено світовому досвіду.
А. Страхування будівельного підприємця від усіх
ризиків.
Страхування
будівельного підприємця від усіх ризиків (страхування CAR) є одниі^ з
основних і найпоширеніших видів страхування технічних ризиків. Це страхування
всіх видів будівельних об^єктів, у рамках якого надається страховий захист як
від збитків, завданих будівельному об'єкту, спорудам на будівельному
майданчику і/або будівельним машинам, так і від претензій третіх осіб
внаслідок матеріального збитку або тілесного ушкодження, пов'язаного з
будівництвом об'єкта.
Технічний
прогрес, підвищення попиту на всі види будівельних робіт, постійне зростання
вартості окремих будівельних об'єктів і пов'язане з цим збільшення ступеня
технічного та економічного ризиків будівництва зумовили в усьому світі
підвищений попит на страхування
CAR. Крім того, напружена конкурентна
боротьба змушує будівельні фірми при розрахунках ціни пропозиції відмовлятися
від достатніх за розміром надбавок за ризик. Оскільки розмір страхової премії
завжди менший за ризикову надбавку будівельного підприємця, страхування CAR
сприяє зниженню вартості будівництва та надає всім учасникам ефективний захист
від фінансових ризиків.
Нерідко
забудовники, консультаційні інженерні бюро, архітектори, кредитори та інші
суб'єкти будівельної галузі при видачі замовлення наполягають на укладенні
договору страхування будівельного підприємця від усіх ризиків. А держава та
муніципалітет при видачі замовлень вже давно додержують правила, за яким до
умов договору включено вимогу про страхування CAR.
Страхувальники.
Страхувальниками можуть бути:
•
забудовники;
•
будівельні підприємці, що здійснюють проект, включаючи всіх підрядчиків.
235
Об'єкти страхування. У рамках страхування будівельного
підприємця від усіх ризиків можуть бути застраховані будь-які об'єкти будівництва,
наприклад:
•
житлові будинки та конторські будівлі, лікарні, школи, театри;
•
промислові споруди, електростанції;
•
дорожні та залізничні об'єкти, аеропорти;
•
мости, дамби, греблі, тунелі, іригаційні та дренажні споруди, канали, порти.
Зокрема,
страховий захист поширюється ось на що.
•
Будівельний об'єкт, а саме:
•
усі роботи, які виконуються будівельним підприємством або його підрядчиками
згідно з договором, включаючи підготовчі роботи на будівельному майданчику
(виймання грунту, планування роботи);
•
допоміжні споруди (наприклад, тимчасові обвідні канали та захисні дамби);
•
усі матеріали, що зберігаються на будівельному майданчику та необхідні для
проведення будівельних робіт.
•
Обладнання будівельного майданчика (гуртожитки, склади, во-допідготовчі станції,
риштування, інженерні мережі і т. ін.).
•
Будівельні машини (землерийні машини, крани тощо, транспортні засоби,
використовувані на будівельному майданчику, якщо вони не допущені до
експлуатації на дорогах загального користування).
•
Витрати з розчищення території після страхового випадку.
•
Відповідальність (претензії третіх осіб, що виникли в результаті матеріального
збитку або тілесного ушкодження у зв'язку з виконанням будівельних робіт і за
які, згідно із законодавством, страхувальник може нести відповідальність).
•
Об'єкти, які доручені страхувальникові або перебувають у нього на зберіганні і
на яких чи біля яких виконуються роботи.
Страхові
випадки. Страхування будівельного підприємця від усіх ризиків дає досить
широкий страховий захист. Усі збитки, завдані застрахованим предметам протягом
дії договору страхування внаслідок аварійної події, тобто раптово та
несподівано, підлягають відшкодуванню, якщо лише вони не пов'язані з
винятками, зазначеними в умовах страхування чи в полісі.
До
страхових ризиків, як правило, належать:
•
пожежа, вибух, удар блискавки, падіння літальних апаратів, збитки, до яких
призвела дія води або інших засобів, що використовувались для пожежогасіння;
•
паводок, повінь, затоплення, дощ, сніг, лавина, підводний землетрус;
•
бурі всіх видів;
•
землетрус, опускання грунту, зсув, обвал;
•
злом, крадіжка;
•
будь-який брак внаслідок халатності, необачності, необережності, злого наміру.
236
Можуть
також бути застраховані від загибелі, пошкодження чи руйнування такі предмети:
будівельний матеріал, обладнання будівельного майданчика й будівельні машини, у
тому числі й під час їх пересування на самому майданчику. Це стосується й
тимчасового зберігання на будівельному майданчику обладнання будівельного
майданчика та будівельних машин чи їх пошкодження при монтажі або демонтажі.
Винятки.
Міжнародною практикою страхування будівельного підприємця від усіх ризиків
передбачено такі винятки:
•
пошкодження внаслідок воєнних чи подібних до війни подій, суспільних
хвилювань, арешту майна будь-яким органом влади;
•
пошкодження внаслідок страйків чи заколотів (іноді після ретельної перевірки
обставин події страхове відшкодування може виплачуватися);
•
пошкодження, спричинені впливом ядерної енергії;
•
пошкодження, завдані з наміром чи в результаті грубої необачності
страхувальника або його представника;
•
внутрішні пошкодження будівельних машин, тобто пошкодження, до яких призвели
не зовнішні фактори;
•
ліквідація недоліків виконання будівельних робіт (наприклад, використання
дефектного чи непридатного матеріалу).
•
претензії за неустойками та недоліками наданих послуг. Термін страхування.
Страховий захист починається в момент початку будівельних робіт або після
вивантаження застрахованих предметів на будівельному майданчику і закінчується
прийманням чи пуском в експлуатацію споруди. Відповідальність за обладнання
будівельного майданчика та будівельні машини починається після їх вивантаження
на будівельному майданчику й закінчується в момент вивезення із цього
майданчика. Поряд з цим є можливість поширити страховий захист і на період
технічного обслуговування.
Страхова
сума. Страховою сумою, на яку страхуються будівельні роботи, є договірна
вартість будівництва, включаючи вартість наданих забудовником будівельних
матеріалів і/або виконаних ним робіт. При підвищенні вартості будівництва
рекомендується негайно повідомляти страховика, щоб у разі настання страхового
випадку уникнути неповного страхування. Наприкінці строку страхування
перевіряють відповідність розміру страхових сум вартості об'єкта. При потребі
доплачується частина остаточної премії.
Страхові
тарифи. У страхуванні будівельного підприємця від усіх ризиків відсутні
загальноприйняті тарифи твердих ставок премій, оскільки кожний будівельний
об'єкт слід оцінювати з урахуванням технічних та місцевих умов, які в кожному
окремому випадку різні. При оцінюванні ризику будівельного об'єкта насамперед
слід ураховувати такі чинники:
•
характер будівельного майданчика та ступінь його нараження на ризик (кліматичні
та тектонічні умови, наприклад ступінь небезпеки настання землетрусу, повені,
затоплення);
237
•
конструктивні особливості об'єкта та властивості будівельних матеріалів;
•
методи будівництва та заходи, що забезпечують виконання робіт;
•
ризики, які впливають на виконання графіка робіт, тощо. Щоб страховик мав
можливість розробити тарифи з урахуванням ризиків, він повинен ознайомитися з
підрядним договором на виконання будівельних робіт, кресленнями, описом
будівельного об'єкта, планами-графіками, кошторисами витрат та іншими
документами, потрібними йому для оцінки. Повна документація дає змогу
якнайточніше оцінити ризик і якомога точно розрахувати страхову премію.
Згідно
з Порядком визначення вартості будівництва, що здійснюється на території
України, до договірної ціни можуть включатися витрати зі страхування ризиків,
що забезпечують захист майнової зацікавленості учасників контракту — у
розмірах, що визначені замовником, але не більш як 2 % від вартості
будівництва.
Б. Страхування всіх монтажних ризиків. Страхування всіх
монтажних ризиків (страхування
EAR), як і страхування будівельного підприємця
від усіх ризиків, є порівняно молодим видом страхування технічних ризиків. В
основу цього виду страхування покладено ідею забезпечення страхувальникові
необхідного і якомога повнішого страхового покриття всіх ризиків, які
виникають при монтажі машин та механізмів, а також при зведенні сталевих
конструкцій.
До
впровадження страхування всіх монтажних ризиків страхувальникам, які бажали
застрахувати основні ризики, що виникають при виконанні монтажних робіт,
необхідно було укладати цілий ряд страхових договорів, щоб отримати захист від
таких ризиків, як пожежа, буря, повінь, злом, крадіжка, а також
відповідальність перед третіми особами. При цьому загальна страхова премія
була непомірне високою, а отримане таким чином страхове покриття не було
достатнім, оскільки не покривалися технічні ризики. Крім того, часто
дублювалися окремі види страхування, через що при настанні страхового випадку
виникали небажані ускладнення: подвійне страхування, регреси тощо.
З
розвитком промисловості економічна роль страхування монтажних ризиків дедалі
зростала, і нині в усіх розвинених країнах цей вид страхування став фактично
незамінним. Ризики, що виникають при виконанні великих замовлень для монтажних
організацій і для самого замовника, наприклад спорудження мостів чи промислових
підприємств, можуть бути покриті лише за рахунок страхування всіх монтажних
ризиків. Тому банки та інші кредитні установи наполягають на укладанні
договорів страхування всіх монтажних ризиків, щоб надані ними фінансові кошти
були якомога повніше захищені від ризиків. Коли органи державної або
муніципальної влади проводять конкурс з видачі замовлень, вони часто вимагають
укладання договору страхування
EAR.
238
Страхувальники.
Страхувальниками можуть бути всі сторони, для яких монтаж об'єкта пов'язаний з
ризиком, наприклад:
•
виробник чи постачальник монтажного об'єкта, якщо монтажні роботи виконуються
ним самим або під його відповідальність;
•
фірми, яким доручено виконати монтаж;
•
покупець монтажного об'єкта;
•
кредитор.
Об'єкти
страхування. Страхуються, як правило, монтаж та пробний пуск усіх видів машин,
механізмів та конструкцій, наприклад:
•
турбін, генераторів, парових котлів, компресорів двигунів внутрішнього
згоряння, електродвигунів, трансформаторів, випрямлячів, комутаційних
пристроїв;
•
верстатів, насосів, підйомників, кранів, транспортерів, канатних доріг;
•
сталевих мостів, повітряних ліній, трубопроводів, ємкостей, посудин,
друкарських, паперовиробних машин, текстильних верстатів, цехів; а також монтаж
та пробний пуск силових установок і фабрик, до складу яких уходять такі
об'єкти, як електростанції, сталеплавильні заводи, хімічні установки, доменні
печі, паперові фабрики, текстильні фабрики, установки для виробництва інших
споживчих товарів.
Страховий
захист може поширюватися й на такі об'єкти:
•
машини, пристрої та обладнання для проведення монтажу, наприклад крани, щогли,
лебідки, зварювальні апарати, компресори;
•
предмети, що перебувають на монтажному майданчику та взяті на зберігання
страхувальником;
•
витрати з розчищення території;
•
додаткові витрати з оплати наднормових робіт, робіт у вихідні та святкові дні,
перевезення великих за масою вантажів, а в особливих випадках — перевезення
вантажу повітряним транспортом (але всі ці витрати мають бути безпосередньо
пов'язані з ліквідацією збитку, що підлягає відшкодуванню);
•
відповідальність, тобто претензії третіх осіб, що виникли в результаті
матеріального збитку або тілесного ушкодження, пов'язаних з виконанням
монтажних робіт, за які страхувальник згідно із законодавством може нести
відповідальність. Претензії робітників та службовців, зайнятих монтажними
роботами, не приймаються (вони регулюються в рамках страхування від нещасних
випадків).
Страхові
випадки. Страхування всіх монтажних ризиків забезпечує досить повне страхове
покриття. Усі збитки, що спричинюються застрахованим предметам протягом дії
договору страхування внаслідок аварійної (несподіваної) події, підлягають
відшкодуванню, якщо лише вони не пов'язані з винятками, зазначеними в полісі.
До страхових ризиків, як правило, належать:
•
пожежа, вибух, удар блискавки, падіння літальних апаратів, збитки, до яких
призвела дія води або інших засобів, що використовувалася для пожежогасіння;
239
•
паводок, повінь, затоплення, дощ, сніг, лавина, підводний землетрус;
•
бурі всіх видів;
•
землетрус, опускання грунту, зсув, обвал;
•
злом, крадіжка;
•
помилки під час монтажу;
•
халатність, необачність, необережність, злий намір:
•
коротке замикання, надмірна напруга, електричні дуги;
•
підвищений і знижений тиск, пошкодження внаслідок дії відцентрової сили;
•
інші аварійні події, наприклад пошкодження частинами, що обвалюються чи
падають, проникнення чужорідних частинок, збитки, до яких призвели перевезення
на монтажному майданчику, тощо.
Винятки.
Міжнародною практикою передбачені такі винятки:
•
пошкодження внаслідок воєнних чи подібних до війни подій, суспільних
хвилювань, арешту майна будь-яким органом влади;
•
пошкодження внаслідок страйків чи заколотів (іноді після ретельної перевірки
обставин події страхове відшкодування може виплачуватися);
•
пошкодження, спричинені впливом ядерної енергії;
•
пошкодження, завдані з наміром чи в результаті грубої необачності
страхувальника або його представника;
•
збитки, що виникли через недоліки в конструкції, дефекти матеріалу чи помилки
при виготовленні;
•
несправність машин та пристроїв внаслідок експлуатації монтажного обладнання
(тобто пошкодження, спричинені не зовнішніми факторами);
•
претензії за неустойками та недоліками наданих послуг.
Термін
страхування. Термін дії страхування всіх монтажних ризиків починається, як
правило, після вивантаження матеріалу на монтажному майданчику та закінчується
в момент завершення всіх робіт з монтажу об'єкта та пробного його пуску. Отже,
цей вид страхування охоплює ризик зберігання під час монтажу та пробний пуск,
котрий здебільшого обмежується чотиритижневим строком. Поряд з цим є можливість
поширити страховий захист і на період технічного обслуговування.
Страхова
сума. Страховою сумою є вартість установок згідно з договором про постачання,
включаючи витрати з перевезення, митний збір, інші збори та витрати з монтажу.
Якщо в разі настання страхового випадку страхова сума виявиться заниженою (що
можливо при зростанні цін і підвищенні заробітної плати), то при відшкодуванні
збитку враховується факт неповного страхування. Тому про зміни у страховій сумі
рекомендується негайно повідомляти страховика.
Страхові
тарифи. У страхуванні всіх монтажних ризиків використовуються лише посібники з
тарифікації, які при проведенні масових страхових операцій передбачають
звичайні ризики, ступінь яких не збільшений. Немає змоги встановити тверді
ставки премій за всіма ви-
240
дами
монтажних робіт та ризиків. Тому премію з кожного конкретного ризику доводиться
обчислювати окремо з урахуванням особливих умов відповідного випадку. При цьому
береться до уваги така інформація: технічний опис споруджуваного об'єкта, його
вартість, виробничий процес, план місцевості, геологічні, гідрологічні та
метеорологічні дані про місце монтажу, наявність охорони, засобів пожежогасіння,
досвід монтажної фірми з монтажу аналогічних об'єктів і т. ін.
В. Страхування машин. Незважаючи на те, що страхування
машин існує вже протягом 80 років, цей вид страхування технічних ризиків є
молодим і динамічним напрямком страхування, розвиток якого пов'язаний з
розвитком технологій.
Страхування
машин набуло поширення у зв'язку з потребою надати підприємствам можливість
ефективно захистити дорогі машини, механічне обладнання та установки.
Крім
первинного завдання, яке полягає в тому, щоб прийняти від страхувальника ризик,
пов'язаний із виникненням непередбаченого чи раптового збитку, страхування
машин дає змогу застрахованим підприємствам відмовитися від створення резервів
на випадок виникнення збитків. Адже для цього підприємство має вилучити з
обігу ліквідні кошти, що в будь-який момент повинні бути в розпорядженні підприємства.
А це виключає можливість використати їх як працюючий капітал для ефективного
функціонування та розвитку підприємства. А на страхування спрямовуються значно
менші кошти, що дозволяє розвивати виробничий процес.
Страхувальники.
Страхування машин має велике значення для кожного, хто їх експлуатує. І це
стосується не лише промислових підприємств, на яких працюють великі машини чи
повністю автоматизовані виробничі установки. Страхування машин має вирішальне
значення саме для середніх та невеликих підприємств, де пошкодження машин може
потягти за собою фінансові та економічні збитки.
Об
'єкти страхування, У рамках страхування машин можуть бути застраховані всі
машини, апарати, механічне обладнання й установки, наприклад:
•
машини, що виробляють енергію (парові котли, турбіни, генератори);
•
машини й установки для розподілу енергії (трансформатори, високо- й
низьковольтні установки);
•
усі виробничі й допоміжні машини (верстати, мішалки, насоси, компресори,
ємкості, апарати, трубопроводи тощо).
Не
підлягають страхуванню, як правило, лише деякі предмети, термін служби яких
порівняно з терміном служби всього об'єкта невеликий. Здебільшого до них
належать такі предмети:
•
усі види змінного інструменту;
•
пуансони, матриці, троси, ланцюги, ремені, стрічки, сита;
•
вироби зі скла, кераміки, деревини, а також шини;
241
•
матеріали виробничого призначення всіх видів (наприклад, паливо, газ, засоби
охолодження, каталізатори, рідини, мастила).
Страхові
випадки. За своєю природою цей вид страхування являє собою страхування машин
від аварій, котре покриває збитки, що виникли несподівано й непередбачене.
Матеріальні збитки мають стосуватися реальної вартості застрахованого майна,
через що постає потреба його ремонту чи заміни.
Основні
страхові випадки у страхуванні машин такі:
•
помилки в конструкціях та розрахунках, помилки під час монтажу, дефекти лиття
та матеріалу;
•
помилки в обслуговуванні, недбалість, необережність, злий намір;
•
пошкодження внаслідок дії відцентрової сили;
•
коротке замикання та інші електричні ризики;
•
нестача води в парогенераторах;
•
фізичний вибух;
•
буря, мороз, льодохід.
Винятки.
Головні винятки у страхуванні машин такі:
•
воєнні чи подібні до них події, усі види громадського безладдя, а також дії
страйкарів чи робітників і службовців, що підпадають під локаут;
•
намір чи груба необережність страхувальника або його представника;
•
ризики, страхування яких передбачено іншими видами страхування (наприклад,
вогонь, блискавка, вибух, спричинений хімічною реакцією, крадіжка, злом та
крадіжка зі зломом);
•
затоплення, повінь, землетрус, просідання грунту, зсув;
•
дії наземних, водних та повітряних транспортних засобів;
•
спрацювання внаслідок звичайного використання чи експлуатації, а також дія
кавітації, ерозії, корозії та накипу;
•
помилки або несправності, що існували на момент укладання договору страхування
і про які страхувальник знав чи мав знати;
•
помилки чи недостачі, за які несе відповідальність постачальник (у рамках
гарантійних зобов'язань).
Страхова
сума. Страховою сумою є вартість машин, які підлягають страхуванню. Страхове
відшкодування — це вартість відновлення машин (відновлювальна вартість, митний
збір, витрати на транспорт та монтаж) у межах страхової суми чи ліміту
відповідальності за кожним об'єктом.
Якщо
змінюється страхова вартість, наприклад за рахунок підвищення цін, то
страхувальник зобов'язаний повідомити про це страховика, щоб уникнути
неповного страхування.
Страхова
премія. Ставки премій у страхуванні машин визначаються окремо за кожним типом
машин, причому премії можуть здаватися високими, що зумовлюється підвищеною
частотою страхових випадків у цій галузі порівняно, наприклад, із вогневим
страхуванням.
242
Г. Страхування електронних пристроїв. Страхування
електронних пристроїв почалося в 20-х роках у Німеччині зі страхування слабкострумових
установок. На той час страхувалися майже виключно засоби зв'язку, наприклад
телефон і телетайп.
У
50-ті роки застосування слабкострумових установок спостерігалось осооливо
бурхливо (зокрема, в таких галузях, як промислова електроніка, електромедицина
та техніка зв'язку) завдяки можливостям техніки напівпровідників, що
характеризується різнобічністю та економічністю. У сфері промислової
електроніки особливо прогресивним стало на той час застосування ЕОМ для
обробки даних, страхування яких було новим для страховиків.
Після
1980 року поступовий розвиток електронних систем виявився вирішальним для
страхування ЕОМ у рамках цієї галузі страхування. Цей розвиток знайшов своє
відображення в перейменуванні страхування слабкострумових установок на
страхування електронних пристроїв, що згодом перетворилося на окремий вид у
галузі страхування технічних ризиків.
Страхувальники.
Страхувальниками електронних пристроїв можуть бути власники або наймачі
електронних систем.
•
Власник може бути страхувальником:
•
як експлуатаційник — від майнових збитків лише в разі, якщо виробник не несе
відповідальності за своїми гарантійними зобов'язаннями;
•
як наймодавець установок — від майнових збитків, якщо немає підстав для
пред'явлення претензій до орендатора в зв'язку з його звільненням від
відповідальності;
• як
фірма, що обслуговує застраховану установку — від майнових збитків, зумовлених
роботою обслуговуючого персоналу на застрахованій установці.
•
Наймач — від майнових збитків, за які він згідно з договором про наим чи згідно
із законодавством несе відповідальність.
Об'єкти
страхування. У рамках майнового страхування електронних пристроїв можуть бути
застраховані всі електронні системи. До них належать:
•
ЕОМ для обробки даних (ЕОМ, які використовуються в галузі наукових досліджень,
у комерційних обчислювальних центрах і промисловості);
•
електронні та ядерні медичні апарати (рентгенівські апарати для діагностики та
терапії, випромінювачі типу бетатрон, гамматрон, великогабаритні
стерилізатори, апарати «залізні легені» тощо, тобто всі електронні та ядерні
апарати, що використовуються в лікарнях, лікарняних та стоматологічних
кабінетах, медичних лабораторіях);
•
пристрої передавання інформації (телетайпи, центральні телефонні станції
(комутатори) та засоби зв'язку, установки спрямованого радіозв'язку, радіолокаційні
установки, пристрої в неземних станціях авіанавігації та супутникового зв'язку,
радіо- і телепередавачі, великі антенні пристрої, системи телевідеотексту,
факсимільні апарати тощо);
243
• інші пристрої, а саме:
•
телевізійні пристрої, які використовуються у виробничих цілях,
апаратно-студійні блоки для кіно- і телестудій, аналізатори, електронні
мікроскопи, кліхографи, годинникові пристрої, викликальні та розмовні
пристрої, пристрої управління дорожнім рухом, тоталізатори і т. ін.;
•
конторські машини, наприклад адресодрукувальні, бухгалтерські, фактурні
автомати, автоматичні друкарські машинки й настільні калькулятори;
•
диктофони, копіювальні машини, пристрої мікрофільмування, мно-жильна техніка.
Крім
того, можуть бути застраховані носії даних та додаткові витрати, які пов'язані
з виходом із ладу ЕОМ для обробки даних.
Страхові
випадки. За своєю природою страхування електронних пристроїв є «страхуванням
від аварій» на базі страхування від усіх ризиків. Воно покриває всі збитки, що
виникають раптово й несподівано. Ці матеріальні збитки мають торкнутися
реальної вартості застрахованого предмета, через що постає потреба його
ремонту чи заміни.
До
страхових випадків, як правило, належать:
•
пожежа, вибух, удар блискавки, падіння літальних апаратів;
•
скупчення диму, сажі, газів;
•
дія води, вологи (якщо вона не спричинена атмосферними опадами чи не зумовлена
умовами виробництва);
•
коротке замикання та інші аварійні ситуації, пов'язані з дією електроенергії;
•
помилки в конструкціях та розрахунках, помилки виробника, помилки при
виготовленні та монтажу, дефекти лиття й матеріалу;
•
помилки в обслуговуванні, недбалість, необережність;
•
злий намір та зазіхання третіх осіб;
•
град, мороз, буря;
•
опускання грунту, зсув, обвал, лавини.
Крім
стандартного обсягу покриття страховий захист може охопити деякі додаткові
ризики: землетрус, виверження вулкану, тайфун, ураган, циклон; страйк і
хвилювання; ризики при транспортуванні; крадіжку; додаткові витрати.
Винятки.
Основні причини, з яких збиток не відшкодовується, такі:
•
воєнні дії та всі види суспільних хвилювань;
•
пошкодження, зумовлені впливом ядерної енергії;
•
пошкодження, завдані з наміром чи в результаті грубої необачності
страхувальника або його представника;
•
спрацювання у процесі експлуатації, а також через корозію;
•
помилки чи несправності, за які на підставі договору або за законом несе
відповідальність третя особа;
•
несправності, які зумовлені виходом з ладу чи перериванням системи постачання
газом, водою чи електроенергією;
•
витрати на виконання робіт з технічного обслуговування;
•
суто зовнішні недоліки (подряпини на лакованих чи полірованих поверхнях).
244
Страхова сума. Страховою сумою є вартість електронних
пристроїв, які підлягають страхуванню. Страхове відшкодування — це вартість
відновлення пристроїв у межах страхової суми чи ліміту відповідальності за
кожним об'єктом. Якщо змінюється страхова вартість (наприклад, за рахунок
підвищення цін), то страхувальник зобов'язаний повідомити про це страховика,
щоб уникнути неповного страхування.
Страхові
тарифи. При встановленні розміру премій користуються нормативами, якими
враховуються звичайні (не підвищені) ризики. Спеціальні пристрої або пристрої,
які вперше з'являються на ринку, тарифікують з урахуванням специфічних особливостей
ризику.
В
Україні страхування електронних пристроїв не становить окремого виду, а
предмети, що належать до електронних пристроїв, страхуються на умовах
страхування майна.
Становлення
ринкових відносин в Україні, приватизація державної власності, розвиток
інвестування та збільшення числа власників — потенційних страхувальників, а
також вихід нашої держави на міжнародну арену в плані економічних
взаємовідносин — усе це позитивно вплине на ситуацію з проведенням технічних
видів страхування.
ТЕСТ 11А Страхування майна
юридичних осіб
1. В основу страхування основних та оборотних фондів
покладено:
1) відшкодування збитків страхувальника;
2)
страховий захист майна;
3)
страховий інтерес.
2. Яке манно підлягає страхуванню згідно
з основний договором?
1) Майно, отримане підприємством за договором
майнового найму;
2)
продукція, отримана від населення для переробки, зберігання тощо;
3)
усе майно, яке належить підприємству.
3. Яке майно підлягає страхуванню за додатковою
угодою?
1) Майно, призначене для проведення дослідних та
експериментальних робіт;
2)
об'єкти незавершеного будівництва;
3)
майно, яке не застраховане в наймодавця.
4. Яке майно підприємства не приймається на
страхування9
1) Грошові кошти (готівка);
2)
готова продукція, інвентар, сировина;
3)
деревина під час сплаву.
245
5. Що береться за основу при оголюванні основних
фондів?
1) Фактична вартість;
2)
повна балансова (первісна) вартість;
3)
фактична собівартість.
6. Як страхуються об 'єктиу стадії незавершеного
будівництва?
!) У розмірі фактичної собівартості;
2)
у розмірі матеріальних і трудових затрат;
3)
на вартість визначену за пред'явленими страхувальником документами, або згідно
з експертною оцінкою.
7. В якій оцінці приймається на страхування перелічене
далі майно?
1) Об'єкти у стадії незавершеного будівництва;
2)
готова продукція;
3)
будівлі і споруди;
4)
продукція у процесі виробництва;
5)
грошові кошти;
6)
деревина на лісосіках.
Відповідь до кожного запитання доберіть із поданих
далі:
а)
за балансовою оцінкою;
б)
фактичною собівартістю;
в)
у розмірі матеріальних і трудових затрат;
г)
за договірною оцінкою;
д)
не підлягає страхуванню;
е)
на вартість витрачених на час страхового випадку сировини й матеріалів, а також
вкладеної праці.
8. В яких із перелічених далі випадків
страхова компанія може відмовити підприємству у відшкодуванні збитків від
втрати майна?
1)
Збитки завдані вогнем, який виник з вини будівельників (погана ізоляція
електрошнура);
2)
майно вкрадене невідомими особами (довідки правоохоронних органів немає).
9. Яку суму становить страхове відшкодування за
втрачене внаслідок стихійного лиха майно вартістю 250 тис. грн., якгцо в
договір страхування було включено майно вартістю 800 тис. грн., а страхова сума
дорівнювала 400 тис. грн.
10. Майно підприємства загальною вартістю 280 тис.
грн. застраховано на 140 тис. грн. Через пожежу знищено майна на 60 тис. грн.
Яку суму страхового відшкодування отримає підприємство?
1) 3 0 тис. грн;
2)
42 тис. грн.;
3)
60 тис. грн.

11. Матеріальні активи підприємства
були застраховані на 60 мли. гри., що становить 50 % від їх оцінки. Після
укладення договору підприємство додатково закупшо майна на суму 15 млн. грн.
Яку суму страхового відшкодування отримає підприємство, якщо в результаті
настання страхового випадку все його майно загине?
1)
75 тис.; 2) 60 тис.; 3) 95 тис.

ТЕСТ 11 Б.
 Страхування майна сільськогосподарських
підприємств
7.
Які три фактори насамперед зумовлюють потребу господарств у страхуванні
сільськогосподарських ризиків?
1) Нестача власних коштів для фінансування поточних
потреб;
2)
сезонність сільськогосподарського виробництва;
3)
небезпека втрати капіталу, що авансований у сільськогосподарське виробництво;
4)
необхідність оформлення банківських кредитів;
5)
отримання більшого прибутку;
6)
покриття збитків у тваринництві, що можуть бути наслідком неврожаю кормових
культур;
7)
можливість стихійного лиха.
2.
Господарство подало заяву на страхування врожаю на випадок пошкодження його:
1)
морозом;
2)
хворобами рослин;
3)
градом;
4)
гризунами;
5)
внесенням неякісних добрив;
6)
повінню.
Які
з названих ризиків є страховими?
3. Протягом останніх п 'яти років
фермерське господарство страхувало врожай цукрових буряків на площі 200 га.
Страхових випадків не було. Середня врожайність 360 ц / га. Страхувальник
виявив намір укласти страхову угоду на наступний рік на таку саму площу іскрових
буряків. Ціна центнера продукції, погоджена зі страховиком, становить 4 грн.
Базова тарифна ставка 9 %. Визначити:
1) страхову вартість цукрових буряків;
2)
страхову суму;
3)
суму страхових платежів (із урахуванням пільг).
4.
Визначити суму страхового відшкодування збитків за умови, що в зазначеному в
попередньому завданні господарстві внаслідок повені фактично зібрано лише 42480
ц цукрових буряків.
247
5.
Яких заходів має вжити страховик у разі неповної сплати страхувальником
визначених за договором платежів зі страхування врожаю сільськогосподарських
культур?
1) Припинити дію договору;
2)
зменшити страхову суму;
3)
у разі страхового випадку вирахувати заборгованість за страховими преміями із
суми належного відшкодування збитків;
4)
подати позов до суду про стягнення заборгованості.
ТЕСТ 11 В
Страхування технічних ризиків
7. Коли при страхуванні CAR
починається, як правило, страховий захист?
1) 3 моменту затвердження плану будівництва;
2)
у момент початку будівельних робіт або після вивантаження застрахованих
предметів на будівельному майданчику;
3)
після затвердження кошторису будівництва.
2.
Коли закінчується відповідальність за обладнання будівельного майданчика та
будівельні машини при страхуванні
CAR?
1) Після їх вивезення з будівельного майданчика;
2)
після прийняття об'єкта відповідальною комісією;
3)
після пуску споруди в експлуатацію.
3.
Чи включається ризик зберігання матеріалу на монтажному майданчику під час
монтажу при страхуванні EAR?
1)Ні;
2)
так;
3)
так (у разі, якщо термін монтажних робіт перевищує термін, затверджений
планом).
4. Страхова сума при страхуванні EAR
являє собою:
1) вартість установок та матеріалів, необхідних для
монтажу;
2)
вартість установок, включаючи витрати з перевезення, митний збір та інші збори;
3)
вартість установок, включаючи витрати з перевезення, митний збір, інші збори та
витрати з монтажу.
5.
Чи забезпечується страховий захист від майнових збитків власника електронних
пристроїв як експлуатаційника цих пристроїв?
1)Ні;
2)
так;
3)
так (лише в тому разі, якщо виробник не несе відповідальності за своїми
гарантійними зобов'язаннями).

РОЗДІЛ 12. СТРАХУВАННЯ КРЕДИТНИХ ТА ФІНАНСОВИХ РИЗИКІВ

12.1. ЕКОНОМІЧНИЙ ЗМІСТ СТРАХУВАННЯ
КРЕДИТНИХ РИЗИКІВ
У стосунках між кредитором (позикодавцем) та його
боржником (позичальником) предмет їхнього спільного інтересу — кредит — створює
різні економ і ко-правові ситуації: для боржника — зобов'язання повернути
позику, а для кредитора — право вимагати її повернення за попередньо узгодженими
умовами. Невиконання з різних причин цих домовленостей загрожує кредиторові
фінансовими збитками, яких він намагається уникнути з допомогою різних
доступних заходів правового та матеріального характеру. При цьому правове
забезпечення передбачає, що належні кредиторові суми можуть бути повернені
йому третіми особами.
Правове
забезпечення може набирати багатьох форм. Найпоширеніші з них такі: порука
третьої особи згідно з цивільним правом, гарантія, передача (цесія)
кредиторської заборгованості боржника, застава рухомого та нерухомого майна.
Матеріальне забезпечення кредиту на відміну від правового полягає в
безпосередній передачі кредиторові замість отриманого кредиту еквівалента його
вартості в грошах чи інших майнових цінностях. Матеріальне забезпечення може
також набирати різних форм: застави валютних засобів, коштовностей та інших
цінностей, блокади коштів на рахунках, депозитів, передачі рухомого майна на
час до повернення кредиту.
Попри
високу надійність зазначених форм забезпечення кредитів їх застосування часто
буває незручним, важкодоступним і невигідним для учасників кредитних відносин.
За цих умов найбільш доступною та надійною формою фінансового забезпечення
інтересів кредиторів стає страхування.
Страхування
кредитів базується на визнанні ризику' неплатежу чи неплатоспроможності
позичальників, який формується у процесі кредитування.
Історичний
прообраз страхування кредитів убачається в комісійній операції, за умовами
здійснення якої укладалася додаткова угода, названа делькредере. Комісіонер за
відповідну додаткову винагороду, яка вважалася платою за взяття ризику
комісійної операції, гарантував комітентові, що вексель на проданий у кредит
товар буде викуплено у визначений термін. Отже, угода делькредере набувала
характеру вексельної поруки, згідно з якою в разі неповернення боргу третьою
стороною комісіонер зобов'язаний був виплатити відшкодування комітентові у
повному обсязі заборгованості. Це означає, що широковідома комісійна операція
являла собою початкову форму страхування креди-
249
тів з усіма необхідними атрибутами страхової операції:
ризиком неповернення кредиту, визначеним обсягом відповідальності, страховою
премією у формі додаткової винагороди та реальним відшкодуванням збитків.

Рис. 12.1. Делькредерне страхування
Відмінністю комісійної операції від класичної
страхової є те, що окремий комісіонер не був у змозі вирівняти ризики
неповернення кредитів серед доволі великої сукупності кредиторів, а тому не міг
забезпечити стабільності своїй діяльності протягом тривалого періоду. Таке
завдання стає під силу лише професійним страховим закладам, які на умовах
«делькредере» можуть гарантувати кредиторам страхове відшкодування заподіяних
їм збитків.
Таке
страхування може здійснюватися у двох варіантах. У першому кредитор (страхувальник)
страхує загалом усю заборгованість до повернення всіма його боржниками. У
другому варіанті кредитор страхує заборгованість кожного позичальника зокрема.
Щоправда, істотним недоліком другого варіанта є можливість селекції ризиків,
тобто передачі на страхування лише «поганих» ризиків, а тому страховики
звертаються до нього дуже неохоче.
У
разі делькредерної форми організації страхових відносин кредитори (банки,
інвестори та інші) відіграють роль страхувальників і застрахованих одночасно,
а тому страхові відносини обмежуються лише стосунками між двома сторонами —
страховиком і страхувальником. Ці відносини можна подати схематично (рис.
12.1).
Делькредерне
страхування складається з двох груп страхових відносин: страхування товарних
кредитів і страхування фінансових (грошових) кредитів. У першій групі
страховий захист забезпечується як внутрішньому, так і зовнішньому
(експортно-імпортному) товарообігу, який здійснюється на кредитній основі.
Другу групу делькредерного страхування становлять операції зі страхування
фінансових кредитів, тобто переважно тієї частини споживчих кредитів та
кредитів під інвестиційні потреби, яка видана у грошовій формі.
Майновий
інтерес кредитора може бути захищений посередньо — шляхом страхового захисту
платоспроможності його боржника. За цієї форми страхових відносин
страхувальником є позичальник. Він, безпосередньо страхуючи свою
платоспроможність, посередньо захищає інтереси свого вірителя — кредитора.
Водночас страховик, страхуючи платоспроможність позичальника, дає тим самим
гарантію кредиторові повернути йому борг. Отже, із правового боку ця страхова
операція є, по суті, наданням страховиком страхового гарантійного зобов'язання,
яке для кредитора слугує заставою на випадок неповернення йому боргу. З огляду
на це у страховій теорії та практиці страхові відносини такого характеру
іменуються заставними, або гарантійними.
Економічнім
-зміст страхової гарантії зводиться до того, що страховик замість отриманої
невисокої страхової премії бере на себе — замість боржника — роль гаранта
оплати його повної заборгованості у визначених термінах на користь
застрахованого (бенефіціанта) цієї гарантії.
При
гарантійному (заставному) страхуванні у відносини вступають не дві, як при
делькредерному страхуванні, а три сторони:
кредитор
— суб'єкт, на користь якого має бути виконане зобов'язання і який одночасно є
застрахованим та бенефіціантом страхової гарантії;
позичальник
— суб'єкт, зобов'язаний повернути борг, він же страхувальник;
гарант
— страховий заклад, який гарантує виконання зобов'язань, він же страховик.
Ці
взаємовідносини сторін унаочнює рис. 12.2.

Рис. 12.2. Взаємовідносини сторін
при гарантійному страхуванні
Як показує міжнародна господарська практика, в умовах
заставного (гарантійного) страхування предметами страхового захисту (стра-
251
хових гарантій) можуть бути різні вартості, передані
на кредитних засадах одними суб'єктами іншим. Такими вартостями, зокрема, крім
банківських позик, можуть бути суми належного до сплати мита або ж інших
прикордонних податків та зборів, суми належних компенсацій за невчасне
виконання будівельно-монтажних робіт, невиконання поставок товарів та інших
контрактів, суми отриманих авансів, які підлягають поверненню. Це так звані
класичні зобов'язання, під які надаються страхові гарантії.
У
групі заставного (гарантійного) страхування практикується також особливий
напрямок страхового захисту — страхування фінансових гарантій. Техніка надання
страхових гарантій стає дедалі різноманітнішою. Саме тому кредити, видані під
різні фінансові гарантії, об'єднуються у дві групи:
а)
кредити, повернення яких гарантується залученням давно відомих фінансових
інструментів. Ідеться про іпотечні та банківські кредити, які видаються під
заставу іпотеки або іншого майна, що належить позичальникам. Іпотека та інше
майно стають предметами страхування, а позичальник відповідно — страхувальником
і застрахованим в одній особі;
б)
кредити, повернення яких гарантується борговими зобов'язаннями фінансового
характеру: облігаціями, акціями, комерційними паперами, сертифікатами
фінансових активів підприємств. З огляду на різноманітність видів гарантій їх
поділяють на гарантії, що стосуються відносин між приватними суб'єктами, та
гарантії, що стосуються відносин, у яких одна зі сторін є суб'єктом
загальнонародного, державного значення. Емітенти боргових зобов'язань самі й
ініціюють таке страхування, щоб підняти довіру до себе.
Процедура
надання страхових гарантій передбачає виконання тих самих дій, що й при
укладанні типових договорів страхування:
1)
визначення предмета страхової гарантії та його основних характеристик;
2)
оцінювання ризику на підставі поданої та додатково отриманої інформації;
3)
визначення умов угоди про надання страхової гарантії;
4)
розрахунок страхового тарифу та визначення порядку сплати страхової премії.
При
гарантійному страхуванні, як і при делькредерному, застосовують два способи
надання страхового захисту:
•
одноразовий — застосування щодо окремої кредитної операції, яка потребує
страхової гарантії;
•
багаторазовий, оборотний — щодо загальної кількості операцій, які можуть бути
здійснені одним боржником протягом часу дії угоди про гарантійне страхування.
Серед
розмаїття кредитних відносин, які здійснюються на сучасному кредитному ринку,
особливого значення набувають кредитні по-
252

слуги, відомі як кредит довіри. Прикладом такого
кредиту є добрі, довірчі відносини між працедавцем (кредитором) та найнятим
працівником (боржником). Такі відносини можуть набувати реального змісту в
передачі працедавцем своєму працівникові у тимчасове користування засобів
транспорту або ж інших цінностей. Отже, виникає ризик не-виправдання довіри
працедавця. На випадок завдання йому збитків працівником працедавець може
застрахуватися. Цей вид страхування, як бачимо, з одного боку, має характер
делькредерного, бо страхувальником є кредитор, а з другого — набирає форми
страхової гарантії, оскільки страховий поліс становить предмет застави. Саме
тому немає підстав страхування довіри однозначно відносити до делькредер-ної чи
заставної групи.
Отже,
беручи до уваги різноманітність характеру операцій, пов'язаних із
безпосереднім страхуванням кредитів та наданням страхових гарантій сторонам
кредитних взаємовідносин, кредитне страхування можна визначити як господарський
механізм, мета якого — задовольнити випадкові оцінювані майнові потреби, які
виникають з ризику неповернення кредиту, перерозподіливши втрати між суб'єктами
кредитно-страхових відносин.
Видове
розмаїття кредитного страхування як із практичних, так і з теоретичних
міркувань потребує класифікації за істотними критеріями та зведення в єдину
систему ієрархічного типу. Головною ознакою, притаманною кожному виду
кредитного страхування, є безпосередній чи посередній спосіб організації
страхового захисту кредитних відносин. Згідно з цією істотною ознакою загальну
систему видів кредитного страхування можна подати такою схемою (рис. 12.3):

Рис. 12.3. Класифікація
страхування кредитів
253
12.2. ОРГАНІЗАЦІЙНІ ФОРМИ СТРАХУВАННЯ КРЕДИТІВ
Страхова практика, спираючись на спільні засади
кредитного страхування та враховуючи особливості обслуговування ризиків, які
виникають при здійсненні різних видів кредитних відносин, виробила ряд
організаційних форм страхування кредитів. Назвемо їх у порядку економічної
значущості.
1)
Страхування товарних кредитів;
2)
страхування кредитів під інвестиції;
3)
страхування споживчих кредитів;
4)
страхування кредитів, виданих під заставу;
5)
страхування кредитів довіри.
Страхування
товарних кредитів є операцією делькредерного типу, що передбачає відшкодування
втрат, які настали внаслідок невиконання короткотермінових кредитних вимог з
товарного постачання та надання послуг. Сфера застосування товарних кредитів у
високороз-винених ринкових системах є майже необмеженою. Понад 80 % світової торгівлі
здійснюється наданням кредитів. Воно охоплює всі галузі господарства. Поряд із
класичними сферами виробництва й торгівлі останніми роками таке страхування
дедалі більше проникає у сферу послуг. Проте розвиток кредитних відносин є лише
передумовою виникнення страхування кредитів. Головна його причина— масові
випадки неплатоспроможності покупців-позичальників, зумовлені різними
чинниками: невигідною кон'юнктурною ситуацією як в окремих галузях, так і в
усьому економічному секторі, брак власних обігових коштів; спадаюча відсоткова
ставка; помилки в управлінні через складність сучасного менеджменту; зростаюча
внутрішньогалузева та міжгалузева конкуренція, стагнація потреб і споживання.
При
страхуванні товарних кредитів об'єктом страхування стає, як правило, весь
товарний обіг протягом року.
Продаж
товарів може здійснюватися не лише безпосередньо — продавцем покупцеві, а й
посередньо — на умовах факторингу, тобто з участю посередника — фактора, чи
факторного банку. Господарська практика знає багато видів факторингу. З огляду
на порядок врахування ризику неплатоспроможності боржника найістотнішого
значення набуває факторинг повний і неповний. Головною ознакою повного
факторингу є те, що ризик неплатоспроможності боржника тяжіє на факторі. У
разі застосування неповного факторингу ризик неплатоспроможності лягає на
продавця. З погляду продавця-кредитора найбажанішим видом факторингу є повний
факторинг з передачею ризику торговельної операції на фактора. Цей ризик може
бути охоплений страхуванням.
Відповідальність
страхового закладу при страхуванні в умовах факторинг)' дорівнює повній
вартості контракту, тобто сумі заборгованості, яка має бути сплачена боржником
факторові. Договори страхування можуть укладатися на кожну окрему операцію або
(як у разі регулярних торговельних відносин) на підставі генеральної угоди.
254

Рис. 12.4.
Механізм функціонування страхової угоди в умовах факторингу
Страхування кредитів під інвестиції здійснюється на
базі операції з придбання інвестиційних засобів за рахунок наданих постачальниками
кредитів. Кредити під інвестиції можуть надаватися не лише в товарній, а й у
грошовій (готівковій чи безготівковій) формі. У першому випадку кредиторами є
виробники і продавці інвестиційних засобів, а в другому — кредитні установи,
однаково зацікавлені у своєчасному і повному поверненні заборгованості. З
метою забезпечення її повернення застосовується відповідна форма страхового
захисту. Більш популярним є страхування матеріальних кредитів, виданих для
інвестиційної діяльності. Цільовий характер використання таких кредитів є
очевидним. На відміну від них фінансові (банківські) кредити оцінюються як
нестрахувальні (через меншу певність щодо їх цільового використання).
Важливим
методом кредитування інвестиційної діяльності є надання лізингового кредиту.
Таке кредитування може здійснюватися як безпосередньою передачею виробникам і
власникам основних засобів у довгострокову оренду, так і за посередництвом
спеціальних лізингових закладів. В українській господарській практиці роль
лі-зингодавців-посередників можуть виконувати комерційні банки. Вони,
застосовуючи фінансовий лізинг, мають змогу купувати основні засоби і
передавати їх в оренду за відповідну плату. Як важливий елемент цієї плати передбачається
ризикова надбавка, призначена на покриття збитків, які можуть виникнути в
лізингодавця в разі несвоєчасного внесення орендної плати або ж неповернення
об'єктів лізингу. Проте більшу ефективність у справі захисту інтересів
лізингодавця може мати застосування страхування умов виконання лізингових
операцій. Типова схема взаємовідносин між сторонами, які беруть участь у
лізинговій операції та її страхуванні, набирає такого вигляду (рис. 12.5):
255

Рис. 12.5. Взаємовідносини сторін
при страхуванні лізингових операцій
Обсяг страхової премії, як і ризикова надбавка,
обчислюється з урахуванням платоспроможності орендаря. З огляду на трудність
довготермінового прогнозування фінансового стану орендарів страхові заклади
виявляють помірну стриманість при укладанні договорів страхування лізингових
операцій.
Страхування
споживчих кредитів здійснюється на випадок настання неплатоспроможності тих
позичальників, які отримали банківські чи товарні кредити на споживчі потреби,
тобто для невиробничого споживання. Оскільки користувачами споживчих кредитів
є фізичні особи, то основні причини виникнення їхньої неплатоспроможності або
неплатоспроможності їхніх сімей можуть бути такі: випадки смерті позичальників
чи позбавлення їх можливостей отримувати повноцінний, регулярний дохід через
повну або часткову втрату ними працездатності чи джерела постійного заробітку.
При
страхуванні споживчих кредитів страхувальником є, як правило, позичальник —
фізична особа. Він же безпосередньо вступає у відносини зі страховиком.
Наявність страхового забезпечення є необхідною умовою здійснення кредитної
угоди. Оскільки основними ризиками неплатоспроможності є ризики фізичного,
біологічного та соціального функціонування особи, то технічно страхування
споживчих кредитів будується на тих самих засадах, що й особисте страхування. У
разі настання страхового випадку обов'язок повернення кредиту лягає на
страховика. В умовах продажу товарів «на виплату» споживчі кредити можуть мати
«амортизаційний» характер, який передбачає почастинну сплату отриманого
кредиту. Страхування такого кредиту (його залишкової частини) набуває вигляду
«термінового» страхування зі змінною (спадною) страховою сумою. Умови надання
та повернення такого кредиту є однаково вигідними як для кредитора, так і для
позичальника, а тому цей кредит стає вельми популярним на кредитному ринку.
У
сучасній практиці кредитно-страхових відносин ініціаторами та , безпосередніми
учасниками договорів страхування можуть бути банки
256

у
випадку надання ними банківських кредитів (на умовах ночастинно-го їх
погашення) для придбання споживчих товарів. Схему взаємозв'язків між
учасниками таких кредитно-страхових відносин унаочнює оис. 12.6.

Рис. 12.6
Страхові тарифи формуються із врахуванням величини
першої виплати покупцем, кількості визначених періодичних, почастинних погашень
кредиту (термін його надання) і, безперечно, надійності позичальника, яка може
бути досить мінливою. Це спонукає страхові заклади до страхування, а банки —
до надання кредитів лише на якомога коротший термін і в невеликих сумах.
Бажаної надійності такі кредитні відносини між кредитором і позичальником
можуть досягти за умови застосування спеціального способу забезпечення
зобов'язань — застави.
Страхування
кредитів, виданих під заставу, може здійснюватися тоді, коли позичальник
забезпечує повернення кредиту переданим у заставу належним йому нерухомим чи
рухомим майном. Очевидно, що майно, передане у заставу, піддається небезпеці
знищення або пошкодження, що загрожує платоспроможності позичальника і може
призвести до втрати ним можливості повернення боргу. Отже, предмети застави
потребують страхового захисту. Закон України «Про заставу» визначає механізм
страхування заставлених предметів. Він, зокрема, покладає на заставодавця
обов'язок страхування нерухомих об'єктів та предметів іпотеки, переданих ним у
заставу. Таке страхування має здійснюватися за рахунок коштів заставодавця
(страхувальника) у повній вартості заставленого майна, але на користь
заставодержателя.
У
разі порушення заставодавцем обов'язків щодо страхування предмета іпотеки
заставодержатель має право вимагати дострокового повернення основного боргу
або застрахувати предмет іпотеки за свій рахунок, але в інтересах заставодавця
із наступним стягненням з нього витрат зі страхування.
257

У разі застави (закладу) рухомого
майна заставодержатель, якщо інше не передбачено договором застави,
зобов'язаний страхувати предмет закладу в обсязі його вартості за рахунок і в
інтересах заставодавця. Отже, в таких ситуаціях ідеться про безпосереднє
страхування предметів застави майна, вартість якого становить гарантію платоспроможності
позичальника і виконання ним зобов'язань перед своїм кредитором від усіх
ризиків. Таким чином, при страхуванні заставленого майна (іпотеки)
страхувальником і застрахованим є заставодавець, а заставодержатель є
суб'єктом, на користь якого укладено страхову угоду, тобто бенефіціантом.

Згідно
з характером взаємовідносин між сторонами страхового процесу в разі настання
страхового випадку (втрати предметом іпотеки своєї вартості через пошкодження
або знищення) першочергове право на отримання суми належного страхового
відшкодування має заставодержатель — кредитор. Виплата страхового відшкодування
кредиторові є забезпеченням його лише перед удаваною явною (хоча й потенційно
можливою) неплатоспроможністю позичальника. Водночас виплата страхового
відшкодування безпосередньо страхувальникові створює небезпеку його
нецільового використання заставодавцем.
Сучасне
законодавство багатьох європейських країн дозволяє перейти від страхування
предметів застави до безпосереднього страхування кредитів, виданих під
заставу. Його зміст полягає в тому, що угода про страхування кредиту набуває
характеру страхової гарантії, виданої кредиторові (застрахованому) страховиком.
Відповідно страховим випадком визнається неповернення позичальником у встановлені
терміни заборгованості кредиторові. Факт настання страхового випадку, який
заявляється і стверджується кредитором, дає підставу страховикові виплатити
страхове відшкодування в обсязі непогашеної частки заборгованості. У свою
чергу, страховик як заставодержатель отримує право на стягнення на свою користь
належної йому суми за рахунок реалізованої іпотеки. Перед укладанням договору
про заставу заставодавець зобов'язується застрахувати призначене для застави
майно від тих ризиків, які, на думку страховика, можуть загрожувати іпотеці
втратою її вартості. Страхові тарифи встановлюються на рівні, який відповідає
величині ризиків. Як правило, іпотека страхується на умовах «від усіх ризиків».
Після цього нотаріальним актом іпотека оформляється на користь страхувальника,
який одночасно стає заставодерджателем. Інтегральною частиною страхового полісу
є копія кредитної угоди між кредитором-застрахованим та позичальником-страхувальником.
Страхування
кредитів довіри пропонує підприємцям захист від незадовільних фінансових
наслідків, збитків, завданих власним персоналом, якому з огляду на виконувані
ним службові обов'язки необхідно довіряти майнові цінності. Зазначене
страхування дає змогу:
•
уникати зайвої турботи про матеріальні цінності, що полягає у виникненні
особливих вказівок та інструкцій;
•
запобігати прямим збиткам і втратам;
*
уникати в кожному випадку потреби отримувати докази цілості матеріїїльних
цінностей.
Страховик
відшкодовує страхувальникові майнові збитки, котрі йому завдані його довіреними
особами шляхом чи в результаті вчинення ними недозволених дій. Отже, це
страхування е специфічним видом страхування відповідальності службових осіб.
Зміст страхування кредиту в цьому разі полягає у страхуванні «кредиту довіри».
Проте иштеріальною субстанцією цього кредиту є вартість матеріальних цінностей.
котрі неначе надаються в розпорядження у кредит третім особам.
Колискою
страхування кредиту довіри (недовіри) є Англія. Ще в 1840 році страхова
компанія Guarantee Society of
London продала перший поліс, за умовами
якого компанія гарантувала працедавцям матеріальний захист на випадок збитків,
завданих їм їхніми службовцями в разі несумлінного виконання покладених на них
обов'язків. До цього часу таку гарантію забезпечувала звичайна готівкова
застава в певному домовленому розмірі. Особливого розмаху цей вид страхування
набув у СІНА в період міграційного буму. Працедавці змушені були користуватися
послугами здебільшого невідомих працівників, які наймалися на службу.
Необхідні були гарантії, що й сприяло утвердженню нового виду страхування.
Сьогодні страхування довіри
(«Fidelity-Insurance») в США провадить
більш ніж 200 страхових компаній.
Страхування
кредиту довіри (недовіри) практикується здебільшого як загальне й охоплює всіх
без винятку службовців та працівників. Завдяки цьому, працедавець уникає
необхідності надмірного нагляду за окремими працівниками, що, в свою чергу, не
дає підстав для їх дискримінації, забезпечує солідний страховий захист і
полегшує персональні відносини.
Останніми
роками особливим різновидом страхування довіри стало страхування комп'ютерних
зловживань. Воно захищає власників комп'ютерних систем від збитків, які
завдаються їм у результаті використання електронної обробки інформації шляхом
зовнішнього вторгнення в комп'ютерну систему з метою пошкодження носіїв
інформації, зміни програм, внесення фіктивних рахунків, зняття з них коштів і
їх подальшого привласнення. Величина страхової відповідальності в цих випадках
установлюється за домовленістю між страховиком і страхувальником.
12. 3. СТРАХУВАННЯ ДЕПОЗИТІВ
Для успішної кредитної діяльності
комерційним банкам потрібні значні кредитні ресурси. З метою їх поповнення
банки широко залучають кошти юридичних та фізичних осіб у вигляді добровільно
зроблених ними вкладів. Банківські операції із залучення на вклади грошових
коштів, належних різним власникам, для відповідального зберіган-
259
ня на визначених умовах, називаються депозитами. Отже,
вклади клієнтів є різними формами депозитів. Кошти, отримані у формі депозитів,
комерційні банки активно використовують у своїй комерційній, кредитній
діяльності. Ця діяльність, як відомо, пов'язана з ризиком неповернення коштів,
наданих банкам у кредит. Тому за умови, що банк не подолає ризику неповернення
йому кредиту, цей ризик передається клієнтам банку — власникам депозитів.
Перед ними постає загроза втратити кошти, довірені банкові, через його
загальну неплатоспроможність.
Депонування
грошових коштів у комерційних банках часто розглядається їх вкладниками
(депонентами) як форма прибуткової інвестиційної діяльності. Тоді співучасть
депонентів у ризику неплатоспроможності банків, яка настала внаслідок
неповернення йому кредитів, певною мірою може вважатися доречною. Проте
найбільш масова категорія депонентів, передусім фізичні особи, роблять вклади
лише з огляду на потребу заощадження та надійного зберігання власних коштів.
Крім того, і багато юридичних осіб іноді змушені зберігати власні кошти на
депозитних рахунках у банках згідно з вимогами чинного законодавства. Отже, у
цих випадках немає підстав для непогодженого перекладення ризику
неплатоспроможності банку на його клієнтів. Масове неповернення банкам
депонованих коштів підносить звичайну негативну фінансово-банківську ситуацію
до рангу вагомої соціально-економічної і навіть політичної проблеми. Саме тому
постає гостра потреба створити на страховій основі ефективну систему захисту
інтересів вкладників від наслідків ризику неплатоспроможності їхніх банків.
Система
страхового захисту депозитів, уперше застосована банками США, була
"заснована згідно з вимогами Банківського закону від 1933 року, який
зобов'язав створити державну організацію — Федеральну корпорацію страхування депозитів.
Протягом багатьох десятиліть ця корпорація страхує всі види банківських
депозитів за рахунок спеціального фонду страхування депозитів, створеного
щорічними внесками комерційних банків. Страховий захист поширюється лише на 100
тис. доларів суми депозиту вкладника. У разі банкрутства банку Федеральна
корпорація покриває його зобов'язання перед вкладниками у визначеній квоті.
Попри цілий ряд недоліків цієї системи, які виявилися протягом часу її
функціонування, вона стала моделлю, яку наслідують у багатьох країнах світу.
Необхідність
широко впроваджувати систему страхування банківських депозитів зумовлюється
ось чим:
•
загальним спадом довіри до банків;
•
потребою надання допомоги тим банкам, які потрапили у скрутну фінансову
ситуацію;
•
потребою стабілізації фінансових ресурсів банків — усунення причин до
передчасної ліквідації депозитів вкладниками, занепокоєними станом їх
надійності;
260
• обов'язком захисту споживача-клієнта, який не завжди
володіє достатньою інформацією про фінансову кондицію банку, якому довіряє
свої заощадження.
Беручи
до уваги актуальність розглянутих щойно питань для всіх банківських систем, 30
травня 1994 року Європейський Союз ухвалив спеціальну Директиву 94/19/ЄС щодо
впровадження програм страхування депозитів країнами — членами Європейського
Союзу, а також країнами, які мають намір приєднатися в майбутньому до Європейського
Союзу. Ця Директива побудована на включеному до Маастріхт-ського трактату
принципі субсидіарності, згідно з яким рекомендації Союзу визначають лише
необхідний мінімум вимог загального характеру, не заперечуючи права окремих
країн застосовувати корисніші для них вирішення проблем страхування депозитів.
А директивою встановлено такі вимоги до членів Союзу:
а)
система депозитного страхування повинна мати національний характер, тобто
гарантувати безпеку депозитів не лише в межах своєї країни, а й на території
інших країн, якщо там діють філії вітчизняних банків;
б)
обов'язкова участь банків у системах страхування депозитів;
в)
мінімальна квота повної страхової відповідальності має становити 20 тис. екю
(для Іспанії та Португалії — 15 тисяч екю). Тепер ці квоти (страхові суми) є
досить різновеликими навіть у тих країнах, які мають однаковий рівень
економічного розвитку:
•
Великобританія — 30 тис. доларів США;
•
Франція — 77 тис. доларів США.
Отже,
поза зазначеними рекомендаціями національні системи депозитного страхування
можуть набувати різних рис. Проте, як показує міжнародний досвід, в основу
побудови цих систем потрібно покласти такі принципи:
•
Інетитуційний характер організації депозитного страхування, тобто вона має
базуватися на створенні самостійного міжбанківського страхового фонду за
ретроспективним методом. Фонд має бути керований як товариство взаємного
страхування зобов'язань банків перед вкладниками.
•
Фонд страхування депозитів має формуватися суворо на страховій основі, що
передбачає вирівнювання ризиків окремих банків.
*
Участь у депозитному страхуванні усіх банків та інших фінансових закладів, які
приймають депозити, обов'язкова.
*
Імперативність регуляційних норм діяльності систем депозитного страхування.
*
Змішаний характер організації систем депозитного страхування, який передбачає
організаційну та фінансову співучасть як недержавних, так і державних
структур.
*
Обмеженість страхової відповідальності банків установленою квотою відшкодування
депозитів.
261
• Власна участь застрахованих у покритті ризиків
неповернення депозитів. Може бути застосована регресивна шкала розрахунку страхового
відшкодування.
•
Диференціація страхових тарифів у межах банків-страхувальників згідно зі
ступенем їх загальної ризикогенності, яка постійно і докладно вивчається фондом
депозитного страхування.
•
Окремі підходи до страхування вкладів фізичних та юридичних осіб.
•
Страхове відшкодування надається на одного вкладника, а не на один вклад.
Керуючись
статтею 24 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Національний
банк України розробив та з 01.07.96 p. ввів у дію Тимчасовий порядок
формування комерційними банками фонду страхування вкладів фізичних осіб. Фонд
створюється за рахунок придбання банками державних цінних паперів (на суму,
достатню для покриття зобов'язань перед фізичними особами) та передачі їх на
зберігання Національному банку України. У разі ліквідації комерційного банку
(на підставі рішення Правління НБУ, вищого органу банку або Арбітражного суду
України) Національний банк України розблоковує державні цінні папери і
використовує їх на відшкодування вкладникам депозитів.
12.4. СТРАХУВАННЯ ВІД ВТРАТ ПРИБУТКУ
В економічній, страховій літературі зміст поняття
фінансового ризику не є однозначним. Здебільшого страхування фінансових
ризиків розглядається у вузькому та широкому розумінні. У вузькому розумінні
це страхування тлумачиться як страхування лише кредитних ризиків, а широке
його розуміння охоплює також усі види страхового захисту тих ризиків, які
виявляються в будь-якій сфері визначених фінансових відносин або безпосередньо
спричинюють фінансові втрати.
Згідно
з класифікацією ризиків, пропонованою Першою директивою ЄЕС від 24 липня 1973
року, до групи фінансово-кредитних ризиків віднесено як ризики, що виявляються
у зв'язку із наданням кредитів, так і ризики, які призводять до інших
фінансових збитків. Серед більш ніж десяти ризиків, об'єднаних у фінансову
групу, найбільш загрозливим є ризик втрат прибутку. Прибуток є одним із
найважливіших результативних показників фінансово-економічної діяльності
будь-якого господарського суб'єкта. Отже, страхування від втрат прибутку є найбільш
репрезентативним видом страхування фінансових ризиків.
На
відміну від багатьох видів страхування, предметом захисту яких е наявне майно,
страхування від втрат прибутку є формою страхового захисту господарських
суб'єктів від втрат майбутньої користі. Випадкова втрата майбутньої користі (у
даному разі — очікуваного прибутку) може настати передусім з причин
випадкового спаду виробничого
262
процесу, або навіть його зупинки. Збитки, яких
господарський суб'єкт може зазнати внаслідок цього випадку, не обмежуються лише
втратою майбутньої користі. До них слід також додати кошти, витрачені на оплату
так званих постійних потреб, зумовлених необхідністю постійно підтримувати
життєдіяльність господарського суб'єкта, а також пов'язаних із процесом його
повернення до попередньо визначеної виробничої програми. Крім того, якщо
зниження чи призупинення виробничого процесу настало внаслідок непередбаченого
випадку, то обсяг збитків може зрости за рахунок витрат, які здійснені з метою
протистояння наслідкам цього випадку. Отже, втрата майбутньої користі, а
відповідно і її страховий захист, ніколи не виявляються самостійно.
Страхування
від втрат прибутку є страхуванням комплементарним для багатьох так званих
базових видів страхування. Найпоширенішою базою для приєднання до страхування
від втрати прибутку є страхування від ризику вогню (див. підрозділ 11.1).
Воно, як комплексний вид страхування, може при цьому здійснюватися у будь-якій
формі, що передбачає різноманітну композицію ризиків — чи то у формі «від усіх
ризиків», чи й у формі FLEX, яка передбачає стандартне об'єднання кількох
найпоширеніших ризиків: Fire — вогню.
Lighting — удару блискавки, Explosion — вибуху. Поява хоча б цих традиційних ризиків призведе не лише до
кількісних втрат реально існуючого майна, а й до тимчасового призупинення чи
сповільнення ходу виробничого процесу, а відповідно — і до втрати очікуваного
прибутку.
З
огляду на значну поширеність ризику вогню вогневе страхування користується
найбільшою популярністю серед страховиків і страхувальників як базове для
здійснення страхування від втрат прибутку. У світовій практиці страховий захист
очікуваного прибутку грунтується також на інших майнових видах страхування.
Конкретними видами такого страхового захисту є MLOP (Machinery Loss of Profit Insurance — страхування від втрати прибутку через аварію машин)
та ALOP (Advance Loss of
Profits — страхування втрат прибутку,
спричинених перенесенням насамперед строків початку виробничого процесу, пов'язаного
із модернізацією чи реконструкцією виробничого об'єкта).
Звичайне
страхування майнових засобів досить часто покриває лише незначну частину втрат,
яких господарський суб'єкт зазнав внаслідок прояву ризику. Набагато більшими
можуть бути його втрати, завдані неотриманням сподіваного прибутку. Проте, на
звичайне базове майнове страхування покладається завдання забезпечити кошти,
достатні для відтворення знищених засобів та предметів виробництва. З цією
метою найбільш бажаним було б страхування майна основних фондів у його новій
вартості від базових (найпоширеніших) ризиків.
Така
форма страхової відповідальності, яка передбачає принцип «нове за старе», тобто
коли страхова сума об'єкта береться на рівні його відновлюваної вартості, уже
запроваджувалася в загальному порядку у Німеччині та Австрії ще в 1929 році.
Організація такого страхового захисту стосувалася здебільшого ризику вогню.
Таке страхуванні є середнім типом між страхуванням реальних майнових втрат у
залишковій вартості і страхуванням втрат очікуваної користі, тобто
с-трахуванням утрачених можливостей.
Страхове
відшкодування, отримане при страхуванні у «новій вартості», дає змогу вчасно
відновити виробничий процес, перерважіи че рез настання випадкової події.
Страхування від втрати прибутку передбачає виплату відшкодування, яке замінює
для застрахованого суб’єкта
регулярне надходження грошових коштів, необхідних для лння господарського
процесу, зберігання фінансової кондиції на такому рівні, який був би досягнений
при ненастанні страхового випадку.
Страхова
відповідальність при страхуванні від втрат прибутку є збірною і охоплює такі
види збитків:
•
витрати, які мають постійний характер є необхідними навіть протягом виниклої
перерви виробничого процесу:
•
прирости витрат на виробництво, а також додаткових витрат, спрямованих на
отримання спаду виробництва в умовах, які склалися після страхового випадку.
Нагромадження цих збитків зумовлює оренда додаткових виробничих площ, машин,
механізмів, оплата праці за роботу в позаурочний час та інші заходи;
•
втрата прибутку, обчислювана за спеціальною методикою. Крім втрати прибутку,
яка може статися через безпосереднє пошкодження майна і сповільнення чи
зупинення виробничого процесу, прибуток може бути втрачений також тоді, коли
настане страховий випадок у кооперанта даного господарського суб'єкта.
Кооперанг, який відіграє роль постачальника, зазнавши безпосередніх майнових
втрат, не зуміє виконати домовленостей про постачання. Це призведе до таких
самих негативних наслідків, як і вимушена перерва виробничого процесу через
пошкодження майна. Велика ймовірність настання таких випадків також дає підстави
для відповідного додаткового страхового захисту від їх наслідків. Такий вид
страхування дістав назву Contingency
Business Interruption — від випадкового
переривання бізнесу і може охоплювати такі самі ризики, що їх охоплює основне
страхування від втрати прибутку.
Загальний
обсяг страхової відповідальності страховика при страхуванні від втрат прибутку
визначається величиною страхової суми. Страхова сума для потреб цього
страхування обчислюється на базі передбачуваного обсягу прибутку та обсягу
постійних витрат, які можуть скластися у господарському році. У практиці
страхування від втрат прибутку застосовується поняття прибутку — брутто.
Прибуток-брутто, у свою чергу, складається з двох частин: власне прибутку в
економічному значенні цього поняття, названого прибутком-нетто, та постійних
витрат, які є чистими втратами в умовах простою виробництва.
На
відміну від постійних витрат змінні витрати безпосередньо пов'язані з потребами
виробництва. Це передусім сировина, матеріали.
264
транспортні
витрати та інші елементи затрат. Проте поділ витрат на постійні та змінні не є
простим. Він потребує уважного аналізу кожної конкретної ситуації. При цьому
слід спиратися як на матеріали бухгалтерського обліку, так і на особливості
технології та організації даного виробництва. Вагомим елементом витрат є, як
відомо, видатки на оплату праці, насамперед виробничого персоналу. По суті —
це змінні витрати. Однак з позиції виробничої та соціальної політики страхувальник
не може уникнути цих витрат на період перерви виробництва. Адже існує
необхідність зберегти кваліфікований виробничий персонал, а в разі тимчасового
звільнення якихось працівників страхувальник зобов'язаний матеріально їх
забезпечити.
Якщо
взяти до уваги, що виробничий оборот страхувальника ідентичний виручці,
отриманій ним від реалізації товарів та послуг, то величину прибутку-брутто
можна обчислити спрощеним методом — методом віднімання від величини
виробничого обороту суми витрат змінного характеру.
Прибуток-брутто
страхувальник обчислює за спеціальною методикою, причому його розрахунки мають
бути підтверджені аудитором. Розрахунок прибутку-брутто є необхідним
доповненням до заяви страхувальника про бажання застрахуватися від втрат
прибутку. При подальшому розрахунку страхової суми на основі прибутку-брутто
враховуються також усі чинники, які по-різному впливають на виробничий оборот
та його складові елементи. Мають бути враховані сезонність виробництва,
позиція страхувальника на ринку, загальні тренди розвитку підприємства і всієї
галузі, показники діяльності кількох попередніх років. Додержуючи зазначених
вимог щодо калькуляції величини страхової суми, можна максимально точно
передбачити обсяги майбутніх виплат страхового відшкодування.
Особливістю
страхування від втрат прибутку є те, що обсяг збитку залежить не стільки від
розміру знищень (як у разі звичайних майнових страхувань), скільки від
тривалості перерви виробничої діяльності. Чинник часу характеризується
специфічним параметром, який визначається і застосовується лише при страхуванні
від втрат прибутку — терміном відшкодування. Ним є розрахунковий період
діяльності підприємства, протягом якого нагромаджуються негативні результати
від перерви виробництва через майнові збитки.
Тривалість
цього періоду визначається безпосередньо страхувальником і має відповідати
максимальній тривалості часу, необхідного підприємству для досягнення обсягу
виробничого обороту, який воно мало до настання страхового випадку. Розрахунок
цього терміну, як правило, доручається висококваліфікованим спеціалістам —
менеджерам ризику, брокерам. Вони мають врахувати не лише чинник часу, а й
інші чинники, а саме: конструкцію застрахованих об'єктів, вид господарської
діяльності, складність виробничої технології', наявність та доступ до
фінансових ресурсів, необхідних для відновлення діяльності.
265
Страховик,
як правило, погоджується на запропонований страхувальником термін
відшкодування. Цей термін є періодом, лише в межах якого страховик несе
відповідальність за втрату прибутку. Саме тому як страховик, так і страхувальник
розуміють, що тривалість терміну відшкодування є найважливішим чинником впливу
на страхову суму. Щоправда, у страховій практиці не додержують прямої залежності
між установленим терміном відшкодування та обсягом страхової суми. У тих
випадках, коли термін відшкодування береться коротшим за 12 місяців, страховики
застосовують таблиці фракційного типу: для коротших термінів страхова сума
встановлюється відносно вищою, ніж для триваліших термінів. Найпоширенішим є
термін відшкодування тривалістю від кількох місяців до одного року. Місце
терміну відшкодування в розрахунках прибутку-брутто, який належить відшкодувати,
можна показати схематично (рис. 12.7) (Jaroslaw A. Gniadek, Jacek Lisowski. Ubezpieczenia Majatkowe. —
Poznan, 1996. — S. 109).

Рис. 12.7. Вплив терміну відшкодування на прибуток-брутто
Страхові тарифи для потреб страхування від втрат
прибутку розраховують згідно з вимогами загальної методики з урахуванням
певних особливостей оцінки ризику, який покладено в основу даного страхування.
Зокрема, ризик втрати прибутку завжди є похідним від ризику настання майнових
збитків як свого базового ризику. Особливість їх взаємозв'язку полягає також у
тому, що між ними немає кількісної залежності. Адже навіть незначна майнова
шкода здатна призвести до зупинки цілого виробництва, до цілковитої втрати
прибутку. Отже, страховий тариф має враховувати ймовірності настання таких
ризиків:
а)
базового ризику (пошкодження, або знищення майнових засобів);
б)
ризику сповільнення або зупинення виробничого процесу.
266
Крім
цього, при калькуляції страхового тарифу мають ураховуватися такі особливості
господарської діяльності страхувальника:
а)
сезонність виробництва;
б)
тривалість терміну відшкодування;
в)
характер конкуренції в даній галузі;
г)
частка власної участі у фінансуванні ризику втрати прибутку. Власна участь
може становити, наприклад, 5 робочих днів, що означає початок відповідальності
страховика із шостого дня перерви виробництва.

ТЕСТ 12 Страхування кредитних та фінансових
ризиків
1. Які з перелічених далі форм забезпечення кредиту
мають правовий, а які — матеріальний характер?
1) Порука третьої особи;
2)
гарантія;
3)
цесія кредиторської заборгованості позичальника;
4)
застава нерухомого майна;
5)
застава валютних засобів;
6)
блокада коштів на рахунках;
7)
страхування.
2. Хто в умовах делькредерної форми страхування
кредитів відіграє роль страхувальника?
1) Позичальник;
2)
банк;
3)
гарант позичальника.
3. Які з названих форм страхування
кредитів належать до делькре-дерного типу?
1)
страхування банківських кредитів;
2)
страхування товарних кредитів;
3)
страхування експортних кредитів;
4)
страхування споживчих кредитів;
5)
страхування кредитів, виданих під заставу.
4. Які з названих видів страхування найбільше подібні
між собою?
1)
Продаж за «факторингом» — продаж «на виплату»;
2)
продаж за «факторингом» — лізинг;
3)
продаж «на виплату» — лізинг.
5. Які з названих характеристик мають становити основу
системи депозитного страхування (СДС)?
1)
Однаковість страхових внесків усіх банків — учасників СДС до фонду страхування;

1) необмеженість страхової
відповідальності за депозитами;

2)
диференціація страхових тарифів (внесків);
3)
власна участь застрахованих у покритті ризиків;
4)
добровільність участі банків у СДС.
6. Які втрати враховуються при страхуванні прибутку?
1)
Прибуток, не отриманий страхувальником;
2)
прибуток не отриманий контрагентами страхувальника;
3)
витрати, які мають постійний характер;
4)
витрати, які мають змінний характер.
7. Термін відшкодування — це термін, протягом якого:
1)
страховик має право розраховуватися із клієнтом;
2)
враховуються збитки, яких зазнав.
267

РОЗДІЛ 13. СТРАХУВАННЯ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ ТА ВАНТАЖІВ

13.1.
СТРАХУВАННЯ ВОДНОГО ТРАНСПОРТУ
Україна має дві з трьох найбільших у Європі річок, які
виконують важливі транспортні функції, а також два моря з виходом в Атлантичний
океан. На водних шляхах працюють потужні флоти — морський і річковий. До того ж
у країні добре розвинене суднобудування. Отже, об'єктів для страхування водного
транспорту та морських ризиків не бракує.
Розглядаючи
умови страхування суден, слід мати на увазі дві особливості:
•
по-перше, незважаючи на заборону втручання з боку держави в добровільні види
страхування (стаття 41 Закону України «Про страхування»), окремі питання,
пов'язані з укладанням договорів страхування морських ризиків, певною мірою
законодавче врегульовані;
•
по-друге, оскільки майновому страхуванню корпусів суден належить певна частка
серед інших видів страхування, об'єднаних поняттям «морське страхування», у
цьому підрозділі торкатимемось іноді інших видів морського страхування.
Головним
законодавчим актом, що регулює умови морського страхування, є прийнятий у
грудні 1994 року Кодекс торговельного мореплавства України (далі — Кодекс),
який містить розділ «Морське страхування». Розглянемо положення зазначеного
Кодексу, що стосуються страхування морських суден та договорів морського
страхування в контексті з міжнародною практикою страхування суден.
Стаття
242 Кодексу до об'єктів морського страхування відносить будь-який інтерес,
пов'язаний із мореплавством, а саме: судно, у тому
268
числі
й таке, що будується, вантаж, фрахт, плата за проїзд, орендна плата, очікуваний
від вантажу прибуток і вимоги, що забезпечуються судном, вантажем і фрахтом,
заробітна плата, інші винагороди капітана, інших осіб судового екіпажу,
цивільна відповідальність судновласника і перевізника, а також ризик, узятий
на себе страховиком (перестраховування).
Основні
засади здійснення морського страхування були закладені в законі Великої
Британії про морське страхування 1906 року . В цьому законі закладені принципи
(норми) взаємовідносин сторін, які можна й потрібно застосовувати для
договорів з будь-яких видів страхування.
Розглядаючи
ці норми, можна зіставити з ними положення статей зазначеного Кодексу. Скажімо,
обов'язковість наявності страхового інтересу передбачена згаданою щойно
статтею 242.
Найвищий
ступінь довіри сторін передбачає, що вони, укладаючи договір страхування,
з'ясують усі суттєві обставини, що стосуються об'єкта страхування та можливого
ризику. Аналогічні норми передбачаються статтею 243, «Інформація про стан
ризику». У ній, зокрема, зазначено, що в разі укладання договору страхувальник
зобов'язаний повідомити страховика про обставини, які мають істотне значення
для визначення ступеня ризику і відомі або повинні бути відомі страхувальнику,
а також відомості, запитані страховиком.
Страхувальник
звільняється від цього обов'язку щодо загальновідомих фактів, а також фактів,
що відомі або повинні бути відомі страховику.
У
разі приховування страхувальником істотних відомостей або надання ним
неправильних відомостей страховик має право відмовитись від договору.
Ідеологічно
до цієї норми можна віднести також статті 254 «Обов'язки страхувальника за
генеральним полісом» (ця стаття стосується здебільшого страхування вантажів)
та 262 «Повідомлення страхувальника про зміну страхового інтересу». Так,
страхувальник зобов'язаний негайно, як тільки це стане йому відомо, повідомити
страховика про будь-яку істотну зміну, що сталася з об'єктом або відносно
об'єкта страхування (перевантаження, зміна способу перевезення, порту
розвантаження, відхилення від обумовленого або звичайного шляху, залишення на
зимівлю тощо). Зміна, що збільшує небезпеку, дає страховику право переглянути
умови договору або зажадати сплати додаткової премії. Якщо страхувальник не
погодиться з цим, то договір морського страхування припиняється з моменту
настання змін.
Третій
принцип, закладений законом Великої Британії щодо наявності
причинно-наслідкового зв'язку збитку і випадку, який до нього призвів,
становить основу договору страхування. Ушкодження або зни-
Більшість цих принципів характерні для
страхування взагалі і вже розглядалися впідрозд. 1.4.
269
щення
об'єкта страхування не завжди може розглядатись як страховий випадок. Дуже
важливо, через що такі збитки сталися, оскільки одні причини передбачають
виплату страхового відшкодування, інші — ні.
Це
пояснюється насамперед тим, що страховики беруть на себе відповідальність лише
за відомі ризики, які можна спрогнозувати і розрахувати. Саме тому договори
страхування мають досить великий перелік винятків із страхових випадків.
Відмова надати страховий захист від явищ, що мають масовий характер (війна,
ядерне забруднення), пояснюється іншими причинами. Відповідні ризики беруться
на страхування за додаткових умов і за додаткову страхову премію.
Тому
в полісах поряд із заявою про те, що «застраховано від усіх ризиків»,
передбачається список застережень і винятків. Коли йдеться про договори
морського страхування, до таких винятків належать збитки, що сталися внаслідок
навмисних дій страхувальника, збитки внаслідок неморехідного стану судна,
збитки від природних властивостей вантажу, ядерна шкода, воєнні ризики,
піратські дії, арешт. Ці самі застереження передбачені відповідними статтями
255 — 261 Кодексу.
Четвертий
принцип — здійснення відшкодування в межах фактичних збитків також закладений
і в Кодексі. Стаття 250 «Страхова сума» передбачає, що страхувальник
зобов'язаний оголосити суму, на яку він страхує відповідний інтерес. Якщо ця
сума нижча за вартість застрахованого інтересу (страхову вартість), страховик
відповідає за збитки пропорційно відношенню страхової суми до страхової
вартості. Якщо страхова сума, що вказана в договорі морського страхування,
перевищує страхову вартість, договір є не дійсним щодо тієї частки страхової
суми, яка перевищує страхову вартість.
Стаття
251 «Перевищення страхової суми над страховою вартістю» також унеможливлює
здійснити страхове відшкодування понад розмір збитку, якщо інтерес застрахований
у кількох страховиків, на суму, що перевищує його страхову вартість.
До
витрат, які підлягають відшкодуванню страховиком, стаття 267 відносить і
витрати страхувальника, зроблені ним з метою зменшити збитки, за які відповідає
страховик чи запобігти їм, а також витрати, зроблені з метою виконати вказівки
страховика (стаття 263 «Запобігання або зменшення збитків»), з'ясувати й
установити розмір збитків, що їх має відшкодувати страховик, і для складання
диспаші із загальної аварії.
Стаття
276 «Отримання відшкодування від третіх осіб» також доповнює зазначені
нормоположення, передбачаючи, що страховик сплачує лише різницю між сумою,
належною для сплати за умовами договору морського страхування, і сумою,
отриманою від третіх осіб, якщо страхувальник отримав відшкодування збитків
від третіх осіб.
Суброгація.
Стаття 269 Кодексу має аналогічну назву і передбачає, ^ що в разі сплати
страхової суми, за винятком звільнення страховика від зобов'язань за договором,
до страховика за його згодою переходять:
270
1)
усі права на застраховане майно — у разі страхування на повну вартість;
2)
право на частку застрахованого майна, яка пропорційна відношенню страхової
суми до страхової вартості — у разі страхування на неповну вартість.
Аналогічна
норма передбачена статтею 274 «Право страховика щодо третіх осіб». До
страховика, який сплатив страхове відшкодування, переходить у межах сплаченої
суми право вимоги, що його страхувальник (або інша особа, яка отримала
відшкодування) має до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Це право
здійснюється страховиком з дотриманням порядку, встановленого для особи, яка
отримала відшкодування.
Якщо
страхувальник відмовиться від свого права щодо особи, відповідальної за
заподіяну шкоду, або здійснення цього права стане неможливим з його вини,
страховик звільняється від сплати страхового відшкодування повністю або у
відповідній частині.
Інша,
дуже схожа по суті норма має назву «Абандон», але тут ініціатором відмови від
своїх прав на застраховане майно виступає страхувальник. Стаття 271 Кодексу
передбачає ось що.
Страхувальник
може заявити страховикові про відмову від своїх прав на застраховане майно
(абандон) і отримати повну страхову суму у випадках:
1)
пропажі судна безвісти;
2)
економічної недоцільності відбудування або ремонту застрахованого судна;
3)
економічної недоцільності ліквідації пошкоджень або доставки застрахованого
вантажу в місце призначення;
4)
захоплення судна або вантажу, застрахованого від такої небезпеки, якщо
захоплення триває більше двох місяців.
Угода
сторін, що суперечить правилам цієї статті, не дійсна.
Заява
про абандон повинна бути зроблена страховику протягом шести місяців з моменту
закінчення термінів (настання обставин).
Із
закінченням шестимісячного терміну страхувальник утрачає право на абандон, але
може вимагати відшкодування збитків на загальних підставах.
Страхування
каско суден. На страхування приймають: корпус судна, зокрема й такого, що
будується, з його машинами, обладнанням, устаткуванням і такелажем. Обсяг
страхового покриття визначається відповідними умовами страхування. Незважаючи
на те, що єдиних для всього світу умов не існує, усі вони мають багато
спільного, головним чином передбачаючи захист від знищення, пошкодження
корпусу, машин, обладнання суден (каско); видатків у разі настання відповідальності
перед третіми особами (відповідальність); видатків судовла-сників на зменшення
збитків (витрати).
Найпоширенішими
є англійські умови, що мають назву «Застереження Інституту Лондонських
Страховиків». Існують також німецькі, норвезькі, американські умови.
271
Український
морський страховий ринок також застосовує різні умови страхування. Попри те,
що всі страховики конкурують між собою, існують тенденції щодо зближення
застосовуваних ними умов страхування.
Подальшу
інтеграцію у зближенні умов страхування має здійснювати Морське страхове бюро
України, що створене згідно зі статтею 12 Закону України «Про страхування» та
статтею 242 Кодексу торговельного мореплавства.
Далі
розглянемо принципові положення типових умов страхування каско суден щодо
ризиків та винятків із переліку страхових випадків.
СТРАХОВІ
РИЗИКИ. За угодами страхування, укладеними згідно з цими умовами,
відшкодовуються збитки, які сталися внаслідок випадковостей і небезпек
плавання, а також із інших причин раптового і непередбаченого характеру.
Обсяг
страхового покриття встановлюється на основі однієї з таких умов.
•
«З відповідальністю за повну загибель і пошкодження». За угодою страхування,
укладеною на цій умові, відшкодовуються:
а)
збитки внаслідок повної загибелі судна (фактичної або конструктивної) чи
видатки з усунення пошкоджень його корпусу, механізмів, машин, обладнання з
будь-яких причин, окрім тих, що зазначені в цих умовах;
б)
збитки внаслідок пропажі судна безвісти;
в)
збитки, видатки та внески, пов'язані із загальною аварією у частині судна;
г)
необхідні і доцільно здійснені видатки щодо рятування судна;
г)
необхідні і доцільно здійснені видатки із запобігання, зменшення й
установлення розміру збитку, якщо збиток відшкодовується за
умовами страхування.
•
«З відповідальністю за пошкодження». За угодою страхування, укладеною на цій
умові, відшкодовуються:
а)
видатки з усунення пошкоджень судна, його механізмів, машин або обладнання з
будь-яких причин, окрім тих, що зазначені в цих умовах;
б)
необхідні і доцільно здійснені видатки із запобігання, зменшення і
встановлення розміру збитку, якщо збиток відшкодовується за умовами
страхування.
•
«З відповідальністю за повну загибель». За угодою страхування, укладеною на цій
умові, відшкодовуються:
а)
збитки внаслідок повної загибелі судна (фактичної або конструктивної"), з
будь-яких причин, окрім тих, що зазначені в цих умовах;
б)
збитки внаслідок зникнення судна безвісти;
в)
збитки, видатки та внески, пов'язані із загальною аварією у частині судна;
г)
необхідні і доцільно здійснені видатки з рятування судна;
272
ґ)
необхідні і доцільно здійснені видатки з метою запобігти збитку, зменшити його
і встановити розмір, якщо збиток відшкодовується за умовами страхування.
Винятки
зі страхових випадків і обмеження страхування. Не відшкодовуються збитки,
завдані з таких причин:
а)
навмисні дії (намір) і груба необережність страхувальника, ви-годонабувача або
їх представників (не стосується капітана і членів екіпажу застрахованого
судна);
б)
відомого немореплавного стану судна страхувальникові, виго-донабувачеві або
їхнім представникам до виходу судна у рейс;
в)
зносу, корозії судна, його частин, машин та обладнання;
г)
експлуатації судна в умовах, не передбачених його льодовим класом;
ґ)
прямого або непрямого впливу радіації чи радіоактивного зараження у зв'язку з
будь-яким застосуванням атомної енергії і використанням матеріалів, що
піддаються радіоактивному розпаду;
д)
видатки з утримання судна та екіпажу;
е)
збитки й видатки, пов'язані з віддаленням застрахованого судна, заподіянням
шкоди довкіллю, здоров'ю людей і майну третіх осіб, а також непрямі збитки
страхувальника;
є)
видатки з усунення будь-якого дефекту, якщо дефект не викликав загибелі судна
або пошкодження його корпусу, механізмів, машин і обладнання.
Якщо
в договорі страхування не передбачено іншого, не відшкодовуються:
ж)
збитки, котрі страхувальник зобов'язаний оплатити власникові іншого судна і до
яких призвело зіткнення суден;
з)
збитки, котрі страхувальник зобов'язаний оплатити третім особам і до яких
призвело пошкодження застрахованим судном будь-якого плаваючого, нерухомого або
іншого об'єкта;
і)
збитки від втрати фрахту;
 ї) збитки, завдані
військовими діями або військовими заходами та їх наслідками, громадянськими
війнами, народними заворушеннями, трудовими конфліктами;
й)
збитки, завдані діями урядових органів щодо застрахованого судна, за винятком
збитків від загибелі або пошкоджень застрахованого судна внаслідок заходів,
ужитих для запобігання або зменшення небезпеки забруднення із судна, яке
зазнало пошкоджень, що за них страховик несе відповідальність на підставі
угоди страхування.
У
разі включення до договору страхування відповідальності за збитки, зазначені в
підпункті «з», не відшкодовуються також видатки страхувальника, що виникли
внаслідок:
• пошкодження
або загибелі вантажу та іншого майна на застрахованому судні;
•
смерті, каліцтва або пошкодження здоров'я будь-яких осіб;
•
усунення уламків, залишків суден, вантажу або інших предметів:
273
•
забруднення або зараження моря, будь-якого майна або об'єкта (включаючи видатки
із запобігання такому забрудненню або зараженню), за винятком інших суден, з
котрими зіткнулося застраховане судно, і майна на таких суднах;
•
будь-яких договірних зобов'язань судна;
•
повної або тимчасової втрати можливості використовувати судно або будь-який
інший об'єкт, неушкоджений у результаті зіткнення.
Якщо
у разі зіткнення застрахованого судна з будь-яким іншим судном
відповідальність лежить на обох суднах і хоча б для одного судна не
обмежується за законом, відшкодування обчислюється за принципом «роздільної».
відповідальності, тобто збитки, завдані іншому судну, відшкодовуються
страховиком з огляду на ступінь вини застрахованого судна незалежно від того,
в якій сумі і на чию користь має бути здійснений платіж у результаті заліку сум
взаємних вимог.
У
решті випадків страхове відшкодування здійснюється за принципом «єдиної»
відповідальності на підставі фактичних видатків страхувальника, що підлягають
відшкодуванню за умовами договору страхування.
У
разі включення до договору страхування відповідальності за збитки, указані у
пункті «і» цього розділу, відшкодуванню підлягають збитки від втрати фрахту в
період аварійного простою, з причин, визначених цими умовами.
Розмір
відшкодування визначається множенням узгодженої добової суми фрахту на
кількість днів аварійного простою, зменшену на З неповні доби. При цьому
відшкодування виплачується не більш як за 180 днів аварійного простою (коли не
узгоджено інше).
Період
аварійного простою обчислюється з моменту настання страхового випадку і
містить у собі час рятувальних операцій та ремонту з усунення пошкоджень, що
виникли внаслідок страхового випадку.
Час,
витрачений на переправлення судна до місця ремонту, включається до періоду
аварійного простою за умови, що внаслідок страхового випадку судно було
змушене перервати рейс і негайно вирушити на ремонт.
Збитки
від утрати фрахту внаслідок простою судна під час ремонту з усунення
пошкоджень, яких йому було завдано в результаті страхового випадку,
відшкодовуються за умови, що такий ремонт був здійснений протягом 24 місяців з
моменту закінчення строку страхування. Не відшкодовуються збитки від втрати
фрахту в разі повної загибелі (фактичної або конструктивної) судна.
У
разі включення у договір страхування відповідальності за збитки, зазначені у
пп. «ї», «й», при укладанні договору страхування страхувальник на вимогу
страховика зобов'язаний надати будь-яку інформацію, необхідну для визначення
ступеня ризику.
Якщо
у договорі страхування не передбачено іншого, не підлягають відшкодуванню:
а)
10 % видатків з усунення пошкоджень машин, котлів і обладнання судна;
274

б) 25 % видатків з усунення пошкоджень, яких було
завдано у результаті контакту з льодом і за які страховик несе відповідальність
за угодою страхування.
Зауважимо,
що тут ми торкнулися лише визначення ризиків, страхових випадків, винятків із
страхування та обмежень страхування. На цьому типові умови страхування,
звичайно, не закінчуються. Класичні умови страхування містять також інші норми
правовідносин, що розглядались вище.
Страхування
водного транспорту було розглянуто на прикладі страхування морських суден.
Страхування річкових суден з огляду на менші ризики (відсутність штормів на
ріках, полегшений пошук, невеликі глибини тощо), а також те, що на ріках
більше застосовується маломірних суден, має свої особливості. Так, наприклад,
за часів СРСР страхування моторних човнів здійснювалось Держстрахом на умовах
страхування власного наземного транспорту.
13.2. АВІАЦІЙНЕ СТРАХУВАННЯ
Характеристика ризиків та види авіаційного
страхування. Міжнародна практика до галузі авіаційного страхування, крім
страхування авіа-каско, відносить багато інших видів страхування, зокрема страхування
авіазапчастин та двигунів, пасажирів від нещасних випадків, членів екіпажів,
авіадиспетчерів та інших спеціалістів, страхування відповідальності аеропортів
і власників (операторів) ангарів, відповідальність виробників повітряних суден
та іншої продукції авіаційно-промислового комплексу і пов'язаних з авіацією
галузей.
Незважаючи
на розширене розуміння терміну «авіаційне страхування», головним носієм ризику
в цих видах страхування є повітряне судно, особливо під час зльоту чи посадки,
тому що саме в цей час повітряне судно отримує найбільші динамічні та статичні
навантаження. Відсоткове співвідношення польотного часу і вірогідності настання
авіаційних пригод унаочнює рис. 13.1. Зазначені найбільш небезпечні періоди
польоту хоча і становлять лише 6 відсотків польотного часу, але на них припадає
75 % авіаційних подій.
Одночасно
з розвитком технічного прогресу в авіаційній індустрії відбувався й розвиток
авіаційного страхування. І сьогодні існують тенденції щодо вдосконалення
практики цього виду страхування з урахуванням змін міжнародного національного
законодавства та з огляду на розвиток авіаційних технологій.
Розвиток
страхового законодавства в Україні та його вплив на здійснення авіаційного
страхування. Перше законодавче запровадження в Україні авіаційного страхування
було здійснено в XVII розділі «Авіаційне страхування» Повітряного кодексу,
прийнятого 4 травня 1993 p. Стаття 103 поділяла загальний термін «авіаційне
страхування» на більш деталізовані і конкретні види, що мали здійснюватися в
обов'язковому порядку.

Рис. 13.1.
Розподіл ризиків за етапами польоту
276
Зауважимо, що в Україні протягом 1993—1995 pp.
ліцензії на авіаційне страхування видавалися без його конкретизації в межах
майнового, відповідальності та особистого від нещасного випадків. Незважаючи
на обов'язкову форму цього виду страхування, договори страхування укладалися
на підставі правил страхування, що розроблялись страховиками самостійно і
використовувались при укладанні аналогічних за ризиками договорів
добровільного страхування.
З
прийняттям Закону України «Про страхування» ситуація щодо класифікації видів
дещо змінилася і Укрстрахнагляд припинив видачу нових ліцензій на узагальнений
вид страхування «авіаційне страхування». Натомість з'явилася низка
конкретизованих видів страхування. У межах добровільних видів видавалася
ліцензія на майнове страхування засобів повітряного транспорту і страхування
відповідальності власників повітряних суден, включаючи відповідальність
вантажоперевізника. А в рамках обов'язкового страхування Закон «Про
страхування» визначив такі види:
•
страхування членів екіпажу й авіаційного персоналу;
•
страхування працівників замовника авіаційних робіт, осіб, пов'язаних із
забезпеченням технологічного процесу під час виконання авіаційних робіт, та
пасажирів, які перевозяться за його заявкою без придбання квитків;
•
страхування відповідальності повітряного перевізника і виконавця повітряних
робіт щодо відшкодування збитків, заподіяних пасажирам, багажу, пошті,
вантажу, прийнятим до перевезення, іншим користувачам повітряного транспорту
та третім особам;
•
страхування відповідальності експлуатанта повітряного судна за збитки, які
можуть бути завдані ним під час виконання авіаційних робіт;
•
страхування авіаційних суден.
Це
збігалося з вимогами Повітряного кодексу України.
Ідеологічно
страхування каско повітряних суден та інших видів авіаційних ризиків базувалось
на основі морського страхування. Разом з тим світова практика показує, що
специфіка авіаційного страхування виявила його катастрофічну природу, на
відміну від морських ризиків. Оскільки авіаційне страхування — це цілий
комплекс страхових послуг, що тягне за собою відповідальність за багатьма
різними об'єктами, реалізація всіх їх виявляється із настанням одного
спільного для всіх випадку — авіаційної катастрофи. Авіаційному страхуванню найбільше
притаманна як катастрофічність ризику, так і його кумуляція.
Страхування
авіаційних ризиків має яскравий приклад розвитку ринку страхових послуг, який
відстежував зростання авіаційної індустрії й оперативно реагував на її
потреби, що постійно зростали з розвитком технічного прогресу. Якщо перші
ознаки страхових відносин можна спостерігати ще за часів Стародавньої Греції, а
класичне страхування (у сьогоднішньому розумінні) налічує 250 років, то вік
авіаційного страхування не більший за вік людини. Хоча один із перших полісів
зі страхування повітряних суден на випадок авіакатастрофи був виданий ще перед
першою світовою війною в Лондоні.
277
Для того щоб створити достатнє уявлення про ідеологію
авіаційного страхування та осмислити її, необхідно розглянути об'єкт страхування
— авіаційну галузь, а також дослідити притаманні цій галузі ризики. 1 тільки з
огляду на ці ризики можна схарактеризувати адекватні їм страхові програми.
Загальносвітові тенденції розвитку авіаційної
індустрії. Історію розвитку повітряних перевезень можна умовно поділити на
кілька етапів, що мали свої певні особливості. Так, усього за 70 років
авіалінії подолали шлях від невеличких фірм з мізерним капіталом, якими керували
пілоти-ентузіасти, до велетнів з мільярдами доларів в активах.
Початком
розвитку комерційного використання авіаційної техніки вважають Другу світову
війну, яка дала поштовх до розвитку транспортної авіації та створення
всесвітньої мережі, що обслуговувалась гвинтовими літаками.
Наступним
етапом розвитку авіації було застосування реактивних лайнерів, що підвищило
швидкості транспортування зі зменшенням витрат. Головним якісним показником
реактивної авіації вважають більший ресурс реактивних двигунів порівняно з
поршневими.
Важливою
для розвитку авіації стала поява широкофюзеляжних літаків, що на початку 70-х
років знову трансформували авіаційний ринок.
Поряд
з розвитком авіаційної техніки можна спостерігати вдосконалення навігаційних
служб, які почали застосовувати аерокосмічні навігаційні системи, що дало змогу
в багато разів збільшити точність наведення літаків.
Сьогодні
існують тенденції щодо розвитку допоміжних операцій, виконуваних авіаційними
компаніями з метою збільшення рентабельності авіаліній. Так, наприклад, типова
авіакомпанія здійснює операції в аеропортах і агенціях з продажу квитків,
залучається як партнер до готельного бізнесу, має дочірні туристичні компанії.
Зосередження
зусиль усіх країн на забезпеченні безпеки польотів та відшкодуванні збитків
потерпілим було започатковано ще до Другої світової війни прийняттям
відповідних конвенцій у галузі авіації.
Варшавська
конвенція 1929 року регулювала (а в деяких випадках регулює і сьогодні)
відповідальність авіаційного перевізника щодо смерті, каліцтва або затримок
пасажирів, а також щодо затримок і пошкодження вантажу та багажу.
Згідно
з конвенцією вид транспортування визначається «договором про транспортування»:
для пасажира — це квиток, для багажу — багажний чек, для вантажу — вантажна
накладна. Конвенція також визначила, що:
•
авіаційний перевізник відповідальний за смерть або каліцтво пасажирів, якщо
пригода сталася на борту повітряного судна або під час посадки чи висадки
пасажирів;
•
авіаційний перевізник відповідальний за збитки, ушкодження і руйнування багажу
та вантажу, що трапились під час транспортування;
278
• оудь-яке положення в договорі про транспортування,
яке суперечить статтям конвенції, не матиме юридичної сили. Отже, підкреслюється,
що положення конвенції про обов'язки авіакомпаній мають виключний характер.
Деякі
питання конвенцією передано до національної юрисдикції, тобто до юрисдикції
того суду, де слухатиметься справа (наприклад, хто може подати до суду в разі
травмування або загибелі пасажира і які права має пасажир).
Відповідальність
згідно з Варшавською конвенцією була обмежена сумою 12 тисяч Конвенційних
Золотих Франків (КЗФ).
Гаазька
конференція 1955 року прийняла доповнення до Варшавської конвенції— документ
відомий ще під назвою протоколу Хейга — і, зокрема, була збільшена сума
відповідальності до 250 тисяч КЗФ.
Щодо
перевезення багажу та вантажу відповідальність авіаційного перевізника була
обмежена сумою в 250 КЗФ за кілограм, якщо відправник не заявив вищої вартості
багажу чи вантажу і при потребі не заплатив додаткової суми. Відповідальність
за власність, що перебуває у пасажира, обмежена сумою в 5 тисяч КЗФ.
Оскільки
сума відповідальності визначається в Конвенційних Золотих Франках, це зумовлює
певні труднощі при перерахунку КЗФ у місцеву валюту. Для спрощення процедури
розрахунку колишній Комітет Цивільної Авіації США визначив ліміт
відповідальності в 20 тисяч доларів США за 250 тисяч КЗФ. Часто уряди певних
держав установлюють суми відповідальності в місцевій валюті. Водночас існує
вірогідність того, що в деяких країнах суди можуть перевести Конвенційний Золотий
Франк у місцеву валюту, використавши для цього вартість золота.
У червні 1995 року Міжнародна Асоціація Авіаперевезень
(ІАТА) скликала конференцію з питань обов'язків авіакомпаній, маючи на меті
нову спільну угоду, що змінила б Монреальську угоду 1966 року. Наслідком цієї
конференції на щорічних зборах ІАТА в Куала-Лумпур ЗО жовтня 1995 року було
прийняття Спільної Угоди про обов'язки перед пасажирами.
Ця
угода зобов'язує всі сторони, що її підписали, скасувати обмеження розмірів
компенсації на всі види травм, передбачені Варшавською конвенцією (протоколом
Хейга 1955 року). Це стосується й смертельних випадків та тілесних ушкоджень.
Відповідальність щодо перевезення пошти є винятком із
системи Варшавської конвенції і регулюється як місцевими законами, так і
Міжнародною Поштовою Конвенцією.
Технологія
здійснення страхування авіаційних ризиків в Україні.
Розглянувши
основи здійснення авіаційного страхування у світовій практиці, а також зваживши
на вимоги чинного українського страхового законодавства, можна застосувати
такий механізм страхування авіаційних видів.
279
Загальна частина'. Зауважимо, що всі ризики насамперед
пов'язані з експлуатацією повітряних суден і мають спільну природу. Адже
завжди об'єкти страхування будуть пов'язані з конкретним повітряним судном і
вірогідність настання страхових випадків лишатиметься прямо пропорційною
аварійності для даного типу авіаційного судна. Тому при здійсненні різних видів
авіаційного страхування доцільно брати до уваги такі загальні положення.
1.
Збитки, що можуть виникнути внаслідок однієї авіаційної події, розглядаються як
один страховий ризик щодо одного повітряного судна.
2.
Авіаційною пригодою вважається нещасний випадок або кілька випадків, що
призводять до тілесних ушкоджень та/або пошкодження майна.
3.
Умови договорів страхування не передбачають покриття ризиків:
від
впливу радіації та радіоактивного забруднення;
на
випадок війни, викрадення та інших небезпек.
(Зауважимо,
проте, що зазначені ризики можуть бути застраховані на додаткових умовах за додатковий
страховий внесок.)
Крім
загальних вимог, передбачених Законом України «Про страхування», доцільно, щоб
поліс мав місце дії (географічні ліміти) та дату видачі. Поліс може видаватися
для кожного виду авіаційного страхування або поєднувати комбінацію цих видів.
4.
Страховий захист припиняє свою дію у випадках, передбачених законодавством, а
також у разі, коли повітряне судно:
використовується
із забороненою законодавством метою або з метою, що відрізняється від
зазначеної в договорі;
перебуває
поза географічними межами, зазначеними у договорі, якщо це не пов'язано з
форс-мажорними обставинами;
експлуатується
особою, яка не визначена договором страхування, або керується на землі особою,
котра не вповноважена чи не має на це прав;
транспортується
будь-яким видом транспорту, за винятком транспортування після пошкодження в
результаті страхового випадку;
для
зльоту чи посадки використовує злітну смугу, котра не відповідає вимогам для
даного типу повітряних суден, якщо це не пов'язано з форс-мажорними обставинами;
здійснює
політ у несправному стані в разі, якщо він не дозволений керівництвом з льотної
експлуатації повітряного судна. Коли такий політ відбувається, він має бути
узгоджений у письмовій формі зі страховиком (страховик при цьому має право вимагати
доплати додаткового страхового внеску);
число
пасажирів (маса вантажу), які перевозяться повітряним судном, такі, що
перевищують максимальну пасажиромісткість (макси-
У цьому розділі
застосовано спеціальну авіаційну термінологію, що діяла на час підготовки
підручника. Згодом вона може змінюватися з розвитком законодавства та
нормативних документів у галузі авіації.
280
мальну
вантажопідйомність), установлену виробником цього судна, а також якщо порушено
порядок розміщення вантажу або пасажирів;
страхувальник
не сплатив страхові внески в розмірах і термінах, обумовлених договором
страхування.
Об'єкти
та ризики при страхуванні авіаційних суден. Страхувальником з цього виду
страхування може виступати юридична або фізична особа — власник повітряного судна
або повітряний перевізник, що експлуатує дане повітряне судно на законних
підставах.
Мінімальну
страхову суму доцільно встановлювати в розмірі залишкової балансової вартості.
При укладанні договору страхування страхова сума повинна бути узгоджена з власником
повітряного судна. Повітряне судно, що є об'єктом страхування, повинно мати:
Реєстраційне
посвідчення про державну реєстрацію цивільного повітряного судна;
посвідчення
(сертифікат) про придатність до польотів;
документи,
що підтверджують право власності (оренди) на повітряне судно;
інші
документи, яких вимагають державні і відомчі органи регулювання діяльності
повітряного транспорту.
Страховий
захист діє як для окремих періодів експлуатації (у польоті, під час
приземлення, на землі чи на якорі), так і для будь-якої їх комбінації.
При
цьому вважається таке:
політ
— період часу, протягом якого повітряне судно починає рух вперед з місця
виконання старту при зльоті або спробі зльоту, перебуває в повітрі і закінчує
пробіг під час посадки';
руління
— рух повітряного судна по льотному полю своїм ходом від стоянки до місця
виконання старту або після пробігу під час посадки;
на
землі — період часу, коли повітряне судно перебуває не в польоті, не у процесі
руління і не на якорі, згідно з визначенням;
на
якорі — період часу, протягом якого повітряне судно придатне для приводнення,
перебуває на плаву, а не в польоті і не в процесі руління, згідно з
визначенням, і який включає в себе ризики спуску на воду та підйому на стоянку.
Страхові випадки:
1)
повна загибель повітряного судна, яка можлива в період експлуатації внаслідок
авіаційної події і означає:
•
повну втрату повітряним судном здатності здійснювати політ через руйнування
основних несучих елементів конструкції (планера) або стан цього судна, про який
компетентною комісією встановлено, що аварійний ремонт технічно неможливий або
економічно недоцільний;
' Можливе інше визначення терміну
польоту, наприклад, від заняття своїх місць пілотами з метою виконання польоту
до залишення ними літака, або з моменту відриву від злітної смуги при розгоні
до моменту торкання злітної смуги при посадці тощо.
281
•
пропажу повітряного судна безвісти, коли повітряне судно після планового
польоту, здійсненого в період дії договору страхування, не прибуло до пункту
призначення і заходи з його розшуку протягом 60 діб не дали результатів або
його розшук офіційно припинено до закінчення зазначеного строку;
•
втрату повітряного судна у зв'язку з вимушеною посадкою на важкодоступну та не
придатну для евакуації цього повітряного судна місцевість;
•
повне руйнування повітряного судна в результаті авіаційної події (враховуючи і
пропажу безвісти).
2)
Пошкодження повітряного судна — будь-яке раптове і непередбачене для
страхувальника порушення цілості конструкції або деформація елементів
повітряного судна будь-чим, через що повітряне судно частково втратило
здатність виконувати польоти.
Укладаючи
договори страхування повітряного судна з кількома страховиками
(співстрахування), страховик відшкодовує збитки в розмірі, що не перевищує його
частки в загальній сумі за всіма договорами страхування зазначеного
повітряного судна.
Об'єкти та ризики при особистому страхуванні членів
екіпажу і авіаційного персоналу. Об'єктами страхування є життя та здоров'я
осіб, які пов'язані з виконанням технологічних процесів під час виконання
повітряних робіт. Це такі особи:
члени
екіпажу повітряного судна та інші особи авіаційного персоналу, що перебувають
на борту повітряного судна;
особи,
пов'язані із забезпеченням технологічних процесів під час виконання повітряних
робіт.
Зазначені
особи вважаються застрахованими з моменту вступу на борт повітряного судна з
метою виконання польоту до моменту залишення повітряного судна.
Страхувальником
з цього виду страхування може бути повітряний перевізник, у сертифікаті
експлуатанта якого внесені зазначені особи.
Договір
із цього виду страхування укладається, як правило, на один рік і діє на
території всіх країн, де виконуються повітряні роботи.
Застраховані
особи вносяться до страхового полісу або додатка до полісу у вигляді списку із
зазначенням прізвища та імені.
Страховим
випадком доцільно вважати пригоду, яка пов'язана з експлуатацією повітряного
судна і через яку сталися:
загибель
застрахованої особи чи отримання нею тілесного пошкодження із смертельним
наслідком у разі авіаційної події;
отримання
застрахованою особою травм, які призвели її до інвалідності;
отримання
застрахованою особою травм, що призвели до тимчасової втрати нею
працездатності і зумовили госпіталізацію на строк понад 48 годин протягом семи
діб з моменту авіаційної чи наземної події.
282
Особливості
проведення страхування працівників замовника авіаційних робіт, осіб, пов'язаних
із забезпеченням технологічного процесу під час виконання авіаційних робіт, та
пасажирів, які перевозяться за його заявкою без придбання квитків. У цьому
виді страхування об'єктом страхування є життя та здоров'я осіб під час виконання
ними повітряних робіт, що визначені в заявці страхувальника і до яких належать
працівники замовника авіаційних робіт, пасажири, які перевозяться за заявкою
замовника авіаційних робіт без придбання квитків. Зазначені особи вважаються
застрахованими з моменту вступу на борт повітряного судна з метою виконання
польоту до моменту покидання повітряного судна.
Страхувальник
з цього виду страхування — це фізична або юридична особа, яка є замовником
авіаційних робіт і уклала відповідну угоду з авіаційним перевізником.
Договір
страхування укладається на термін виконання повітряних робіт.
Об'єкти та ризики страхування відповідальності
повітряного перевізника і виконавця повітряних робіт щодо відшкодування
збитків, заподіяних пасажирам, багажу, пошті, вантажу. Об'єктом страхування є
майнові інтереси страхувальника, які виникають унаслідок зобов'язання
останнього в порядку, встановленому цивільним законодавством: відшкодувати
третім особам — пасажирам та вантажовласникам — збитки, пов'язані з
експлуатацією повітряного судна.
Страховими
випадками вважають:
•
авіаційну пригоду за участю повітряного судна страхувальника, внаслідок якої
настає його цивільна відповідальність за заподіяну шкоду життю та здоров'ю
пасажирів, їхньому майну (багажу);
•
факт пошкодження, псування або заподіяння іншої шкоди багажу, пошті, вантажу,
за які страхувальник (повітряний перевізник чи виконавець повітряних робіт)
несе відповідальність за контрактом на перевезення (за багажною квитанцією або
за пасажирським квитком).
Відповідальність
за майнові збитки вважається застрахованою на час офіційного перебування
вантажу та багажу на повітряному судні чи під час завантаження (розвантаження)
на повітряне судно.
Страхувальником
з цього вид}' страхування має бути авіаційний перевізник. що має право
здійснювати пасажирські та вантажні перевезення.
Страхувальники
зобов'язані страхувати цивільну відповідальність:
перед
пасажирами з розрахунку кількості всіх пасажирських крісел, передбачених
сертифікатом цього повітряного судна;
перед
власниками вантажу з розрахунку максимальної вантажопідйомності.
Страхова
сума (ліміт відповідальності страховика), установлена договором страхування з цього
виду страхування, повинна забезпечувати такі розміри:
за
шкоду, заподіяну життю та здоров 'ю пасажирів:
•
при виконанні польотів — у межах України з розрахунку еквіва
283
ленту
20 000 дол. США за кожне пасажирське крісло (згідно з Варшавською конвенцією,
про яку згадувалося раніше);
•
при виконанні міжнародних польотів — у межах та на умовах, передбачених
міжнародними угодами або законодавством країни, на території якої виконуються
пасажирські перевезення;
•
за шкоду, заподіяну багажу або вантажу, із розрахунку еквіваленту 20 дол. США
за 1 кг; за всі речі (ручна кладь), що перебувають у пасажира, — у розмірі 400
дол. США.
Страховик
сплачує зазначені страхові суми кожному потерпілому пасажирові, але в цілому не
більше, як на заявлену кількість пасажирських крісел.
Страховик
несе відповідальність у заявлених обсягах, якщо раніше не було заявлено про
більшу вартість багажу.
Страхове
відшкодування не виплачується:
•
за збитки, які виникли внаслідок природної втрати вантажу в межах, установлених
нормами при його перевезенні, а також впливу температури, вологості чи
особливих властивостей, які можуть призвести до загибелі чи псування вантажу
(усушка, утруска, загнивання, займання і т. ін.);
•
при нестачі вантажу, якщо ціла зовнішня упаковка;
•
при пошкодженні вантажу черв'яками, гризунами, комахами;
•
за збитки, заподіяні при доставлянні вантажу до місця навантаження в повітряне
судно і після вивантаження його з повітряного судна;
•
за збитки внаслідок спадання ціни на вантаж, що перевозиться повітряним судном.
Для
отримання страхового відшкодування страхувальник повинен надати страховикові
копію письмової претензії від пасажирів або власників вантажу та всі
документи, що стосуються настання страхового випадку, причин, розміру збитку
(висновки державних та відомчих комісій, обгрунтовані суми збитків).
Виплата
страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі документів заяви
страхувальника, страхового акта (сертифіката) — оригіналів (або нотаріально
засвідчених копій) таких документів:
корінців
авіаквитків та багажних квитанцій пасажирів повітряного судна;
документів
на перевезення вантажів та пошти;
документів
реєстрації події з повітряним судном, включаючи полі-тне завдання та результати
розшифрування носіїв бортових та наземних засобів об'єктивного контролю
польоту;
письмової
претензії до страхувальника від вантажовідправників, пасажирів або їх
правонаступників з прикладанням документів.
Контроль
за правильним оформленням перевізних документів (вантажних накладних тощо)
покладається на страхувальника.
Обсяги
відповідальності страховика при страхуванні відповідальності експлуатанта
повітряного судна за збитки, які можуть бути завдані ним при виконанні
авіаційних робіт. Об'єктом страхування є майнові інтереси страхувальника, які
виникають унаслідок зо-
284
бов'язання
останнього в порядку, встановленому цивільним законодавством, відшкодувати
третім особам на землі за шкоду, пов'язану з експлуатацією повітряного судна
або випаданням з нього будь-яких речей.
Страховим
випадком вважається авіаційна пригода за участю повітряного судна
страхувальника і внаслідок якої настає його цивільна відповідальність за
заподіяну шкоду життю та здоров'ю третіх осіб, що перебувають на землі,
їхньому майну, майну юридичних осіб.
Страхувальником
з цього виду страхування е авіаційний перевізник, що експлуатує це повітряне
судно на законних підставах.
Українським
законодавством встановлені такі межі відповідальності страховиків:
для
повітряного судна з максимальною злітною масою до 2000 кг — 200 тис. гри.;
для
повітряного судна з максимальною злітною масою від 200] кг до 6000 кг — 500
тис. грн.;
для
повітряного судна з максимальною злітною масою понад 6001 кг — 1 млн грн.
Виплата
страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі заяви
страхувальника, страхового акта (сертифіката) та додатка — оригіналів (або
нотаріально засвідчених копій) таких документів:
документів
реєстрації події з повітряним судном, включаючи по-льотне завдання та
результати розшифрування носіїв бортових та наземних засобів об'єктивного
контролю польоту;
письмової
претензії до страхувальника від третіх осіб або їхніх правонаступників з
прикладанням документів, які засвідчують настання страхового випадку,
передбаченого договором про страхування;
рішення
судових органів (або його копію) про відшкодування із страхувальника збитків на
користь потерпілих третіх осіб.
13.3. СТРАХУВАННЯ НАЗЕМНОГО ТРАНСПОРТУ
Наземний автомобільний транспорт — найбільш наближений
до людей засіб пересування. Якщо спричинення шкоди громадянам через зіткнення з
водним транспортом за звичайних умов мало ймовірне (люди не пересуваються
самотужки по воді), з повітряним транспортом зіткнення можливе тільки під час
авіаційної катастрофи, із залізничним транспортом —лише в разі перетинання
залізничної колії, то з автомобільним транспортом людина стикається постійно,
причому віч-на-віч. З одного боку — це найдоступніший і найзручніший вид транспорту,
а з іншого — настільки ж і небезпечний. Наземний транспорт, як об'єкт
підвищеної небезпеки, несе ризик довкіллю, і особливо життю та здоров'ю людей,
а водночас сам досить часто і легко стає об'єктом ушкодження.
Питання
підвищення надійності, міцності, захищеності тощо постійно спонукають
конструкторів та інженерів до створення дедалі на
285
дійніших
транспортних засобів, адже природні сили, стихійні лиха, дорожньо-транспортні
пригоди та протиправні дії завдають чималої шкоди власникам транспортних
засобів, тому страхування засобів наземного транспорту користується найбільшим
попитом порівняно зі страхуванням інших видів транспорту.
Так,
за даними Укрстрахнагляду, за 1996 рік страхування наземного транспорту за
зібраними преміями досягло 14,5 % у загальному обсязі майнового страхування,
обігнавши в кілька разів за цим показником страхування каско морських та
повітряних суден.
Популярність
і попит на цей вид страхування в розвинених країнах настільки великі, що деякі
страхові компанії пропонують укладати договори страхування за телефоном.
Головним
ризиком знищення або пошкодження транспортного засобу є дорожньо-транспортна
пригода (ДТП). За даними МВС в Україні протягом 1991 — 1995 років сталося понад
220 тисяч ДТП з людськими жертвами. За експертними оцінками, кількість ДТП без
людських жертв перевищує цей показник у 3 — 5 разів.
Сама
дорожньо-транспортна пригода має ряд характерних статистичних показників щодо
місця, часу, стажу водія і т. ін.
Наприклад,
понад ЗО % усіх ДТП відбувається в обласних центрах, найбільша кількість ДТП
припадає на жовтень, який за показниками аварійності майже вдвічі випереджує
лютий та березень, а за часом доби левова частка ДТП припадає на вечірні години
«пік».
Існує
досить цікава залежність імовірності настання ДТП від стажу водія. Наприклад,
водії зі стажем до одного року їздять обережно і скоюють менше за всіх аварій.
Більш ніж удвічі частіше порівняно з новачками скоюють аварії водії зі стажем
від 6 до 10 років, що пояснюється зниженням пильності та уваги. Решта водіїв
посідають місце посередині між цими двома групами, але водії зі стажем 10 — 15
років їздять дещо краще.
При
визначенні вірогідності настання ДТП враховують також і інші фактори. Так,
помічено, що автомобілі яскравих кольорів — червоні, жовті — менше потряпляють
у ДТП, ніж сірі та чорні.
Усі
ці фактори слід ураховувати при визначенні тарифу в разі укладання договору
страхування на випадок пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП. Велика
вірогідність настання ДТП порівняно з протиправними діями компенсується
невеликою збитковістю цього ризику, який становить у середньому 2 — 5 тис.
грн., тому середній тариф за цим ризиком становить 1,5 — 3,5 %.
Інших
значних збитків завдають протиправні дії третіх осіб, викрадення та
пограбування транспортних засобів. Зауважимо, що при укладанні договору
страхування повного каско тариф від викрадення становить більш як половину в
частці страхового тарифу і досягає близько 4 — 6 %. Це пояснюється майже
100%-вою збитковістю страхової суми. Тобто в разі настання страхового випадку
необхідно виплачувати всю страхову суму. До того ж такий «страховий випадок»
286
досить
легко сфальсифікувати. Тому більшість страховиків взагалі не беруть на
страхування транспортних засобів від крадіжки. У разі ж прийняття такого
ризику застосовують великі розміри франшизи.
Цей
ризик має свої характерні особливості. Ризик пограбування залежить насамперед
від престижності автомобіля, місця його зберігання, наявності охоронних
пристроїв та сигналізації, терміну експлуатації транспортного засобу.
Ще
одна група ризиків — стихійні лиха. Тут суб'єктивні фактори не впливають на
вірогідність настання збитків. Значне місце в цьому питанні посідає регіон
експлуатації транспортного засобу. Тариф від стихійних лих рідко перевищує 1 %.
Українські
страховики пропонують різноманітні умови страхування засобів наземного
транспорту. Але рідко можна знайти страхову компанію, яка взяла б на
страхування автомобіль від усіх ризиків, не залежно від країни його виробництва
і терміну експлуатації. 1 це зрозуміло: старі автомобілі і найбільш престижні
моделі належать до категорії з підвищеним ризиком. Перші більше потерпають в
ДТП, а другі частіше стають об'єктом для викрадення.
Серед
умов страхування є ряд обмежень, а саме:
•
не приймаються на страхування легкові автотранспортні засоби та причіпи до них,
термін експлуатації яких з моменту випуску їх заводом-виготовлювачем перевищує
10 років;
•
не приймаються на страхування від угону легкові автотранспортні засоби всіх
марок, не обладнані протиугонними пристроями;
•
не береться під страховий захист багаж;
•
не береться під страховий захист скло автотранспортних засобів, що має будь-які
пошкодження і дефекти;
•
не відшкодовуються збитки в таких випадках:
•
пошкодження (знищення) шин автотранспортного засобу та шин, установлених на
причіпах до нього, які завдані внаслідок руху й не спричинили ДТП;
•
крадіжки коліс, у тому числі запасних, установлених на автотранспортному
засобі та причіпах до нього, якщо крадіжка коліс сталася окремо, без угону або
викрадення автотранспортного засобу чи причепу.
З
огляду на різноманітність ризиків, що діють на транспортний засіб, їх доцільно
визначати окремо. Це дає змогу надати договору страхування найоптимальнішої
форми, поєднавши набір ризиків з фінансовими можливостями страхувальника.
Розглянемо
повний спектр страхового захисту, який у класичноіму варіанті можна подати
такими умовами.
Страховик
здійснює добровільне страхування автотранспортних засобів, що належать
юридичним та фізичним особам, і причепів до них, відповідного приладдя та
додаткового обладнання.
Як
правило, на страхування приймається автотранспортний засіб та причіпи до нього
в технічно справному стані.
287
До
страхових ризиків більшість страховиків відносять:
а)
пошкодження, знищення об'єкта страхування внаслідок аварії та інші пошкодження,
що сталися у процесі руху;
б)
пошкодження, знищення об'єкта страхування внаслідок протиправних дій третіх
осіб при його знаходженні:
•
у будь-якому місці;
•
на стоянці, що охороняється, чи в гаражі.
в)
пошкодження, знищення об'єкта страхування внаслідок стихійних лих (повінь,
буря, ураган, смерч, цунамі, шторм, злива, град. обвал, лавина, зсув, вихід
підґрунтових вод, паводок, повінь, сель, удар блискавки, просадка грунту,
землетрус), падіння дерев, нападу тварин, а також пожежі чи вибуху в
автотранспортному засобі;
г)
угон або викрадення автотранспортного засобу й причепів до нього, а також
крадіжка відповідного приладдя та додаткового обладнання в разі перебування:
•
у будь-якому місці;
•
на стоянці, що охороняється, чи в гаражі.
До
переліку страхових випадків можна віднести одну, кілька або всі щойно
перелічені події і конкретизувати їх у договорі страхування.
Разом
з тим існують обмеження страхових випадків, при яких страховик не здійснює
відшкодування.
До
страхових випадків не належать (а отже, виплати страхового відшкодування не
здійснюються) ситуації, при яких було зафіксовано:
а)
використання автотранспортного засобу та причепів до нього у заздалегідь
відомому страхувальникові аварійному стані (технічний стан автотранспортного
засобу визначається згідно з ГОСТ 25478-82 та відповідним розділом Правил
дорожнього руху);
б)
управління автотранспортним засобом особою, котра не має посвідчення водія;
в)
управління автотранспортним засобом водієм, що перебуває у стані алкогольного,
наркотичного або токсичного сп'яніння;
г)
непокору владі (втеча з місця події, переслідування працівниками ДАІ),
вчинення дій (крім тих, які кримінальне караються), пов'язаних із порушенням
Правил дорожнього руху;
д)
порушення правил пожежної безпеки, перевезення та зберігання вогненебезпечних,
вибухонебезпечних речовин і предметів, що легко займаються;
е)
намір або грубу недбалість страхувальника чи його представника, а також
порушення будь-ким із них установлених правил експлуатації автотранспортних
засобів;
є)
передачу страхувальником керування автотранспортним засобом особі, що перебуває
у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння, а також особі, що
не має посвідчення водія з дозволеною категорією відповідного транспортного
засобу.
288
До страхових випадків, як правило, не належать і
виплати страхового відшкодування не передбачають у разі знищення або пошкодження
автотранспортного засобу та причепів до нього внаслідок:
•
всякого роду воєнних дій чи воєнних заходів та їх наслідків, пошкодження чи
знищення мінами, бомбами та іншими знаряддями війни, а також внаслідок
громадянської війни, народних заворушень і страйків, конфіскації, арешту чи
знищення за вимогою військових чи цивільних влад;
•
прямого чи непрямого впливу атомного вибуху, радіації чи радіоактивного
ураження, пов'язаних з будь-яким застосуванням атомної енергії і використанням
радіоактивних матеріалів;
•
перевезення автотранспортного засобу морським, залізничним та іншими видами
транспорту;
•
збитків, що виникли внаслідок участі автотранспортного засобу у спортивних
змаганнях (гонки);
•
гниття, корозії, зруйнування і (або) втрати природних властивостей матеріалів,
що були використані в автотранспортному засобі, через зберігання в
несприятливих умовах, природних хімічних процесів тощо;
•
обробки теплом, вогнем чи іншим термічним впливом на автотранспортний засіб та
причепів до нього (сушіння, зварювання, гаряча обробка тощо);
•
збитків, завданих майну страхувальника, водія або пасажирів, що перебували у
транспортному засобі під час страхового випадку;
•
природного зносу транспортного засобу в цілому, а також його окремих деталей та
вузлів, втрати товарного вигляду, заводського браку;
•
пошкодження покришок, спричиненого поганим станом проїжджої частини, наїздом
на гострі предмети, їх природним зносом (якщо таке пошкодження не призвело до
збільшення збитків);
•
експлуатації автотранспортного засобу чи причепу до нього з використанням
покришок (шин) зі зносом протектора понад допустиму норму.
Не
відшкодовуються непрямі збитки та інші видатки, що можуть бути спричинені
страховим випадком (штраф, використання орендованого транспортного засобу,
проживання в готелі під час ремонту, видатки на відрядження, упущена вигода,
втрата прибутку, простій, матеріальні збитки, пов'язані з закінченням
гарантійного терміну, моральні збитки тощо).
Договір
страхування укладається, як правило, на один рік. Можливе укладання договору
страхування на коротші терміни, наприклад при виїзді за кордон, або на час
перегону транспортного засобу.
Страхова
сума визначається на підставі поданих заяви на страхування і документів, що
підтверджують вартість автотранспортного засобу, причепів до нього та
додаткового обладнання.
Примітка.
Документи, на підставі яких визначається страхова сума щодо автотранспортного
засобу та додаткового обладнання:
«
рахунок-фактура заводу-виробника;
•
каталог офіційного ділера;
•
експертна оцінка страховика.
289
Можливе укладання договору страхування з умовою
урахування ступеня зносу автотранспортного засобу, а також з урахуванням втрати
товарного вигляду.
Це
два взаємообернені показники. Новий автомобіль має 100% -вий товарний вигляд і
не має зносу. Чим старіший транспортний засіб, тим більший у нього знос і тим
менший показник товарного вигляду. Ці два показники впливають на розрахунок
страхового відшкодування. У разі пошкодження нового автомобіля ремонт
коштуватиме дешевше, ніж у разі таких самих пошкоджень на старому транспортному
засобі. Це зумовлюється, наприклад, тим фактом, що операції «зняти — поставити»
на новому автомобілі виконати легше і коштуватимуть вони менше, ніж на
старому. Досягти ж 100%-вого товарного вигляду після ДТП для нового автомобіля
значно складніше і дорожче, ніж відновити товарний вигляд старого
транспортного засобу, який, до речі, його вже не має. Наприклад, для досягнення
100%-вого товарного вигляду після пошкодження необхідно повністю перефарбувати
автомобіль. Для старих машин таке завдання не ставиться.
Іншим важливим застереженням є застосування франшизи.
Договір страхування укладається, як правило, за умови власної участі страхувальника
у відшкодуванні збитків з установленим розміром безумовної франшизи.
За
бажанням страхувальника при укладанні договору страхування може бути заявлена
також умовна франшиза, що дає змогу застосувати знижки зі страхової премії.
Оскільки
страховий випадок «викрадення транспортних засобів» викликає багато занепокоєнь
у страховиків, вони часто вдаються до фіксованих розмірів безумовної франшизи
для різних категорій транспортних засобів, наприклад:
•для
легкових автомобілів марок (їх модифікацій): ВАЗ 2108, 2109, 21010, Мерседес,
БМВ, автомобілів типу Джип (імпортного виробництва) — 30%;
•
для легкових автомобілів імпортного виробництва, термін експлуатації яких на
момент укладання договору страхування становить менш як рік— 15%, для інших—
12,5% тощо.
Договір
страхування може бути укладений як на користь страхувальника, так і на користь
іншої особи, визначеної страхувальником, — полісоутримувача, що має встановлені
законодавством права на використання автотранспортного засобу.
Страхова
премія обчислюється страховиком залежно від страхової суми та обраних страхувальником
страхових випадків — чинників, що впливають на рівень імовірності виникнення
страхового випадку: марки автомобіля, року його випуску, стажу та віку водія
(якщо водіїв кілька — то кожного з них), а також наявності охоронної
сигналізації і протиугонного пристрою та розміру умовної франшизи.
290
При
розрахунку розміру відшкодування беруться до уваги необхідні та доцільно
зроблені страхувальником видатки, що мали на меті врятувати застрахований
автотранспортний засіб, запобігти і (або) зменшити збитки. Ідеться, зокрема,
про такі витрати:
з
транспортування пошкодженого автотранспортного засобу до найближчого місця
ремонту, якщо він не на ходу;
придбання
запасних частин і матеріалів, необхідних для виконання ремонту, з урахуванням
видатків з упакування, митних зборів та податків;
на
відновлювальний ремонт, зумовлений страховим випадком.
пов'язані
з усуненням прихованих пошкоджень та дефектів, виявлених у процесі ремонту,
спричиненого даним страховим випадком, і підтверджених документально.
Як
правило, не компенсуються такі видатки страхувальника:
•
ремонт та технічне обслуговування застрахованого автотранспортного засобу, які
не викликані страховим випадком;
•
заміна, замість ремонту, тих чи інших деталей, вузлів і(або) агрегатів через
відсутність на ремонтних підприємствах необхідних запасних частин для ремонту
цих вузлів та агрегатів і(або) за бажанням страхувальника;
•
втрата експлуатаційних якостей;
•
видатки на роботи, пов'язані з реконструкцією чи переустаткуванням
автотранспортного засобу та причепів до нього, ремонтом чи заміною окремих
частин, деталей і приладдя внаслідок їх зношеності, технічного браку тощо.
Це
основні умови, що їх слід враховувати при укладанні договору страхування
наземного транспорту. Інші умови мають загальний характер. Вони визначені
законодавством і тому тут не наводяться.
13.4.
СТРАХУВАННЯ ВАНТАЖІВ
Страхування вантажів — один з найпоширеніших видів
страхових операцій. Той факт, що цей вид страхування виник дуже давно, пояснює
причину ретельної та детальної його розробки. Протягом століть відбувався добір
підходів та умов страхування, і сьогодні існують та розвиваються лише ті, що
найповніше враховують інтереси учасників страхових взаємовідносин і найбільше
відповідають сучасним вимогам господарювання. Ці умови в усьому світі
характеризуються здебільшого своєю уніфікованістю, що є позитивним фактором,
оскільки полегшує проблему вибору страхувальника та роботу страховика. Загальноприйняті
умови широко застосовуються і на українському страховому ринку. Розглянемо докладніше
діючі умови страхування вантажів, що перевозяться.
Як
уже зазначалося, страхувальником може бути особа, котра має страховий інтерес у
даному вантажі: відправник та одержувач, фізична
291
чи
юридична особа. Страховиком в Україні може бути лише страхова компанія, що
одержала ліцензію Укрстрахнагляду та має право здійснювати цей вид страхування
згідно з її установчими документами.
Об'єктом
страхування вантажів є вантаж, перевезення якого зумовлюється економічними
взаємовідносинами сторін.
При
здійсненні зовнішньоторговельних операцій невіддільною частиною міжнародного
торговельного контракту є положення про страхування вантажу. Серед умов
торговельних угод, що були видані в Парижі Міжнародною торговельною палатою в
1936 році під назвою «Міжнародні комерційні терміни» (INCOTERMS), з
останнім перевиданням у 1990 році, найширшого застосування набули чотири
основні типи: CIF, CAP, FOB,
FAS.
За
угодою CIF (вартість, страхування, фрахт) продавець зобов'язується доставити
вантаж у порт відправлення, завантажити його на борт судна, зафрахтувати
тоннаж, сплатити вартість фрахту та застрахувати вантаж від транспортних
(морських, автомобільних, авіаційних, залізничних) ризиків на весь час
перевезення до моменту передачі його покупцеві.
Угода CAF
(вартість, фрахт) передбачає, що продавець має власним коштом укласти договір
транспортного перевезення вантажу до місця призначення, вказаного у контракті,
та забезпечити доставку вантажу на борт судна. Обов'язок страхування вантажу
лежить на покупцеві.
За
угодою FOB («вільний на борту») продавець зобов'язується
провести завантаження вантажу на борт судна (транспортного засобу), що
попередньо був зафрахтований покупцем. Обов'язок страхування вантажу також
належить покупцеві.
Угода
FAS («вільний вздовж борту») передбачає, що продавець має організувати доставку
вантажу до пункту навантаження, а вся подальша відповідальність за вантаж
покладається на покупця.
При
перевезенні вантажів наземними видами транспорту також застосовуються умови за
угодою «Поставка до кордону». За її умовами обов'язки продавця вважаються
виконаними в момент прибуття вантажу на митний кордон країни, зазначеної в
договорі купівлі-продажу.
Умови
страхування вантажів визначаються правилами страхування, що розробляються
індивідуально кожною страховою компанією. Переважно різниця між правилами
різних страхових компаній полягає у визначенні обсягу відповідальності.
Умови
страхування вантажів, що перевозяться авіа та наземними видами транспорту,
базуються на правилах морського страхування (CARGO), що
сформувалися значно раніше. Відмінність полягає у визначенні специфічності
ризиків, які виникають у разі експлуатації цих засобів перевезення.
Застереження
про страхування вантажів Інституту Лондонських граховиків з морського
страхування мають три типи застережень:
«А»,
«В», «С». Для всіх трьох типів застережень однаковими є застереження 8 — 19, а
відмінність полягає у визначенні перших семи за-

292
стережень.
Застереження типу «А» надає наиширше страхове покриття, застереження типу «С»
— найдужче покриття, а застереження типу «В» — середнє страхове покриття. Щодо
їх застосування, то найбільшою популярністю користуються застереження типу «А»
(понад 80% укладених полісів), на найдешевші із застережень — застереження типу
«С» — припадає близько 15 %, а застереження типу «В» застосовуються найрідше —
не більш як 5 %. Така світова тенденція характерна й для вітчизняного
страхового ринку.
Застереження
страхування вантажів Інституту Лондонських Страховиків типу «А» з морського
страхування передбачає страхове покриття за загибель та пошкодження від усіх
ризиків, окрім небезпек, зазначених у застереженнях 4 — 7, а саме:
•
Застереження 4 виключає навмисні порушення умов страхування страхувальником,
погане пакування, особливі властивості і природні властивості товару,
пов'язані з притаманними йому дефектами, затримку, неплатоспроможність
перевізника, використання ядерної зброї.
•
Застереження 5 виключає втрати через непридатність судна для плавання
(транспортного засобу до рейсу), якщо страхувальникові про це відомо.
•
Застереження 6 виключає військові ризики (за винятком піратства);
•
Застереження 7 виключає страйки, громадські заворушення, тероризм, народні
заворушення за політичними мотивами.
Ці
застереження є дійсними для всіх трьох типів застережень страхування вантажів,
але за умовами типу «В», «С» до нестрахових подій додатково віднесено:
•
навмисні пошкодження або навмисне псування застрахованого вантажу чи будь-якої
його частини через неправомірні дії однієї або кількох осіб;
•
захоплення, арешт, конфіскація вантажу та піратські дії. Обсяг відповідальності
за договором страхування може бути збільшений за рахунок додатково внесених за
бажанням страхувальника перелічених раніше ризиків, що відповідно вплине на
зростання розміру тарифу та страхової премії.
Застереження
страхування вантажів Інституту Лондонських Страховиків типу «В» з морського
страхування передбачає страхове покриття за загибель та пошкодження вантажу
внаслідок таких ризиків (окрім небезпек, зазначених у застереженнях 4 — 7):
•
пожежі або вибуху;
•
посадки на мілину, потоплення або перевертання судна;
•
перевертання чи сходження з рейок наземного перевізного транспорту;
•
зіткнення судна або іншого транспортного засобу з будь-якими зовнішніми
об'єктами, крім води;
•
розвантаження вантажу в порту лиха;
•
землетрусу, дії вулкану або блискавки;
•
пожертвування за загальною аварією;
293
•
викидання за борт або намокання;
•
потрапляння морської, річкової або озерної води на судно, човен, контейнер,
підйомник або в місце зберігання;
•
повної загибелі цілого місця вантажу, що впав за борт або упущеного внаслідок
навантажувально-розвантажувальних робіт на судно чи інший транспортний засіб.
Застереження
страхування вантажів Інституту Лондонських Страховиків типу «С» з морського
страхування передбачає страхове покриття за загибель та пошкодження вантажу
внаслідок наступних ризиків (окрім небезпек, зазначених у застереженнях 4 —
7):
•
пожежі або вибуху;
•
посадки на мілину, потоплення або перевертання судна;
•
перевертання чи сходження з рейок наземного перевізного транспорту;
•
зіткнення судна або іншого транспортного засобу з будь-якими зовнішніми
об'єктами, крім води;
•
розвантаження вантажу в порту лиха;
•
землетрусу, дії вулкану або блискавки;
•
пожертвування за загальною аварією;
•
викидання за борт з метою врятування вантажу.
Умови
страхування вантажів, що перевозяться авіатранспортом, збігаються із
застереженнями типу «А» морського страхування, згідно з полісом Ллойда — Institute cargo clauses (Air). Винятки становлять обставини, що притаманні лише для
морських перевезень (загальна аварія, змивання вантажу хвилею і т. ін.).
У
світовій практиці широко застосовується поліс Ллойда з перевезення вантажів
наземним транспортом (Lloyd's
goods in transit policy), що при бажанні
може включати і страхування відповідальності ванта-жоперевізника. За ним
вантажі страхуються від втрати та збитку на умовах «з відповідальністю за усі
ризики» на період перевезення й термін зберігання на складі до 72 год, тобто
«від складу до складу». По суті, вони аналогічні Застереженням страхування
вантажів Інституту Лондонських Страховиків типу «А» з морського страхування.
Страховий
поліс видається страховиком лише від свого імені і вступає в дію з моменту
сплати страхувальником страхових премій.
За
строком дії страхові поліси поділяються на рейсові, тобто вантаж страхується
від одного пункту до іншого, та на визначений період часу. За умовами змішаного
полісу страхування вантажу здійснюється одночасно за обома умовами.
Широке
застосування як у зовнішньо-, так і внутрішньоекономіч-них зв'язках набула
особлива форма — Генеральний поліс. За угодою зі страхувальником страховик
зобов'язується протягом визначеного строку (як правило, рік) страхувати всі
вантажі, що їх отримує чи відсилає страхувальник. Зручність полягає в тому, що
за багаторазових поставок відпадає потреба оформляти поліс страхування за
кожною окремою партією вантажу. Страховик несе відповідальність за всі ван-
294
тажі,
що підпадають під страхування в разі, коли страхувальник заповнив заяву на
страхування вантажу і страхові премії перераховані вчасно. Окрім строку дії, у
генеральному полісі зазначаються обсяг та межа відповідальності страховика,
інші спеціальні умови.
Вантаж
приймається на страхування в сумі, заявленій страхувальником. Страхова сума має
відповідати дійсній страховій вартості вантажу, але на практиці страхова сума
нерідко не збігається з дійсною вартістю страхового інтересу, що може призвести
до непорозумінь та суперечок під час ліквідації збитків. У таких випадках
користуються статтею 251 «Кодексу торговельного мореплавства», згідно з якою,
якщо страхова сума була заявлена нижчою від дійсної вартості страхового
інтересу, страховик відповідає за збитки пропорційно до відношення страхової
суми до страхового інтересу. Якщо зазначена в договорі страхування сума
перевищує страхову вартість, то договір вважається не дійсним у тій частині
страхової суми, що перевищує страхову вартість страхового вантажу.
Страхова
вартість, за статтею 1 б Кодексу торгового мореплавства, визначається як первісна
вартість вантажу за ціною, яку заплатив страхувальник на момент навантаження,
плюс вартість навантаження, плюс власне страхова премія.
У
Німеччині за основу береться вартість вантажу на момент настання страхового
випадку, а у Франції страхова вартість визначається як вартість вантажу під час
навантаження, плюс транспортні витрати, плюс очікуваний прибуток від реалізації
вантажу (страховики, як правило, визначають цю величину у 10%).
Тарифи
премій зі страхування вантажів, як правило, розраховуються страховиками
самостійно.
Розмір
ставок страхових премій залежить від інформації, що міститься в заяві
страхувальника про укладання договору страхування вантажів, а саме:
•
виду вантажу (точна назва, тип пакування, число місць та вага);
•
виду транспортного засобу (наприклад, при морському перевезенні — назва судна,
рік побудови, тоннаж);
•
способу відправлення вантажу (у трюмі, на палубі, навалом, наливом, насипом, у
контейнерах);
•
маршруту (пункт відправлення, перевантаження, призначення транспортного
засобу);
•
вартості вантажу;
•
типу обсягу страхової відповідальності (умов страхування). Зауважимо,
українські страхові компанії додержують такої думки: найбільшою є ймовірність
крадіжки вантажу, а найменшою — ймовірність його загибелі під час аварії.
Фактор
крадіжки є настільки суттєвим, що, наприклад, у згаданому полісі Ллойда з
перевезення вантажів наземним транспортом обумовлюється непокриття збитків у
разі крадіжки, якщо вантаж було залишено без догляду. Страхове покриття буде
виплачене за умови, що
295
крадіжка
була здійснена вночі (з 18.00 до 6.00) з вантажівки, яка перебувала в
замкненому гаражі або на спеціально освітленому майданчику при діючій системі
сигналізації або вдень при діючій системі сигналізації та вжитих заходах
попередження за відсутності водія.
У
країнах з високим ступенем кримінальності ризик крадіжки вантажу при
перевезенні автотранспортом є дуже високим. Серед європейських країн Італія
вирізняється найістотнішим ступенем ризику крадіжки. Тут широко застосовується
захоплення вантажу з водієм (hi-jacking).
Слід
пам'ятати, що страхові компанії не відшкодовують збитків від пошкодження
вантажу за відсутності зовнішніх пошкоджень транспортного засобу, контейнера
або тенту чи за наявності цілої пломби. Причиною таких збитків може бути лише
неправильне розміщення вантажу. Відповідальність за порушення правил
навантаження несе перевізник, а не страховик.
Завдяки
усуненню митних бар'єрів у рамках ЄС значно зросли митні вимоги щодо
вантажівок поза його кордоном. Це призводить до тривалих простоїв на шляхах
біля митниць, а отже, і до зростання ризику крадіжки. Зі збільшенням розмірів
вантажівок зростає вартість вантажів, що перевозяться, а відповідно, й суми
збитків у разі їх втрати. Для організованої злочинності крадіжка вантажу з
автотранспортного засобу е найзручнішою. Саме тому перевезення цим видом транспорту
найризикованіші, а тарифні ставки — найвищі.
Одним
із факторів, що можуть істотно вплинути на розмір тарифу, є наявність чи
відсутність охорони під час перевезення вантажу. Перевага надається охоронним
агентствам. Як доводить практика, пограбування автомобілів, що мають охоронний
супровід, трапляються дуже рідко. Крім того, при настанні страхового випадку
відомості, що їх дасть охоронець як свідок, беруться до уваги як міліцією, так
і страховиком.
При
морських та авіа перевезеннях ризик крадіжки, пошкодження чи втрати вантажу є
найістотнішим під час навантажувально-розвантажувальних робіт та перебування
вантажу на складі. Нерідко вантаж або його частину викидають з люка літака під
час зльоту.
Першочерговим
критерієм оцінювання вантажу при перевезенні є визначення його типу, оскільки
кожний тип вантажу схильний піддаватися певним імовірним ризикам, що
зумовлюється його характеристиками. Так, горіхи, зерно, кава, цукор схильні до
підмочування, псування в умовах підвищеної вологості, пошкодження комахами та
гризунами; бавовна — забрудненню іншими вантажами, а також до вибуху при
перевищенні припустимого рівня густини пилу у трюмі, а заморожене м'ясо — до
псування при перевантаженнях у порту чи у результаті псування, ламання
рефрижераторних машин.
Статистика
показує, що найбільша кількість аварій відбувається з морськими суднами віком
понад 15 років, причому перше місце за часткою аварійності посідають танкери,
газовози, ролкерні судна
296
 (ROLL — ON, ROLL — OFF, RO —
RO), рудовози. Найбільше втрат та аварій
морських суден припадає на судна під прапорами Ліберії, Панами, Кіпру,
Гібралтару, Греції, Сен-Вінсента та Маршалових островів, де вимоги щодо
забезпечення безпеки плавання нижчі за загальноприйняті у світі.
Небезпечними
регіонами для морських перевезень вважаються Бі-скайська та Мексиканська
затоки, протоки Ла-Манш та Па-де-Кале, Північноатлантична траса, моря
Південно-Східної та Східної Азії, Західне узбережжя Африканського континенту,
де часто сідають на мілину судна, відбуваються пожежі та вибухи. У районах
Східного Африканського узбережжя та Південно-китайського моря поширене
піратство, а в Південній Африці —тероризм. Проте основним ризиком загибелі або
пошкодження судна чи вантажу є несприятливі погодні умови та рівень
кваліфікації екіпажу судна.
Коли
йдеться про перевезення вантажів залізницею, то на теренах СНД найнадійнішим
визнано двадцятитонний контейнер, що має лише одні двері, причому на платформу
ставляться два контейнери так, щоб двері одного були навпроти дверей іншого.
Оскільки оренда таких контейнерів недешева, то при використанні звичайних
вагонів після завантаження страхові компанії вимагають, як правило, запаяти
усі вікна, люки та двері.
Для
перевезення особливо цінних вантажів (комп'ютерів, аудіо- та відеотехніки,
грошей, цінних паперів, ювелірних виробів) більш придатними є поштові вагони
завдяки наявності купе, де можна розмістити охорону.
Вантажі,
що перевозяться під охороною в контейнерах та залізних вагонах, часто беруть на
страхування за умовами «з відповідальністю за всі ризики». Обсяг
відповідальності може бути розширений або звужений аналогічно до автомобільних
перевезень.
Вантажі,
які незручно красти частинами (сировина, ліс, устаткування, труби), звично
перевозяться на відкритих платформах. Такі вантажі або не страхують взагалі,
або на умовах «без відповідальності за пошкодження, окрім випадків загибелі»,
що не включають відповідальності за крадіжку і відшкодовують збитки в разі
зникнення вантажу безвісти.
Небажаним
ризиком для страхової компанії є перевезення автомобілів, тракторів,
мотоциклів на відкритих платформах без охорони — такі вантажі найдоцільніше
відправляти у вагоні-сітці.
Розмір
збитку, що стався внаслідок страхової події, визначається представником
страховика за участю страхувальника. Згідно з поширеним у світовій практиці
порядком представниками страхових компаній є аварійні комісари.
Середні
значення тарифних ставок при перевезенні контейнерами та упаковками, що
застосовуються у Великій Британії, становлять 0,1 — 0,2 % від вартості вантажу.
Максимальний розмір тарифної ставки при перевезенні таких небезпечних вантажів,
як тютюнові та горілчані ви
297
роби,
відео-, теле- та аудіоапаратура, комп'ютерна техніка (мікрочіпи), діаманти,
хутро, золото і т. ін., за небажаним для страховика маршрутом (наприклад, Київ
— Рим) становитиме не більш як 5 % від вартості вантажу. При цьому розмір
франшизи може бути значно підвищений (до 20 % розміру страхового відшкодування).
Слід пам'ятати, що ступінь ризику визначається за конкретних обставин, причому
на прийняття рішення істотно впливає можливість передати вантаж на
перестрахування.
У
внутрішніх перевезеннях відповідальність обумовлюється рамками сум, що
зазначаються у супровідних документах (накладних).
Страхування
вантажів залишається найбільш розробленим та традиційним видом. Він постійно
розвивається та вдосконалюється, вишукуючи нові модифікації, що мають на меті
якнайповніше задовольнити потреби всіх зацікавлених сторін ринкового процесу
господарювання.

ТЕСТ 13А
 Страхування
водного транспорту
1. На який законодавчий документ необхідно посилатися
при укладанні договорів морського страхування в Україні?
1) Усі питання, що стосуються страхування, визначені
Законом України «Про страхування»;
2)
законодавчим документом в Україні в галузі морського страхування є Кодекс
торговельного мореплавства;
3)
основоположним документом морського страхування є Закон Великої Британії про
морське страхування 1906 року.
2. Назвіть п 'ять основних принципів, на
яких будується договір морського страхування.
1) Це такі принципи:
а)
наявність об'єкта страхування;
б)
вірогідність настання страхового випадку;
в)
наявність зв'язку збитку і випадку, що до нього призвів;
г)
здійснення відшкодування в межах визначених страхових сум;
д)
можливість передбачення права регресу до винуватця.
2) Це такі принципи:
а)
наявність страхового ризику;
б)
довіра до страхувальника;
в)
довіра до страховика;
г)
здійснення відшкодування в розмірах фактичних збитків;
д)
передбачення можливості застосування абандону.
298

3) Це такі принципи:

а)
наявність страхового інтересу,
б)
найвищий ступінь довіри сторін;
в)
наявність причинно-наслідкового зв'язку збитку і випадку, що до нього призвів;
г)
здійснення відшкодування в розмірах фактичних збитків;
д)
суброгація.
3. Що
відноситься до об'єктів страхування?
1) Судно, у тому числі й таке, що будується, а також
його спорядження, такелаж і устаткування (виключно каско).
2)
Будь-який інтерес, пов'язаний із мореплавством, а саме: судно, у тому числі й
таке, що будується, вантаж, фрахт, плата за проїзд, орендна плата, очікуваний
від вантажу прибуток і вимоги, що забезпечуються судном, вантажем і фрахтом,
заробітна плата, інші винагороди капітана, членів команди судна, цивільна
відповідальність судновласника і перевізника, а також ризик, узятий на себе
страховиком (перестрахування).
3)
Інтерес, пов'язаний із судном, вантаж, фрахт, цивільна відповідальність
судновласника і перевізника, а також ризик, узятий на себе страховиком
(перестрахування).

ТЕСТ 13 Б
 Авіаційне
страхування
7. Що входить до поняття «авіаційне страхування»?
1) Тільки страхування повітряного транспорту, у тому
числі страхування авіазапчастин та двигунів.
2)
Страхування повітряного транспорту, у тому числі страхування авіазапчастин та
двигунів і страхування відповідальності власників повітряного транспорту
(включаючи відповідальність перевізника).
3)
Страхування повітряного транспорту, у тому числі страхування авіазапчастин та
двигунів, пасажирів від нещасних випадків, членів екіпажів, авіадиспетчерів та
інших спеціалістів, страхування відповідальності аеропортів та власників
(операторів) ангарів, відповідальність виробників повітряних суден та іншої
продукції авіаційно-промислового комплексу і пов'язаних із авіацією галузей.
4)
Страхування повітряного транспорту, у тому числі страхування авіазапчастин та
двигунів, особисте страхування від нещасних випадків авіаційних спеціалістів,
страхування відповідальності власників повітряного транспорту, включаючи
відповідальність перевізників, диспетчерів, операторів та космічне
страхування.
299

2. Який з наведених варіантів
містить найповніший перелік видів обов 'язкового авіаі)ійного страхування,
передбачених законодавством?

Варіант 1
а) Страхування авіаційних суден;
б)
особисте страхування від нещасних випадків на транспорті;
в)
страхування працівників замовника авіаційних робіт, осіб, пов'язаних із
забезпеченням технологічного процесу при виконанні авіаційних робіт, та пасажирів,
які перевозяться за його заявкою без придбання квитків;
г)
страхування ризикових професій народного господарства від нещасних випадків;
д)
страхування відповідальності власників повітряного транспорту (включаючи
відповідальність перевізника).
Варіант 2
а) Страхування членів екіпажу й авіаційного персоналу;
б)
страхування працівників замовника авіаційних робіт, осіб, пов'язаних із
забезпеченням технологічного процесу при виконанні авіаційних робіт, та
пасажирів, які перевозяться за його заявкою без придбання квитків;
в)
страхування відповідальності повітряного перевізника і виконавця повітряних
робіт щодо відшкодування збитків, заподіяних пасажирам, багажу, пошті,
вантажу;
г)
страхування відповідальності експлуатанта повітряного судна за збитки, які
можуть бути завдані ним при виконанні авіаційних робіт;
д)
страхування авіаційних суден.
Варіант З
а) Страхування авіаційних суден;
б)
особисте страхування від нещасних випадків на авіаційному транспорті;
в)страхування
ризикових професій народного господарства від нещасних випадків;
г)
страхування відповідальності повітряного перевізника і виконавця повітряних
робіт щодо відшкодування збитків, заподіяних пасажирам, багажу, пошті,
вантажу;
д)
страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів.
Варіант 4
а) Особисте страхування від нещасних випадків на
транспорті;
б)
страхування членів екіпажу й авіаційного персоналу;
в)
страхування працівників замовника авіаційних робіт, осіб, пов'язаних із
забезпеченням технологічного процесу при виконанні авіаційних робіт, та
пасажирів, які перевозяться за його заявкою без придбання квитків;
300
г)
страхування відповідальності повітряного перевізника і виконавця повітряних
робіт щодо відшкодування збитків, заподіяних пасажирам, багажу, пошті, вантажу,
та за збитки, які можуть бути завдані ним при виконанні авіаційних робіт;
д)
страхування авіаційних суден.
3. Чим зумовлений поділ авіаційного страхування, що
здійснюється в обоє 'язковій формі, на зазначені в другому запитанні види?
1) Міжнародною практикою здійснення авіаційного
страхування;
2)
міркуваннями необхідності достатнього страхового забезпечення авіаційної
галузі;
3)
вимогами міжнародних конвенцій у галузі авіаційного страхування;
4)
Законом України «Про страхування» та Повітряним кодексом.

ТЕСТ 13В
 Страхування
наземного транспорту
1. На вірогідність настання
яких страхових випадків впливають такі фактори, як стаж та вік водія, пора року
та доби, колір транспортного засобу?
1)
На протиправні дії третіх осіб або крадіжку транспортного засобу;
2)
на настання дорожньо-транспортної пригоди.
3)
на настання стихійних лих.
2. На вірогідність настання яких страхових випадків
впливають такі фактори, як марка транспортного засобу та термін його експлуатації,
наявність протиугонних пристроїв, місце зберігання транспортного засобу?
1) На настання стихійних лих;
2)
на протиправні дії третіх осіб;
3)
на настання дорожньо-транспортної пригоди.
3. Що є об 'єктом страхування наземного транспорту?
1) Транспортний засіб з його обладнанням та причіпами
до нього;
2)
транспортний засіб з ного обладнанням і причіпами до нього та цивільна
відповідальність власників транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім
особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди;
3)
транспортний засіб з його обладнанням та причіпами до нього та цивільна
відповідальність власників транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім
особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також інші випадки, що можуть
бути спричинені страховим випадком (штраф, використання орендованого транспортного
засобу, проживан-
301
ня в готелі під час ремонту, видатки на відрядження,
упущена вигода, втрата прибутку, простій, матеріальні збитки, пов'язані з
закінченням гарантійного терміну, моральні збитки тощо).
4. У якому з наведених варіантів уміщено найповніший
перелік страхових подій, іцо приймаються при укладанні договорів страхування
транспортних засобів?
Варіант
1. Збитки та інші видатки, що можуть бути спричинені внаслідок використання
транспортного засобу: штрафи, проживання в готелі під час ремонту, видатки на
відродження, упущена вигода, втрата прибутку, прості й матеріальні збитки,
пов'язані з закінченням гарантійного терміну, моральні збитки тощо.
Варіант 2. Пошкодження, знищення об'єкта страхування
внаслідок:
використання
автотранспортного засобу та причепів до нього у аварійному стані;
управління
автотранспортним засобом особою, що не має посвідчення водія;
перевезення
та зберігання вогненебезпечних, вибухонебезпечних речовин та предметів, що
легко займаються;
недбалості
страхувальника чи його представника, а також порушення будь-ким із них
установлених правил експлуатації автотранспортних засобів;
передачі
страхувальником керування автотранспортним засобом особі, що не має посвідчення
водія з дозволеною категорією відповідного транспортного засобу.
Варіант 3. Пошкодження, знищення об'єкта страхування
внаслідок:
всякого
роду воєнних дій чи воєнних заходів та їх наслідків, пошкодження чи знищення
мінами, бомбами та іншими знаряддями війни, а також внаслідок громадянської
війни, народних заворушень і страйків, конфіскації, арешту чи знищення за
вимогою військових чи цивільних влад;
прямого
чи непрямого впливу атомного вибуху, радіації чи радіоактивного ураження,
пов'язаних з будь-яким застосуванням атомної енергії і використанням
радіоактивних матеріалів;
перевезення
автотранспортного засобу морським, залізничним та іншими видами транспорту;
збитків,
що виникли внаслідок участі автотранспортного засобу у спортивних змаганнях
(гонки);
гниття,
корозії, зруйнування і (або) втрати природних властивостей матеріалів, що були
використані в автотранспортному засобі, через зберігання в несприятливих
умовах, природних хімічних процесів тощо;
обробки
теплом, вогнем чи іншим термічним впливом на автотранспортний засіб (сушіння,
зварювання, гаряча обробка тощо).
Варіант 4. Пошкодження, знищення об'єкта страхування
внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та інших пошкоджень, що сталися у
процесі руху, протиправних дій третіх осіб, угону або викрадення
автотранспортного засобу й причепів до нього, а також крадіжка відповідного
приладдя та додаткового обладнання, стихійних лих.
302

ТЕСТ
13Г.
 Страхування
вантажів
1. Хто може бути страхувальником при
страхуванні вантажів?
1) Власник вантажу;
2)
відправник, одержувач вантажу;
3)
відправник, одержувач, перевізник.
2. Які з наведених умов страхування
вантажів застосовуються частіше і мають найширше страхове покриття?
1) «З відповідальністю за часткову аварію»;
2)
«з відповідальністю за всі ризики»;
3)
«франко — завод»;
4)
«без відповідальності за пошкодження, крім випадків загибелі»;
5)
«поставка до кордону».
3. Які з умов застережень є відмінними для застережень
тгту
«А»,
«В», «С»?
1) 4—19;
2)
8—19;
3)
1—7.
4. Генеральний поліс являє собою:
І) документ, що видається представником страховика, у
тому числі страховим брокером або страховим агентом, страхувальнику на певний
період або рейс за умови заповненої останнім заяви на страхування та вчасно
перерахованих страхових платежів.
2)
страховий документ, що засвідчує відповідальність страховика перед страхувальником
за всі обумовлені види відправлених чи отриманих останнім вантажів, за умови
заповненої останнім заяви на страхування та вчасно перерахованих страхових
платежів.
5. Страхова сума при страхуванні вантажів визначається
як:
1)
розмір страхової вартості вантажу, збільшений на величину страхової премії;
2)
дійсна вартість страхового інтересу;
3)
ціна вантажу плюс очікуваний прибуток від його реалізації.
6. Які з перелічених факторів мають найбільший вплив
на визначення розміру тарифу при наземному страхуванні вантажів?
1) Вид вантажу; вид транспортного засобу, яким
здійснюється перевезення; маршрут;
2)
вид вантажу; вид транспортного засобу, яким здійснюється перевезення; охорона;
умовна франшиза; правильність пакування.
303
7. Які з наведених вантажів є небажаними
ризиками для страховика при транспортуванні залізницею?
1) автомобілі, мотоцикли, комп'ютери, аудіо- та
відеотехніка;
2)
автомобілі, ліс, сировина, трактори, устаткування.
8. Середнє значення тарифних ставок при
перевезенні контейнерами та упаковками становить:
1) 10% від вартості вантажу;
2)
0,1 — 0,2% від вартості вантажу;
3)
0,7 — 6,5% від вартості вантажу.

РОЗДІЛ 14. СТРАХУВАННЯ МАЙНА ГРОМАДЯН

14.1.
СТРАХУВАННЯ БУДІВЕЛЬ
Будівлі за ступенем важливості належать до
пріоритетного майна. Знищення або пошкодження будь-якої будівлі завдає її
власникові величезних збитків. Тому кожний власник будівлі чи будівель повинен
заздалегідь подбати про те, щоб у разі виникнення таких збитків мати змогу
покрити їх. У пригоді тут можуть стати грошові заощадження та страхування. При
цьому страхування має переваги, які полягають у тому, що зобов'язання за
договором страхування починають виконуватися з моменту його укладення. А для
нагромадження значних заощаджень потрібний тривалий час. Тому страхування будівель
відіграє велику роль у захисті економічних інтересів громадян, які можуть зазнати
матеріальних збитків унаслідок непередбачуваних подій.
У
сучасних умовах фізичні особи, власники будівель або повнолітні члени їхніх
родин, а також особи, які тимчасово користуються або розпоряджаються будівлями
на законних підставах, можуть бути страхувальниками й укладати договори
добровільного страхування.
До
переліку об'єктів, що підлягають страховому захисту, належать різні споруди:
житлові, садові й дачні будинки, господарські (сараї, погреби, гаражі) та
зовнішні (тротуари, тераси, огорожі, ворота) будівлі, зведені на постійному
місці, у тому числі й ті, під заставу яких страхувальник одержав кредит в
установі банку. Одночасно з будівлями приймається на страхування додаткове
обладнання до них (газопровід, водяні, газові лічильники, грати на вікнах
тощо). Договором можна передбачити страхування цивільної відповідальності
страхувальника та членів його родини за шкоду, яка може бути заподіяна при
користуванні (розпоряджанні) будівлями. При цьому страхувальник має право
вільно вибирати об'єкт страхування, а саме, він може застрахувати:
304
•
усі будівлі, які розташовані на його земельній ділянці;
•
окремі будівлі (лише житловий будинок або гараж);
•
окремі конструктивні елементи (тільки вікна, двері або дах);
•
будівлі, зведення яких не закінчено.
Винятком
з переліку об'єктів страхування є будівлі, що підлягають знесенню, дуже старі,
аварійні, а також ті, що містяться в зоні, якій загрожують обвали, зсуви,
повені або інші стихійні лиха, якщо про це оголошено в установленому порядку. У
рамках страхування будівель не підлягає страхуванню рухоме майно, що там
перебуває.
Відповідальність
страховика зі страхування будівель полягає у відшкодуванні збитків, що виникли
внаслідок стихійного лиха (буря, ураган, блискавка, злива, град, обвал, зсув,
сель, вихід підґрунтових вод, осідання грунту, повінь, землетрус); нещасного
випадку (пожежа, вибух, аварія опалювальної системи, водопровідної або
каналізаційної мережі, проникнення води із сусіднього приміщення, викид газу);
неправомірних дій третіх осіб.
Страхування
будівель не передбачає відшкодування збитків, що виникли через гниття, знос,
ураження домовим грибком; конструктивні недоліки будівель, які були відомі
страхувальникові до настання страхового випадку; навмисні дії страхувальника;
ведення військових дій, виникнення громадських заворушень, конфіскацію майна,
екологічні катастрофи.
Договір
страхування укладається на підставі усної або письмової заяви страхувальника терміном
на 1 рік або на кілька місяців.
Укладати
договір страхування починають з таких дій:
•
уточнюють факт належності будівель особі, з якою укладається договір;
•
з'ясовують, оголошено чи ні в даній місцевості про загрозу обвалу, повені або
іншого стихійного лиха. Якщо про таку загрозу оголошено, договір не
укладається (крім поновлення на ще один строк);
•
обов'язково оглядають будівлі у присутності страхувальника;
•
з'ясовують, чи забезпечені будівлі (особливо садові, дачні будинки) належним
доглядом (постійне проживання, систематичне відвідування, нагляд родичів,
сусідів і т. ін.);
•
дають страхову оцінку будівель, щоб правильно визначити страхову суму.
При
укладанні договору страхування будівель насамперед важливо визначити їх
вартість, тобто дати відповідну страхову оцінку. На підставі страхової оцінки
визначають розмір страхової суми, страхового платежу, а в разі знищення або
пошкодження будівель — розмір збитку та страхового відшкодування. Крім того,
правильність визначення страхової оцінки впливає на загальні фінансові
результати страховика.
Для
визначення вартості будівель страховики користуються послугами експертів або
відповідними оцінними документами бюро технічної інвентаризації, органів
комунального господарства, що їх має кож-
305
ний власник будівель. Оцінні документи
складають на підставі інвентаризаційних документів (поверхових планів, опису
будівель і т. ін.). При оцінюванні будівель використовуються оцінні норми, під
якими розуміють вартість у грошових одиницях певної одиниці вимірювання (метра
квадратного, метра кубічного, метра погонної довжини) нової будівлі. В оцінних
документах зазначається первісна та дійсна вартість будівель. Первісна вартість
— це вартість нової будівлі, обчислена згідно з існуючими в даному регіоні
оцінними нормами. Дійсна вартість обчислюється відніманням від первісної
вартості суми зносу.
У страховій практиці застосовують
кілька варіантів визначення страхової оцінки будівель.
Варіант І — страховою оцінкою може
бути дійсна вартість будівель на день укладення або поновлення договору.
Варіант JI — передбачає визначення страхової оцінки із застосуванням
відповідних ринкових цін, що склалися на будівлі в даному регіоні (тобто
первісної вартості). У такому разі реалізується принцип повноти страхового
захисту. Коли б не існувало страхування на базі ринкової вартості,
страхувальникові довелося б самостійно нести витрати, які перевищують дійсну
вартість при відбудові будівель.
В Україні страхова сума визначається
окремо для кожної будівлі, що приймається на страхування, за домовленістю
страхувальника зі страховиком, але не може перевищувати дійсної вартості
будівлі (страхова оцінка). Коли договір укладено на страхову суму, що менша за
страхову оцінку, страховик несе пропорційну відповідальність, тобто страхове відшкодування
виплачується у розмірі, меншому від заподіяних збитків, пропорційно до
відношення
Страхова сума / Дійсна вартість будівлі
Якщо страхувальник має намір збільшити
страхову суму в період дії договору страхування (через інфляційне зростання
вартості будівлі, у зв'язку з прибудовою до останньої або в разі страхування не
на повну вартість), укладається додатковий договір на термін, що залишився до
кінця чинності основного договору. При цьому загальна страхова сума за основним
та додатковим договорами не повинна перевищувати дійсної вартості будівель.
Страхові платежі визначають за
розміром страхової суми, терміном страхування та ступенем ризику з одночасним
використанням граничних розмірів тарифних ставок: на будівлі в сільській
місцевості — від 0,2 до 0,45% страхової суми; на будівлі в міській місцевості —
від 0,18 до 0,4% страхової суми. Якщо страховий платіж становить значну суму,
страхувальникові може бути надане право сплатити її як одноразово, так і
частинами: у два або три строки. Сплата можлива готівкою — представникові
страховика або безготівкове — через бухгал-
306
терію
підприємства, де працює страхувальник. При сплаті платежу готівкою
страхувальник одночасно одержує страхове свідоцтво певної форми. Для того щоб
сплатити платіж безготівкове, страхувальник подає доручення до бухгалтерії
підприємства, яка має утримати платіж із його заробітної плати та перерахувати
на рахунок страховика в установі банку. Страхове свідоцтво видається
страхувальникові в обумовлений договором термін після надходження платежу на
рахунок страхової компанії. У разі неперерахування страхового платежу за
страхувальника, який подав доручення, договір страхування вважається таким, що
не відбувся.
Договір
страхування набирає чинності з наступного дня, якщо він сплачується готівкою,
або з дня надходження його на рахунок страховика — у разі безготівкового
розрахунку. Такий порядок вступу договорів у силу стосується договорів, які
укладаються вперше чи поновлюються на новий строк після закінчення дії
попереднього договору, а також додаткових договорів, укладених у зв'язку зі
збільшенням страхової суми. Дія договору страхування припиняється через такий
строк, на який його було укладено, у день, що передує числу, з якого договір
набрав чинності. Водночас припиняється дія додаткового договору. Якщо
страхувальник не сплатив чергової частини платежу, дія договору припиняється
наступного дня після числа, зазначеного у страховому свідоцтві для сплати
платежу. Дія такого договору може бути поновлена, якщо протягом певного
(передбаченого його умовами) терміну, з дня, визначеного для сплати чергового
платежу, страхувальник звернувся із заявою про поновлення договору, страховик
оглянув будівлі і за час лрострочки сплати страхового платежу не сталося
страхового випадку.
Передбачається
також умова дострокового розірвання договору страхування з ініціативи
страхувальника (наприклад, втрата права власності у разі продажу або дарування
будівель і т. ін.). Тоді, якщо за період страхування не було страхового
випадку, страхувальникові повертається частка сплаченого платежу. Обчислюється
вона пропорційно до невикористаного строку, за який страховик має нести
відповідальність, зі зменшенням на певну суму, використану для ведення справи
страхової компанії. У разі зміни страхувальником будівель (замість проданих
будівель придбані інші) укладається новий договір. Страховий платіж обчислюють
тоді на підставі характеристики нових будівель з урахуванням невикористаної
частки платежу за попереднім договором.
Щоб
заохотити страхувальників до подальшої співпраці, страховики передбачають
різні пільги. Постійним страхувальникам, які протягом кількох років
безперервно укладали договори страхування будівель, може бути наданий
пільговий строк для укладення нового договору. Такий договір, незалежно від дня
сплати страхових платежів, вважається поновленим і набирає чинності з дня
закінчення дії попереднього договору. Якщо в такий пільговий строк станеться
стра-
307
ховий
випадок, а договір страхування не поновлено, страхове відшкодування виплачується
згідно з умовами, установленими попереднім договором. При цьому постійним
страхувальникам, які за час страхування не отримували страхового
відшкодування, у разі поновлення договорів можуть надаватися знижки в певному
розмірі від страхового платежу.
Укладений
договір страхування свідчить про те, що в разі настання страхового випадку
страхувальникові буде відшкодовано збиток. Оперативне вирішення питання про
виплату страхового відшкодування створює сприятливі передумови для швидкого
відновлення майнового стану страхувальника, що його він мав до страхового
випадку. А тому, якщо страховий випадок настане, страхувальник має вжити
заходів щодо зменшення збитків, завданих страховим випадком; повідомити
протягом доби компетентні органи (залежно від події — пожежний нагляд, органи
міліції і т. ін.); письмово повідомити про будь-який випадок страховика; дати
змогу представникові страховика оглянути пошкоджені будівлі, не виконуючи робіт
з їх відновлення. У разі невиконання страхувальником зазначених вимог
страховик має право не виплачувати страхового відшкодування.
Обоє 'язки страховика:
•
прийняти та зареєструвати заяву страхувальника про знищення або пошкодження
будівель;
•
запросити особу, відповідальну за заподіяну шкоду (якщо така є), для складання страхового
акта;
•
скласти страховий акт;
•
при потребі про інформацію, пов'язану зі страховим випадком, зробити запит до
компетентних органів або самостійно з'ясувати причини та обставини страхового
випадку;
•
обчислити суму збитку та страхового відшкодування;
•
виплатити страхувальникові страхове відшкодування;
•
на суму виплаченого страхового відшкодування пред'явити винній особі (якщо
така є) регресний позов.
Розмір
заподіяного страхувальникові збитку та страхового відшкодування визначається
на підставі страхового акта.
На
кожний страховий випадок, внаслідок якого було знищено або пошкоджено будівлі,
страховик складає акт певної форми, в якому беруть участь страхувальник або
повнолітній член його родини, двоє свідків та винна особа (якщо така є).
У
страховому акті, що складається на місці страхової події, у результаті
ретельного огляду пошкодженої (знищеної) будівлі подається характеристика
випадку, який стався; зазначаються розміри будівлі та будівельні матеріали її
конструктивних елементів; наводяться відомості про розмір знищених або
пошкоджених будівель; перелічуються роботи з рятування будівель; констатується
наявність залишків знищеної або пошкодженої будівлі, придатних для подальшого
використання.
308
Зазначені
дані є базою для розрахунку суми збитку. Визначити суму збитку та страхового
відшкодування — найскладніша та найвідповідальніша робота страховика, що
передбачає такі послідовні етапи:
•
установлення факту загибелі або пошкодження будівель;
•
визначення причини завданого збитку та вирішення питання про наявністо
страхового або нестрахового випадку;
•
визначення ступеня знищення або пошкодження будівель.
При
оцінюванні ступеня знищення або пошкодження будівлі розрізняють тотальний та
частковий збиток.
Тотальний
збиток, або знищення будівлі, констатується тоді, коли вартість відновлюваних
робіт з урахуванням вартості залишків та витрат, понесених страхувальником з
метою запобігання збиткам або їх зменшення, перевищує дійсну вартість будівлі.
Залишки від знищених будівель та окремих конструктивних елементів беруться до
уваги лише в тому разі, коли вони придатні для подальшого використання за
призначенням, і враховуються за кількістю будівельного матеріалу (цегли,
каменю, пиломатеріалів, шиферу і т. ін.), що його можна одержати при розбиранні
зруйнованої будівлі або окремої її частини.
Розмір
тотального збитку визначається:
•
при повному знищенні будівлі без залишків будівельних матеріалів, придатних
для будівництва, — як сума вартості (оцінки) будівлі з урахуванням суми зносу
та витрат з рятування будівлі;
•
якщо будівлю знищено, але є залишки будівельних матеріалів, придатних для
будівництва, — як різниця між сумою вартості будівлі (з урахуванням суми зносу)
та витрат з її рятування і сумою вартості залишків матеріалів (із сумою зносу)
з урахуванням їх знецінення внаслідок страхового випадку. Сума збитку набирає
такого вигляду:
3=В-І+Р-Б,
де В—первісна вартість будівлі;
І
— сума зносу;
Р
— витрати з рятування будівлі;
Б
— вартість залишків, придатних для будівництва.
При частковому збитку (пошкодженні будівель) основою
для визначення втрат є вартість відновлення (ремонту) будівлі з урахуванням
суми зносу та вартості залишків від пошкоджених (знищених) конструктивних
елементів. Вартістю відновлення будівлі є витрати, необхідні для того, щоб
привести будівлю до стану, коли вона буде придатною для експлуатації",
аналогічно тому, в якому будівля перебувала до настання страхового випадку.
Вартість
відновлення пошкодженої будівлі визначається одним із способів: використанням
одиничних розцінок на заміну чи відновлення конструктивних елементів, на
підставі яких розроблено оцінні нор-
309
ми
в даній місцевості, або використанням відсоткового співвідношення (питомої
ваги) вартості окремих конструктивних елементів до загальної вартості будівель.
Метод розрахунку вартості відновлення будівлі страховик обирає самостійно з
огляду на характер, ступінь та обсяг пошкоджень, складність конструкцій даної
будівлі та наявність відповідної технічної та оцінної документації.
Розмір
суми збитку є вихідним показником для розрахунку суми страхового відшкодування.
Оскільки будівлі страхуються за системою пропорційної відповідальності, обсяг
страхового відшкодування залежить не лише від нарахованої суми збитку, а й від
розміру суми, на яку застраховано будівлю. Тому сума страхового відшкодування
визначається залежністю

де
3 — сума збитку;
С
— страхова сума за договором;
О
— страхова оцінка.
Якщо
будівлі застраховані на повну вартість, то відбувається повне відшкодування
збитку.
Приклад.
При дійсній вартості 32000 грн. житловий будинок був застрахований на суму
20000 грн. Через настання страхового випадку вартість відновлювальних робіт з
урахуванням зносу досягла 1400и грн. У такому разі страхувальник отримає
страхове відшкодування в сумі 8750 (14000 - 20000 : 32000). Якби страхова сума
становила 32000 грн., то страхувальник отримав би 14000 грн.
Страхове відшкодування виплачується страхувальникові
протягом обумовленого договором терміну (двох, трьох днів) після одержання всіх
необхідних документів.
Подальша
дія договору страхування залежить від розміру виплаченого страхового
відшкодування. У разі виплати страхового відшкодування в повній страховій сумі
дія договору припиняється, а якщо виплачено лише частину страхової суми, — дія
договору продовжується до кінця зазначеного в ньому строку, у розмірі різниці
між страховою сумою та сумою виплаченого страхового відшкодування.
Операції
зі страхування будівель характерні для всіх розвинених країн. Так, страхування
охоплює майже всі види нерухомого майна. Але кожна країна має свої особливості
щодо організації проведення цього виду страхування.
У
Швейцарії будівлі забезпечуються страховим захистом у разі настання пожежі,
блискавки, вибуху, стихійного лиха, падіння літальних апаратів; пошкодження
внаслідок ламання; затоплення (усі види аварій). При страхуванні житлових
будівель від стихійних лих застосовується франшиза: у розмірі 10 % від
страхового відшкодування або в абсолютній сумі, мінімальний розмір 200 франків,
а максимальний —
310
2000
франків. Страхові премії сплачуються за тарифними ставками, розмір яких
залежить від ступеня ризику, наприклад враховуються тип будівель, і'х
конструктивні особливості (плоскі дахи, обігрів через підлогу або стелю,
наявність інших обігрівальних установок).
Страховий
захист будівель у Великій Британії має свої організаційні особливості,
пов'язані з багатовіковою традицією страхової справи. Страхування поширюється
на самі будівлі, на зовнішні частини власності (доріжки, під'їзні дороги,
тераси; комунікації під землею, на якій розташовані будівлі), а також на всі
комунікації, що ведуть до кожної будівлі, на її технічне обладнання.
Стандартним
полісом страхування будівель обумовлюється конкретно кожний вид ризику:
вогонь, блискавка, вибух, збитки, що є наслідком викрадення майна. Проти
кожного індивідуального ризику зазначаються винятки з відповідальності
страховика.
Основою
для визначення страхової суми є дійсна вартість будівель. Більшість договорів
страхування укладаються з франшизою в розмірі 50 фунтів стерлінгів при
страхуванні всіх ризиків.
14.2. СТРАХУВАННЯ ТВАРИН
Страхування тварин — вид майнового страхування, який
забезпечує страховий захист власникам на випадок загибелі тварин. Нині цей вид
страхування не набув належного розвитку на вітчизняному страховому ринку. Але
бажання власників тварин заручитися захистом на випадок можливих втрат
відкриває широкі можливості для страхових компаній у розвитку такого виду
страхування.
Договори
добровільного страхування тварин укладаються з фізичними особами, які є
власниками тварин.
Характер
страхування тягне за собою ряд обов'язкових вимог до укладання договорів.
1.
Визначається об'єкт страхування (це можуть бути здорові тварини з певними
віковими обмеженнями):
велика
рогата худоба, коні — віком від 1 місяця;
свині
— від б місяців;
мули
та невелика рогата худоба: вівці, кози, віслюки — від одного року;
хутрові
звірі: нутрії, кролі — з 45-денного віку;
собаки—від
6 місяців до 10— 12 років;
бджолосім'ї,
коти, декоративні птахи: папуги, хом'яки;
екзотичні
тварини: мавпи, змії і т. ін.
На
страхування не приймаються тварини хворі, виснажені, а також ті, які
перебувають у місцевості, де оголошений карантин (крім тварин тих видів, які до
даного захворювання несприйнятливі).
2.
Такі тварини, як собаки, приймаються на страхування, якщо вони зареєстровані у
спілці собаководів-аматорів. Українському товаристві мисливців та рибалок або
в Товаристві сприяння обороні України; а бджолосім'ї — після перевірки
ветеринарно-санітарного паспорта пасіки (характеристики пасіки, ветеринарно-санітарного
стану).
3.
Власники тварин зобов'язані суворо додержувати установлених у даній місцевості
рекомендацій щодо догляду за тваринами, їх годівлі й утримання, а також вжити
всіх заходів, аби попередити їх захворювання та загибель. Тому до укладання
договору страховик повинен перевірити, чи можна прийняти на страхування тварин
у даному господарстві. Якщо в господарстві не додержують зазначених умов,
договір страхування не укладається.
Ризики,
пов'язані зі страхуванням тварин, можна поділити на чотири групи.
1.
Страхування на випадок загибелі або падежу тварин від хвороб чи стихійного лиха
(повінь, обвал, блискавка, буря, ураган, град, землетрус); нещасних випадків
(дії електричного струму, замерзання, задушення, отруєння травами, укусу змій
або отруйних комах, утоплен-ня, попадання під засіб транспорту, попадання в
ущелину та інші травматичні пошкодження).
2.
Страхування на випадок вимушеного забою тварини, якщо вона травмована через
нещасний випадок і це унеможливлює подальше її використання. Або якщо вимушений
забій (за розпорядженням спеціаліста ветеринарної служби) пов'язаний із
вжиттям заходів, спрямованих на боротьбу з епізоотією або невиліковною
хворобою, що також виключає подальшу можливість використання тварини.
3.
Страхування на випадок лікування тварини від хвороби чи травми, одержаної
внаслідок нещасного випадку. У даному разі йдеться про непрямі збитки у вигляді
додаткових витрат на утримання тварини.
4.
Страхування на випадок викрадення або навмисних неправомірних дій третіх осіб.
У
страховій практиці існують різні варіанти обсягу відповідальності, але вони
різняться між собою кількістю ризиків, щодо яких укладається договір.
Договір
страхування укладається на підставі усної або письмової заяви страхувальника,
як правило строком на 1 рік, з обов'язковим оглядом тварин, за умови
страхування всіх наявних у господарстві тварин даного виду. Коли в
господарстві є тварини різних видів (наприклад, велика рогата худоба, свині,
кролі), за бажанням страхувальника можуть бути застраховані тварини всіх видів
або лише один вид (скажімо, велика рогата худоба).
Страховий
захист тварин обмежується територією (житлові та допоміжні приміщення,
присадибна ділянка страхувальника), обумовленою як місце страхування, тобто за
адресою, зазначеною у страховому свідоцтві.
Якщо
тварини не перебувають за місцем страхування, страховий захист припиняється.
312
Страхова
сума встановлюється на кожну тварину окремо, причому її максимальний розмір не
може перевищувати ринкової вартості тварини (страхова оцінка). Для всіх тварин
одного виду та вікової групи страхова сума має бути однаковою.
Страхування
тварин є досить небезпечним ризиком, адже кожний вид тварин потребує різного
обсягу страхової відповідальності. Ці та інші фактори зумовлюють використання
різних тарифних ставок, розмір яких може становити І — 10 % від страхової
суми. Водночас, страхування великої рогатої худоби здійснюється за граничними
розмірами страхових тарифів — від 2 до 5 % від страхової суми; зі страхування
коней — відповідно від 3 до 7 %.
Страховий
платіж страхувальник може сплатити готівкою, представникові страховика
одночасно з укладанням договору або безготівкове через бухгалтерію
підприємства, де він працює, на рахунок страховика в установі банку. Коли
страховий платіж становить значну суму, страхувальникові надається право внести
страховий платіж в два або три строки.
Особливість
страхування тварин, яка відрізняє цей вид страхування від інших, пов'язана зі
строками відповідальності страховика. Так, відповідальність страховика з
виплати страхового відшкодування при загибелі тварин від хвороби настає через
кілька (наприклад, 10) днів з моменту початку дії договору, тобто після сплати
страхового платежу. Таке відстрочення дає змогу уникнути виплат за тварин, які
при укладанні договору були хворі і не повинні були прийматися на страхування.
Проте це обмеження стосується лише нових та додаткових договорів. Якщо діючий
договір поновлено на черговий строк, страховик без будь-якої перерви несе
страхову відповідальність. За випадки загибелі або вимушеного забою тварин
внаслідок нещасних випадків, стихійного лиха та дії третіх осіб
відповідальність страховика починається та припиняється згідно з умовами
страхування будівель.
Для
постійних страхувальників страхові компанії пропонують різні пільги: знижки сум
страхових платежів, додатковий місячний термін для поновлення договору.
При
настанні страхового випадку на страхувальника покладаються певні обов'язки (їх
невиконання може стати підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування),
а саме:
•
вжити заходів щодо зменшення збитків, завданих внаслідок настання страхового
випадку;
•
у добовий термін заявити про загибель тварини спеціалісту ветеринарної служби;
•
у разі викрадення тварини, знищення або травмування внаслідок навмисних
неправомірних дій третьої особи зробити в добовий термін заяву до органів
міліції;
•
письмово в добовий термін заявити про будь-який страховий випадок
страховикові.
313
Страховик
після отримання заяви страхувальника про страховий випадок обов'язково складає
страховий акт у визначений умовами страхування термін (1 — 3 дні) у присутності
страхувальника або повнолітнього члена його сім'ї та двох свідків. В акті
зазначаються вид та вік загиблої тварини, її масть та прикмети, коли загинула
(захворіла) тварина, коли і кому про це заявлено, причини та обставини, що призвели
до її загибелі (вимушеного забою, викрадення, захворювання), а також
визначається сума збитку й страхового відшкодування.
Для
установлення факту та причини загибелі тварини страховик користується
документами компетентних органів, а саме: висновком спеціалістів ветеринарної
служби, довідкою органів гідрометеорологічної служби, пожежного нагляду,
міліції, суду.
Сума
збитку визначається:
•
у разі загибелі або викрадення тварини — у розмірі ринкової вартості тварини
(страхова оцінка), що склалася в даному регіоні;
•
при вимушеному забої:
а)
щодо великої рогатої худоби, коней, свиней, овець, кіз — у розмірі різниці між
ринковою вартістю тварини та вартістю придатного до вживання в їжу м'яса;
б)
пушних звірів — у розмірі різниці між ринковою вартістю та вартістю шкурки і
придатного до вживання в їжу м'яса. В обох випадках вартість зазначеного м'яса
встановлюється на підставі документа організації, котрій продано м'ясо. Якщо
спеціалістом ветеринарної служби м'ясо визнане повністю непридатним до їжі,
сума збитку визначається так, як за загиблу тварину;
•
у разі лікування тварини від хвороби або травми — у розмірі вартості лікування,
що зазначена в довідці спеціаліста ветеринарної служби.
Крім
того, для розрахунку розміру збитку необхідно знати, скільки тварин (особливо
свиней, овець, кіз, папуг) було у страхувальника при укладенні договору та в
разі настання страхового випадку. Якщо на день загибелі тварини у господарстві
страхувальника число тварин даного виду та віку перевищувало кількість
застрахованих і не можна встановити, яка саме з них була застрахованою, розмір
збитку визначається діленням загальної вартості всіх застрахованих тварин
даного виду та віку на фактичну кількість тварин на день страхового випадку.
Страхове
забезпечення при страхуванні тварин базується на системі першого ризику. Це
означає, що в разі знищення (вимушеного забою, викрадення або лікування)
тварини страхове відшкодування виплачується страхувальникові в розмірі суми
збитку, але не більшому за страхову суму.
Приклад
1. Громадянин уклав договір страхування корови на страхову суму 400 грн.,
вартість корови становила 600 грн. Сума збитку внаслідок загибелі була
визначена в 600 грн. Страхове відшкодування підлягає виплаті в розмірі 400
грн.
314
Приклад
2. Громадянин мав договір на страхування чотирьох нутрій, на загальну страхову
суму 80 грн., вартість однієї нутрії становила 20 грн. Після укладення договору
страхувальник купив ще одну нутрію. Через хворобу одна нутрія загинула. Розмір
збитку та страхового відшкодування становитиме 16 грн. (80 : 5).
Акт
про загибель (вимушений забій) та довідка компетентних органів, що підтверджує
страховий випадок, є головними документами, на підставі яких страхувальник
отримує страхове відшкодування. Проте страховик може відмовити у відшкодуванні
збитку, якщо тварину забито з господарських міркувань (для реалізації м'яса,
через старість і т. ін.); страхувальник порушив термін, в який він має подати
заяву про страховий випадок; факт страхового випадку не підтверджується
компетентними органами; загибель тварини є наслідком військових дій,
радіоактивного забруднення, навмисних дій страхувальника або повнолітнього
члена його родини.
Незважаючи
на те, що страхування тварин має давню історію, цей вид страхування ще й досі
лишається незвичним для українського страхового ринку. Проте в різних
європейських країнах страхування тварин є досить популярним видом страхування.
Особливого розвитку цей вид страхування набув у Великій Британії. Ввіз дорогих
порід худоби та екзотичних тварин і прагнення запобігти певним захворюванням
тварин спричинилися до появи попиту на страховий захист тварин.
Страхуванням
охоплена велика рогата худоба, коні, вівці, свині, коти, собаки. Страховики
відповідають за збитки, що виникли внаслідок хвороби, викрадення та нещасних
випадків. За додаткову страхову премію до обсягу відповідальності страховика
можуть бути включені ризики перевезення морським або повітряним транспортом та
деякі хірургічні операції. Страхова сума встановлюється в межах ринкової вартості
тварин.
Деякі
страхові компанії пропонують комбіновані поліси з єдиною страховою премією,
сутність яких полягає в тому, що на страхування приймаються кілька видів
тварин. Страховий захист може надаватися у вигляді цілого пакета різних видів
страхового покриття.
Нині
у Великій Британії спостерігається тенденція до збільшення попиту на
страхування котів та собак. У цьому зв'язку страховики пропонують багато видів
страхового покриття. Серед них:
плата
за послуги ветеринарів;
смерть
від хвороби;
смерть
від нещасних випадків;
викрадення;
відповідальність
перед третіми особами
Перший
вид страхового покриття передбачає відшкодування витрат на послуги ветеринара,
що були надані ним при нещасному випадку або захворюванні тварини. Другий,
третій і четвертий види страхового покриття передбачають відшкодування збитків
страхувальникові
315
до
500 фунтів стерлінгів унаслідок смерті тварини від хвороби, нещасного випадку
або викрадення. Сутність страхового покриття (відповідальність перед третіми
особами) полягає у відшкодуванні у межах 1 000 000 фунтів стерлінгів збитків,
що їх страхувальник може завдати здоров'ю або майну третьої особи.
14.3. СТРАХУВАННЯ ДОМАШНЬОГО МАЙНА
Для населення давно стали звичними такі складні та
цінні побутові предмети, як телевізори, холодильники, та інші предмети
довгострокового користування. Тому природним є намагання власників домашнього
майна захистити себе від будь-яких випадковостей. Вирішити ці проблеми можна за
допомогою добровільного страхування домашнього майна.
Страхувальниками
домашнього майна можуть бути фізичні особи — власники домашнього майна.
Страхуванням
охоплюється різне майно, що належить на праві приватної власності
страхувальникові і членам його родини, які разом з ним проживають і ведуть
спільне господарство. Зокрема, це таке майно: меблі, радіо-, відео- і
телеапаратура, електроприлади, килимові вироби, одяг, білизна, взуття, вироби з
дорогоцінних металів, предмети домашнього господарства та вжитку,
господарський та спортивний інвентар; книги, предмети образотворчого мистецтва
тощо. На страхування приймаються не лише предмети домашньої обстановки, побуту
та особистого споживання, а й будівельні матеріали, корми, паливо,
сільськогосподарські культури, елементи оздоблення та обладнання житлових і
господарських приміщень у будинках державного, громадського фонду,
житлово-будівельних кооперативів, приватизованих квартир, а також цивільна
відповідальність страхувальника за шкоду, яку він може завдати третій особі.
На
страхування може прийматися все домашнє майно, яке є в господарстві, окремі
групи предметів (наприклад, меблі, одяг, радіо-, те-ле-, відеоапаратура) або
окремі предмети (скажімо, лише персональний комп'ютер або телевізор). Особливо
цінне майно (вироби з дорогоцінних металів, коштовне, напівкоштовне каміння,
картини, колекції, унікальні та антикварні речі тощо) може прийматися на
страхування за спеціальним договором.
Численність
об'єктів страхування зумовлює наявність великої кількості подій, у разі яких виплачується
відшкодування. Страховик відповідає за збитки, що виникли внаслідок зазначених
далі причин.
•
Стихійне лихо: повінь, буря, ураган, злива, град, обвал, зсув, вихід
підґрунтових вод, осідання грунту, паводок, незвичні для даної місцевості тривалі
дощі та великі снігопади, сель, блискавка, землетрус.
•
Нещасний випадок: пожежа, вибух, аварія опалювальної системи, водопровідної
або каналізаційної мережі, проникнення води із су-
316
сіднього
приміщення, викид газу, раптове зруйнування основних конструкцій житлових або
підсобних приміщень. • Викрадення або неправомірні дії третіх осіб. При цьому
залежно від конкретних потреб у страховому захисті страхувальник може
застрахувати домашнє майно одразу від усіх або кількох зазначених ризиків;
ризики можуть також бути згруповані за варіантами, наприклад: 1-й варіант —
передбачає відповідальність страховика за відшкодування збитку, що стався
внаслідок будь-якого випадку, тобто від стихійного лиха, нещасного випадку,
викрадення; 2-й варіант — лише в разі стихійного лиха або нещасного випадку;
3-й варіант—тільки в разі викрадення і т. ін.
Серед
такої кількості об'єктів страхування та страхових випадків передбачаються певні
обмеження щодо прийняття домашнього майна на страхування та обсягу страхової
відповідальності. Так, страхування не поширюється на різні документи, цінні
папери, грошові знаки, рукописи, фотознімки, кімнатні рослини, запасні
частини, деталі, приладдя до транспортних засобів та інше майно, страхування
якого провадиться за іншими правилами. Крім того, не вважаються застрахованими
предмети, які використовуються з комерційною чи професійною метою, чи не
належать страхувальникові або членам його сім'ї на правах особистої власності
(наприклад, речі, що взяті напрокат, у тимчасове користування або на
зберігання від інших осіб). Крім того, не приймається на страхування домашнє
майно, що перебуває в аварійних або дуже старих будівлях чи в зоні, якій
загрожують повені, зсуви, обвали та інші стихійні лиха, з моменту оголошення у
встановленому порядку про таку загрозу. У такій зоні домашнє майно приймається
на страхування лише в разі, коли страхувальник поновлює договір страхування на
новий термін до закінчення терміну дії попереднього договору.
До
обсягу страхової відповідальності не включаються збитки, які виникли внаслідок
ведення військових дій, введення військового стану, зносу, технічного браку,
технічних поломок, перевищення строку експлуатації домашнього майна, навмисних
дій страхувальника або члена його родини.
Дія
договору страхування у просторі обмежена місцем страхування. Отже, охоплене
страховим захистом домашнє майно підлягає страхуванню лише за зазначеною в
договорі страхування адресою, тобто за місцем проживання страхувальника або
розташуванням садового (дачного) будинка (ідеться про всі житлові та підсобні
приміщення або відкриті ділянки садиби). Якщо майно переміщується за іншою
адресою, то дія договору страхування припиняється. Проте в певних випадках,
обумовлених договором, можливе вільне переміщення майна з місця страхування.
Наприклад, майно може бути застрахованим на вулиці, на роботі страхувальника
або під час його транспортування (залізничним, автомобільним та іншими видами
транспорту) у зв'язку зі зміною страхувальником постійного місця проживання в
межах те
317
риторії
України, крім випадків, коли законодавством або договором перевезення
встановлена відповідальність транспортної установи за цілісність майна, що
перевозиться.
Страхова
сума кожного застрахованого предмета домашнього майна має відповідати страховій
оцінці. Страховою оцінкою може бути погоджена сторонами страхування, дійсна або
первісна вартість майна з урахуванням витрат, пов'язаних з його рятуванням або
приведенням у порядок під час страхового випадку. За бажанням страхувальника
домашнє майно може бути застраховано на повну дійсну (первісну) вартість або на
певну частку від цієї вартості. Тільки колекції, картини, унікальні та
антикварні речі приймаються на страхування в розмірі їх повної вартості згідно
з експертною оцінкою відповідних компетентних органів.
Якщо
на страхування приймаються окремі групи майна або окремі предмети, то страхову
суму встановлюють, виходячи з вартості кожної групи майна або предмета окремо.
Договір
страхування укладається на підставі усної або письмової заяви страхувальника,
як правило, з можливим оглядом майна, що його здійснює представник страховика
у присутності страхувальника, аби впевнитися, що заявлена страхова сума
відповідає наявності та вартості майна, яке приймається на страхування. Строк
страхування становить здебільшого 1 рік, але можуть бути установлені інші
строки страхування згідно з конкретними запитами страхувальника. У такому разі
потрібний огляд майна, який здійснює представник страховика у присутності
страхувальника, аби переконатися, що заявлена страхова сума відповідає
наявності та вартості домашнього майна, яке приймається на страхування. Розмір
тарифної ставки встановлюється у відсотках від страхової суми за рік і
залежить від обсягу відповідальності страховика, виду домашнього майна, типу
будівлі, в якій міститься майно, умов додержання безпеки житла та інших
факторів.
Порядок
сплати страхових платежів і строки дії договору здебільшого відповідають
умовам, які передбачені в разі страхування будівель.
У
практиці страхування передбачається надання страхувальникам різних пільг, які
можна поділити на такі групи: пільги за беззбиткове страхування та пільги
різним групам страхувальників.
Пільги
за беззбиткове страхування надаються особам, які протягом двох-трьох років
страхували домашнє майно, не одержуючи страхового відшкодування. Таким
страхувальникам надається знижка від 10 до 40 % страхового платежу.
Пільги,
що надаються різним групам страхувальників, також стосуються знижок зі
страхових платежів та пільгового терміну для поновлення договору. Знижки зі
страхових платежів можуть надаватися окремим страхувальникам:
•
за комплексність страхування. Умовою отримання такої пільги має бути наявність
договорів страхування за іншими видами страху-
318
вання
в одній страховій компанії. Наприклад, окрім договору страхування домашнього
майна страхувальник має договір страхування транспортного засобу та договір
страхування від нещасних випадків;
•
за безпеку житла, тобто за використання страхувальниками надійних замків і
систем сигналізації житла.
Постійним
страхувальникам може надаватися пільговий (наприклад, місячний) термін для
укладення нового договору. Новий договір, укладений в обумовлений пільговий
термін, незалежно від дня внесення страхових платежів, вважається поновленим і
набуває чинності з моменту закінчення дії попереднього договору. Якщо протягом
пільгового терміну станеться страховий випадок, а новий договір не буде
поновлено, страхове відшкодування виплачується, згідно ч умовами страхування,
установленими останнім договором.
Взаємовідносини
сторін у разі настання страхового випадку грунтуються на виконанні
страхувальником та страховиком певних зобов'язань. Страхувальник, аби
реалізувати своє право на відшкодування, має діяти так:
•
вжити заходів щодо запобігання та зменшення збитків, завданих внаслідок
настання страхового випадку;
•
у разі викрадення майна, знищення або пошкодження його внаслідок навмисних
неправомірних дій третьої особи — заявити в органи міліції, у разі пожежі — в
органи пожежного нагляду, у разі аварії чи вибуху—у відповідні органи аварійної
служби і т. ін.;
•
негайно (наприклад, протягом трьох днів) повідомити страховикові про будь-який
страховий випадок;
•
подати перелік знищеного, пошкодженого або викраденого домашнього майна
страховикові;
•
зберегти пошкоджені предмети майна або наявні залишки від них та показати їх
представникові страховика при складанні страхового акта.
Обов'язки
страховика при настанні страхового випадку здебільшого відповідають
положенням, що діють зі страхування будівель.
У
розрахунку розміру збитку є розглянуті далі особливості.
•
Розмір збитку визначається окремо за кожним предметом домашнього майна.
•
Збиток визначається окремо за кожним ризиком знищення або пошкодження
домашнього майна (попри одночасність їх страхування), оскільки втрати в обох
випадках будуть різні. Адже знищеним майно вважається тоді. коли воно стало
цілком непридатним для використання, за початковим призначенням; пошкодженим
воно вважається тоді, коли якість предмета погіршилася, але при цьому можливі
його відновлення з допомогою ремонту та подальша експлуатація за призначенням.
З
огляду на сказане збиток визначається:
•
у разі знищення майна — у розмірі дійсної (первісної) вартості застрахованого
майна з урахуванням залишків (якщо такі є).
319
Приклад.
У результаті пожежі знищено телевізор. Вартість нового телевізора — 500 грн.
Знос на день лиха становить 18 %. Дійсна вартість телевізора з урахуванням
зносу — 410 грн. (500 • 82 : 100). Оскільки від телевізора не було залишків,
сума збитку становитиме 410 грн.
• У разі викрадення — це дійсна або первісна вартість
майна.
•
У разі пошкодження майна — втрачена вартість, що визначається як різниця між
дійсною вартістю та вартістю з урахуванням знецінення, тобто втрати якості та
цінності майна через страховий випадок.
Приклад.
Пошкоджено килимове покриття вартістю 350 грн., знос на день пошкодження — 5 %,
дійсна вартість — 332 грн. 50 коп. (350 х х 95 : 100), знецінення килимового
покриття внаслідок страхового випадку становило 10 % його дійсної вартості.
Сума збитку складе 32 грн. 25 коп. (332,5 • 10: 100).
За такими предметами домашнього майна, як
холодильники, комп'ютери, телевізори, магнітофони та інша побутова техніка,
сумою збитку є вартість ремонту цих предметів. Вартість ремонту обчислюється за
розцінками, що діяли на день страхового випадку і встановлені для відповідних
організацій побутсервісу.
Приклад.
Пошкоджено холодильник. Його вартість у новому стані 700 грн. Знос на день
страхового випадку дорівнює 15 %. Вартість ремонту холодильника — 150 грн.
Сума збитку становитиме— 127 грн. 50 коп. ( 150-85 : 100).
• У разі знищення або пошкодження елементів оздоблення
чи обладнання житлових і господарських приміщень — вартість ремонту
(відновлення) квартири за розцінками, що діють на день страхового випадку і
застосовуються будівельними організаціями з надання послуг населенню. Вартість
ремонту включає в себе вартість нових матеріалів (фарби, шпалери, лінолеум,
віконне скло і т. ін.) та вартість ремонтних робіт (пофарбування стін, підлоги,
обклеювання шпалерами тощо), необхідних для відновлення елементів оздоблення
та обладнання квартири.
Страхування
домашнього майна здійснюється за принципом першого ризику. Це означає, що
страхове відшкодування виплачується за знищене (викрадене або пошкоджене) майно
в розмірі суми збитку, але не вищої за страхову суму.
Наприклад,
якщо домашнє майно вартістю 10 000 грн. застраховано на суму 5000 грн., то при
знищенні цього майна пожежею страхувальник одержить 5000 грн.
Чим
ближча страхова сума за договором страхування до дійсної вартості домашнього
майна, тим більше гарантій щодо повного відшкодування збитку. Тому власникові
майна доцільно страхувати його не в частковій, а в повній вартості.
Страховик
виплачує страхове відшкодування на підставі отриманої заяви страхувальника про
страховий випадок, переліку знищених, ви-
320

крадених або пошкоджених предметів
домашнього майна, акту прі знищення (пошкодження) манна, довідки компетентних
органів, як:

підтверджує
факт та обставини страхового випадку.
Проте
в деяких випадках при виплаті страхового відшкодуванн> враховуються певні
обставини.
По-перше,
при викраденні (знищенні, пошкодженні) домашнього майна, узятого під охорону
органами внутрішніх справ з допомогою засобів сигналізації, від суми страхового
відшкодування віднімають суму, що її страхувальник отримав від органів
внутрішніх справ. При цьому від суми, сплаченої органами внутрішніх справ,
відкидається вартість викрадених предметів, що не були застраховані.
По-друге,
навмисне внесення страхувальником до переліку знищеного (пошкодженого,
викраденого) майна предметів, які фактично не були знищені (пошкоджені або
викрадені), дає підставу страховикові зменшити розмір страхового відшкодування
або взагалі відмовити у виплаті відшкодування.
По-третє,
страхувальник втрачає право на отримання відшкодування, якщо збиток повністю
відшкодовано особою, відповідальною за заподіяний збиток. Якщо збиток не
відшкодований винною особою, страховик виплачує страхувальникові відшкодування,
а винній особі на суму виплаченого відшкодування подається регресний позов. Найчастіше
це стосується випадків пошкодження майна внаслідок пожежі, проникнення води із
сусідніх приміщень, а також викрадення майна.
У
разі, коли після виплати страхового відшкодування страхувальникові було
повернено викрадене домашнє майно, він зобов'язаний протягом визначеного
умовами страхування терміну після його повернення повернути страховикові
отримане за це майно страхове відшкодування, за винятком пов'язаних з
викраденням витрат на ремонт та впорядкування повернених предметів.
У
страховій практиці застосовуються комплексні види страхування. Найпоширенішими
видами комплексного страхування є комплексне страхування будівель та
домашнього майна. Страхування майна на подвір'ї (страхування будівель,
домашнього майна, тварин, багаторічних насаджень). Сутність комплексного
страхування полягає в тому, що за одним договором вважається застрахованим не
один, а кілька видів майна. Основні умови комплексного страхування містять
умови конкретних видів страхування, що входять удану комбінацію.
Міжнародний
досвід страхування домашнього мстна мас давню історію. Цей вид страхування
доволі поширений у США, Великій Британії, Німеччині, Швейцарії та інших
розвинених країнах. Проте для кожної країни характерні певні особливості.
У
Німеччині страхування домашнього майна належить до популярних видів страхових
послуг, що надаються громадянам. На страхування приймається все майно, котре
належить домашньому господарству (включаючи готівку до 1000 марок та
цінні-папери). Страховий захист надається від традиційних ризиків: пожежі,
стихійного лиха,
321

нещасних випадків. Дія договору
страхування не обмежується місцем страхування. Майно вважається застрахованим,
як правило, там, де воно розташоване. Складовою частиною договору є страхування
цивільної відповідальності страхувальника.

Особливістю
страхування домашнього майна у Великій Британії є те, що в усіх полісах
відокремлюється цінне майно, а саме: вироби із золота та срібла; картини, твори
мистецтва, антикварні речі; настінні та наручні годинники; телевізори,
радіоприймачі, відеомагнітофони та записуюче обладнання; фотоапарати. Ліміт
відповідальності за такими предметами автоматично покривається страховим
полісом у межах 1/3 від загальної страхової суми, проте може бути встановлена
фіксована сума.
Страхування
здійснюється з установленням франшизи в розмірі 50 фунтів стерлінгів, а також з
наданням знижок зі страхових премій, зокрема за безаварійність, для
полісотримачів, які не зверталися з позовом відшкодувати збиток протягом
двох-трьох років; для страхувальників, які не курять; для страхувальників, як
досягли певного віку (надається старшій віковій групі та пенсіонерам).
Достатньо
великий досвід в організації проведення страхування домашнього майна має
Швейцарія. Страхуванням охоплені всі предмети домашнього майна, а також
предмети, якими страхувальник користується на правах оренди або прокату.
Відшкодуванню підлягають збитки, завдані пожежею, крадіжкою, пограбуванням,
затопленням, стихійним лихом. При відшкодуванні збитків, що виникли внаслідок
пограбування поза місцем страхування, страхувальник отримує страхове
відшкодування в розмірі не більш як 10 тис. франків, з них на компенсацію
готівки передбачається не більш ніж 3 тис. франків. Неодмінною умовою страхування
є участь страхувальника у відшкодуванні збитків (франшиза) у розмірі, не
меншому за 200 франків.
На
особливих умовах підлягають страхуванню такі цінності: вироби з дорогоцінних
металів та коштовного каміння, хутро, музикальні інструменти, картини, антикварні
речі. Страхова відповідальність поширюється на збитки, що стали наслідком
крадіжки, розбійного нападу, пропажі, руйнування, пошкодження. При укладанні
договору, за яким страхова сума окремої цінності перевищує 50 тис. франків або
загальна страхова сума перевищує 250 тис. франків, страхувальник подає
анкету-заяву з докладним описом предметів або їх фотографії. Розмір страхової
суми визначається на підставі торговельного чека або письмового підтвердження
продавцем вартості предметів.
ТЕСТ 14А
Страхування
будівель громадян
1. За основу при оцінюванні будівель страховики
України беруть;
1) договірну вартість;
322
2)
ринкову вартість, що склалася в даному регіоні;
3)
первісну вартість;
4)
дійсну вартість.
2.
Страховик не несе відповідальності за збитки, завдані:
1) неправомірними діями третьої особи;
2)
конструктивними недоліками будівель;
3)
навмисними діями повнолітніх членів родини страхувальника;
4)
експлуатацією несправних електроприладів;
5)
аварією опалювальної системи.
3.
Страхування будівель здійснюється за системою:
1) першого ризику;
2)
пропорційної відповідальності;
3)
граничної відповідальності.
4. На будівлі, що належить громадянину Н., уперше
укладається договір страхування терміном на 1 рік. Страховий платіж вноситься
готівкою 15 липня поточного року. Визначити термін дії договору страхування.
5. Коли починається та закінчується дія договору
страхування будівель із громадянином Г., продовженого пролонгованого на новий
строк, що дорівнює одному року, коли дія попереднього договору закінчується 18
вересня, а страховий платіж за новим договором сплачено готівкою
представникові страховика 16 вересня?
6. Громадянин Т. страхував садовий будинок протягом
чотирьох років. Дія останнього договору закінчилась 24 березня поточного року.
Із проханням поновити договір страхування страхувальник звернувся 10 квітня
того самого року, висловивши побажання того самого дня сплатити готівкою
страховий платіж. Чи можливе поновлення договору страхування?
1) Так;                    2) ні.
7. До оформлення договору страхування страховик має:
1) з'ясувати вартість будівлі;
2)
оглянути будівлю;
3)
обчислити суму страхового відшкодування;
4)
з'ясувати факт належності будівель страхувальникові;
5)
скласти страховий акт;
6)
скласти розрахунок вартості відновлення будівлі.
8. При настанні страхового випадку страхувальник має:
1) заявити про страховий випадок до компетентних
органів;
2)
скласти страховий акт;
323
3)
одразу після страхового випадку почати відновлювальні роботи;
4)
обчислити суму збитку;
5)
вжити заходів із запобігання та зменшення збитків.
9.
При знищенні будівлі сума збитку визначається так:
1) дійсна вартість будівлі з урахуванням витрат з її
рятування;
2)
ринкова вартість;
3)
первісна вартість відновлення знищеної будівлі з урахуванням витрат з її рятування.
10. При пошкодженні будівлі збиток визначається так:
1)
це вартість реконструкції пошкодженої будівлі з урахуванням витрат із рятування
будівлі;
2)
вартість залишків від пошкодженої будівлі, зменшена на величину зносу;
3)
вартість відновлення пошкодженої будівлі з урахуванням суми зносу та витрат з
рятування будівлі;
4)
вартість матеріалів та робіт, необхідних для ремонту будівлі, з урахуванням
суми зносу.
11. Страховик відмовить у виплаті страхового
відшкодування, якіцо:
1) договір страхування укладено після страхового
випадку;
2)
страхувальник із заявою про відшкодування збитків від викрадення майна
звернувся через тиждень;
3)
якщо двері будівлі пошкоджені при викраденні майна із садового будинку;
4)
збиток заподіяний прибудованій новій споруді;
5)
пошкодження підлоги та стін будівлі сталося внаслідок раптового розриву труб
опалювальної системи.
12. Страховик виплатить страхове відшкодування, яки{о:
1) збиток став наслідком ремонтних робіт;
2)
дах будівлі пошкоджено вітром;
3)
покрівля будинку з черепиці пошкоджена градом;
4)
пожежа виникла внаслідок вибуху балона з газом.

ТЕСТ 14Б.
 Страхування тварин, які належать
громадянам
1. Страхування тварин здійснюється на випадок:
1) загибелі або забою тварини внаслідок нещасних
випадків та стихійного лиха;
2)
викрадення;
3)
хірургічної операції;
4)
перевезення водним, повітряним або наземним транспортом;
324
5)
інфекційних хвороб.
2. На страхування приймаються:
1) усі тварини одного виду та віку;
2)
усі тварини одного виду, що досягли страхового віку;
3)
лише одна тварина з усіх наявних у господарстві;
4)
тварини різних видів та одного віку.
3. Страховик несе відповідальність за тварину, яка
перебуває:
1) на прогулянці в парку;
2)
у приміщенні квартири або на присадибній ділянці за адресою, зазначеною у страховому
свідоцтві;
3)
на пасовищі, територія якого зазначена у страховому свідоцтві;
4)
під час перевезення у транспортному засобі.
4. Договір страхування тварин може укладатися:
1) у межах ринкової вартості;
2)
у сумі, заявленій страхувальником;
3)
у розмірі 80 % від вартості тварини.
4.
Страховик зобов 'язаний виплатити страхове відшкодування:
1) у будь-якому разі — з дня початку дії договору
страхування;
2)
у разі загибелі або вимушеного забою від хвороби — через 10 днів з дня початку
дії договору страхування;
3)
у разі викрадення, загибелі (вимушеного забою) від стихійного лиха або
нещасного випадку — з дня початку дії договору.
6.
Чи можна укласти договір страхування на одну з тварин, якгцо у господарстві є
дві корови віком 7 та 3 роки?
а) Так;                 б) ні.
7.
Страхове відшкодування виплачується:
1) у будь-якому разі в розмірі страхової суми;
2)
у разі лікування — у розмірі страхової суми;
3)
у разі викрадення, загибелі або вимушеного забою — у розмірі страхової суми;
4)
у будь-якому разі — у сумі, заявленій страхувальником;
5)
у разі лікування тварини — у розмірі вартості лікування, але в межах страхової
суми.
8.
При страхуванні яких тварин у разі виплати страхового відшкодування
враховується:
1) вартість придатного до їжі м'яса;
2)
вартість шкурки:
а) овець, кіз;
б)свиней;

325
в)
собак;
г)
пушних звірів;
д)
декоративних птахів;
е)
великої рогатої худоби;
є)
коней.

ТЕСТ
14В.
 Страхування домашнього манна
1. У період дії договору страхування домашнього майна
страхувальник, який мешкав у місті, переїхав на постійне місце проживання до
сільської місцевості. Чи може страхова компанія перерахувати страхові платежі?
1)Так;                2) ні.
2. Громадяни М., професійний художник, звернувся з
проханням укласти з ним договір на страхування картин, фарб, пензлів, що містяться
в його творчій майстерні за постійним місцем проживання. Чи укладе страхова
компанія такий договір на умовах страхування домашнього майна?
1)Так;                2) ні.
3. Чи може бути прийнятий на страхування телевізор
«Панасонік» (вартість нового пристрою 1100 грн.) за умови, що він перебуває в
користуванні 4 роки 2 місяці?
1)Так                2) ні.
4.
Громадянин звернувся до страхової компанії з проханням укласти з ним договір
страхування домашнього майна. Яке з висловлень 1) — 4) правильне? На умовах
страхування домашнього майна можуть бути прийняті:
1) художня література;
2)
рукописи;
3)
господарський інструмент;
4)
кімнатні рослини.
5.
Громадянин звернувся до страхової компанії із заявою, в якій просив укласти з
ним договір страхування зданого на зберігання до ломбарду майна на суму 1000
грн. строком на 6 місяців. Чи може в даному разі бути укладений договір
страхування?
1)Так;
2) ні.
6.
При відшкодуванні збитків сума страхового відшкодування виплачується:
І) з урахуванням співвідношення між страховою сумою та
вартістю (страховою оцінкою) домашнього майна;
326

2) у сумі збитку, розмір якої
виходить за обумовлену договором межу страхового забезпечення;

3)
у розмірі суми збитку у межах страхової суми.
7.
У зв 'язку зі зміною місця проживання страхувальника домашнє манно перевозиться
транспортною організацією. Внаслідок ДТП воно пошкоджено. Страхова компанія
відшкодує збиток?
1)Так;                2) ні.
8. У яких із названих далі випадків страховик несе
відповідальність за збитки, завдані домашньому майну:
1) знищення або пошкодження гризунами, комахами;
2)
виходу підґрунтових вод, осідання грунту;
3)
аварії опалювальної системи;
4)
знищення або пошкодження його при реалізації;
5)
заволодіння третьою особою шляхом шахрайства.
9. Знецінення майна внаслідок страхового випадку
означає:
1) вартість знищеного майна;
2)
вартість втрати якості та цінності предмета через пошкодження майна;
3)
вартість викраденого майна.
10. У разі відшкодування втрат страхувальникові сума
збитку визначається:
1) окремо для кожного пошкодженого предмета;
2)
у цілому для групи пошкодженого майна;
3)
окремо для кожного знищеного (викраденого) предмета;
4)
в цілому для всього знищеного (викраденого) майна.

file_name: Частина_4.doc

alt: ЧАСТИНА IV. МАЙНОВЕ СТРАХУВАННЯ

alt: Кількість і вартість майна, наявного на момент страхового випадку, визначається за даними бухгалтерського обліку і звітності та на підставі первинних документів про надходження і видатки…

alt: Винятки. Міжнародною практикою страхування будівельного підприємця від усіх ризиків передбачено такі винятки: • пошкодження внаслідок воєнних чи подібних до війни подій, суспільних хвилювань, арешту майна…

alt: До впровадження страхування всіх монтажних ризиків страхувальникам, які бажали застрахувати основні ризики, що виникають при виконанні монтажних робіт, необхідно було укладати цілий ряд страхових договорів,…

alt: До страхових ризиків, як правило, належать: • пожежа, вибух, удар блискавки, падіння літальних апаратів, збитки, до яких призвела дія води або інших засобів, що використовувалася…

alt: Становлення ринкових відносин в

alt: У разі делькредерної форми організації страхових відносин кредитори (банки, інвестори та інші) відіграють роль страхувальників і застрахованих одночасно, а тому страхові відносини обмежуються лише стосунками…

alt: Необхідність широко впроваджувати систему страхування банківських депозитів зумовлюється ось чим: • загальним спадом довіри до банків; • потребою надання допомоги тим банкам, які потрапили у…

alt: Стаття 251 «Перевищення страхової суми над страховою вартістю» також унеможливлює здійснити страхове відшкодування понад розмір збитку, якщо інтерес застрахований у кількох страховиків, на суму, що…

alt: Якщо в договорі страхування не передбачено іншого, не відшкодовуються: ж) збитки, котрі страхувальник зобов'язаний оплатити власникові іншого судна і до яких призвело зіткнення суден; з)…

alt: Для того щоб створити достатнє уявлення про ідеологію авіаційного страхування та осмислити її, необхідно розглянути об'єкт страхування — авіаційну галузь, а також дослідити притаманні цій…

alt: Коли такий політ відбувається, він має бути узгоджений у письмовій формі зі страховиком (страховик при цьому має право вимагати доплати додаткового страхового внеску); число пасажирів…

alt: Пошкодження повітряного судна — будь-яке раптове і непередбачене для страхувальника порушення цілості конструкції або деформація елементів повітряного судна будь-чим, через що повітряне судно частково втратило…

title: Частина_4