title: Наше неуцтво безмежне. Так зменшимо його хоча б на крихту!

description:
Мета: розкрити суспільно-історичні умови, які сформували світогляд німецького драматурга, прозаїка, поета Б. Брехта; ознайомити з його біографією та творчістю; звернути увагу на традиції та новаторство драматургії Брехта, показати суть теорії епічного театру; розвивати дослідниць

                  кі навички; виховувати патріотичні почуття, естетичний смак, інтерес до художньої літератури, театру.Наочність: портрет Б. Брехта (Всесвітня література, 1998, 2, форзац). Xід уроку Вступне слово вчителя. Знаменитий німецький письменник Б. Брехт був одним із тих універсальних людей мистецтва, які так рідко народжуються. Він був поетом, прозаїком, драматургом, теоретиком мистецтва, публіцистом, створив свій театр, театр Брехта, поєднавши в одній особі драматурга, режисера, педагога і керівника. Життєвий та творчий шлях Брехта: а) виступ учнів з індивідуальним завданням за біографією письменника (Зарубіжна література, 1997, № 12, с. 21); б) бесіда: - як називався брехтівський театр? ("Берлінський ансамбль"). - які творчі жанри опанував Брехт? (Був поетом, прозаїком, драматургом, теоретиком мистецтва, публіцистом, створив свій театр, керував ним). - назвати найвидатніші п'єси Брехта. ("Страх і відчай у Третій імперії", "Життя Галілея", "Добра людина із Сезуану", "Кавказьке крейдяне коло", "Тригрошова опера", "Матінка Кураж та її діти"). - що означає "епічний театр" Брехта? (Епічна драма вимагала осмислення долі не окремих, нехай і трагічно великих одинаків (Лір, Гамлет), а значних людських спільнот). - Основний конфлікт його драм? (Між ідеологіями, філософськими системами, народами, тобто епічно значущий). - Основна мета епічної драми? (Вразити, приголомшити не стільки емоційний світ, скільки інтелект людини. Люди мають не співпереживати зображуваному, а вчитися у зображуваного). - Що таке "ефект очуження"? (Незвичайне зображення звичайного, буденного). Суть епічного театру Брехта: записати і розібрати схему "Драматична та епічна форми театру" (Станіславського і Брехта), (Зарубіжна література, 1998, № 7, с. 52, або Всесвітня література, 1999, № 2, с. 64). Робота над змістом п'єси "Життя Галілея": - слово вчителя про три редакції п'єси (Зарубіжна література, 1998, № 8, с. 10, або Всесвітня література, 1998, № 12, с. 40) - визначити жанр п'єси і записати в зошити: (Філософська драма, яка спонукає до перегляду власної позиції і світобачення, адже письменник наголошував, що він прагне створювати "корисний театр - корисний усім і кожному"). - Бесіда: 1. Дія твору відбувається впродовж 1609-1642 рр. в Італії. Чим символічні час і місце дії? (Італія - колиска Відродження, а Галілей - символ революційного перевороту як у науці, так і в людській свідомості). 2. Яку роль у розкритті проблематики п'єси відіграє образ "світла знань"? Який зміст вкладено у численні сцени, що зображають процес наукових пошуків (спостереження за сонцем, відкриття телескопа, створення моделі Всесвіту тощо)? (Лише "світло знань" може подолати морок, змінивши життя людей. А коментарі Галілея, що супроводжують наукову діяльність, сприяють переоцінці цінностей як персонажами твору, так і глядачем). 3. Чому п'єсу названо саме "Життя Галілея"? Які твори давньої української літератури мали подібні назви? (У багатьох літературах відомий жанр "житій" святих. Як і їхні герої, Галілей пізнає таємниці неба, земних суспільних клопотів та глибини власної душі. Як церковні святі, він утверджує священні ідеали - знання, свободу, творчість). 4. Галілей твердить, що вірить у людину та її розум, що Бог - "у нас самих або ніде". Чи є це підставою твердити, що основний конфлікт твору не релігійного, а світоглядного плану? Чи єдиними є для Галілея Бог і церква, проти чого саме він виступає? (Герой не заперечує Бога як моральний ідеал, але не приймає церковної схоластики, котра стримує прогрес і виправдовує насильницьку політику щодо народу. Головний конфлікт п'єси не релігійного, а світоглядного плану). 5. Яка головна риса характеру Галілея? (Він - творець; Зарубіжна література, 1998, № 8, с. 11). 6. Чи є підстави твердити, що все життя Галілея - невпинна боротьба? (Так, герой постійно бореться: з владою, незугарною його належно цінувати; з церквою, котра боїться через його відкриття втратити свій вплив на маси; з відсталістю та нерозумінням суспільства, зі злиднями, із самим собою). 7. За що саме бореться Галілей? (За істину. Адже вона "дитя часу, а не авторитету". Навіщо вважати себе розумниками, якщо ми можемо нарешті стати менш дурними! - говорить герой). 8. Доведіть, що у творі показано еволюцію героя. (Галілей проходить складний шлях від романтичного оптимізму, через зраду самого себе і відчай до глибинного розуміння сутності всього, що сталося, й щирого покаяння). 9. Яка подія є кульмінацією твору? (Суд та зречення героя 1633 р.). 10. Як ви розумієте сцену зустрічі Галілея з учнями, котрі зреклися його? Чи має слушність Андреа у своїх звинуваченнях? (Галілея мучать докори совісті, але істина важливіша його людського болю. Людям потрібні не герої, а реальне полегшення їхнього важкого існування. Ось чому справжня наука вимагає мужності). 11. В останніх картинах п'єси Галілей, приречений працювати під наглядом інквізиції, твердить, що "наукова діяльність потребує особливої мужності". В чому, на вашу думку, ця мужність виявляється? Чи взагалі в даному випадку можна вести мову про мужність? (Вчений зобов'язаний робити відкриття навіть тоді, коли не знає, чи буде їх використано і коли це станеться. На думку Брехта, подвиг ученого саме і полягає в творчій праці попри всі обставини. Це актуально нині, коли знизився статус освіти, коли науковці змушені боротися за виживання науки як такої). 12. Доведіть, що образ "світлої ночі" є символічним тлом фінальних сцен твору. (Вдаючи втрату зору, Галілей працює на майбутнє ночами. Він залишається духовно вільний, вибір і свобода творчості належать йому. Порок незнання за стінами в'язниці Галілея може бути подоланий лише світлом відкритих ним в ув'язненні наукових істин). 13. Чи справді Галілей зрадив свої ідеї, науку? (Формально інквізиція здобула перемогу, але дух Галілея залишився нездоланним). Висновки. Образ Галілея став символом перевороту не тільки в науці, а й у сфері людського духу. Його відкриття мало велике значення не тільки для науки, а й для пробудження свідомості народу, його звільнення від влади церковних забобонів і прагнення до свободи. Ознайомлення зі статтею Василя Стуса "Про п'єсу Б. Брехта "Життя Галілея" у формі доповіді учня, який мав індивідуальне завдання (Всесвітня література, 1998, № 12, с. 32). Підсумкова письмова робота: 1 варіант 1. Яку роль, на вашу думку, відіграє заключна фраза Андреа у тексті драми? (питання 3 (1), хрест., с. 211). Чи можна осуджувати Галілея за його відмову від власного вчення? (питання 4 (2, 3), хрест., с. 211). 2 варіант Чи можна віднести п'єсу "Життя Галілея" до епічної драми? Якщо так, то чому саме? (питання 5 (2), хрест., с. 211). Чи можна виправдати зречення Галілея? Чи потребує Галілей виправдання? (питання 4 (2, 3), хрест., с. 211).

category: Зарубіжна література


title: О, якби боги- вселили в камінь людську душу!

description:
Мета: навчити учнів читати й "бачити" драматичний твір і на прикладі п'єси "Пігмаліон" показати майстерність Шоу-драматурга, значимість змісту, парадоксальність ситуацій і характерів, динамізм діалогів, психологізм монологів у творі; під час аналізу композиції та сюжету п'єси роз

                  крити її основну ідею, показати, під впливом чого відбувається перетворення простої квіткарки на "даму з вищого товариства".Хід уроку 1. Оголошення теми та мети уроку. Епіграф. Він все так зображує, що заставляє людей думати, нібито він шуткує, інакше вони б повісили його. Б. Шоу 2. Ознайомлення з життєвим та творчим шляхом драматурга: а) виступи учнів; б) доповнення вчителя (Зарубіжна література,  1997, № 5, с. 57); - ім'я Б. Шоу передовсім асоціюється з величезною кількістю літературних анекдотів: 1. Одна настирлива дама запитала Шоу: "Як краще писати, щоб стати відомим письменником?" - Зліва направо, - відповів Шоу. 2. Шоу зустрів молодого письменника, котрий хвастливо розповідав про свої літературні успіхи. - Коли мені виповнилось двадцять, - згадував він, - лікар заборонив мені палити, боючись, що сигарети можуть негативно вплинути на мої розумові можливості. - І чому ж ви не послухали лікаря? - запитав Шоу. 5. "Чому Бог створив спочатку чоловіка, а тільки потім жінку?" - запитала одна дама у Шоу. - Тому, що він не хотів, щоб під час створення чоловіка жінка давала йому поради. 4. Якось Шоу запитали, як з'являються його кмітливі фрази. - Це дуже просто, - відповів він. - Я думаю про щось нерозумне і тут же кажу зовсім протилежне. Складання опорного конспекта 1. З 1879 по 1883 р. Шоу пише 5 романів, надсилає їх до 60-х видавництв, але йому відмовляють. Тоді - звернення до драматургії. "Є давня приказка, що якщо чоловік не закохався до сорока років, то краще йому не закохуватись і потім. Я давно помітив, що це правило стосується не тільки кохання, а й багато чого іншого - наприклад, до написання п'єс - і записав собі на пам'ять, що якщо я до сорока років не напишу хоч би п'ять п'єс, то краще мені зовсім не братися за драматургію". Та першу п'єсу Шоу написав у сорок років, але це не завадило йому зайняти одне в перших місць у світовій драматургії. 2. Шоу і Шекспір. Боротьбу за оновлення драми Шоу розпочав з пропаганди творчості Г. Ібсена. Відстоюючи його, він раптом накинувся на Шекспіра. Шоу, який знищує Шекспіра, - улюблена тема карикатуристів (Шоу у вигляді монаха-самітника молиться перед черепом Ібсена і змітає сміття на томик Шекспіра). 3. Футуризм в Росії. Цю боротьбу в Росії підтримували футуристи, в числі яких був і Маяковський, що закликав "скинути Пушкіна з пароплаву сучасності". (До речі, Маяковський, котрий заявляв, що не читає Пушкіна, продовжив фразу, додавши, що він знає його напам'ять). Футуристи створили лялькову комедію "Шекса і Шо". Це свідчить про літературну боротьбу не тільки в Англії, а й в Росії та інших країнах. 4. Найбільш відомі п'єси: - "Неприємні п'єси", - "Серцеїд", - "Приємні п'єси", - "Кандида", - "Поживемо - побачимо!", - "Учень диявола", - "Цезар і Клеопатра" та ін. 5. Нобелівська премія в 1926 році - це визнання драматурга. Особливості художнього методу Шоу. - Улюблений прийом - парадокс. Парадокс - судження або вираз, які протиставлені загальноприйнятим поняттям, здоровому глузду (часто тільки зовні). В давньогрецькій філософії цей термін використовувався для характеристики нової оригінальної думки. "Не відкладай на завтра те, що можна зробити післязавтра" - це парадокс О. Уальда. А ось один із парадоксів Шоу: "Не чини з іншими так, як хочеш, щоб вони чинили з тобою: у вас можуть бути різні смаки". Мета парадоксу - висміяти догму, здивувати незвичайним, вразити оригінальністю судження. Інколи на парадоксі можуть навіть створюватися твори (в п'єсі Шоу "Гірко, але правда" мікроб заражається від людей). - Шоу розробляє "класифікацію" людства: на 700 міщан припадає 299 ідеалістів і 1 реаліст. - Шоу розвиває жанр п'єси-дискусії, в центрі якої зіткнення думок, позицій, поглядів, а також гострі моральні проблеми. П'єса "Пігмаліон" "Пігмаліон" (1912-913) - одна з найпопулярніших п'єс Шоу. Проблеми фонетики англійської мови з його вкрай важкою вимовою завжди хвилювали письменника, і він поставив перед собою завдання пропаганди наукової фонетики. - Чи можна сказати, що п'єса саме про це? - Поясніть назву твору. (Всі, мабуть, знають міф про скульптора Пігмаліона, володаря Кіпру, який закохався в статую прекрасної дівчини Галатеї, яку сам вирізьбив. Афродіта оживила статую, і вона стала дружиною Пігмаліона). - Що, на ваш погляд, зближує драму Шоу з міфом і що відрізняє? 5. Робота над змістом п'єси у вигляді розігрування ситуації: "Еліза, розкажіть!" (Учні від імені Елізи розповідають про те, що трапилось з нею). 6. Підсумок - Які ж основні проблеми, підняті в п'єсі? (Природна рівність людей, культура мови, духовний розвиток). - Чому п'єса називається "Пігмаліон", а не "Галатея"? Домашнє завдання. Про своє враження від п'єси написати у формі листа до її автора, який починається словами: "Дорогий містер Шоу..."

category: Зарубіжна література


title: Образ віку в ліриці ХХ століття

description:
Мета: ознайомити учнів з основними течіями європейської поезії XX ст. та основними представниками поезії модернізму; розкрити головні мотиви їх творчості:Томас Еліот (1888-1965), Райнер Марія Рільке (1875-1826), Гійом Аполлінер (1880-1918

                  ), Вітезслав Незвал (1890-1958), Федеріко Гарсія Лорка (1998-1936). 1 - 2 уроки Хід уроку 1. Лекція вчителя (Всесвітня література, 1998, № 7, с. 41; Зарубіжна література, 1998, № 9, с. 39) XX століття... Воно уже розпрощалося з нами, назавжди відійшло в минуле, стало історією. Яким воно було? Які процеси, тенденції, явища визначали його сутність? Кінець XIX - початок XX ст. позначений загальною кризою, що охопила різні сфери - економіку, політику, культуру. Схематично це можна зобразити так. Спочатку заповнюється центральна частина - "ромб Гармонії", де врівноважено головні поняття, які утверджувалися всією історією людства: Бог духовна криза - культура - природа - екологічні катастрофи людина Бог - християнський ідеал, людина - мірило всіх цінностей, природа - основа всесвіту, культура - духовний досвід. Чотири кути ромба утворюють при з'єднанні хрест - союз між Богом і людиною, між духовним і природним. XX століття не зберегло цього союзу, втратило гармонію хреста. Століття почалося з того, що разом з вірою в Бога людство втратило моральні орієнтири, наступає духовна криза, множаться екологічні катастрофи. Гармонія змінилася хаосом. Кризове століття, якому судилося пройти крізь революції, тотальні режими, світові війни, потребувало нових звуків, нових ліній, нових слів. Література, не задовольняючись формами романтизму і реалізму, намагалася знайти нові форми зображення змін, що відбувалися передусім у людській свідомості, і разом зі світовим мистецтвом вийти на новий рівень творення художніх цінностей. Естетичну палітру епохи першої половини XX ст. передусім визначають такі явища, як "декаданс" (занепад - узагальнена назва кризового світосприйняття, яке проявляється в літературі, мистецтві, культурі), ранній модернізм і зрілий модернізм. Ранній модернізм відмовляється від зображення "життя у формах життя". Художній твір усвідомлюється як вияв творчої свободи митця. Незалежна і духовно багата особистість, її думки, враження, свідомість визначають розвиток сюжету, що дедалі більше позбавляється фабульності і переходить у площину самозосередження і самоспоглядання, самовираження. Ранній модернізм пориває з традиціями реалізму, а від романтизму бере неприйняття недосконалої дійсності, протиставлення бездуховній реальності сили духу й мистецтва, поетику контрасту й антитези. "Век мой, зверь мой, кто сумеет Заглянуть в твои зрачки И своею кровью склерит Двух столетий позвонки?" - Чому, на вашу думку, у вірші "Вік" Осип Мандельштам порівнює сучасне століття зі звіром, а його зв'язок з минулим віком - із хребцями? - Що ж потрібно склеювати, щоб з'єднати розірвані хребці між минулим та сучасним століттями? Які цінності втратило людство? Світ знебарвився, набувши обрисів мертвої землі, порожнечі саме тому, що не має не тільки суті, а й форми: Обрис без форми, тінь без відтінку, Паралізована сила, жест без руху. Ці рядки належать англо-американському поету Томасу Стернау Еліоту, який зумів відтворити трагедію безплідної землі і спустошеної людини. У поетичному всесвіті Еліота все волає про неволю, безвихідь, приреченість. Поет не бачить краси природи, любові, лише ніч, осінь, бруд (читання та аналіз поеми "Безплідна земля". Всесвітня література, 1998, № 7, с. 41). 1. Які головні мотиви поеми звучать у цьому уривку? 2. Яка фраза з вірша передає світосприйняття сучасної людини? 3. Наведіть приклади "розбитих образів", "розбитих" логічних зв'язків у викладі думки. 4. Як почуває себе людина на спустошеній землі? "Купа розбитих образів" - це не тільки світосприйняття сучасної людини, а й принцип, за яким будується текст Еліота. Розгубленість людини у світі хаосу передається ритміко-синтаксичними засобами. У своєму останньому творі "Квартети" Еліот писав: "Життя і є смерть", "знання і є незнання", "темрява і є світло", "надія і є безнадія". Ці афоризми - наслідок роздумів про трагічну сучасність та невіра у майбутнє відродження (читання поеми "Порожні люди" (хрест., с. 175), бесіда за запитаннями 3, 4 на с. 178). Еліот створив апокаліптичний міф, де земний світ уподібнюється пеклу - "низу". Австрійський поет Райнер Марія Рільке (1875-1926) відродив традиції старогрецького міфу, де існує як "низ", так і "гора" - світлий Олімп. А поєднує ці дві константи - мистецтво, покровителем якого був Орфей. Саме богу співів та гри присвятив свої сонети Рільке. Вершиною творчості поета визнано збірку "Сонети до Орфея" (1922). Читання та аналіз сонета "Ось дерево звелось" (хрест, с. 163). Вірші Рільке - класичний зразок італійського сонета. Спочатку ставиться запитання, де змальовується образ, який потребує тлумачення, а в останніх строфах дається відповідь чи пояснення: якщо в першому катрені лунає спів Орфея, в якому поєднується природа і мистецтво, то в другому торжествує темна сила хаосу, втілена в образі диких звірів (аналіз сонета - Зарубіжна література, 1997, № 11, с. 28). Перенесення головного слова на початок терцини мимоволі привертає увагу і викликає думку про протистояння світлих сил мистецтва і темних сил інстинктів, пороків. І тільки перемога над темрявою людських душ дає змогу створити храм. Храм - головний образ заключних строф сонета, який символізує мистецтво, що створене на перехресті складних та заплутаних шляхів людських почуттів. Рільке намагався спрямувати розірвану гармонію століття у "живий космос", де панує одухотворення та спорідненість людини з природою. О ти, високе дерево гінке, уже безлисте: опирайсь навалі небес, що ломляться в твоє гілля. Його вершок, здається, марить нами, та вся його душа - уже провулок небес. А небеса не знають нас... (Переклад В. Стуса) Дерево Рільке - не тільки живе (порівняно з мертвим у Еліота), воно має душу, яка сумує, але є для людини "провулком небес" (читання віршів (хрест., с. 160, 165), бесіда за запитаннями (Всесвітня література, 1998, № 12, с. 22-23). Домашнє завдання 1. Вивчити напам'ять по одному віршу кожного поета. 2. Прочитати у підручнику про Рільке та Еліота, підготувати запитання за життєвим і творчим шляхом їх, щоб виступати в ролі журналістів. 3. Індивідуальне завдання: двом учням підготуватися до ролі поетів. 3 - 4 уроки 1. Опитування у формі інтерв'ю. (Двоє учнів мали індивідуальне завдання підготуватися до ролі поетів: Рільке та Еліота; інші - журналісти). 2. Читання учнями віршів напам'ять. 3. Продовження вивчення теми в ході лекції вчителя (Всесвітня література, 1998, № 12, с. 24). Поети, чия творчість тяжіє до поетичного реалізму, прагнули інтенсивно-ліричного освоєння сучасності і водночас ставили перед собою завдання її загострено-конкретного вираження, що вело їх до пошуків нових вільних віршованих форм, нової поетичної образності. Творчість Аполлінера з її невгамовними шуканнями і експериментами є одним із найхарактерніших явищ поетичного реалізму у французькій і всій європейській поезії XX ст. Гійом Аполлінер (1880-1918) - Самостійне опрацювання біографії поета за підручником (с. 166). - Розповіді учнів. - Що таке "поетичний реалізм" Аполлінера? - Робота над змістом віршів (Всесвітня література, 1998,№ 12, с. 24-25; хрест., с. 167). - Читання віршів ("Міст Мірабо", "Лорелея", "Зарізана голубка й водограй") та бесіда за змістом запитань. "Треба покласти зірку на стіл, склянку поставити поблизу рояля та ангелів, двері розмістити по сусідству з океаном, щоб уявити дійсність, дати їй форму, що світиться, як у перший день творіння", - так писав поет. Вітезслав Незвал (1900-1958) Багатство образів і емоцій, життєвих вражень і переживань характерне для Незвала. Цей поет обдарований надзвичайною силою Фантазії. Але його уява навіть у часи найбільшого захоплення модерними течіями тримається твердого ґрунту - дійсності. Запитання до поглиблення сприйняття поетичних образів Незвала. 1. Які асоціативні образи можна виділити у вірші "До побачення"? (Всесвітня література, 1998, № 7, с. 43). 2. З чим асоціюються образи вірша: "тютюнове листя", "мармурове місто"? 3. Чи можна об'єднати авторські асоціації за кольором, звуками, настроєм чи спільною думкою? Висновок. У віршах В. Незвала не слід шукати глибокого змістового зв'язку між образами, асоціації у його творах навіяні настроєм, почуттями, тому вони такі примхливі та несподівані. Свій поетичний світ Незвал будує за законами "ласки і довіри": Мечтать - это значит Жить и следить за облаками, Мне нужен такой мир, Где я не смог бы помешать даже ребенку. 4. Самостійне читання учнями матеріалу про поета (хрест., с. 185). 5. Бесіда. - Яка головна пристрасть Незвала? (Поезія). - Про що мріяв поет? (Про створення святкового пролетарського мистецтва). - Що таке "поетизм"? (Не література, а спосіб життя, мистецтво жити й насолоджуватися життям). - Чи залишився вірний цій течії Незвал? (Ні, писав, що із семи літер у слові "поетизм" він залишає лише перші чотири). - Що таке верлібр? (Поетика "приголомшливого образу", техніка автоматичного письма, ускладненого асоціативним мисленням). - Що таке сюрреалізм? (Авангардистська течія, що виникла в 10-20 рр. XX ст. у французькій літературі. Сюрреалізм спирався на традицію романтико-анархічного бунтарства в художньому мисленні). - Який художній метод Незвал визнав своїм? (Метод соціалістичного реалізму, хоча, як сказав російський письменник Ілля Еренбург, Незвал "був надто широкий для будь-яких рамок"). - Чому Незвал залишався вірним усе життя? (Любові до Праги). 6. Читання віршів та бесіда за їх змістом (Всесвітня література, 1999, № 12, с. 31): "Чеська пісня", "Рондель", "Прага з пальцями дощу". Домашнє завдання 1) Вивчити напам'ять один вірш. 2) Індивідуальні завдання двом учням за біографією Ф.Г. Лорки (Всесвітня література, 1997, № 2, с. 45). 3) Спробувати написати вірш у стилі модернізму. 5-6 уроки Федеріко Гарсіа Лорка (1898-1936) Епіграф. Я хочу бути поетом, від голови до ніг народженим поезією і загиблим від поезії... Ф. Гарсіа Лорка 1. Звучить латинська гітара. 2. На фоні мелодії "Ностальгія" Ф. Гойї вчитель читає вірш Лорки "Є душі..." Це вірш славетного іспанського поета Ф.Г. Лорки. До 1956 р. у підручниках була лише згадка про його трагічну загибель. Його життя спалахнуло яскравою зіркою на політичному та поетичному небосхилі. 3. Виступ двох учнів з індивідуальним завданням про життєвий і творчий шлях поета (Всесвітня література, 1997, № 2, с. 45) у вигляді літературної композиції. 4. Словник до теми (Зарубіжна література, 1997, № 5, с. 25): сигірія - вид андалузького танцю; петенера - народна іспанська мелодія; газелі, касиди - особливі віршові форми в арабській поезії; канте хондо - (глибоке співання) - андалузька пісенна культура,      пісня-імпровізація, що виконувалась у супроводі гітари; романсеро - зібрання іспанських народних романсів. 5. Читання та аналіз віршів (хрест.; Всесвітня література, 1998, № 12, с. 28). Висновки. Поетичні образи, що притаманні поетам-модерністам: Т.С. Еліот - безплідна, спустошена земля; порожні люди; мертве дерево; Р.М. Рільке - зморене дерево; храм в прислуханні; провулок небес; живий космос; В. Незвал - тютюнове листя; мармурове місто; О. Мандельштам - вік-звір; хребці століть; флейта; Ф. Г. Лорка - чорна хмара. 6. Завершення теми в ході лекції вчителя (Всесвітня література, 1998, № 7, с. 44). Чується соло для флейти з опери К. Глюка "Орфей та Еврідіка". Що ж треба повернути XX століттю, щоб головним у житті людини знову став "Ромб Гармонії"? О. Мандельштам так відповів на це: Чтобы вырвать век из плена, Чтобы новый мир начать, Узловатых дней колена Нужно флейтою связать. Який зміст вкладено поетом в образ-символ "Флейти", які літературні асоціації він викликає у вас? Паличка, що додалась нині до цифрового символу нового століття, нагадує невигадливий обрис флейти, цього супутника давньогрецького Пана - бога співів. Звучання флейти схоже на тужливий голос людини, голос її душі, тому цей музичний інструмент став символом гармонії, одухотворення природи силами душі та мистецтва. Саме флейта спроможна відродити "Ромб Гармонії", зв'язати хребці часу, хребці століть. (Лунає соло флейти з опери Моцарта "Чарівна флейта".) Схема-символ "XXI століття" Бог культура - + - природа людина Домашнє завдання. Написати твір-роздум на тему: "Яким я бачу сучасне століття?". 7. Читання учнями напам'ять віршів поетів. 8. Читання своїх віршів у стилі модернізму.

category: Зарубіжна література


title: Розп'яття серця, сповненого любов'ю

description:
Мета: ознайомити учнів з життєвим та творчим шляхом ірландського письменника-модерніста Д. Джойса, розкрити його світоглядні й естетичні позиції, ввести поняття "потік свідомості", літературна ремінісценція; психологічне есе "Джакомо" і особистість та творчість письменника; розвивати вміння слуха

                  ти лекцію та складати тези.Xід уроку Життєвий та творчий шлях письменника (опитування "ланцюжком") 1. Ким називають Джеймса Джойса? ("Батьком" модерністського роману). 2. Хто він за походженням? (Ірландець). 3. Якою мовою писав твори? (Англійською). 4. Де і коли народився? (В 1882 р. у передмісті Дубліна). 5. Де навчався? (В єзуїтському коледжі). 6. Чому не закінчив його? (Втратив віру). 7. Де вчився далі? (На філологічному факультеті Дублінського університету). 8. До чого мав хист ще зі школи? (До літератури, літературної творчості). 9. Які твори писав ще з дитинства? (Статті, вірші, прозу). 10. Яким почував себе серед людей? (Самотнім, уникав їх). 11. Чим цікавився? (Лінгвістикою, античною літературою, історією). 12. Яку позицію займав під час боротьби Ірландії за незалежність? (Не був байдужий, але свідомо ізолював себе від подій, позиція відчуження). 13. Як можна розцінити його від'їзд з батьківщини? (Добровільне вигнання, своєрідна духовна еміграція). 14. Де жив? (В Італії, потім в Швейцарії). 15. Як заробляв на життя? (Давав уроки англійської мови). 16. Чим хворів? (Поступово втрачав зір, потім зовсім осліп). 17. З чим були пов'язані його інтереси? (З театром). 18. Які статті опублікував? ("Драма і життя", "День натовпу", "Нова драма Ібсена"). 19. Як називалася його збірка віршів? ("Камерна музика"). 20. Як називалася збірка оповідань? ("Дублінці"). 21. Якими почуттями перейняті ці оповідання? (Скепсисом, гіркою та сумною іронією). 22. Яка тема ранніх оповідань Д. Джойса? (Відтворення обтяжливої і сумної атмосфери обивательського існування). 23. Перший роман? ("Портрет митця замолоду"). 24. Який характер твору? (Автобіографічний). 25. Хто головний герой? (Стівен Дедалус). 26. Який образ створив Джойс? (Образ самотнього поета та філософа). 27. В якому творі розвинено далі цей образ? (У романі "Улісс"). 28. Який характер твору "Джакомо"? (Автобіографічний). 29. Що означає слово Джакомо? (Італійський варіант англійського імені Джеймс, плюс ім'я славнозвісного Казанови). 30. Що лежить в основі твору? (Любовна пригода з іронічним змістом). 31. Жанрові особливості твору? (Немає ні початку, ні кінця; схожий і на записник, і на щоденник, і на есе, і на етюд, і на новелу). 32. Що являють собою ці безсюжетні замальовки? (Передають "потік свідомості"). 33. Що відіграє важливу роль у такій поетиці? (Кольорова гама, звуки, запахи, відчуття). 34. За допомогою чого поєднується реальне життя з вічним? (За допомогою міфу). 35. Чим було проголошено роман "Улісс"? (Прапором модернізму). 36. Чим незвичний цей твір? (У ньому створена модель світу і "людини взагалі"). 37. Як задуманий роман? (Як сучасна "Одіссея"). 38. Яка його тема? (Показати безглуздість і безцільність людського існування). Робота з теорії літератури: - згадати, що таке "потік свідомості", літературна ремінісценція (використати словник літературних термінів). 3. Робота над психологічним есе "Джакомо": - Що таке есе? Есе (фр. essai - спроба, нарис, начерк) - невеликий за обсягом прозовий твір, що має довільну композицію і висловлює індивідуальні думки та враження з конкретного приводу чи проблеми. Цей жанр розвивався на межі літератури і філософії (а також природознавства, астрономії тощо), розкриваючи індивідуальне ставлення письменників до важливих проблем людської цивілізації, суспільних стосунків, пізнання світу. Лекція вчителя і запис учнями тез за темою (Зарубіжна література, 1998, № 9, с. 19-21). Тези лекції - Д. Джойс створив своєрідний жанр психологічного есе, де сам автор є літературним героєм твору, веде діалог із самим собою, показуючи цим напруженість внутрішніх процесів людської душі. - Власна біографія лише привід для роздумів про життя людини, її поривання і падіння, надії і розчарування, про мистецтво, пошуки себе у світі й усвідомлення сенсу існування. Тому твір набуває філософського значення. - В основі твору - історія кохання, яка поступово перетворюється на історію душі, що прагне самопізнання і через себе пізнання життя і духу епохи. - Твір має фрагментарну композицію, побудований як потік свідомості головного героя. - Письменник є неперевершеним майстром у зображенні людських почуттів. Образ коханої подається через окремі деталі. - Герої майже не говорять між собою. Мова кохання не потребує слів, вона - у розмові очей, рук, сердець. - Письменник неодноразово використовує ремінісценції з епохи Відродження. - Бути чи не бути людській особистості - таке питання порушує Джойс і стверджує: бути! - незважаючи на страждання, втрати, падіння. - Джойс показує сучасну людину з її високими бажаннями і приземленим існуванням. Його душа прагне чистих і світлих почуттів, життя, сповненого високого змісту. - Проте Джакомо не може втекти від потворної реальності у світ мрій, бо його кохана і він сам належать до цього життя, якого неможливо позбавитися навіть уві сні. - Джакомо проходить своєрідний шлях до свого "розп'яття" - це розп'яття високого духу, розп'яття серця, яке було сповнене любові й залишилося незрозумілим у бездуховному світі. - Образ Джакомо, незважаючи на трагедію пережитих почуттів і втрачених ідеалів, залишає надію на духовне відродження. 4. Висновки Джакомо усвідомлює найвищу мудрість особистості: кохати, не чекаючи відповіді; жити, навіть коли життя втрачає сенс; творити, попри всі обставини залишатися вільним навіть у обмеженому просторі. На думку Дж. Джойса, справжнє звільнення можливе тільки у внутрішній сфері - через почуття, відкриття Бога, мистецтво. 5. Підсумкова бесіда - Поясніть назву психологічного есе "Джакомо". Яка різниця між автором і його ліричний героєм? У чому вони схожі? - Визначте особливості композиційної побудови твору. - З'ясуйте значення міфологічних, культурних, біблійних реміні-сценцій есе "Джакомо". Як вони впливають на розкриття образу головного героя? - Дайте свою інтерпретацію фіналу психологічного есе. Яке місце посідає Шекспір у художній системі твору? - Знайдіть приклади іронії, сарказму, пародії, контрасту в есе. Яку функцію вони виконують? - схарактеризуйте особливості потоку свідомості в психологічному есе "Джакомо". - Які часові плани поєднуються у творі? Як вони проектуються на сучасні проблеми?

category: Зарубіжна література


title: Розумом серця

description:
Мета: ознайомити учнів з життєвим і творчим шляхом першого в японській літературі лауреата Нобелівської премії Ясунарі Кавабата; показати відображення національної етики та естетики в повісті "Тисяча журавлів"; розкрити одну з основних проблем твору - гармонію людини і природи; в

                  иховувати почуття прекрасного.Обладнання: портрет письменника (Всесвітня література, 1999, № 6, форзац). Хід уроку Вступне слово вчителя. (Всесвітня література, 1999, № 1, с. 42). Про гідну людину японці кажуть: "Вона бачить красу і радість життя там, де їх не помічають інші". Ці слова якнайкраще характеризують неперевершеного майстра прози, першого в японській літературі лауреата Нобелівської премії (1968) Ясунарі Кавабата. Своєрідність його творчості визначає традиційний для японського мистецтва прийом натяку (йодзю), котрий дає змогу відчути те, що неможливо осягнути розумом чи відчуттям, а можна лише "зрозуміти серцем". Одним з кращих творів Кавабата по праву вважають повість "Тисяча журавлів" (1951), за який йому була присуджена премія Академії мистецтв Японії (1952). Основою для її сюжету став давній національний звичай японців - чайна церемонія, зведена ними до рівня мистецтва. Чайна церемонія - "тядо", в буквальному значенні "шлях чаю" - містить у собі елементи як духовного, так і естетичного плану. Це одне із найсамобутніших мистецтв японців, що відіграє суттєву роль у їхньому духовному житті вже понад п'ятсот років. Як же саме відбувалася чайна церемонія, ми зараз побачимо і почуємо. Виступ учнів: відтворення чайної церемонії Робота над змістом повісті (Всесвітня література, 1999, 1, с. 44-48). Відомий діяч японського мистецтва Окакура Какудзо писав: "Шлях самураїв - це мистецтво смерті... Мистецтвом життя є "тядо" ("шлях чаю"). - В чому ж суть цього обряду? (Не у фізіологічному задоволенні, а в тяжінні до катаренсу - очищення душі, до звільнення її від вульгаризації. Учасники дійства ніби звільняються від буденних клопотів і турбот, поринають у атмосферу високої духовності. "Шлях чаю" ("тядо") японці здавна звуть "дорогою життя", шляхом чистоти і досягнення єдності, гармонії зі світом людей і природи). - Навіщо обряд чайної церемонії введений неодноразово в повість? Яку роль він виконує? (Він є і тлом, на якому розвиваються події, і саме з його допомогою розкривається ідейний зміст повісті). - Який ідейний зміст повісті? (Тривога за майбутнє національної культури, за основу духовності нації). - Який сюжет повісті? - В образах Ооти та Юкіко автор втілив два типи ідеалу краси. Які саме? (Земну, чуттєву втілює Оота; ірреальну, витончену - Юкіко). - "Вічне те, що недосяжне". Як в повісті втілюється ця думка? (Через смерть Ооти). - Чому повість саме так називається і що символізують журавлі? (Втілення надії, благополуччя, символ щастя. Зображення журавлів - давній оберіг, котрий обіцяє своєму власнику благополуччя та спокій: на фуросікі (рожева хустка) Юкіко зображені журавлі). - Що символізує собою чайна чашка? (Стає мірилом одвічних моральних цінностей, а ставлення до чайного обряду допомагає зрозуміти характери людей та потаємні важелі їхніх вчинків). - Зіставте описи чайних чашок з долями їхніх власників. Як через ставлення до чашок розкривається внутрішній світ героїв? - Чому "вчителька "чайної церемонії" Тікако в повісті не має власної чашки? (Йдучи за символікою твору, це означає, що у неї немає ні власного минулого, ні власної душі. Все, що її супроводжує, чуже: будиночки, чашки...). - Що приваблює Кікудзі у Фуніко, а що в Юкіко? (Обох дівчат юнак бачить крізь призму "заплутаного, невиразного минулого". Юкіко - на тлі минулого Ооти й Тікако як противагу їхній "старості" й "падінню", а Фуніко - на тлі взаємин свого батька з її матір'ю, як мимовільного свідка й рідну близьку душу. Кікудзі тягнеться до Фуніко. Саме ця земна і зрозуміла йому дівчина, а не цнотлива недосяжна красуня з журавлями, певно, могла б ощасливити його дім. Та Фуніко не може нести тягар минулого. Своєю смертю вона звільняє від нього Кікудзі, відкриває йому шлях до піднесеного ідеалу - Юкіко. Але минуле невідворотне, як нав'язлива "допомога" Тікако. Юнак так і не зазнає щастя з омріяною дівчиною з журавлями). - Чому душа Кікудзі позбавлена гармонії, нещаслива? (Кікудзі хоче полишити чайну церемонію, ще навіть не опанувавши її. Цей ритуал (не дух його, не сутність) пов'язаний в нього з огидним образом Тікако, безчестям батька. Він знав лише звульгаризовану, опошлену Тікако чайну церемонію. Кікудзі, як і Фуміко, Юкіко чи Оота, відчував її глибинний смисл, але вже не спроможний сприйняти її серцем, і просто віддавати данину моді хлопець не хоче). Висновок Повість "Тисяча журавлів" - твір про прекрасне, що надає сенс життю, одухотворює його, котре живе в кожній людині, і про людину, яка створює цю красу.

category: Зарубіжна література


title: Творчість Адама Міцкевича – апогей польського романтизму. Перебування в Росії та Україні, відбиття вражень у його поезії (цикл „Кримські сонети”)

description: Розробка уроку у формі презентації в 9 класі на заявлену тему (медіапрезентація додається), мета якого - ознайомити учнів зі сторінками біографії поета; з’ясувати чинники, що вплинули на формування світобачення, літературного смаку, особливості творчої манери

category: Зарубіжна література


title: Романтика подорожей у романі Ж. Верна „П’ятнадцятирічний капітан”. Урок із світової літератури

description: Розробка уроку на заявлену тему, мета якого - показати романтику пригод у творі; занурити дітей у незвичайний, захоплюючий світ Ж. Верна; розвивати творчу уяву та логічне мислення учнів; сприяти вихованню сміливості, порядності, відваги

category: Зарубіжна література


title: Світова література XX століття: естетичні шукання, художні відкриття; основні етапи та тенденції розвитку

description:
Мета: ознайомити учнів зі специфікою розвитку всесвітньої літератури XX століття, показати широкий спектр художніх програм, шукань, прагнень, нових літературний течій. Xід уроку Лекція вчителя. План-конспект л

                  екції 1. Соціально-політична ситуація в І половині XX століття. (Всесвітня література, 1997, № 5 -6, с. 25). 2. Виникнення різноманітних філософських теорій і концепцій. (Всесвітня література, 1997, № 5-6, с. 26): позитивізм (О. Конт, Г. Спенсер); теорія А. Шопенгауера (поняття "світової волі", інтуїтивне      пізнання); теорія елітарності Ф. Ніцше ("надлюди" і натовп); філософія екзистенціалізму (мета існування - смерть); ірраціоналістична філософія Й. Бергсона (інтуїція, раптове      прозріння); психоаналітична теорія З. Фрейда (людина як поєднання трьох      елементів, підсвідомість). Висновок. Це найголовніші та найвагоміші філософські теорії, що справляли великий вплив на літературний процес XX ст. Їх усіх об'єднувало одне бажання: допомогти людині в цьому складному світі пізнати себе, зрозуміти істину, сутність життя, навчити її відчувати межу між добром та злом. І вони закликали до Бога, до добра, до прекрасного. Ці філософські теорії сповнені великого співчуття до людини, прагнення допомогти їй зорієнтуватися у цьому такому складному і нелегкому світі. 3. Основні тенденції розвитку зарубіжної літератури XX ст. (Зарубіжна література, 1998, № 8, с. 39): нове розуміння мистецтва і його співвідношення з людським буттям; нове ставлення до людини та її проблем; людина стає центром      художнього твору; основне завдання митців XX ст. - пізнати закони людської      свідомості; прагнення розкрити проблеми кожної окремої людини, кожної окремої      душі; міфологізм. 4. Взаємодія різних видів мистецтва. Художні напрями та течії: Реалізм Натуралізм Неоромантизм Модернізм (Всесвітня література, 1997, №5-6, с. 26-39). МОДЕРНІЗМ Модернізм (фр. moderne - сучасний, найновіший) - загальна назва нових літературно-мистецьких течій XX ст. нереалістичного спрямування, що виникли як заперечення традиційних форм та естетики минулого. Загальні риси модернізму: 1) особлива увага до внутрішнього світу особистості; 2) орієнтація на вічні закони буття і мистецтва; 3) надання переваги творчій інтуїції; 4) розуміння літератури як найвищого знання, що спроможне проникнути у найінтимніші глибини існування особистості й одухотворити світ; 5) схильність до містицизму, підсвідомого; 6) пошук нових формальних засобів у мистецтві (метамода, символіка, міфотворчість тощо); 7) прагнення відкрити вічні ідеї, що можуть перетворити світ за законами краси й мистецтва; 8) створення нової художньої реальності, рівнозначної довколишній дійсності та експерименти (літературна гра) з цією новою реальністю; Течії модернізму: авангардизм (підручник, с. 309); символізм (317), естетизм (310), експресіонізм (310), імпресіонізм (311), екзистенціалізм (310), імажинізм (311), футуризм (319), "алітература", "новий роман" (Всесвітня література, 1997, №      5-6,  с. 41); сюрреалізм (Всесвітня література, 1997, № 5-6, с. 40); "театр абсурду" (318), "потік свідомості" (315). 6. Соціалістичний реалізм (Зарубіжна література, 1998, № 8, с. 42). 7. Масова та класична культура (Зарубіжна література, 1998, № 8, с. 42). 8. Антиутопія (Всесвітня література, 1998, № 2, с. 52; підручник, с. 318). Домашнє завдання: читати с. 5-10, 13, 15, 16, 22, 23; дати відповіді на запитання (с. 10); словник літературознавчих термінів; підготуватися до семінарського заняття з цієї теми. Семінарське заняття 1. Дати відповіді на запитання (с. 10 підручника). 2. Урок-аукціон "У світі літературознавчих термінів" (Зарубіжна література, 1998, № 5, с. 41). 3. Розкрити значення термінів: реалізм, натуралізм, неоромантизм, модернізм, авангардизм, символізм, естетизм, експресіонізм, імпресіонізм, екзистенціалізм, імажинізм, футуризм.

category: Зарубіжна література


title: Трагедія Другої світової війни в літературі

description:
Мета: ознайомити учнів із змістом творів, порівняти їх героїв; розкрити проблему "людина на війні", антивоєнне спрямування цих творів; виховувати непримиренність до війни як найбільшої аномалії у стосунках між людьми.Хід уроку

                  >Обладнання: портрет Г.Белля (Всесвітня література, 1999, 4,  форзац). Звучить пісня "Вставай, страна огромная!" 1. Вступне слово вчителя про Другу світову війну 2. Виступ учня з індивідуальним завданням: стисло передати зміст повісті В. Бикова "Альпійська балада". 3. Розповідь вчителя про художні особливості твору Бикова та запис опорного конспекту (Всесвітня література, 1999, 4, с. 39): Пропоновані твори різняться художньою манерою їх авторів. "Альпійська балада" В. Бикова сповнена оптимізму, життєстверджуючого начала. Оповідання Г. Белля має ремарківську тональність: його героя можна віднести до "втраченого покоління". Та є в них спільне - антивоєнне спрямування, осудження жахів кровопролиття. Війна у них - світова трагедія, явище неприродне, антигуманне. Якими ж засобами досягнуто цієї мети? У творі В. Бикова дві сюжетні лінії: 1) епізоди втечі та переслідування в'язнів; 2) історія кохання білоруського юнака Івана Терешка та прекрасної італійки Джулії. Любов змінила весь стан душі героя, відкрила перед ним красу і велич світу, справжню, хоч і коротку мить щастя. Гуманізм твору: ставлення героя до людей, до коханої, навіть до ворогів. Епілог - у формі листа Джулії до рідних Івана - це біль, це вирок війні, це зізнання в коханні до всіх живих. Проблема: людина на війні, причому людина звичайна, рядова. 4. Читання уривку з тексту: лист Джулії 5. Висновок. Іван загинув з вірою, що людство знищить фашизм. Він до останнього подиху боровся не тільки за свою любов, людську гідність, а й за право майбутніх поколінь жити, спізнати "велику радість братерства, вільну, без кордонів любов". Любов, вільну від жахів війни, бо поняття ці несумісні. У цьому й полягає могутній гуманістичний пафос твору. 6. Вступне слово вчителя про Г. Белля (Всесвітня література, 1999, 4, с. 40): - та ж проблема: "людина на війні", людина звичайна, рядова; - особливість: герой не має імені (підкреслюється узагальнений характер образу). 7. Читання вголос оповідання Г. Белля "Подорожній, коли ти прийдеш у Спа..." (хрест., с. 349-357). 8. Бесіда за змістом твору за запитаннями (хрест., с. 358). 9. Висновок: герой скалічений фізично і морально. Естетичне кредо письменника: "Ніколи не оповідай своїм дітям казок про священну війну, кажи правду, яка вона є, правду багряну, наче кров, наче спалахи гарматного вогню, наче зойки жаху". 10. Підсумок. Твори білоруса В. Бикова і німця Г. Белля, хоч і істотно різняться типами героїв, манерою їх зображення, перейняті потужним гуманістичним пафосом, гнівним осудом війни, її руйнівної суті, згубного впливу на людину; у запереченні війни як найбільшої аномалії у стосунках між людьми.

category: Зарубіжна література


title: Уроки-семінари. Зарубіжна література

description:
1. Формування творчого методу К. Гамсуна, сутність його основних естетичних позицій.2. Давньогрецький міф про Пана і пантеїзм Гамсуна. 3. Особливості сюжету і композиції роману. 4. Головний конфлікт роману "Пан". 5. Функції пейзажу в романі, природа і людина в ньому.

                  p> 6. Особливості трактування проблеми любові. 7. Неоромантичні мотиви та імпресіоністична техніка письма К. Гамсуна. 8. Літературні паралелі: К. Гамсун, "Пан" - М. Коцюбинський, "Тіні забутих предків". Література 1. А. Андронік. Загіпнотизований природою або нетлінна молодість міфу. Матеріали до вивчення роману К. Гамсуна "Пан" // Зарубіжна літ. - 1999. - № 4. 2. К. Гамсун. "Пан". Пер. з норвезької Л. Пахаревського та Г. Кирин // Тема. Громадський науково-методичний журнал. - 1999. - № 1. 3. Ганич Н.І., Друзь О.Ф. Кнут Гамсун. "Пан": Матеріали до варіативного вивчення // Всесвітня літ. - 1999. - № 6. 4. Градовський А.В. Під знаком Ероса, Танатоса. Кнут Гамсун, "Пан" і Михайло Коцюбинський, "Тіні забутих предків" // Зарубіжна літ. - 1999. - № 1. 5. Кирпа Галина. Дослідник людської душі - Кнут Гамсун // Тема. Громадський науково-методичний журнал. - 1999. - № 1. 6. Зарубіжна література XX століття. Посібник. / За ред. О.М. Ніколенко, Н.В. Хоменко, Т.М. Конєвої. - К.: Видавничий центр "Академія", 1998. 7. Шпиталь А.Г. Кнут Гамсун // Зарубіжна літ. - 1997. - № 6. Своєрідність світобачення Ф. Кафки і його вираження в оповіданні "Перевтілення" 1. Трагізм долі Ф. Кафки. 2. Своєрідність світобачення письменника. 3. Ф. Кафка і експресіонізм. 4. Особливості художнього світу Ф. Кафки. 5. Відображення глибинних позицій буття людини в умовах високорозвинутої цивілізації. 6. Взаємопроникнення фантастики і повсякденності в новелі "Перевтілення". 7. Роль поетики притчі, метафори, символу у новелі "Перевтілення". Місце Ф. Кафки у світовій літературі. Література 1. Борицький М. І. Гріх бути байдужим: До вивчення творчості Франца Кафки // Всесвітня літ. -1997. - № 10. 2. Затонський Д. "Справа Кафки" // Зарубіжна літ. - 1996. - № 5. 3. Лисюк Н. А. Полоса відчуження: Матеріали до вивчення творчості Кафки // Зарубіжна літ. - 1996. - № 10. 4. Зарубіжна література: Пробний підручник для 11 класу загальноосвітньої школи. / За ред. проф. О.С. Чиркова. - К.: Вежа, 1997. 5. Зарубіжна література ХХ століття. Посібник. / За ред. О.М. Ніколенко, Н.В. Хоменко, Т.М. Конєвої. - К.: Видавничий центр "Академія", 1998. 6. Найдостовірніший абсурд Франца Кафки: Матеріали до вивчення творчості Франца Кафки // Зарубіжна літ. - 1998. - № 9. 7. Розколотий світ Франца Кафки: Матеріали до вивчення творчості Франца Кафки // Зарубіжна літ. - 1999. - № 12. Роман Антуана де Сент-Екзюпері "Планета людей" - зразок інтелектуально-ліричної прози Гуманістичний пафос творчості Сент-Екзюпері 1. Розкрити зміст думки Антуана де Сент-Екзюпері "Щоб писати, треба перш за все жити", використовуючи факти його біографії. 2. Моральна філософія Сент-Екзюпері. Гуманістична спрямованість його творчості. 3. Особливості жанру роману "Планета людей". 4. Розкрити зміст слів Сент-Екзюпері на матеріалі роману: "Велич усякої професії, може, перш за все в тому, що вона об'єднує людей". 5. "Планета людей" - подорож автора в пошуках істини. (Які філософські закони буття відкривають головному герою земля, небо, пустеля, вода?) 6. Тема пробудження особистості в романі. 7. Афористичність, поетичність прози письменника. 8. Використання образів-символів, їх філософське значення. 9. "Ви - мешканці однієї планети, пасажири одного корабля". (Актуальність філософсько-поетичної сентенції Сент-Екзюпері). Література 1. Зарубіжна література: Пробний підручник для 11 класу загальноосвітньої школи / За ред. проф. О.С. Чиркова. - К.: Вежа, 1997. 2. Моруа Андре. Діяти, а потім писати // Зарубіжна літ. - 1997. - № 4. 3. Куликова З.М. "Ти за все відповідаєш": Матеріали до уроків по вивченню творчості Антуана де Сент-Екзюпері. // Зарубіжна літ. - 1997. - № 11. 4. Плаксюк І.І. "Врятуйте цю землю безкраю" // Зарубіжна літ. - 1997. - № 4. 5. Перекадя А. Друзі звали його Сент-Ексом // Зарубіжна літ. - 1997. - № 4. 6. Чирков А.С. Изучение современной зарубежной литературы в 10 классе. - К.: Рад. шк., 1982. "Старий і море" Е. Хемінгуея - повість-притча про людину "Життєподібний" сюжет і філософсько-символічний зміст твору 1. "Я знаю лише те, що бачив" - головний принцип творчості Е. Хемінгуея. 2. Особливості художнього стилю письменника: діалогічність, "драматизація" прози; стислість, лексична спрощеність; використання лейтмотивів; "ефект айсберга" (підтекст). 3. "Життєподібний" сюжет повісті "Старий і море". 4. Простежте розвиток основних лейтмотивів твору. 5. Використання біблійної форми притчі для розкриття філософсько-символічного змісту твору. 6. Образ старого Сантьяго. 7. Авторська позиція у творі. ("Людину можна знищити, але її неможливо перемогти". Е. Хемінгуей). Література 1. Зарубіжна література: Пробний підручник для 11 класу загальноосвітньої школи. / За ред. проф. О.С. Чиркова. - К.: Вежа, 1997. 2. Зарубіжна література XX століття. Посібник. / За ред. О.М. Ніколенко, Н.В. Хоменко, Т.М. Конєвої. - К.: Видавничий центр "Академія", 1998. 3. Затонський Д. Від респекту до конспекту // Зарубіжна літ. - 1998.- №5. 4. Малець Л. За матеріалами журналу "U. S. News". Хемінгуеївська Куба і кубинський Хемінгуей // Зарубіжна літ. - 1998. - № 19. 5. Росе Л. Портрет Хемингуэя. Эрнест Хемингуэй. Избранное. - Кишинев: изд-во "Молдовеняскэ", 1972. 6. Хом'як Т.В. "Старому снились леви". Хемінгуей, 11 клас // Зарубіжна літ. - 1996. - № 11. 7. Чирков А. Е. Изучение современной зарубежной литературы в 10 кл. - К.: Рад. шк., 1982. 8. Шпиталь А.Г. Ернест Хемінгуей // Зарубіжна літ. - 1997. - № 7. Пам'ятка 1. Як готуватися до семінарських занять 1. Прочитай уважно твір, проблематика якого буде осмислюватися, колективно обговорюватиметься на уроці. 2. Добери самостійно критичну літературу, перечитай її, склади тезисний конспект. 3. Перечитай і осмисли літературу, запропоновану вчителем. Найцікавіше, найважливіше випиши на картки. 4. Збираючи матеріали для виступу, пам'ятай, що необхідно: користуватися аркушами одного, щонайбільше двох форматів; постійно мати їх під рукою; не записувати зайвих подробиць; завжди зазначати джерело, з якого зроблено виписки; нотувати нову інформацію систематично, в однаковому порядку на      окремих аркушах. 5. У тексті твору зроби закладки в тих місцях, які будеш використовувати як аргументи у своїх повідомленнях. 6. Підбери (якщо є така потреба і змога) ілюстративний матеріал. 7. Намагайся при обговоренні не тільки констатувати, а й аналізувати, систематизувати свої знання, проводити літературні паралелі. 8. Незалежно від того, чи ти пишеш повний текст виступу, чи лише робиш нотатки, треба скласти основу виступу - стислий план. Опрацьовуючи його, відбираючи потрібну інформацію, особливу увагу зверни на форму викладу. 9. Опрацьовуючи потрібну інформацію, дбай про композицію виступу (загальноприйнята композиція - вступ, основна частина, висновок). 10. Розвивати думку у своєму виступі можна по-різному: пояснювати, описувати, розповідати, доводити. Добирай відповідні мовні засоби, характерні для обраного стилю і типу мовлення. 11. Попрацюй над збагаченням своєї мови науковою термінологією, обов'язково з'ясуй незрозумілі терміни. Пам'ятка 2. Як писати доповідь (реферат) 1. Осмисли тему доповіді, визнач її головну думку. 2. Продумай композицію, визнач межі майбутнього висловлювання. 3. Вивчи літературу, яку запропонував учитель; ознайомся з іншою літературою, наявною в бібліотеках. 4. Опрацюй дібрані джерела, зроби стислі помітки, закладки в книжках, випиши для аргументації окремі цитати. 5. Систематизуй зібраний матеріал, зверни увагу на наявність фактів, доказів. 6. Склади план доповіді. 7. Зроби яскравий, привабливий виступ. 8. Дай перелік основних висновків, узагальнень та рекомендацій. 9. Виділи терміни, незнайомі слова, уточни вимову, написання і наголошення їх. 10. Ще раз осмисли опрацьований матеріал відповідно до плану. 11. Напиши або надрукуй доповідь (реферат), при цьому пам'ятай про грамотне літературне оформлення. 12. Оптимальний обсяг реферату 10-12 друкованих сторінок (доповідь може бути меншою за обсягом). Такий реферат потребує для усного викладу перед аудиторією 10-15 хвилин. 13. Під час добору мовних засобів для написання доповіді (реферату) необхідно врахувати особливості наукового стилю. Пам'ятка 3. У чому проявляється творчість учня при написанні доповіді (реферату)? 1. Не просто опрацьовуй матеріал, а глибоко осмислюй його, визнач у ньому головне й другорядне. 2. Основні положення кількох джерел інтегруй (узагальни), внаслідок чого думки, викладені в кількох працях, у твоїй доповіді звучатимуть вагоміше, повніше, переконливіше. 3. Виклад матеріалу у разі потреби зроби доступним для товаришів, тобто перероби текст так, щоб його зміст був легко зрозумілий не тільки слухачам, а й читачам. 4. У тебе широкий вибір ілюстративного матеріалу: із кількох джерел добери найяскравіші приклади, які, на твою думку, найкраще зрозуміють однокласники. 5. У різних працях окремі положення можуть тлумачитися по-різному. Порівнявши погляди різних авторів, вислови власну думку; аргументуй її. Пам'ятка 4. Виступ на семінарі 1. Запам'ятай текст виступу в процесі кількаразового його повторення. 2. Коли треба заглянути в рукопис виступу, реферату, доповіді, опусти очі, але голову не нахиляй. 3. Не бійся дивитися прямо на слухачів. 4. Якщо ти сумлінно підготуєш виступ, то впевнишся у своїх силах і у такий спосіб відвернеш одну з причин хвилювання. 5. Під час виступу дихай рівномірно, вдихаючи перед тим, як почати говорити, а також під час кожної паузи (після кожного речення). 6. Будь-які рухи, пози, жести й міміка виправдані лише в тому разі, коли вони не притягують надмірної уваги слухачів. 7. Сила голосу повинна бути такою, щоб тебе всі чули. Пам'ятай: хто говорить надто тихо, той справляє враження людини, яка не вірить у свої сили; той, хто говорить надто голосно, справляє враження агресивної людини. 8. Якщо хочеш наголосити на якійсь думці, це можна зробити кількома способами: перш ніж висловити її, помовчи якусь мить, а потім уже говори; підсиль свій голос або стиш його; уповільни виклад і наголоси на кожному окремому слові в реченні; доповни усне слово жестом і мімікою; зміни тон голосу; повтори важливе слово або речення. 9. Під час виступу поясни незнайомі, незрозумілі для учнів терміни, а також абстрактні поняття. 10. Не бійся робити паузи. Намагайся не заповнювати паузи різними звуками, як "е-е-е...", "ну" та ін. Пам'ятай: епічна широчінь шкодить, зайві подробиці затіняють головну проблему. Надмірна стислість також має свої недоліки. Важливі думки треба висловлювати детальніше, наводячи яскраві приклади (уривки з художнього твору), порівняння тощо. 11. Після закінчення промови не виказуй, що тобі стало легко після того, як виступ уже позаду. 12. Не соромся своєї схвильованості: адже байдужому промовцеві ніколи не вдається схвилювати слухачів своїм виступом. Пам'ятка 5. Схема рецензії виступу, доповіді (реферату) 1. Якою мірою розкрита проблема? 2. Які доповнення можливі? 3. Виправлення помилкових тверджень. 4. Чи достатньо і доречно наведені цитати? 5. Самостійність у розкритті теми. 6. Побудова доповіді. 7. Наявність і правильність висновків, їх обгрунтованість. 8. Мовне оформлення роботи (багатство і чистота лексики, стилістична довершеність, образність фрази). 9. Загальний висновок і пропонована оцінка. Афоризми на допомогу організаторам і учасникам семінарних занять Говорімо, що думаємо, думаймо, що говоримо, погоджуймо те, що говоримо, з нашим життям.Сенека Говори тільки те, що для тебе зрозуміле.Л. Толстой Мовчання - це велике вміння вести бесіду.В. Хозміт Щоб досягнути великого, треба почати з малого.Українське прислів'я Неточність мови завжди є показником неточності думки.Б. Грінченко Не вдавайтесь у крайнощі: не будьте ні надто мовчазним, ні надто балакучим.Іржі Томан Поетами народжуються, ораторами робляться.Марк Туллій Цицерон Учень, який 10 років повторює чужі фрази, чужі думки, втрачає свою індивідуальність, здатність самостійно думати і робити висновки.(Із педагогічного часопису) Головне завдання педагога, вихователя - через думки збуджувати мислення школярів, спрямовуючи його на пізнання світу: бути творчим, емоційним, думаючим.Григорій Сковорода Учитель мусить бути творцем. А якщо його праця лише ремесло, тоді нема в світі тяжчого ремесла.Альфред Дістервег Учитель повинен робити розум учнів - мудрим, мову - красномовною, руки - вправними в діях.Я.А. Коменський До слова мудрих прихилися, Де не ступнеш, знанням своїм ділися. Навчаючись, не дай думкам Заснуть!..Фірдоусі Використана література 1. Мовчан Р. В. і група авторів. Українська література. 11 клас. - К., - 1998. 2. Іржі Томан. Мистецтво говорити. - К., 1989. 3. Нечволод Л. І., Пашкова Т. З., Рупета В. А. Посібник-порадник з української літератури для старшокласників та абітурієнтів. - Xарків, 1997. 4. Степанишин Б. Викладання української літератури в школі. - К., 1995. 5. Токмань Ганна. Уроки - проблемні семінари в старших класах // Дивослово. - 1995. - № 1. 6. Філіппова Наталя. Варіанти уроку вивчення біографії письменника // Дивослово. - 1999. - № 5. 7. Білоусенко П. І., Арешенков Ю. О., Виняр Г. М. та ін. Учіться висловлюватися. - К.: Рад. шк. - 1990. 8. Форми навчання в школі. / За ред. Ю.І. Мальованого. - К., 1992.

category: Зарубіжна література


title: Ф. Кафка: Людина у цьому світі - самотня комаха (3 год.)

description:
Мета: ознайомити учнів з основними біографічними відомостями про життя і творчість Ф. Кафки, характерними ознаками експресіонізму як модерністської течії, змістом оповідання "Перевтілення", концепцією світу і людини в ньому; розвивати навички аналізу художнь

                  ого тексту, вміння визначати приналежність конкретного твору до тої чи тої літературної течії, конспектувати бесіду.Випереджальне домашнє завдання: пояснити значення понять: абсурд, алогізм, суб'єктивістське      світосприйняття; ознайомитися з життєвим та творчим шляхом Кафки; прочитати оповідання "Перевтілення". Хід уроку Установчо-мотиваційний міні-модуль 1 (10 хв.) 1. Перевірка домашнього завдання у вигляді самостійної роботи. 1 варіант Поясніть, у чому незвичність головного героя роману "Пан". На прикладі одного з епізодів роману простежте мотиви дивних вчинків Глана. 2 варіант Пан в давньогрецькій міфології - бог лісів і пасовищ, заступник пастухів і мисливців, веселий бог, який у супроводі німф блукає горами та лісами, танцюючи, граючи на сопілці. Поясніть, чому роман називається ім'ям цього бога. Змістовно-пошуковий міні-модуль 2 (15 хв.) 2. Оголошення теми та мети уроку. Франц Кафка (1883 - 1924). 3. Бесіда за питаннями підручника (1-7), с. 132. 3 (15 хв.) 4. Виступи учнів з індивідуальними завданнями (передати короткий зміст творів Кафки): роман "Процес"; роман "Замок"; новели. Контрольно-смисловий міні-модуль 1 (20 хв.) 5. Робота над змістом новели "Перевтілення": визначте сюжет твору та його складові частини (3 частини); чому Кафка поділив оповідання на 3 частини? (Використав прийом      трикратного (як у казці) обрамлення - висока художня майстерність Кафки); знайдіть спільне у структурі частин оповідання (Починаються з      "появи" Грегора в спільній кімнаті і закінчуються його "вигнанням"); хто головний герой новели? як до Грегора ставляться батько, мати, сестра? пояснити роль інтер'єру в оповіданні; пояснити назву оповідання. 2 (5 хв.) Висновок. Перевтілення - це те, що відбувається з Грегором Замзою, з його кімнатою, зі ставленням родини до нього. 3 (15 хв.) Що являє собою смерть Грегора? (Фізична смерть Грегора як остаточне його "вигнання" уже не з кімнати, а з життя - це закономірний підсумок ставлення родини до нього); - але хіба не було у Замзи іншого виходу? - назвіть казки, в яких люди перетворюються на потвор. Які умови зворотнього перетворення? (Якесь випробування, чарівне зілля, стати самим собою, переборення відрази з боку інших...); - чи був такий шанс у Грегора? (Коли сталося нещастя, родина не змогла ставитися до Замзи як до людини); - хто був найжорстокішим щодо Грегора і найбільше зненавидів його? (Сестра Грета). Висновок. Грегор залишається один зі своїм нещастям, без підтримки найближчих людей, яким присвятив своє життя. Адаптивно-перетворювальний міні-модуль 1 (10 хв.) 6. Якою вимальовується концепція світу і людини у творах Кафки? Зображення трагічної самотності людини у ворожому їй світі є основою експресіонізму (відображення загостреного суб'єктивного світобачення через гіпертрофоване авторське "я"). Світобачення Кафки - трагічне. Людина в цьому світі - самотня комаха, якій годі чекати від когось допомоги. Світ навколо неї - ворожий. Кафка вболіває за нещасну маленьку й нікчемну людину, яка, одначе, не заслуговує на зневагу, жорстоке, бездушне й байдуже ставлення. Адже почуття Грегора до своєї родини були благородні, він хотів їй добра. - Чому такою трагічною була для Кафки правда життя? (з власного досвіду: стосунки зі своїм батьком). Системно-узагальнюючий міні-модуль 2 (5 хв.) 7. Підведення підсумків: яка ж головна думка твору, яку проводить Кафка? (Безпорадність      людини в цьому світі, неможливість змінити становище, в якому опинилася      людина. Залишається тільки жалість, співчуття людині-комасі у жорстокому      світі самотності); як ви розцінюєте таке світобачення письменника? Яким ви уявляєте      світ і людину в ньому? Контрольно-рефлексивний міні-модуль 5 (25 хв.) 8. Твір-роздум "Людина в цьому світі - самотня комаха" (за новелою Ф. Кафки "Перевтілення").

category: Зарубіжна література


title: Якщо краса позбавлена душі

description:
Мета: ознайомити учнів з видатним німецьким письменником Томасом Манном, розкрити проблему мистецтва в новелі "Смерть у Венеції", виховувати духовність, розуміння прекрасного.Хід уроку 1. Вступне слово вчителя

                  - Характеризуючи свій творчий шлях на схилі літ, Томас Манн сказав: "Мій час був мінливий, але моє життя в ньому являє "єдність". Справді, у його спадщині органічно поєдналися біографія і творчість, суспільне та індивідуальне, образ і відображення. Духовний досвід німецького письменника постає як задокументована літературними шедеврами історія самобутності, що утверджує себе у світі. Понад усе його цікавила тема "художник і дійсність": як вони впливають один на одного, як їхні стосунки втілюються у мистецтві, чи можна подолати протиріччя ніж ними? Т.Манн дивився на світ очима незалежної талановитої особистості, і його погляд став своєрідним збільшувальним склом, через яке показується взаємозв'язок між складними соціальними проблемами, історичними змінами і найменшими рухами людської душі. 2. Бесіда за життєвим та творчим шляхом письменника: - в якій сім'ї народився Т. Манн? (У сім'ї сенатора, пізніше працював службовцем); - перше оповідання? ("Пропаща"); - за який твір отримав Нобелівську премію? (Роман "Будденброки"); - проблема, піднята в цьому творі? (Життя як безперестанне страждання); - суть духовної кризи письменника? - основне в філософському романі "Чарівна гора"? (Інтелектуальні пошуки істини головним героєм Хансом Касторпом, заперечення смерті, розпаду, зла взагалі); - в яких творах піднята антифашистська тематика? (Оповідання "Маріо та чарівник"; в алегоричній формі викривається антигуманна діяльність Гітлера та Муссоліні; історична тетралогія на біблійний сюжет "Йосиф та його брати": показана вся історія людства); - який твір Т. Манн назвав "романом кінця" і чому? (Роман "Доктор Фаустус", про глибоку кризу як суспільства взагалі, так і його культури, що й породило "дурну Німеччину"). 3. Висновки 1) Уже в ранніх творах письменника з'являється образ художника, який шукає сенс буття, намагається усвідомити своє місце в сучасності, розкрити таємницю власної психології. 2) Головний принцип діяльності Т. Манна: "Глибоко пізнавати і прекрасно втілювати". 3) Характерним є пошук високих ідеалів, його не задовольняє існування людини в капіталістичному світі, який він порівнює з в'язницею, намагаючись знайти можливість виходу в інший простір - свободи, творчості, краси. 4) Заперечуючи негативний вплив соціального середовища на життя людей, Т. Манн не втратив віри в культуру, можливості розуму і душі. 5) Його вважають одним із засновників інтелектуальної прози, в якій образ викликає думку, а думка - образ. 4. Робота над ідейно-художнім змістом новели "Смерть у Венеції" (Зарубіжна література, 1998, № 7, с. 15-16). Проблематика твору. (Це філософська розмова про творчу особистість і її духовні проблеми взагалі; вона стосується і морального стану епохи, справжніх і фальшивих цінностей, сутності людського існування); - хто головний герой твору? (Густав Ашенбах - німецький письменник); - символом чого є образ Венеції? (Символом віковічної культури); - розкрити ідейний зміст зустрічі Ашенбаха з хлопчиком Тадзіо; - який момент є психологічною кульмінацією твору? (Коли Ашенбах вирішив мовчати про епідемію холери: душа опинилася на межі добра і зла, життя і смерті, проте людина зробила хибний вибір, який став початком її кінця); - як закінчується роман? (Духовною смертю героя); - яка ідея твору? (Попередити людство про загрозу духовного занепаду суспільства). Художні особливості твору: - карнавальний принцип, - значення деталі, - позиція оповідача, - афористичність, - традиційні і новаторські засоби відображення дійсності (поєднання реалізму з модернізмом, вплив імпресіонізму, експресіоністичні елементи); - символи (цвинтар, сонце, ніч, осінь, Венеція, смерть письменника); - алегорія. Аналітичне прочитання новели (коментований переказ сюжету, читання уривків) (Всесвітня література, 1998, № 11, с. 45-46). 5. Підсумкова бесіда - Хто головний герой новели? В який момент ми зустрічаємося з ним? - Що свідчить про бездуховність Ашенбаха? Як ви розумієте поняття "офіціозний письменник"? За які заслуги влада надала героєві твору титул дворянина? - Що привертає увагу Ашенбаха в Тадзіо - внутрішній світ остан-нього чи його зовнішність? - Яке ставлення автора новели до свого героя, до бездуховного мистецтва? - Доведіть думку автора про фальшивість суспільства (на прикладах із тексту). - Від чого застерігає людство письменник-гуманіст? Яку роль у новелі відіграє образ епідемії холери, що насувається на людей, колиску сучасної цивілізації - Венецію? - Розкрийте символічне значення назви новели "Смерть у Венеції". Як письменник розуміє смерть і місто-казку Венецію? 6. Заключне слово вчителя - Новели й романи Т. Манна залишаються однією з найкращих сторінок світової літератури. Кожний його твір схожий на килим, до якого автор ретельно добирав малюнок, нитки, кольори. В результаті були створені неповторні шедеври інтелектуальної прози, що спонукають прислухатися до власних переживань і замислитися над духовною долею суспільства. Контрольна робота Мета: перевірити рівень навчальних досягнень учнів на основі творів, вивчених за першу чверть. (Робота на два варіанти). 1 варіант 1. Як ви розумієте суть глобального перевороту, що відбувся в мистецтві й літературі наприкінці XIX - першій половині XX століття? 2. Як сприймають рідні жахливе перетворення Грегора? Як сприймають його смерть? (про який твір йдеться?) 3. Що таке есе? 4. Чому свій головний твір письменник назвав "У пошуках утраченого часу"? 5. Чи відповідає реальна Одетта тій Одетті, яка існує в уяві Сванна? Чому він постійно намагається її виправдати, обманюючи самого себе? 6. Розкрийте символічне значення назви новели "Смерть у Венеції". Як письменник розуміє смерть і місто-казку Венецію? 7. Який епізод цього твору є його кульмінацією і чому його називають психологічною кульмінацією? 8. Яка ідея новели "Смерть у Венеції"? 2 варіант 1. Що визначає появу модернізму як нового літературно-мистецького напряму? Які течії модернізму ви знаєте? 2. Схарактеризуйте Грегора Замзу як людину (про який твір йдеться?). Які прийоми застосовує автор для створення цього образу? 3. Поясніть назву твору "Джакомо". 4. Особливості композиції роману "Сваннове кохання". 5. Порівняйте кохання Сванна з аналогічними почуттями "вічних образів" світової літератури. 6. Доведіть думку автора про фальшивість суспільства (на прикладах із тексту новели "Смерть у Венеції"). 7. Чому ця новела закінчується смертю письменника? 8. Схарактеризуйте художні особливості цього твору.

category: Зарубіжна література


title: Нащадок великого Езопа. І. А. Крилов. Байка «Вовк і ягня». Урок із світової літератури для 6 класу

description:
Розробка уроку закріплення знань у 6 класі у формі інтелектуального шоу «Найрозумніший», мета якого - поглибити знання учнів про байку та її значення для культурного розвитку людства; ознайомити шестикласників із фактами життя та творчості Крилова - яскравого представника жанру байки в російській і

                  світовій літературі

category: Зарубіжна література


title: Материалы к анализу стихотворения А. Блока "Незнакомка"

description:
И это не случайно. «Незнакомка» не только одно из лучших стихотворений поэта, но и одно из совершеннейших созданий всей русской лирики».Обладающее какой-то удивительной музыкальностью, стихотворение с первого же прочтения завораживает, околдовывает. «Незнакомка» пленяет читателя, но плен э

                  тот становится добровольным и сладким. Какое наслаждение повторять чарующие блоковские строки: Дыша духами и туманами, Она садится у окна... К. Чуковский вспоминал, какое впечатление производила «Незнакомка» на современников поэта: «Я помню ночь перед зарей, когда он впервые прочитал «Незнакомку», кажется, вскоре после того, как она была написана им. Читал он ее на крыше знаменитой башни Вячеслава Иванова, поэта-символиста, у которого каждую среду собирался для всенощного бдения весь аристократический Петербург. Из башни был выход на крышу, и в белую петербургскую ночь мы, художники, поэты, артисты, возбужденные стихами и вином - а стихами опьянялись тогда, как вином, - вышли под белесоватое небо, и Блок, медлительный, внешне спокойный, молодой, загорелый (он всегда загорал уже ранней весной), взобрался на большую железную раму, соединявшую провода телефонов, и по нашей неотступной мольбе уже в третий, в четвертый раз прочитал эту бессмертную балладу своим сдержанным, глухим, монотонным, безвольным, трагическим голосом. И мы, впитывая в себя ее гениальную звукопись, уже заранее страдали, что сейчас ее очарование кончится, а нам хотелось, чтобы оно длилось часами, и вдруг, едва только он произнес последнее слово, с Таврического сада, который был тут же, внизу, какой-то воздушной волной донеслось до нас многоголосое соловьиное пение. В ту пору далекой юности поэзия Блока действовала на нас, как луна на лунатиков». С. Городецкий вспоминает о неподражаемом совершенстве чтения «Незнакомки» автором: «Он медленно подходил к столику со свечами, обводил всех каменными глазами и сам окаменевал, пока тишина не достигала беззвучия. И давал голос, мучительно-хорошо держа строфу и чуть замедляя темп на рифмах. Он завораживал своим чтением, и когда кончал стихотворение, не меняя голоса, внезапно, всегда казалось, что слишком рано кончилось наслаждение, и нужно было еще слышать... Кто слышал Блока, тому нельзя слышать его стихи в другом чтении». Стихотворение появилось на свет в 1906 году. Это было время, тяжелое для поэта. «Вероятно, революция дохнула в меня и что-то раздробила внутри души, так что разлетелись кругом неровные осколки, иногда, может быть, случайные», - писал Блок. В это время поэт говорит о «растерзанной мечте». Его стихи пронизаны ощущением наступившего перелома, рубежа. Крушение прежних мистических иллюзий влекло за собой трагическую, все развенчивающую иронию и более трезвый взгляд на жизнь, признание земной, реальной действительности. На певца Прекрасной Дамы глянула пустота, и он заметался в великом смущении, в поисках чего-то нового, достоверного. Поэт с неожиданной вершины глянул на мир и увидел, что, кроме Прекрасной Дамы, есть и «согнутые спины» («Фабрика»), и ненавистные ему «сытые». Та высокость чувств и ожиданий, каким жил блоковский герой стихов о Прекрасной Даме, утрачена, цельность исчезла, мечта не выдержала столкновения с пошлостью и прозой реального мира. Г. Чулков, тесно общавшийся с поэтом в годы первой революции, подчеркивал в своих воспоминаниях, что Блок, «необыкновенно точный и аккуратный, безупречный в своих манерах и жизни, гордо-вежливый, загадочно-красивый, был для людей, близко знавших его, самым растревоженным, измученным...человеком». «Страшный мир» - так определил для себя Блок окружавшую его действительность. Произведения этих лет составили вторую книгу стихов поэта. В них остро чувствуется двоемирие Блока. М. Цветаева отмечает одновременное существование поэта в двух мирах: «О Блоке можно сказать, что он от одного себя старался уйти к какому-то другому себе. Так смертельно раненный человек в страхе бежит от раны, так больной мечется из страны в страну, потом из комнаты в комнату и, наконец, с одного бока на другой». «Все двоилось у него в душе, и причудливы были те сочетания веры с безверием, которые сделали его столь близким современной душе. Он, и веруя, не верил, что верует, насмехаясь над мечтами, мечтал. Такой двойственности еще не было в русской поэзии, и нужно быть великим поэтом, чтобы выразить эту двойственность в лирике». Своей «растерзанной душой» он здесь, «в кабаках, в переулках, в извивах»; он бродит по улицам, «пьяным от крика», он видит «тени беззвучно спешащих тело продать, и забвенье купить». В этом мире «девы слепы», а «у юношей безогнен взор». Поэт тонет «в сонном озере города - зимнего холода». Но душа его ищет «отважной красоты»» и любви, он видит себя «летящим в облаке огня», он мечтает о «бесконечно красивых», видит «светлого ангела». «Чего же жду я, очарованный моей счастливою звездой?» - вопрошает поэт, но его вопрос остается без ответа. Измученный и личной семейной драмой (Любовь Дмитриевна Менделеева в то время переживала страстную влюбленность в друга мужа, поэта Андрея Белого), Блок пишет стихотворение «Незнакомка», в котором, как в зеркале, отразилось состояние его души. Однако, став автором «Незнакомки», Блок не перестал быть автором «Стихов о Прекрасной Даме». Он по-прежнему ищет вечно женственное, но теперь уже, к сожалению, в кабаках и в переулках пыльных дачных городков. Первые строфы стихотворения поражают прозаичностью, обыденностью, от них веет духом пошлости и приземленности. Давайте пройдемся вместе с поэтом к дачному ресторану. Что мы увидим, что услышим и почувствуем? Блок как символист добивается удивительной синкретичности в создании атмосферы дачного городка. Он сумел сплавить воедино звук, краску, слово и ощущение. Удивительно, но мы попадаем за город в прекрасный весенний вечер. Однако мы не чувствуем радости обновления природы. Все пропитано «тлетворным» духом. Самые серые и скучные краски понадобились бы художнику, чтобы изобразить «пыль переулочную», канавы и шлагбаумы. Ухо воспринимает дисгармонию звуков: «детский плач», «окрики пьяных», скрип уключин, «женский визг». Накопление резких согласных, визжащих и скребущих (неповторимая блоковская аллитерация), помогает читателю почувствовать дисгармонию самой жизни (скрип, визг, диск, глух, дик, пыль). Звукопись Блока утрачивает здесь свою нежность, плавность, музыкальность. Слова, употребленные поэтом для оценки русского захолустья, передают уродливость, грубость, примитивность этого самого захолустья (то ли географического, то ли духовного): шлагбаумы, уключины, переулки, лакеи, пьяницы, кролики и т. д. В «Стихах о Прекрасной Даме» они были бы просто невозможны. И вдруг глаз замечает что-то золотящееся. Что же? Оказывается, здесь принимают за золото блестящую вывеску над дверью магазинчика - «крендель булочной». А как же луна, покровительница влюбленных, воспетая поэтами? Но в этом мире нет даже небесного светила, просто есть диск, который «бессмысленно кривится». Ну что ж, в мире, где золотом играют лишь вывески, а луна скучающе взирает на людское мельтешение, и влюбленные под стать: «среди канав гуляют с дамами испытанные остряки». Нет высокого чувства, нет возвышенных отношений, а следовательно, исчезает Поэзия. Если раньше в «Стихах о Прекрасной Даме» Блок вообще не замечал примет внешнего мира, то теперь он больно ранен ими. От этого мира никуда не деться, он распространяет свои миазмы, и эти миазмы проникают даже в стихи о женщине, таинственной незнакомке. В страшном бездуховном мире даже природа теряет свою красоту: она осквернена бытом. Здесь нечем дышать: «горячий воздух дик и глух». Мы видим, кто населяет этот мир: пошлые женщины и мужчины, играющие в любовь, «пьяницы с глазами кроликов», «сонные лакеи», плачущие дети и визжащие женщины. Единственное развлечение для жителей этого городка - катание на лодках по озеру и посещение местного «духовного» центра - ресторана. Как тут не вспомнить Маяковского! «Нет людей! Понимаете крик тысячедневных мук? Душа не хочет немая идти. А сказать - кому?» Лирический герой Блока находит друга и собеседника для своей души. Он всегда рядом. С этим единственным другом, который «отражен в стакане», герой встречается «каждый вечер». Все прежние порывы, страсти, казалось, оглушены и усмирены вином и обстановкой ресторана. Но... Контрастом к торжествующей пошлости звучит вторая часть стихотворения. Как вызов «страшному миру» в обывательскую среду нисходит Незнакомка. Меняется лексика, звуковая организация стиха, образная система. Какофония звуков заглушается чарующей мелодией, нежной, романтической музыкой. Человеческая мелочь исчезает. Дальше все видится, как в «туманном окне». Однако контраст между Незнакомкой и обстановкой у ресторанной стойки столь разителен, что поэт сомневается в реальности происходящего: «Иль это только снится мне?» Вроде бы и реальны приметы Незнакомки, но мы не видим ее лица, фигура женщины прекрасна, но таинственна и загадочна. Ее силуэт лишь намечен, по-символистски условен. Экономными и легкими мазками (с помощью эпитетов) поэт рисует женщину-видение: ее «девичий стан», «упругие шелка», «траурные перья» шляпы, «темную вуаль», «в кольцах узкую руку». Гениальный блоковский ассонанс: «Дыша духами и туманами она садится у окна» (ы-а-у-а-и-и-у-а-а-и...), «и веют древними поверьями ее упругие шелка» (и-э-у-э-и-и-а-э-а-и....) передает стихию женственности, которая осенила этот загородный ресторанчик, делает строчки музыкальными, легкими, невесомыми. Поэт сводит к минимуму неудобопроизносимые согласные, обращаясь к звучным сонорным, которые он оттеняет шипящими и свистящими звуками, напоминающими о шуршании шелка. Взгляд лирического героя прикован к прекрасной Незнакомке. Его душа вышла из-под власти пьяного угара и теперь дышит свободно и легко. Воздух наполнен ароматом духов и туманов. Герой полон света, как будто ему "чье-то солнце вручено". Душа поет, и не потому что ее «пронзило терпкое вино». Пьянящий аромат женщины наполняет счастьем сердце лирического героя. Не барная стойка и липкий стакан виден теперь поэту. Ему мнится «берег очарованный и очарованная даль». Он в мыслях возносится над «скукой загородных дач» и устремляется к «дальнему берегу» надежды, любви, мечты. Он чувствует свое духовное родство с Незнакомкой: она такая же одинокая, как и он («всегда без спутников, одна...»), такая же грустная и печальная («шляпа с траурными перьями...»). Теперь он отличается от всех завсегдатаев ресторана. У него в душе есть тайна, которая им неподвластна. Но что это за тайна? В ней и скрывается главная загадка «Незнакомки». Видение внезапно исчезает. Незнакомка с ее душевной одухотворенностью оказалась лишь иллюзией. Потому так надрывно-печальна и иронична одновременно заключительная строфа, являющаяся третьей частью стихотворения: В моей душе лежит сокровище, И ключ поручен только мне! Ты право, пьяное чудовище! Я знаю: истина в вине. Так была или нет эта женщина? Видел ли ее поэт или же, действительно, истина на дне стакана? А если и была Незнакомка, то кто она? Неужели ресторанная дева, которая приходит сюда «каждый вечер в час назначенный» и «садится у окна», потому что так ей легче видеть всех и быть увиденной всеми завсегдатаями? Что делает здесь в поздний час эта женщина, приходящая одна и шествующая меж пьяными? Неужели только под действием алкогольных паров герою видится высокое и чистое? Неужели так низка разгадка? А может быть, поэтому и высока, что в ресторанной деве поэт, в отличие от всех, видит Незнакомку, окруженную тайной? Что в падшей женщине он продолжает видеть Прекрасную Даму? Правда, теперь уже ее пьедестал разрушен, и она ступила на грешную землю. «Вместо Прекрасной Дамы он изображает теперь другое полубожество, Незнакомку, - звезду, которая упала на землю и, воплотившись в женщину, захотела не молитв, но вина и объятий». Фигуру Незнакомки можно даже сравнить с Джокондой Леонардо да Винчи. Загадочность и непостижимость Моны Лизы сопрягается удивительным образом с таинственностью блоковской героини. И дело даже не в двух прекрасных женщинах, запечатленных в краске и слове. Дело в творцах, которые постигли тайну и открыли нам прекрасное в обыденном. И хотя концовка стихотворения возвращает нас к пошлой реальности, мы понимаем: непримирим мир чистых и возвышенных стремлений души поэта и мещанской пошлости окружающей жизни. «Блок хотел быть последним средневековым менестрелем, хотел поклоняться красоте. У Блока чувствуется или напряженное ощущения счастья, вера в любовь, или провалы на дно, в «страшный мир»8 . В предисловии к «Балаганчику» поэт высказал мысль, что его герои «ищут жизни прекрасной, свободной и светлой». И эти поиски замкнуты в кругу «переживаний отдельной души». Чтобы не погибнуть и обрести внутреннюю свободу, человеку необходимо найти высокие истины и подлинные ценности в самой действительности. Стихотворение Блока «Незнакомка» как раз и отражает попытки поэта спастись от гибели в удушающем «страшном мире». И кажется невозможным, в свете вышесказанного, согласиться с критиком Л. К. Долгополовым, который утверждает, что Незнакомка - «лишь смутное видение, возникшее в пьяном мозгу поэта, призрак, созданный хмельным воображением. И именно поэтому, в отличие от Прекрасной Дамы, образ Незнакомки уже не несет в себе никаких очистительных и «освободительных» функций». Скорее можно присоединиться к мнению А. В. Терновского, который заявляет: «Его упования, его представления об истинном и прекрасном несовместимы с действительностью. Мир, рождаемый его фантазией, лишен конкретных очертаний, хрупок и зыбок. Но это - его «сокровище» - единственное спасение от мертвечины окружающего, возможность остаться самим собой, остаться живым. И этот мир, одухотворенный образом Незнакомки, поэт дарит читателям» (Кстати, учитель может предложить учащимся самостоятельную работу в заключение анализа стихотворения: решить самостоятельно спор между Долгополовым и Терновским, определить, кто же из критиков прав в своих выводах. Для этого на доске должны быть записаны высказывания обоих авторов. Такой вид работы обобщает все понятое и прочувствованное учащимися).

category: Зарубіжна література


title: Материалы к анализу стихотворения Б. Пастернака «Зимняя ночь»

description:
Мело, мело по всей землеВо все пределы. Свеча горела на столе, Свеча горела. Как летом роем мошкара Летит на пламя, Слетались хлопья со двора К оконной раме. Метель лепила на стекле Кружки и стрелы. Свеча горела на столе, Свеча гор

                  ела. На озаренный потолок Ложились тени, Скрещенья рук, скрещенья ног, Судьбы скрещенья. И падали два башмачка Со стуком на пол. И воск слезами с ночника На платье капал. И все терялось в снежной мгле, Седой и белой. Свеча горела на столе, Свеча горела. На свечку дуло из угла, И жар соблазна Вздымал, как ангел, два крыла Крестообразно. Мело весь месяц в феврале, И то и дело Свеча горела на столе, Свеча горела. 1946 Это стихотворение входит в поэтический цикл, что завершает роман Б. Пастернака «Доктор Живаго». Он посвящен О. Ивинской. Стихотворение написано под впечатлением встречи-свидания поэта с О. Ивинской на его даче в Переделкино. Уже тогда они поняли, что не могут жить друг без друга. Эта зима 1945-1946 гг. была поворотной в его судьбе. Пастернак начал работу над романом «Доктор Живаго», который сыграет роковую роль в его жизни. В это же время он знакомится с сотрудницей редакции журнала «Новый мир» Ольгой Всеволодовной Ивинской. Ему было тогда 56, ей - 34 года. О. Ивинская стала закатной любовью поэта, последние 14 лет жизни Пастернака она была его мукой и страстью, стала прототипом образа Лары в «Докторе Живаго». В одном из писем он восторженно говорит о своей любимой: «Она и есть Лара моего произведения, которое я именно в это время начал писать... Она - олицетворение жизнерадост-ности и самопожертвования. По ней незаметно, что она в жизни (уже до того) перенесла... Она посвящена в мою духовную жизнь и во все мои писательские дела». Это ее драматическая судьба отразилась в романе, и, в свою очередь, драматическая судьба романа отразилась на ее судьбе. Ольга был арестована. Сталин оставил на свободе Пастернака, но нанес ему предательский удар арестом его возлюбленной. В начале 1949 года Ивинскую увезли на Лубянку якобы за то, что она хотела устроить Пастернаку побег за границу и бежать вместе с ним. В тюрьме ее подвергли пыткам, даже несмотря на то, что она ждала ребенка. Однажды после очередных пыток она очнулась в морге. Потом ей сказали, что произошла ошибка, не туда привезли. Но по возвращении в камеру начались сильные боли, и Ольга Всеволодовна потеряла ребенка. Страданиям горячо любящих людей не было конца: Как будто бы железом, Обмокнутым в сурьму, Тебя вели нарезом По сердцу моему, - писал Пастернак. Но есть стихи О. Ивинской, которые звучат ответом любимому: Играй во всю клавиатуру боли, И совесть пусть тебя не укорит За то, что я, совсем не зная роли, Играю всех Джульетт и Маргарит. Вскоре после ареста Ольги Пастернака свалил инфаркт, а Ивинская попала на 4 года в мордовские лагеря, откуда была освобождена только после смерти Сталина. В письме к Р. Швейцер поэт писал: «Ее посадили из-за меня. Чтобы добиться свидетельства против меня. Только ее мужеству обязан тем, что меня не арестовали и я имею возможность писать». А судьба романа оказалась не менее трагичной. «Доктор Живаго» был закончен в конце 1955 года и отправлен в редакцию журнала «Новый мир». Роман был отвергнут по идейным соображениям, так как советские идеологи от литературы увидели в нем искаженное изображение революции. «Дух Вашего романа - дух неприятия социалистической революции. Пафос Вашего романа - пафос утверждения, что Октябрьская революция, гражданская война и связанные с ними последние социальные перемены не принесли народу ничего, кроме страданий, а русскую интеллигенцию уничтожили или физически, или морально...» - это письмо от редакции подписано Б. Агаповым, Б. Лавреневым, К. Фединым, К. Симоновым. Рукопись романа попала в Италию, где и была напечатана на итальянском и русском языках. Публикация романа послужила дополнительным основанием для Нобелевского комитета присудить Пастернаку премию 1958 года «за выдающиеся достижения в современной лирической поэзии и на традиционном поприще великой русской прозы». Началась травля писателя. Нобелевский лауреат был исключен из Союза писателей. Под угрозой насильственной высылки из СССР, в беспокойстве о благополучии и самой жизни близких ему людей Пастернак отказался от Нобелевской премии. Я пропал, как зверь в загоне. Где-то люди, воля, свет, А за мною шум погони. Мне наружу ходу нет, Что же сделал я за пакость, Я, убийца и злодей? Я весь мир заставил плакать Над красой земли моей.(«Нобелевская премия», 1959 г.). Поэт был близок к самоубийству. Его сломила болезнь, от которой он уже не мог оправиться. В последние дни поэта поддерживали друзья и письма О. Ивинской. Из семьи Б. Пастернак так и не ушел, ибо считал невозможным для себя «соединяться на обломках чьего-то крушения». Теперь, как 14 лет назад, он признавался ей: «Золотая моя прелесть, твое письмо как подарок, как драгоценность. Одно оно способно излечить, окрылить, вдунуть в меня жизнь». Это написано 30 апреля 1960 года. Ровно через месяц, 30 мая, его не стало. Когда О. Ивинская пришла проститься с ним, перед ней молча расступились. Ибо все чувствовали, что у этой женщины были «какие-то свои, совсем особые права на скончавшегося». Слова эти принадлежат Пастернаку. Это сцена, когда к мертвому, утопающему в цветах доктору Живаго приходит в последний раз его Лара. Конечно, стихотворение «Зимняя ночь» написано под впечатлением конкретного факта из жизни Пастернака. Но, безусловно, оно выходит за рамки автобиографического. Как ни печально, ни О. Ивинской, возлюбленной великого поэта, ни самого Б. Пастернака уже нет в живых. Но свеча, зажженная силой любви поэта, горит всем февральским метелям назло. Это стихотворение удивительно. Возможно, даже с первого чтения не постигаешь его колдовства. Надо читать, читать стихотворение, желательно вслух. И постепенно ты попадаешь под магию слов, тебя очаровывает волшебная музыка, ты повторяешь как заклинание: Мело, мело по всей земле Во все пределы... И настроение у тебя чудесным образом меняется, душа словно бы очищается, осветляется, возносится: Мело, мело по всей земле Во все пределы... Вы тоже попали под колдовской ритм этих строк? Вы почувствовали с помощью ассонанса, как плачет вьюга, завывает ветер и крутит снежные хлопья? Это все творит удивительная звукопись стихотворения. Недаром, утверждала М. Цветаева, восхищенная талантом Пастернака, он пришел из музыки. Пастернак принес в поэзию «всю несказанность». Читая стихи Б. Пастернака, идешь «ощупью, наугад». И, боясь показаться однообразной, приведу еще одну цитату Цветаевой: «Пастернак нами не читается, он в нас совершается... Пастернак завораживает. Когда мы читаем Пастернака, мы все забываем, кроме Пастернака... Действие Пастернака равно действию сна. Мы его не понимаем. Мы в него попадаем. Под него подпадаем. В него - впадаем». Потому что он - тайнопись, иносказание, шифр. Конечно, можно наслаждаться пастернаковской «Зимней ночью», не постигая тайны его стихотворчества. Но разве плохо понять, как очаровывает это стихотворение, почему берет в плен, каким образом покоряет? Из чего состоит ткань стиха, нежнейшая «на ощупь»? Какой словесный и звуковой рисунок встает перед читателем? Если ученики постигнут эту науку, то, на мой взгляд, их восхищение стихотворением будет глубже и осознанней. А то, что ученики восхищены «свечой», горящей на столе вопреки февральским метелям, я смогла убедиться за годы преподавания в старших классах. Расскажу лишь о недавнем случае. Зима. За окном снег. Идет урок в 11 классе. Не помню, в связи с какой темой, но говорим о любви, о силе этого чувства. Я внезапно предлагаю ребятам: «Хотите, я вам прочту потрясающее стихотворение о любви?» Начинаю читать «Зимнюю ночь». Когда стихи кончились, в классе повисла тишина. А потом... раздались аплодисменты! Поверьте, я была рада не за себя, что дошла до сердец моих ребят. Я была горда, что Пастернак вызвал у ребят восторг! Уверена, что в мировой лирике не так уж много совершенных стихов, где сплавлены поэзия и музыка в абсолютно идеальных пропорциях. Думаю, что возглавлять этот список будут «Незнакомка» А. Блока и «Зимняя ночь» Б. Пастернака. У больших поэтов нет ничего случайного. И если мы говорим о звукописи Пастернака, то это не означает, что поэт рассудочно отбирал слова, создающие эффект завывания вьюги или рисующие картину озаренной свечой комнаты. В том-то и чудо гениальных строчек, что поэт интуитивно находит единственно возможные образы, слова, звуки, слышит ту музыку, которая подчеркивает смысловое богатство стихотворения. Тягучий, протяжный ритм, поразительные ассонанс (созданный звуками И, Э) и аллитерация (прием, основанный в данном случае на повторении звуков М и Л) первых двух строчек в начале стихотворения заставляют нас представить ночное безмолвие, безжизненность пространства, где царит мрак и холод, злобствование метели, швыряющей снежные хлопья в освещенное окно: Мело, мело по всей земле Во все пределы.... По смыслу, по тональности, по звуковому оформлению контрастом звучат вторые две строки: Свеча горела на столе, Свеча горела. Концентрированное повторение звука А, открытого и широкого, создает эффект противостояния света - мраку, тепла - холоду, огня - льду. Эти две строки, четырежды повторенные в стихотворении, станут его лейтмотивом, ключом к пониманию главной мысли поэта и будут раз от разу звучать все более настойчиво и жизнеутверждающе. Прием градации придает стихотворению вид заклинания, оно воспринимается как вызов судьбе. Итак, уже в первой строфе зашифровано все, что будет раскрыто в последующих строках. В стихотворении есть два основных символа - метель и свеча. Символы эти многозначны, они приобретают философский характер, достигают вселенского масштаба. Стихотворение построено на антитезе: противодействуют и взаимодействуют (единство и борьба противоположностей) два символа, два мира, две стихии. Метель - это не просто явление природы, свеча - не просто тающий от огня воск. Пастернак подчеркивает надмирность метели, которая «метет по всей земле», застит свет, сбивает с жизненных ориентиров, угрожает, леденит душу. Она враждебна уюту и теплу, стремится погасить огонь в очаге, мешает соединению родственных душ: Как летом роем мошкара Летит на пламя, Слетались хлопья со двора К оконной раме. Метель лепила на стекле Кружки и стрелы... Снова явление метели создано с помощью повтора согласных Л, М и гласной Э, И. И даже в человеческом жилище, защищенном от стужи февральской вьюги, нет покоя: «на озаренный потолок ложились тени», на свечу «дует из угла», капает слезами «воск ... с ночника». Что может противопоставить человек враждебному миру и ощущению затерянности в холодном пространстве? Только любовь, «судьбы скрещенье», огонь души. Когда встречаются он и она, отступают темнота и холод, мир становится надежным, знакомым, узнаваемым. Тогда поэтом используется другая лексика. Автор включает в философские стихи простые и привычные слова: потолок, платье, башмачки, ночник, слезы, воск. Бытие и быт здесь сосуществуют, дополняя друг друга. Предельно конкретные вещи, те, что окружают человека ежеминутно, - входя в стихотворение, получают образное воплощение и становятся олицетворением вечных истин. Обыденное обнажает значительное и вечное... Пастернака «увлекала задача... воссоздать всеохватывающую атмосферу бытия...» (А. Синявский). Сцена свидания описана предельно откровенно, но и чрезвычайно целомудренно и возвышенно. Мы видим брошенное на стул платье, упавшие на пол башмачки, мелькающие тени, слившиеся воедино: На озаренный потолок ложились тени Скрещенья рук, скрещенья ног, Судьбы скрещенья. И падали два башмачка Со стуком на пол. И воск слезами с ночника На платье капал. С помощью звукописи потрясающе переданы стук упавших башмачков и медленное падение восковых капель. В нескольких строчках - любовный порыв двух близких людей, ищущих оплота друг в друге во враждебном мире. Их словно осеняет ангел: На свечку дуло из угла, И жар соблазна Вздымал, как ангел, два крыла Крестообразно. Чувства двоих освящены поэтом. Он утверждает: метель бессильна. Она не может задуть горящую свечу. Всемирная метель и хрупкий огонек свечи вступают в противодействие, и побеждает свет! Горящая свеча также перерастает в символ: это маяк для одиноких путников, магнит для любящих сердец, ориентир для жаждущих света, гавань для сбившихся с дороги, пристань для отчаявшихся, уставших и заблудших. Свеча горит вопреки злым силам. Образ свечи имеет в христианской символике особое значение. Христос в Нагорной проповеди говорит: «И зажегши свечку, не ставят ее под сосудом, но на подсвечнике, и светит всем в доме». В финале стихотворения, которое имеет кольцевую композицию, пропадает значение всемирности метели. Лед побежден огнем, мрак потеснен светом. Метель - всего лишь февральская вьюга, которая обязательно отступит под напором весны. Отсутствие повтора «мело, мело» в последней строфе снимает ощущение безысходности: Мело весь месяц в феврале, И то и дело Свеча горела на столе, Свеча горела. Очень хочется точку в конце заменить восклицательным знаком, потому что уверенность и сила исходят от последних строчек, в них утверждается идея безграничности высоких чувств и силы любви, которая не покоряется обстоятельствам. Автор рассуждает о проблемах онтологического характера, склоняясь к философским обобщениям. Художественной установкой Пастернака является анализ соотношения человека и внешнего мира. Поэт устремлен вглубь, в суть постигаемого явления. Это стихотворение принадлежит к медитативной лирике. Строчки «Зимней ночи» - это своеобразный поток сознания, который равно захватывает явления бытия и быта, внешнее и внутреннее, абстрактное и конкретное. Это своеобразный философский этюд с жизнеутверждающим финалом, в котором сопрягаются элегические раздумья со своеобразными пейзажными зарисовками, что образуют параллель с внутренним миром человека. Стихотворение метафорично. Обычный мир поэт видит сквозь «магический кристалл». Сам Пастернак определял метафоризм как «естественное следствие недолговечности человека и надолго задуманной огромности его задач. При этом несоответствии он вынужден смотреть на вещи по-орлиному зорко и объясняться мгновенными и сразу понятными озарениями. Это-то и есть поэзия. Метафоризм - стенография большой личности, скоропись ее духа». Многозначная метафора для Пастернака - единственно возможное средство запечатлеть многозначный мир вокруг и внутри человека. Стихотворение написано четырехстопным ямбом, который как нельзя более удачно передает эмоциональную насыщенность и взволнованность текста. Но вторая и четвертая строки в строфах укорочены и имеют все две стопы. Возможно, эта перебивка ритма и придает энергию строкам, делает стихи динамичными, экспрессивными. Мы отмечаем чередование мужской и женской рифмы в строках, в зависимости от расположения рифмы определяем ее как перекрестную (АВАВ). В стихотворении мало тропов: есть редкие эпитеты, помогающие создать цветовой образ: озаренный потолок - снежная мгла, седая и белая; есть сравнение, характеризующее отношение автора к чувству героев: жар соблазна вздымал, как ангел, два крыла... Интересно проследить за словесным строением текста. Здесь нет глаголов, обозначающих действия героев. Нет существительных, называющих героев. Мы узнаем об их существовании и поведении с помощью словосочетаний с существительными: ложились тени, скрещенье рук, скрещенье ног, падали башмачки, воск... на платье капал. Враждебная влюбленным стихия описана с помощью безличных глаголов, что подчеркивает не конкретный характер злых сил, а их вселенский масштаб: мело, мело по всей земле, на свечку дуло из угла. Итак, перед нами сплав философской и любовной лирики. К какому методу и направлению можно отнести этот стихотворный шедевр? Безусловно, утонченное воссоздание личностных чувств и переживаний, метафоричность текста, создающая настроение, музыкальность позволяют говорить о принадлежности стихотворения к импрессионизму. Но мы можем также утверждать, что стихотворению присущи и признаки символизма: пастернаковский мир синкретичен, он не познается с помощью рациональных приемов, он доступен лишь интуиции, раскрывается с помощью намека, цветового решения, музыки (романсовость формы подсказывает современным композиторам мелодии, есть даже несколько удачных попыток положить стихотворение на музыку). Однако мы видим и романтичность чувства, и реалии жизни. Поэтому нелепо пытаться классифицировать стихотворение однозначно. Пастернак больше, шире, глубже любого окончательного определения. Он сам в книге лирики «Сестра моя жизнь» писал: «Мне совершенно безразлично, как называется сила, давшая книгу, потому что она безмерно больше меня и поэтических концепций...» Свеча поэзии Пастернака горит вопреки всем запретам и табу. И каждый может увидеть этот свет, и греться у этого тепла, если в нем нет «той смертной бескрылости», которую ненавидел в людях поэт и его герой Юрий Живаго.

category: Зарубіжна література