title: Стаття «Науково-методична служба в закладі як ефективна форма підвищення професійної майстерності вчителя»

description:
Найважливіша умова успішної роботи школи – це багате, різностороннє інтелектуальне життя педагогічного колективу, допитливість, інтерес до нового в науці, постійний інтелектуальний ріст, удосконалення. В. О. Сухомлинський Провідна роль у реалізації визначених завдань на

                  лежить учителю, який має працювати на рівні сучасних вимог, постійно удосконалюючись, розвиваючи і збагачуючи свою професійну компетентність, інноваційну культуру. Для становлення професіоналізму у сучасних умовах учителю, як ніколи, необхідно не тільки по – новому вчити, а й по – новому вчитися, бути в постійному творчому пошуку. В. О. Сухомлинський вважав, що вчитель мусить постійно працювати над собою, і спинятися на досягнутому він не має жодного права. Навички і вміння вчителя, якими б досконалими вони не були, не можуть залишатися на тому самому рівні, інакше перетворяться в ремісництво. Нині суспільству потрібен не сліпий виконавець адміністративних вказівок, а висококомпетентний професіонал – педагог, який володіє глибокими педагогічними знаннями, надбанням національної та світової культури, здатний до творчих нестандартних рішень. Виконати це завдання можна лише тоді, коли добре організовано методичну роботу в навчальному закладі. Висока педагогічна майстерність може бути досягнена лише на основі належної практичної підготовки педагогічних працівників. Ефективною формою методичної роботи з педагогічними кадрами є практичні заняття, які є однією із форм навчання педагогічних працівників, в якій на основі активізації їх інтелектуальної діяльності відбувається цілеспрямований процес застосування конкретного теоретичного досвіду в конкретно визначених ситуаціях, що сприяє формуванню та вдосконаленню професійно значущих педагогічних і управлінських умінь, а значить, і професійному розвитку як такому. Педагогічна праця вже від самих витоків має творчий і дослідницький характер, а методична робота має бути життєвою потребою кожного окремого педагога й, водночас, обов’язковою вимогою, найважливішою умовою забезпечення ефективного функціонування і розвитку школи. Сьогодення вимагає творчого учителя, учителя – дослідника, який піднімається на вершину педагогічної майстерності, учителя, який прагне до цієї вершини, але подолати яку, мабуть, нікому не вдалося, бо межі росту удосконалення немає. Тому науково – методична робота сьогодні набуває нових елементів. В її структурі має виявлятися вся сукупність умов розвитку особистості педагога та досягнення акмеологічного рівня його професіоналізму. У сучасній школі зросла потреба в учителях, які здатні модернізувати зміст своєї діяльності шляхом критичного, творчого її удосконалення, використання досягнень науки і перспективного педагогічного досвіду. Учитель має йти в ногу з часом, бути цікавим своєму учню – майбутньому «кваліфікованому фахівцю», який пронесе спогад про свого вчителя, його науку, через усе своє життя. Як зробити так, щоб кожен педагог працював ефективно? Звичайно, потрібен новий погляд на структуру і зміст науково – методичної роботи з педагогічними кадрами. Завдання методичної служби – моделювати і створювати умови для самореалізації та вдосконалення особистості перш за все педагога (а потім і учня) в умовах переходу від традиційних форм організації навчальної діяльності до розвивальних, проблемних. При такому підході кожний керівник навчального закладу, кожний педагог мали б можливість якомога повніше розкрити свої здібності, набути навичок дослідницької діяльності, розвивати ініціативу та творчість, використовувати досвід, наукові дослідження колег. У практику роботи вчителів нашої школи вже давно увійшли уроки з активними формами навчання. Не винятком є і методична робота. Пам’ятаючи слова В.Сухомлинського про те, що «однією з найсерйозніших хиб нашої практики є те, що, навчаючи дітей, працює переважно вчитель», намагаємося не повторювати цієї помилки і відносно роботи з педагогічними працівниками, коли методичний захід стає театром одного актора. На мою думку, і у методичній роботі: у кожного учителя є чого повчитися і кожному є чому вчитися. З цією метою практикуємо нетрадиційні форми методичної роботи з використанням інтерактивних технологій, де вчитель виступає в ролі дослідника, практика, експериментатора. Залежно від того, яка тема, мета та завдання ставляться при плануванні того чи іншого методичного заходу, обираємо форму його проведення, обов’язковою умовою якого є залучення педагогів до активної співпраці, ознайомлення з педагогічними технологіями, вироблення в них позитивного ставлення до сучасних методів навчання, зацікавлення в їх використанні. Це сприяє підвищенню фахової майстерності, стимулює до самоосвіти, дає можливість поєднувати індивідуальні та групові форми роботи, виявляти загальну ерудицію вчителів. Методична робота з педагогічними працівниками в закладі реалізується в основному через такі форми роботи: Колективні форми роботи: Творчі майстерні педагогів Постійно діючі проблемні семінари школи Педагогічні читання Педагогічні виставки Конкурси. Групові форми роботи: ШМК вчителів Предметні тижні Інструктивно-методичні наради Творчі групи Школа молодого вчителя Школа педагогічної майстерності Індивідуальні форми роботи: Самоосвіта Відкриті уроки Курсова перепідготовка Взаємовідвідування уроків Індивідуальні консультації з питань психології, педагогіки, методики Діагностичні анкетування Вивчення системи роботи вчителя Стажування та наставництво В освіті головні цінності – дитина і педагог, здатний розвивати, захищати, оберігати її індивідуальність. А тому не дитину треба пристосовувати до системи освіти, а школу до дитини. Отже організація методичної роботи має ґрунтуватися на глибокому вивченні та аналізі результативності навчально-виховного процесу і рівня професійної підготовки кадрів. Методична робота в закладі має особливу цінність: сприяючи розвиткові майстерності вчителя сьогодні, вона забезпечує майбутнє школи, її професійний розвиток. Залучення педагогічних працівників до методичної роботи в школі сприяє тому, щоб учитель прагнув опановувати нові знання, розвивати професійно важливі якості своєї особистості, удосконалювати професійну діяльність. Але найважливішим є те, що вчитель оволодіває методами самоаналізу та самоконтролю своєї діяльності. Це є підставою творчого підходу до навчально – виховного процесу, бо дає можливість вчителеві самому узагальнювати свій досвід та відбирати ті наукові ідеї, що будуть найбільш ефективними в його педагогічній системі. Отже, методична робота: сприяє поліпшенню фахової підготовки педагогічних кадрів у школі; спонукає кожного вчителя до підвищення свого фахового рівня; сприяє взаємному збагаченню членів педагогічного колективу педагогічними знахідками; дає змогу молодим учителям вчитися педагогічної майстерності у старших і досвідченіших колег; забезпечує підтримання в педагогічному колективі духу творчості, прагнення до пошуку.

category: Адміністрування школи


title: Стаття «Наскрізне навчання як один із напрямків випереджаючої освіти для сталого розвитку в навчальній і виховній діяльності школи»

category: Адміністрування школи


title: Стаття „Мотиваційний менеджмент у ЗНЗ”

category: Адміністрування школи


title: Стаття «Роль маркетингових досліджень якості освіти в управлінні навчальним закладом»

category: Адміністрування школи


title: Ділова гра „Мы стремимся к мастерству”

category: Адміністрування школи


title: Матеріали до педагогічної ради «Про пріоритети в організації навчальної діяльності як основи розвитку особистості учня»

category: Адміністрування школи


title: Звіт щодо провадження нового Державного стандарту в початковій школі

category: Адміністрування школи


title: Досвід роботи опорної школи з основ здоров’я

category: Адміністрування школи


title: Посібник «Модель інноваційного навчального закладу «Акме-школа»

category: Адміністрування школи


title: Стаття «Удосконалення управління методичною роботою в Харківській спеціалізованій загальноосвітній школі № 66 на основі інформаційно-комунікативних технологій»

category: Адміністрування школи


title: Захалявна книжка заступника директора з НВР

category: Адміністрування школи


title: Стаття «Педагогічна культура вчителя - важлива умова розвитку інноваційної особистості учня»

category: Адміністрування школи


title: Стаття „Суперництво як мотивація до професійного вдосконалення педагогів”

category: Адміністрування школи


title: Стаття «Керівництво організацією роботи шкільних методичних об’єднань»

category: Адміністрування школи


title: Стаття «Разом ми сила, яка подолає будь-яку перешкоду»

category: Адміністрування школи


title: Стаття „Професійні якості керівника загальноосвітнього навчального закладу”

description:
У статті розкриті професійні якості керівника загальноосвітнього навчального закладу та визначені їх характеристики. Ключові слова: управління, керівник, особистісні, ділові та професійні якості керівника загальноосвітнього навчального закладу. Постановка п

                  роблеми.  На сучасному етапі розвитку держави особливе місце в житті людей займає уміння управляти. Дослідник Герберт А. Саймон зауважив, що управління – це знання про те, як маніпулювати іншими людьми, - як примусити їх зробити те, що вам потрібно, але управління не може існувати поза мораллю. Тому особливо гостро постало питання про рівень професіоналізму керівників навчальних закладів, їхні особистісні та професійні якості, культуру мислення, моральні цінності, вміння вести за собою людей. Державна посада формально дає керівникові необхідні передумови бути лідером колективу, але автоматично таким його не робить. Тому для реалізації поставленої проблеми на теоретико-методологічній основі потрібно схарактеризувати основні особистісно-ділові та професійні якості справжнього керівника загальноосвітнього навчального закладу. Аналіз актуальних досліджень. Огляд наукової літератури засвідчує наявність значної кількості праць науковців з цієї теми. Найбільш важливі питання, пов’язані з основними особистісно-діловими та професійними якостями управлінців, розглядають у своїх працях такі зарубіжні та вітчизняні науковці: Ф.Тейлор, А.Файоль, Р.Вдовиченко, А. Китов, В.Ургукін, Н Шмельов, Дьюк-Фукоа, Б.Карлоф, А.Гаврилюк, М.Лагунова, Н. Нижник, Л.Пашко, І.Резакович, В.Шатун, Л.Васильченко, Л.Туріщева, С. Фролов, В. Маслов, але слід зазначити, що на сьогодні в науці не вироблено єдиного механізму формування якісних ознак сучасного управлінця як представника управлінської еліти. Аналіз наукових досліджень показує, що, не зважаючи на велику кількість доробок з означеної теми, існує суперечність між визначеним переліком професійно значущих якостей та недостатньо системним їх характером. Ґрунтуючись на порівняльному аналізі професійно значущих якостей, виокремлених у психолого-педагогічних дослідженнях, можна зробити певні узагальнення. Перш за все слід зазначити, що переважна більшість класифікацій професійно значущих якостей побудована на аналітичному підході, але з різною мірою деталізації. Змістовна різноманітність указаних якостей свідчить про довільність і безсистемність у розв’язанні проблеми їх класифікації, а кількісна неоднозначність указує на те, що не має визначеності щодо ступеня декомпозиції – як її проводити, скільки якостей із великого їх числа виділити, яким саме поняттям віддати пріоритет. Мета статті – полягає у розкритті професійних якостей керівника загальноосвітнього навчального закладу. Виклад основного матеріалу. Соціально-економічні умови розвитку держави, інноваційні процеси зумовлюють необхідність пришвидшеного розвитку освітньої галузі, модернізації управління освітою. Сьогодні принципово змінюються сутність і механізми людської взаємодії, пріоритети життєвих цінностей та ідеалів, філософія і психологія освіти, роль особистості у суспільстві. Нові вимоги до рівня професійної кваліфікації керівних кадрів, компетентності та управлінської культури обумовлює також науково-технічний прогрес. Велику роль в організації ефективної роботи освітньої установи відіграє її керівник. Він має бути здатним приймати сміливі рішення, творчо вирішувати проблеми колективу (як виробничі, так і особистісні), дбати про його добробут. Керівник – особа, на яку офіційно покладено функції управління установою (підприємством) та організації її діяльності [4]. Керівник сучасного освітнього закладу, зокрема школи, є насамперед публічним діячем, оскільки в своїй роботі він постійно вступає в спілкування з п’ятьма соціальними групами: учнями, педагогами, місцевим керівництвом освіти, технічним персоналом і батьками. Крім того, йому необхідно підтримувати зв'язок з громадськістю. Виходячи з настільки широкого соціального плацдарму, на якому доводиться працювати директору школи, йому просто необхідно бути привабливою, цікавою та авторитетною особистістю [2, с.94]. У Законах України «Про освіту», «Про загальну середню освіту» та низці директивно-нормативних документів представлені вимоги до особистості керівника школи. В Законі України «Про освіту» зазначається: «Педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов’язки» [5, с.31]. У статті 56 Закону України «Про освіту» визначено таке: «настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі: правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчиностей» [5, с.32 ]. Але у законодавчих документах, нормативно-правових актах про школу не чітко виражено сукупність якостей, які притаманні директору школи. Обґрунтування професійно та інтелектуально важливих, психологічно і соціально необхідних якостей особистості керівника є однією з найактуальніших проблем психології управління. За словником, якість – це внутрішня визначеність предмету або явища, яка становить його специфіку, це така сутнісна характеристика, завдяки якій він є саме цим предметом [7, с. 171]. Доктор психологічних наук Л.М. Карамушка зазначає, що якості особистості керівника – найстійкіші характеристики, що мають вирішальний вплив на управлінську діяльність [3]. У психологічному аспекті вони залежать від характеру, структури, спрямованості, досвіду, здібностей особистості, умов праці. Це складні, багатогранні феномени, конкретні вияви яких залежать від структури особистості і від дії різних чинників. Найчастіше виокремлюють такі обов’язкові для управлінця якості: компетентність (кожен керівник має знати, як виконувати свою роботу на високому професійному рівні); висока відповідальність, особиста гідність; відчуття нового та вміння йти на розумний ризик, творчо розв'язувати проблеми, сміливість у прийнятті рішень; гнучкість, розуміння ситуації, гостре сприйняття нових потреб, відчуття часу, подій; висока працездатність, постійне прагнення бути кращим і робити все якнайдосконаліше; комунікабельність, здатність установлювати контакти; увага до підлеглих. Якості і риси керівника умовно можна класифікувати на психологічні, інтелектуальні, професійні та соціальні [3]. Усі ці якості мають інтегральний характер, адже містять у своєму складі простіші компоненти. Якості, властиві керівникам, більшість фахівців розділяють на три групи: професійні, особисті і ділові. До професійних відносяться ті, які характеризують будь-якого фахівця. Тому володіння ними є лише необхідною передумовою успішного виконання людиною обов'язків керівника. Такими якостями є: високий рівень освіти, виробничого досвіду, знання відповідної і суміжних професій; широта поглядів, ерудиція; прагнення до постійного самоудосконалення, критичного сприйняття і переосмисленню навколишньої дійсності; пошук нових форм і методів роботи, допомога оточуючим, їх навчання; уміння планувати свою діяльність. Особисті якості керівника також мало чим повинні відрізнятися від якостей інших працівників, охочих, щоб їх поважали і на них зважали. Тут можна згадати: високі моральні стандарти; фізичне і психологічне здоров'я; високий рівень внутрішньої культури; чуйність, дбайливість, доброзичливе відношення до людей; оптимізм, упевненість в собі. Ділові якості, до яких необхідно віднести: уміння створити організацію, забезпечити її діяльність всім необхідним, поставити задачі і розподілити їх серед виконавців, координувати і контролювати роботу; честолюбство, прагнення до влади, особистої незалежності, до лідерства за будь-яких обставин, а деколи і за всяку ціну, завищений рівень домагань, сміливість, рішучість, наполегливість, воля, безкомпромісність у відстоюванні своїх прав; контактність, комунікабельність, уміння викликати до себе прихильність людей, переконати в правильності своєї точки зору, повести за собою; ініціативність, оперативність в рішенні проблем, уміння швидко вибрати головне і концентруватися на ньому, але при необхідності легко перебудуватися; здатність управляти собою, своєю поведінкою, робочим часом, взаємостосунками з оточуючими; прагнення до перетворень, нововведень, готовність йти на ризик самому і захоплювати за собою підлеглих. Перелік особистісних якостей керівника можна продовжити. Величезне значення має поєднання якостей для керівника, вміння керувати на основі досвіду та розширення у області знань  [1]. Висновки.Вимоги до особистості керівника є традиційно високими, незалежно від того, якою кількістю підпорядкованих він управляє. Під професійними якостями керівника ми розуміємо внутрішнє поєднання багатьох характеристик (компетентність, висока відповідальність, особиста гідність, сміливість, працездатність, комунікабельність, увага до підлеглих, професійне самоудосконалення, оптимізм), що мають вирішальний вплив на управлінську діяльність. Література Аникін Б.А. Вищий менеджмент для керівника: Навчальний посібник / Б.А. Анікін.  – М.: ИНФАРА-м, 2000. – 136 с. Журнал «Управління школою». – Вид. група «Основа», №19-21, 2011 р. Карамушка Л.М. Психологія управління / Л.М. Карамушка. – К.: Міленіум, 2003. – 344 с. Орбан-Лембрик Л.Е. Психологія управління: Посібник / Л.Е. Орбан-Лембрик. – К.:  Академвидав, 2003. – 568 с. Освіта України: Нормативно-правові документи. – К.:Міленіум, 2001.– 472 с. Туріщева Л.В. Психологія управління / Туріщева Л.В. Психологічний портрет учителя / Мушинський В.П. – Х.: Вид. група «Основа», 2005. – 160 с. – (Б-ка журн. «Управління школою»; Вип. 9 (33)) Философский словарь / [под ред. М. М. Розенталя]. – 3-е изд. – М.: Политиздат, 1972. – 496 с.

category: Адміністрування школи


title: Методичний бюлетень «Аналіз уроку - школа педагогічної майстерності»

description: У методичному бюлетені надаються практичні матеріали щодо аналізу уроку як відправної точки та водночас кінцевого пункту діяльності вчителя й управлінця

category: Адміністрування школи


title: Матеріали до теми «Комплексний підхід шкільної освіти до формування екологічної свідомості та культури учнів у контексті вимог Державного стандарту початкової загальної освіти»

description: У матеріалі до заявленої теми автори пишуть, що результативність екологічної освіти, як одного з найпріоритетніших напрямів соціалізації особистості молодших школярів, залежить від реалізації наступності та безперервності в системі загальноосвітня школа - позашкільний заклад

category: Адміністрування школи


title: Стаття «Синдром професійного вигорання та методи гармонізації психофізичного стану педагогів»

description:
Постановка проблеми. Останнім часом у суспільстві бурхливо відбуваються освітні реформи, які повинні нести в собі не тільки великий розвиваючий і навчальний потенціал, а й повинні зберігати здоров'я всіх учасників освітнього процесу. На сьогоднішній день останнє завдання залишаєт

                  ься нерозв’язаним. У зв'язку з великою емоційною напруженістю професійної діяльності педагога, нестандартністю педагогічних ситуацій, відповідальністю і складністю професійної праці вчителя, збільшується ризик розвитку синдрому «емоційного вигорання». При цьому дуже мало звертається уваги на діючі ефективні психолого-педагогічні та медичні технології, які спрямовані на збереження здоров'я педагога, що знижують ризик формування синдрому «емоційного вигорання» і появи кризи професії в цілому. Проблема психологічного здоров'я особистості, що живе в нестабільному світі, що змінюється, складних, екстремальних соціоекологічних умовах, набула особливої актуальності на початку XXI століття - століття науки про людину, серед яких консолідуюче місце належить психології. Аналіз останніх досліджень і публікацій. Підвищений інтерес до людини як до суб'єкта праці звернув увагу дослідників на зміни, які відбуваються з особистістю в процесі виконання професійної діяльності. Останнім часом багато говорять і пишуть про таке явище, як професійне вигорання. У вітчизняній літературі поняття «професійне вигорання» з'явилося порівняно недавно, хоча за кордоном цей феномен виявлено та активно досліджується вже чверть століття (Маслач, Джонс, Фрейденбергер та ін.). Центральне місце в розвитку вигоряння як наукової концепції зайняли роботи К. Маслач і її колег (С. Джексон, А. Пайнс). Розроблені ними моделі вигоряння послужили основою для проведення подальших досліджень феномену. Щуркова Н.Є. у своїй роботі «Класне керівництво» (2000р.) говорить про те, що якщо виходити із сутності та змісту професії педагога, то перша основна риса - це інтерес до життя. Вплив цієї особистісної риси на зміст і характер роботи педагога надзвичайно сильне, і тим сильніше, що воно непомітно навіть самому вчителю. За визначенням М. Є. Водоп'янова, емоційне вигорання - це довготривала стресова реакція, яка виникає внаслідок тривалих професійних стресів середньої ефективності. На думку Маркової А.К. для роботи вчителя характерні: інформаційний стрес, що виникає в ситуаціях інформаційних перевантажень, коли людина не справляється із завданням, не встигає приймати правильні рішення в необхідному темпі при високому ступені відповідальності за їх наслідки, і емоційний стрес, коли під впливом небезпеки виникають емоційні зрушення, зміни в мотивації, характері діяльності, порушення рухової і мовної поведінки. Орел В.Е. відзначає, що з усіх соціально-демографічних характеристик найбільш тісний зв'язок з вигорянням має вік і стаж. Причини спаду професійної діяльності вчителя старшого віку («педагогічний криз») виділяє Львова Ю.Л. Мета статті. Метою даної статті є бажання привернути увагу громадськості до проблем сучасного вчителя. Роздуми про те як вийти із стану напруженості, постійної перевтоми і залишатися при цьому цікавим для учнів, і є метою написання даної статті. Виклад основного матеріалу. Сьогодні ні для кого не секрет, що вчитель-центральна фігура навчально-виховного процесу і відіграє провідну роль у процесі навчання. Тому проблема психологічного благополуччя вчителя є однією з найбільш актуальних проблем сучасної педагогічної психології. У цьому зв'язку великого значення набуває вивчення феномена вигоряння - психологічного явища, що негативно впливає на психофізичне здоров'я і ефективність діяльності фахівців. Професія вчителя належить до сфери професій типу "людина - людина», тобто професій, які відрізняються інтенсивністю і напруженістю психоемоційного стану і які найбільш схильні до впливу професійного вигорання. В даний час цей синдром удостоєний діагностичного статусу. Сучасний вчитель покликаний вирішувати завдання, що вимагають серйозних педагогічних зусиль. Освоєння нового змісту навчальних предметів, нових форм і методів викладання, пошуки ефективних шляхів виховання, реалізація гуманістичної парадигми, необхідність враховувати дуже швидкі зміни, що відбуваються в суспільстві та інформаційному полі навчального предмета - все це під силу лише психологічно здоровому вчителю. Адже від здоров'я вчителя багато в чому залежить і психологічне здоров'я його учнів. Дія численних емоціогенних факторів викликає у вчителів наростаюче почуття незадоволення, погіршення самопочуття та настрою, накопичення втоми. Ці фізіологічні показники характеризують напруженість роботи, що призводить до професійних криз, стресів, виснаження і вигорання. Результатом цих процесів є зниження ефективності професійної діяльності вчителя: він перестає справлятися зі своїми обов'язками, втрачає творчий настрій щодо предмета та продукту своєї праці, деформує свої професійні відносини, ролі та комунікації. Явище вигоряння проявляється у вигляді цілого ряду симптомів, які утворюють так званий синдром професійного вигорання. Що це за синдром і чому він виникає? У процесі виконання будь-якої роботи людям властиво відчувати фізичні та нервово-психічні навантаження. Їх величина може бути різною в різних видах діяльності. При невеликих навантаженнях, які діють постійно, або значних разових навантаженнях підсвідомо включаються природні механізми регуляції, і організм справляється з наслідками цих навантажень сам, без свідомої участі людини. В інших випадках, коли навантаження значні і діють тривалий час, потрібно використовувати різні прийоми і способи, що допомагають організму відновитися. Як встановлено численними дослідженнями вітчизняних і зарубіжних вчених, робота педагогів пов'язана з великими нервово-психічними навантаженнями. При такій роботі день за днем рівень напруженості може накопичуватися. Можливими проявами напруженості є: збудження, підвищена дратівливість, неспокій, м'язова напруга, часте дихання, серцебиття, підвищена втомлюваність. Можуть бути й інші індивідуальні її прояви. При досягненні певного рівня напруженості організм починає намагатися захищати себе. Це проявляється в неусвідомлюваному або усвідомлюваному бажанні зменшити або формалізувати час взаємодії з учнями. Великий інтерес для досліджень вигоряння представляє концепція А. Пайнс, який розглядає феномен в іншому ракурсі, а саме як результат поступового процесу розчарування у невдалому пошуку сенсу життя, який проявляється в стані фізичного, емоційного та психологічного виснаження. В. В. Бойко дає наступне визначення емоційного вигорання - це вироблений особистістю механізм психологічного захисту у формі повного або часткового виключення емоцій у відповідь на психотравматичний вплив. Зовні це проявляється як незадоволення своїм статусом, погано приховане роздратування на адресу людей, соціально більш успішних. Їх досягнення трактуються як випадкові, рівно як і власна неможливість зрівнятися з ними. Як правило, ці люди важко перебудовують свої життєві плани, поведінкові стереотипи, тому самостійно рідко можуть впоратися з проблемою емоційного вигорання. І наступним етапом його розвитку може стати поява тих чи інших психосоматичних захворювань. До теперішнього часу існує єдина точка зору на сутність психічного вигорання і його структуру. Згідно з сучасними даними, під психічним вигорянням розуміється стан фізичного, емоційного, розумового виснаження, що виявляється у професійній сфері. Цей синдром включає в себе три основні складові, виділені К. Маслач: емоційну виснаженість, деперсоналізацію (цинізм) і редукцію професійних досягнень. Під емоційним виснаженням розуміється відчуття емоційної спустошеності й утоми, викликане власною роботою. Деперсоналізація передбачає цинічне ставлення до праці та об'єктів своєї праці. Редукція професійних досягнень - це виникнення у працівників почуття некомпетентності у своїй професійній сфері, усвідомлення неуспіху в ній. Працюючий з людьми, сприймає все дуже емоційно, віддається справі без залишку. Кожен стресовий випадок з практики залишає глибокий слід в душі. Доля, здоров'я, благополуччя суб'єкта діяльності викликає інтенсивну участь і співпереживання, болісні роздуми й безсоння. Професор Решетова Т.В. називає це «безграмотним співчуттям» - повному розчиненні в іншому, слабкими кордонами «Я». Поступово емоційно-енергетичні ресурси виснажуються, і виникає необхідність відновлювати їх або берегти, вдаючись до тих чи інших прийомів психологічного захисту. Деякі фахівці через якийсь час змінюють профіль роботи і навіть професію. Частина молодих вчителів залишає школу в перші 5 років трудового стажу. Але типовий варіант економії ресурсів - емоційне вигоряння. Нерідко буває, що в роботі професіонала чергуються періоди інтенсивної роботи і психологічного захисту. Часом сприйняття несприятливих сторін діяльності загострюється. І тоді людина дуже переживає стресові ситуації, конфлікти. Трапляється, що вчитель розуміє, що треба проявити особливу увагу до учня і його родини, однак не в силах зробити відповідні кроки. Емоційне вигоряння обернулося байдужістю та апатією. Однак, лише внутрішніх передумов буває недостатньо, щоб викликати емоційне вигоряння. До цього повинні підключитися зовнішні фактори, пов'язані з організацією роботи та соціально-культурні умови суспільства. В організації можна виділити два моменти. Один з них - це неефективний стиль керівництва: або надмірно жорсткий «чоловічий», або надмірно м'який «жіночий», нерідко нечіткий і некеровано емоційний. «Чоловічий» стиль керівництва не забезпечує людям необхідної емоційної підтримки, підсилює почуття незахищеності. А «жіночий» піднімає рівень тривоги до нестерпного, оскільки невизначені вимоги ставлять під загрозу реалізацію перфекціонізму, а значить - цілісність власної особистості. Другий момент - це відсутність згуртованого соціального оточення, яке могло б надати порятунок, сприяти посиленню «Я» людини за рахунок приєднання до сильного «Ми», і таким чином знизити ризик емоційного вигорання. Емоційне вигоряння - один з новітніх, розглянутих у педагогічній літературі, механізмів психологічного захисту. І, в силу своєї новизни, його визначення дещо розмито, хоча, по суті, ні одне з цих розумінь емоційного вигорання не суперечать один одному. Слід зазначити, що емоційне вигоряння має і свої плюси, так як дозволяє людині економно і дозовано витрачати енергетичні ресурси. Емоційне вигоряння негативно позначається на виконанні людиною своєї діяльності та відносинах з партнерами, оскільки призводить до емоційної і особистісної відстороненості, незадоволення собою, слідом за якими йде тривога, депресія і всілякі психосоматичні порушення, неадекватне емоційне реагування. Професію педагога відносять до професій вищого типу за ознакою необхідності постійної рефлексії. Педагог повинен володіти певною сумою високих особистісних якостей. Педагогічна література переповнена спробами позначити якості, без яких немає успіху педагогічної роботи. Але такі спроби зазвичай закінчуються перерахуванням рис сучасної людини таких як гуманізм, чесність, справедливість, працьовитість і інших настільки ж прекрасних рис гідної людини. Інтерес до життя - умова роботи з дітьми, це умова ефективного виховання, тому що виховання неодмінно зорієнтовано на формування здатності бути щасливим, а в основі такої здатності лежить прийняття життя в якості великого дару природи. За даними соціально-демографічних досліджень праця педагога відноситься до числа найбільш напружених в емоційному плані видів праці: за ступенем напруженості навантаження вчителя в середньому більше, ніж у менеджерів і банкірів, генеральних директорів і президентів асоціацій. Бойко В.В. наводить такі дані: з 7300 педагогів загальноосвітніх шкіл, ризик і підвищений ризик патології серцево-судинної системи відзначений в 29,4% випадків, захворювання судин головного мозку у 37,2% педагогів, 57,8% обстежених мають порушення діяльності шлунково-кишкового тракту. Невротичні розлади виявилися в 60-70% випадків. Педагогам зі сформованим синдромом емоційного вигорання, більш притаманні такі якості як: невротичність, депресивність, сором'язливість, вони більш схильні до зміни настрою. І навпаки, педагоги знесформованим синдромом, мають набагато менш виражені невротичність і репресивність. Виходячи з усього вищесказаного, ми можемо скласти гіпотетичний «портрет» педагога зі сформованим синдромом емоційного вигорання. Це людина з високим рівнем невротичності, депресивності, сором'язливості, з високою емоційною лабільністю. Крім того, це людина, з незалежним, домінуючим типом міжособистісних відносин, людина, що прагне зберегти контроль над «навколишнім середовищем». Недолік контролю над «навколишнім середовищем» є чинником, що сприяє вигорянню. Відповідно, чим більша кількість дітей у класі, тим складніше вчителю утримувати увагу, що може бути джерелом невротизації і, отже, сприяти розвитку вигоряння. На особливу увагу заслуговують взаємини з керівництвом - відомо, що конфлікти по горизонталі в групі працівників менш психологічно небезпечні, ніж конфлікти з людьми, які займають більш високе професійне становище. У педагогів, які відчувають на собі тиск з боку керівництва, синдром сформувався повністю (15,8%). У групі педагогів з несформованим синдромом емоційного вигорання відносини з керівництвом або нейтральні (37,5%) або людина відчуває підтримку і турботу з боку керівництва (62,5%). Важливо відзначити, що у всіх педагогів, які відчувають тиск з боку керівництва, виявився підвищеним такий фактор як сором'язливість, а, отже, підвищена тривожність. Значущими виявляються такі фактори як задоволення професією і почуття значимості її в суспільстві. Відомо, що якщо робота оцінюється як незначна у власних очах, то синдром вигоряння розвивається швидше. У групі педагогів зі сформованим синдромом емоційного вигорання незадоволеними власною професією виявилось 42%, в той час як у групі педагогів з несформованим синдромом таких людей не виявилося. Розглядаючи вплив організаційних чинників, бачимо, що найбільш значущими є такі чинники як: кількість учнів у класі - при великій кількості дітей (більше 30 чоловік), вчителю набагато складніше контролювати процеси, що відбуваються (Чернісс, 2003р.); І взаємини з керівництвом - конфлікти по горизонталі в групі працівників набагато менш психологічно небезпечні, ніж конфлікти з людьми, які займають більш високе професійне становище (Орел, 2001р.). З метою протистояння вигоряння запропоновані поради, рекомендовані лікарем Д. Лейком, названі звичками, що дозволяють піклуватися про своє психосоматичне здоров'я. 1. Правильне харчування: регулярний прийом збалансованої, багатої на вітаміни їжі; включення в раціон фруктів і овочів, багато грубої їжі; обмеження жирної їжі, рослинних олій і білків; дуже багато свіжої чистої води (не менше 8 склянок на день). 2. Рухливий спосіб життя: фізично тренуватися по 20-30 хвилин три рази на тиждень. Регулярні фізичні вправи сприяють виведенню з організму хімічних речовин, що утворюються в результаті стресу, роблять релаксацію більш глибокою, поліпшують сон. 3. Правильне дихання: якщо воно рівне і глибоке, діафрагмальне, то діє заспокійливим чином. 4. Освоєння і щоденне використання прийомів релаксації, спрямоване на зниження фізичної, розумової та емоційної напруженості. 5. Жити цікаво. Культивувати хобі, не замикатися лише на роботі, знаходити різні інтереси в житті. 6. Робити перерви в роботі і активно відпочивати, влаштовувати розвантажувальні дні зі зміною діяльності, екскурсіями, прогулянками і поїздками на природу.. 7. Сказати «ні» шкідливим звичкам. 8. Дбати про позитивний настрій на цілий день. Розвивати звички позитивного самонавіювання і мислення, формувати позитивні установки та побажання. 9. «Вирощувати сад» вдома, на робочому місці, на дачі, у дворі. Спілкування з живою природою. 10. Спілкуватися з домашнім улюбленцем. 11. Знаходити час для турботи про себе, слухати музику, дивитися улюблені передачі, фільми, читати книги. 12. Культивувати в собі відчуття спокою. Не дозволяти похмурим думкам і поганому настрою руйнувати душевну рівновагу і благополуччя. Використовувати всілякі техніки для саморегуляції психічного стану. Висновки. На розвиток синдрому емоційного вигорання впливають як особистісні, так і організаційні чинники і ці чинники взаємно підсилюють один одного. Небезпека синдрому полягає в тому, що йому властиво день у день прогресувати! Загальмувати цей процес буває вкрай складно. На його фоні можуть загострюватися різні хронічні захворювання, розвиватися нові хвороби і навіть змінюватися склад крові. У цей момент спроби подбати про себе, як правило, не дають бажаного результату. І навіть професійна допомога лікаря не приносить швидкого полегшення. Тому найрозумніше - запобігти появі даного синдрому, «задушити його на корені». Адже емоційне вигоряння має негативний вплив не тільки на самих педагогів, на їх діяльність і самопочуття, але і на тих, хто знаходиться поруч з ними. Це і близькі родичі, і друзі, а також учні, які просто змушені перебувати поруч, і тому стають заручниками синдрому. Список літератури Бойко В. В. Синдром емоційного вигорання в професійному спілкуванні. - СПб., Добродійко, 1999. Емоційне вигорання. – Упоряд.: В. Дудяк – К.: Главник, 2007. – С.128. (Серія «Психол. інструментарій»). Загвязинский В.Л. Педагогическое творчество учителя. – М.: Просвещение, 1987. – 159 с. Кузьміна Т. Як допомогти вчителю зберегти своє здоров'я та подолати стрес//Психолог. - №29-30 (365-366) 2009. Мазур П.І. Роздуми про сучасного вчителя. – К., 1991. – 131 с. Маслач К. Професійне вигоряння: як люди справляються. Http://www.top-personal.ru Мешко Г., Мешко О. Професійне здоров'я педагога як об'єкт діяльності шкільної психологічної служби//Психолог. - №36 (276) 2007. Осійчук О. Людина починається з душі //Сільська школа України. – №8-9 (44-45) 03.2003. Синдром «професійного вигорання» та професійна кар’єра працівників освітніх організацій: гендерні аспекти. / За ред. С.Д. Максименка, Л.М. Карамушки, Т.В. Зайчикової – К., 2006. – 365 с.Токар М. Збереження психологічного здоров'я педагогів //Психолог. - №47 (287) 2007.

category: Адміністрування школи


title: Стаття «Моніторинг освітнього середовища: шляхи оновлення в системі випереджаючої початкової освіти»

description: У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи автори пишуть, що якісна освіта розглядається сьогодні як один з індикаторів функціонування освітнього середовища. За таких умов ефективним засобом отримання інформації про діяльність загальноосвітніх шкіл залишається моніторингове спостереження

category: Адміністрування школи


title: Стаття «Запровадження механізму територіально-громадського управління через створення соціально-педагогічного комплексу як новітньої форми управління культурно-освітньою сферою Чумаківської громади»

description:
Мета: Запровадити новий механізм територіально – громадського управління культурно – освітньою сферою шляхом створення на території Чумаківської громади соціально - педагогічного комплексу. У зв’язку із ресурсною та економічною кризою, яку зараз переживають у більшості країн світу, у тому

                  числі, і в Україні, а також загальним погіршенням стану здоров’я населення та забрудненням природного середовища виникла нагальна потреба розглядати сталість головним пріоритетним напрямком розвитку суспільства, а також всіх його сфер, серед яких освіті належить роль випереджаючого чинника побудови ціннісних та світоглядних засад суспільства сталого розвитку. Поняття сталості включає екологічну, правову, соціально-економічну, морально-етичну компоненти засвоєння знань, навичок, принципів та пріоритетів сталого розвитку. Сільська школа завжди відзначалася своєю поліфункціональністю: забезпечуючи конституційне право громадян на освіту, вона разом з тим виступала духовним і культурним чинником у житті громадян. Ця функція освітніх закладів особливо посилилась нині - в умовах недосконалої системи місцевого самоврядування, розбалансованого господарства, бездіяльності будинків культури та сільських бібліотек. Через об'єктивні обставини школа залишилась єдиним соціально - стабілізуючим і культурно - просвітницьким осередком життя. З школою співпрацюють і посадовці, і громадськість, бо вона є центром формування та розвитку особистості, важливим фактором закріплення молоді на селі, продовженням життя села, без якого у держави не буде майбутнього. Можливості школи набагато зростають, якщо вихователями будуть не тільки педагоги, але і господарські і громадські організації. Тому у нас виникла потреба створення соціально-педагогічного комплексу, робота по створенню якого розпочалася ще у 2010 році. Основою моделі соціально – педагогічного комплексу є концепція громадсько-орієнтованої освіти, яка передбачає можливість для шкільного колективу, членів громади, місцевих організацій стати активними партнерами у вирішенні проблем в освіті та громаді. В основі цієї моделі лежить ідея управління освітнім закладом на територіально - громадських засадах. Необхідність створення умов і механізмів формування реального суспільного замовлення на оновлення сільської школи, яка залучає громаду до процесу управління школою. Здійснення мобілізації місцевих ресурсів для забезпечення нагальних і довгострокових цілей і школи, і громади, спонукала до розробки інноваційного проекту. Локальні місцеві проблеми: Нині, як ніколи відчувається потреба відтворення почуття спільноти, коли більшість підприємств, інститутів та колгоспів припинили існування або зазнали суттєвих скорочень. Втрачається духовний зв’язок із дітьми, який можливий лише в такому середовищі, де панують любов і злагода, де батьки завжди знаходять час для спілкування з дітьми. Відбувається деформація ціннісних орієнтирів, що призводить до зниження норм моралі, соціальної і особистісної адаптації молоді. Моніторинг рівня вихованості показує зниження таких цінностей як культура почуттів, емоційна культура, ставлення до світу природи, до світу людей, інтелектуальні цінності. Отже, актуальність проекту визначається необхідністю створення умов і механізмів формування реального суспільного замовлення на оновлення сільської школи, яка залучає громаду до процесу управління школою, здійснення мобілізації місцевих ресурсів для забезпечення нагальних і довгострокових цілей і школи, і громади, що загалом сприяє розвитку школи і громади, зміцненню партнерства між ними. Соціально - економічна спрямованість проекту: запровадження в навчальному закладі нових комунікативних форм співпраці органів місцевого самоврядування з громадами, бізнесовими структурами, місцевими органами виконавчої влади; об’єднання зусиль педагогічних працівників школи, членів трудових колективів, організацій, які знаходяться на території села та батьківської громадськості по забезпеченню належних умов навчання і виховання дітей та учнів в дошкільних, загальноосвітніх закладах села, організації та проведення урочистостей з нагоди державних свят, культурно-масових заходів, спортивних свят і змагань в закладах освіти, культури та установах і організаціях села; створення умов для стійкого функціонування об’єктів соціальної сфери села. Екологічна спрямованість проекту: засвоєння знань щодо стану довкілля, органічної єдності людини та природи, заходів із збереження цілісності природних екосистем, способів виходу з екологічної кризи; впровадження екологічного світогляду та норм і принципів екологічної етики відповідальності; виховання патріотичних почуттів, любові до рідного краю як складових екологічної освіти, залучення до екологічного руху. Очікувані результати проекту: Локального характеру: запровадження в управлінні школою нових комунікативних форм співпраці органів місцевого самоврядування з громадами, бізнесовими структурами, місцевими органами виконавчої влади. Регіонального тривалого характеру: комплексний підхід до зміни традиційної моделі управління сільською школою з метою повноцінного стійкого розвитку людського потенціалу на регіональному рівні. Детальне визначення проблематики проекту: Нині існує розбіжність між життєвими можливостями і інтересами громади, декларативні потуги школи вирішують виховні завдання не підтримані всім соціумом, відсутні реальні дитячо-юнацькі організації, які допомагають дітям і підліткам проходити школу соціалізації в продуктивно-дяільнісному режимі, складний стан господарства школи. Так, аналіз ціннісних пріоритетів учнів та мешканців сільської громади свідчить, що необхідно змінити характер мислення членів громади, форм поведінки, навичок соціального спілкування, взаємодії, співробітництва. За допомогою програми "Крок до здоров’я" відслідковується безпечний рівень здоров’я учнів школи протягом останніх років. Даний аналіз свідчить про необхідність постійної діагностики та впровадження здоров’язберігаючих технологій всіма об’єктами громади. Етапи реалізації проекту: Перший етап (розробка та апробація нормативно-правової бази): проведено установчу нараду з керівниками закладів, установ та індивідуальні бесіди з керівниками сільськогосподарських підприємств щодо створення соціально – педагогічного комплексу; розроблено та затверджено на черговій сесії Чумаківської сільської ради положення про соціально – педагогічний комплекс; створено координаційну раду як колективний орган управління життєдіяльності соціально – педагогічного комплексу та затверджено її склад рішенням виконкому; розроблено координаційною радою план роботи соціально – педагогічного комплексу та затверджено його рішенням виконкому; виявлено культурно – освітні ресурси соціальних партнерів шляхом проведення анкетування в громаді членами координаційної ради. Другий етап (організація діяльності соціально-педагогічного комплексу): Виявлені, освоєні та впроваджуємо в роботі педагогічного колективу школи особистісно - орієнтовані форми, методи і прийоми роботи з учнями: працює творча група вчителів "Сучасні технології навчання" по розробці та апробації форм і способів організації особистісно – орієнтованої педагогічної взаємодії; постійнодіючий психолого – педагогічний семінар "Розвиток креативної особистості дитии в освітньому процесі"; проводяться відкриті уроки та позакласні заняття в системі методичної роботи, в процесі яких використовуються особистісно – орієнтовані технології навчання; здійснюємо обмін досвідом із ЗНЗ району, області шляхом проведення районних, обласних семінарів на базі Чумаківської ЗОШ I-III ст.; участі педагогів школи в обласних тренінгах, обласних та Всеукраїнських науково-практичних конференціях, Національних виставках-презентаціях "Інноватика в сучасній освіті" Третій етап (розвиток творчих здібностей): проведено моніторинг потреб, інтересів та здібностей школярів; розробити загальноосвітні програми комплексу, в яких будуть в максимальній мірі враховані освітні запити дітей і їх батьків; створено гуртки, клуби, секції, міжвікові творчі об’єднання на базі школи і соціальних партнерів; розширено культурно-освітній простір розвитку дітей через організацію дистанційного додаткового навчання школярів на основі комп’ютерних технологій, спільних заходів з учнями інших шкіл, екскурсійних поїздок і туристичних походів; розроблено річні цикли справ, направлених на виявлення і розвиток творчих здібностей учнів, на презентацію їх особистих досягнень; Функціонування соціально-педагогічного комплексу (на слайді) Результати соціальної складової: розширено соціальну взаємодію в системі "місцева влада-школа-громадськість" через запровадження дієвого та прозорого механізму співпраці на вирішення найбільш проблемних питань стійкого розвитку району; створено оптимальних психолого-педагогічних умов для самореалізації та індивідуального розвитку школярів; залучено до розв’язання освітянських проблем територіальної громади села; активна участь учнів та вчителів школи в усіх аспектах життя сільської громади; поліпшено умови соціально – культурного обслуговування сільського населення, задоволеність учнів і батьків роботою школи. Перспективні соціальні наслідки реалізації проекту: стабільне поліпшення духовної сфери дорослих і дітей; формування повноцінного життєвого середовища для теперішнього та майбутнього поколінь; позитивні зміни в естетиці побуту, стосунків, праці жителів села; поліпшення показників здоров'я дітей і дорослих, стійка спрямованість на здоровий спосіб життя; естетико-педагогічний вплив середовища на різні верстви населення села; зменшення числа і подолання правопорушень серед дітей і підлітків, відродження елементів етнокультури, запровадження співпраці Чумаківської ЗОШ з місцевою владою, соціальною сферою (амбулаторія загальної практики - сімейної медицини, будинок культури, дитячий садок), ініціативними групами, представниками малого та середнього бізнесу, сільськогосподарськими виробниками, громадською організацією на вирішення проблемних питань стійкого функціонування соціально-педагогічного комплексую Результати економічної складової: формування стійких джерел фінансування через регламентування соціальних взаємодій в сфері міжсекторного партнерства для функціонування культурно-освітньої сфери Чумаківської громади; забезпечення ефективного використання бюджетних коштів шляхом раціоналізації видатків на оплату енергоносіїв Чумаківської ЗОШ I-III ст.; запровадження нових комунікативних форм співпраці в культурно-освітній сфері громади. Ми долучилися до участі в обласному конкурсі проектів і програм розвитку місцевого самоврядування з проектом: "Запровадження механізму територіально - громадського управління через створення соціально-педагогічного комплексу як новітньої форми управління культурно – освітньою сферою Чумаківської громади", на якому цей проект здобув перемогу. Реалізація цього проекту забезпечить підвищення життєвої активності учнів, рівня їх професійного самовизначення та європейського світоглядного бачення стійкого розвитку суспільства, сприятиме формуванню свідомості у нинішнього покоління своєї безпосередньої причетності до майбутнього, що в цілому визначає сталість даного проекту. В 2014 році подали на Всеукраїнський конкурс проект: "Українському селу – нове життя. Створення освітніх центрів стійкого розвитку громад через формування життєвих компетенцій людини протягом всього життя на базі сільських шкіл Томаківського та Солонянського районів Дніпропетровської області"

category: Адміністрування школи


title: Стаття «Шляхи розвитку та реалізації творчого потенціалу вчителя в педагогічній діяльності»

description: У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи (додається медіапрезентація) авторка пише, що ефективний розвиток педагогічної творчості та самореалізація вчителя можливі тоді, коли діяльність школи будується з урахуванням особистості вчителя

category: Адміністрування школи


title: Стаття «Школа-родина - шлях у майбутнє»

description:
Сучасна українська школа на початку нового тисячоліття перебуває в процесі інтенсивного розвитку, плідного пошуку, активізації науково-педагогічної ініціативи. Школа покликана стати тим місцем для особистості учня і вчителя, де буде духовно збагачуватись кожен учасник навчально-виховного п

                  роцесу, де буде формуватись громадянська зрілість і особиста відповідальність за свій вклад у національно-культурне відродження України, у розбудову держави. Серед безлічі програм і концепцій педагогічний колектив нашої школи обрав для розвитку і діяльності концепцію школи-родини. Чому? Що надихнуло на обрання даної проблеми? Сам час, в якому ми нині живемо, висунув на порядок денний програму школи-родини. Саме в новому тисячолітті людство почало шукати порятунку в природному розвитку людини. Турбота про родину звучить на всіх континентах. Адже родина – найдосконаліша, найдивовижніша з усіх суспільних інституцій. Вона зберігалася впродовж усієї історії, не зруйнувалася, незважаючи на соціальні катаклізми. Чому? Та тому, що родина була і залишається найбільшою моральною цінністю, духовною потребою людини. Адже саме у родині плекаються всі складники здорового громадянства. Мабуть, ніколи досі вона не мала таких важливих завдань, як сьогодні, бо чи було ще коли суспільство так стурбоване моральним, фізичним станом молодого покоління, як у новому тисячолітті. Близько 25 років Глодоська школа є опорною в районі з питань родинного виховання. Тому всі проблеми, над якими працював педагогічний колектив, так чи інакше були пов’язані саме зі співдружністю сім’ї і школи. Якість випускника школи в сучасних умовах визначається не стільки рівнем його знань, скільки загальним інтелектуальним і творчим потенціалом. Виникає соціальна потреба у формуванні творчої особистості, яка змогла б розв’язати як щоденні, так і масштабні завдання, що забезпечують не просто виживання, а прогрес нації. Виховання такої особистості і вимагає оновлення всього навчально-виховного процесу. Ось чому навчальний заклад обрав для себе, свого колективу (а це – учні, учителі, батьківська громадськість ) напрям створення нової моделі школи – школи- родини. Стратегічна мета діяльності нашої школи-родини, її місія – допомогти дитині в становленні та розвитку особистості. Наша країна потребує справжніх спеціалістів у різних галузях знань. Тому формування у випускників належного рівня національної свідомості та патріотичних почуттів, достатньої життєвої компетентності, соціального розвитку, відродження національно-культурних традицій українського народу є основними пріоритетами в роботі педагогічного колективу. Провідна ідея школи-родини: пишайся школою і зроби все, щоб вона пишалася тобою; школа має бути для дитини храмом душі, а храм – це не тільки дім, а почуття, які тебе зігрівають, дають тобі силу жити й усе перемагати. Цінності школи-родини: Дитина – найбільша цінність, яка виховується за законами роду, народу, Конвенції ООН про людину, права дитини. Батьки ( сім’я, родина) – найбільша моральна цінність, оберіг моралі й духовності. У співдружності з батьками школа виховує у дітей почуття честі роду, відповідальність за сім’ю, усвідомлення історії сім’ї як частини історії народу. Учитель – патріот, професіонал, інтелігент, що створює дух творчості, партнерства в школі, спрямовує діяльність учня, вчить мистецтва життєтворчості. Навчально-виховний процес у школі-родині здійснюється на основі державної політики в галузі освіти й виховання, національних і загальнолюдських цінностей, науково-педагогічних досягнень, народної педагогіки, філософії родинності і будується на визнанні цінності кожної молодої людини – суб’єкта відродження України як держави. Головна мета діяльності школи: виховання громадянина і трудівника, особистості з міцним здоров’ям і глибокими знаннями, розвинутим почуттям національної гідності. Вивчивши родини школярів, їхній духовний спадок, ми відчули, що без використання перевіреного століттями навчально-виховного досвіду аж ніяк не можна обійтись. Тільки покоління, сформоване на духовних надбаннях предків, може утверджувати нову духовність, продовжувати і розвивати культурно-історичні традиції, творити культуру, гідну власного народу, прагнучи його безсмертя. У результаті суспільних і економічних змін життя впевнено ставить на видне місце сім’ю і родину, батьків як перших і природних вихователів своєї дитини. Саме родина є першою школою виховання, де плекаються моральні якості, шануються звичаї, традиції, зберігається пам’ять роду. Без родини, сім’ї, батьків виховати молоду здорову людину неможливо. Відомо, що сім’я – природне і найстійкіше формування людського суспільства, яке акумулює в собі найважливіші його ознаки. Сім’я завжди була найкращим колективним вихователем, носієм найвищих національних ідеалів. Згадаємо деякі перлини народної мудрості, в яких закодовано погляди попередніх поколінь, поціновано значення сім’ї в житті суспільства: «Яка вода, такий млин, який батько, такий син», «Який батько, такі й діти», «Які мамка й татко, таке й дитятко», «Який дід, такий його плід», «Якого породила ненька, такого й приймає земелька» тощо. Батьки творять людину. В. Сухомлинський нагадував: «Творення людини – найвище напруження всіх наших сил. Це і життєва мудрість, і майстерність, і мистецтво. Діти – не тільки і не стільки джерело радості. Діти – це щастя, створене вашою працею». З такими словами звертався відомий педагог до батьків. Але якщо ми хочемо володіти мистецтвом виховання дітей, зрозуміти секрети виховної практики, слід звернутися до народознавчих джерел. Важливо відчути їх життєдайну силу і наповнити нею наші конкретні справи. Адже саме українознавство озброює нас розумінням значущості народних звичаїв, фольклору, художньої літератури. Саме українознавство допомагає збагнути, що наш народ, зокрема українська сім’я, у виховній роботі керувалися тим ідеалом, у котрому приховано дух нації, силу національної ідеї – віковічної боротьби за своє існування. Право бути заможними і вільними на своїй землі. Українська родина розуміла: виховати дітей на ідеалах волелюбства не можна без формування національної свідомості й самосвідомості, любові до рідного народу, відданості Україні. Історія свідчить, що кожна сім’я вважала за честь виховати патріота рідної землі, який усвідомлено захищав би Вітчизну від ворога. Розуміючи, що у відродженні родинної практики, вихованні дітей школа має стати просвітителем батьків, педагоги вирішили стати на шлях створення «школи-родини», вживаючи цей термін у кількох значеннях: 1.                                                   Школа-родина – форма координації зусиль батьків і педагогів у вихованні дітей. 2.                                                   Школа-родина – такий тип навчального закладу, який діти шанують тією ж мірою, що й рідну домівку. 3.                                                   Школа-родина – навчальний заклад, у якому всі діти в центрі уваги, а батьки, вчителі – справжні піклувальники й наставники. 4.                                                   Школа-родина – духовний, культурний, освітній центр села. Для нас школа-родина – це школа, яка своєю життєдіяльністю повинна бути наближена до родинного середовища, де дитину люблять, турбуються за її здоров’я, збереження Божого дару в ній. Тож школа за якнайширше співробітництво учителів, батьків, друзів, підприємств – усіх, хто мешкає і трудиться неподалік школи. Тобто, образно кажучи всієї великої родини. Основні цілі, напрями та завдання школи-родини У школі-родині велика увага приділяється формуванню і розвитку соціально активної особистості з глибоко усвідомленою громадянською позицією, цілісною системою знань про природу, людину і суспільство, почуттям національної самосвідомості. Навчальний процес у школі будується на використанні інваріантної та варіативної складових навчального плану, складеного на основі типових, затверджених Міністерством освіти і науки України. Варіативна частина формується відповідно до проблемного питання школи. До її складу входили такі курси: «Українознавство», «Основи комп’ютерної грамотності», індивідуальні та групові консультації, факультативи та предмети за вибором. Варіативне навчання дає можливість дітям отримати особистісно зорієнтовану освіту, виходячи з їхніх індивідуальних здібностей та інтересів. Шкільні предмети суспільно-гуманітарного та природничо-математичного циклів дозволяють достатньо повно використовувати такі елементи національної культури, як народні перекази, легенди, оповіді, загадки, пісні, прислів’я, приказки та народні прикмети. Доповнення шкільних програм, підручників елементами народної мудрості сприяє формуванню позитивних якостей школярів, збагаченню фактичного матеріалу цікавими повідомленнями, робить уроки цікавішими і змістовнішими. Школа-родина будує свою діяльність на принципах: демократизації; гуманізації; родинності. Демократизація передбачає безумовне виконання законів України, Конституції України, інших державних документів, зв’язки з громадськістю, співпрацю школи з батьками, культурно-мистецькими осередками. Школа відкрита для всіх, хто бажає з нею співпрацювати. Школа-родина розвиває форми співпраці з установами, підприємствами, організаціями. Гуманізація передбачає особистісно зорієнтоване навчання на засадах українознавства, увагу до духовного, психічного та фізичного здоров’я дитини. Родинність як головний принцип прищеплює учням основні родинні цінності: працьовитість, ощадливість, ініціативність, шляхетність, милосердність, щирість, любов до батьків, рідного краю, рідної історії, народу, любов до порядку, шанування старших, творчість слова, правдомовність, різноманітність, знання роду, збереження його честі, культ предків, демократизм стосунків, доброту, подружню вірність й любов. Основні завдання школи: поєднання зусиль сім’ї, школи та громадськості для формування особистості свідомих, зрілих громадян, патріотів своєї держави, носіїв вищих духовних надбань українського народу; розвиток творчої особистості кожного учня; створення умов для самореалізації та самовизначення; збереження життя і здоров’я учнів. Освітні та виховні завдання школи-родини: створення необхідної комфортності для учнів в процесі освітньої діяльності, забезпечення можливостей рівного доступу до якісної загальної середньої освіти; вдосконалення індивідуальної роботи з обдарованими учнями щодо розвитку їх творчих здібностей та інтересів, підготовки до участі у районних предметних олімпіадах, конкурсах, змаганнях; спрямування зусиль педколективу на виконання Концепції громадянського виховання особистості в умовах розвитку української державності шляхом реалізації шкільної програми «Я-Ми-Сім’я-Батьківщина»; забезпечення умов для самореалізації особистості відповідно до її здібностей, суспільних та власних інтересів; виховання громадянина України; виховання шанобливого ставлення до родини, поваги до народних традицій і звичаїв, рідної мови, національних цінностей українського народу; формування і розвиток соціально зрілої, творчої особистості з усвідомленою громадянською позицією, почуттям національної самосвідомості, особистості, підготовленої до професійного самовизначення; виховання в учнів поваги до Конституції України, державних символів України, прав і свобод людини і громадянина, почуття власної гідності, відповідальності перед законом за свої дії, свідомого ставлення до обов’язків людини і громадянина; виховання свідомого ставлення до свого здоров’я та здоров’я інших громадян як найвищої соціальної цінності, формування засад здорового способу життя, збереження і зміцнення фізичного та психічного здоров’я учнів. Головними результатами діяльності школи-родини мають стати: конкурентоздатність випускників; позитивний імідж в селі і районі; підвищення активності учнів і батьків у навчальній, позакласній роботі, громадській діяльності; рейтинг навчального закладу. На стіні шкільного вестибюлю прості й зрозумілі першокласникові і випускникові слова: «Якщо хочеш змінити світ на краще, зберегти його чисту красу, незайману святість, починай це робити із себе на завтра, а сьогодні, з цієї хвилини». Є в шкільному вестибюлі і стенд під назвою «Не можна» (на зразок заповідей у Сахнівській школі Черкаської області). Це 10 правил, 10 заборон, про які діти почувши на першому уроці, повинні запам’ятати на все життя. Ми хочемо, щоб ці правила закарбувалися у свідомості дитини, стали критерієм, через який важко переступити в будь-якому віці. В школі склалася своя система взаємодії з батьківським комітетом та радою навчального закладу. Кроками на шляху творення школи-родини були: створення науково-методичної й координаційної творчої групи та соціально-психологічної служби, вивчення стану здоров'я дітей, психологічного клімату в класах, взаємин між учнями та вчителями, родинних стосунків, рівня обізнаності всіх членів школи-родини з основами національної культури, держави, права; оформлення паспортів сімей. За роки роботи в тісній співдружності з батьками напрацьовано різноманітні як традиційні, так і не традиційні форми, що сприяють зміцненню відносин, тісному співробітництву, залученню батьків до активної діяльності. Традиційні: Лекції-форма психолого-педагогічної освіти, що розкриває сутність тієї або іншої проблеми виховання. Бесіди (колективні, групові, індивідуальні). Прес-конференції «Ми і наші діти». Усні журнали. Диспути. Зустрічі «За круглим столом». Конференція з обміну досвідом родинного виховання. Дні відкритих дверей. Громадський огляд знань. Консультації (групові, індивідуальні) з питань теорії та методики родинного виховання. Відкриті уроки для батьків. Тематичні вечори «Портрет сім'», «Лебеді материнства». Відвідування сімей: педагог веде бесіду з батьками про його характер, інтереси та нахили, про ставлення до батьків, до школи, інформує батьків про успіхи їхньої дитини, дає поради щодо організації виконання домашніх завдань тощо. Виставки «Світ захоплень нашої сім'ї», «Кулінарні вироби членів сім'ї». Конкурси «Ну-мо, мами», «Що, де, коли»?, «Тато, мама і я спортивна сім’я», «Доньки-матері». Відзначення Дня родини (15 травня ), Дня матері (друга неділя травня). Їх доповнюють нетрадиційні: Дерево родоводу - зустрічі поколінь, роздуми над проблемами виховання, звернення до джерел народної педагогіки. Родинні мости-зустрічі з батьками та обговорення проблем виховання дітей. Народна світлиця - звернення до народних традицій, формування особистості школяра через природу, спільну діяльність батьків, дітей і педагогів. День добрих справ - спільна трудова діяльність педагогів, батьків і дітей. Засідання сімейних клубів: «Тільки родина, як зірка єдина, твій порятунок, надійний причал», «Якщо зміцніє хоч одна родина, міцніша стане наша Україна», «Нехай разом родинне б’ється серце». Родинні свята «Тепло великої родини», «Роде наш красний» Уроки доброти, чуйності, щедрості, душевності. Дні спільної творчості батьків і дітей. Школа-родина створює умови для взаєморозуміння добрих починань і діянь батьків, учителів, усіх друзів школи, а також робить акценти на тому доброму, талановитому, що є в кожній дитині. Така школа дає змогу кожній дитини реалізувати себе, а вчителі дивляться, щоб талант дитини не залишився непоміченим. Для того, аби кожна сім’я зрозуміла своє призначення, усвідомила свою відповідальність за справу виховання дітей, аби підказати їм дійові шляхи виховних зусиль, які принесуть бажані результати, в школі організовано заняття для батьків учнів 1-11-х класів за програмою школи-родини. Крім того, організовано роботу школи молодих батьків – батьків майбутніх першокласників. Мріємо, щоб усі батьки завжди шанували школу, адже саме від пошани розпочинається їхнє бажання дослухатися до голосу педагогів. Мета всіх учасників виховного процесу – створити в кожному класі і в школі родинний мікроклімат, який допомагає на уроках, на перервах, у невимушених бесідах створити таку атмосферу шкільного життя, яка ріднить. Спільна мета, завдання і робота настільки зближують, що класні колективи, гурткові об’єднання, весь шкільний колектив нагадують сім’ю, у якій панують радість, бажання допомогти, виявити співчуття. Модель випускника навчального закладу Для нас випускник школи – це здорова, освічена, інтелектуально розвинена, громадянська зріла, самокерована, духовно збагачена, вихована, конкурентоспроможна особистість. Особистість, яка зуміє визначитися у довкіллі та знайти своє місце у суспільстві, особистість, якій насамперед притаманні високі загальнолюдські родинні цінності. 1. У випускника школи має бути сформоване бережливе і дбайливе ставлення до власного здоров’я як найвищої цінності і найважливішої умови реалізації всіх можливостей особистості. Здоров’я – це не відсутність хвороби, а фізична, соціальна, психологічна гармонія людини, доброзичливе ставлення до оточення, до природи і самого себе (здорова особистість). 2. Наполегливо оволодіває базовими знаннями. Знає рідну та іноземну мови, уміє користуватися ПК. Поглиблено опрацьовує галузі знань, що безпосередньо потрібні для оволодіння майбутньою професією (освічена, інтелектуально розвинена особистість). 3. Компетентна, громадська зріла особистість з притаманними їй почуттями гордості за свою школу, громадянського обов’язку і відповідальності, гідності, мужності, діловитості. Знає і поважає історію Батьківщини, рідного краю, родини (громадська зріла). 4. Має власну гідність, самоповагу, впевненість у своїх силах, але й уміє критично оцінювати себе, самовдосконалюватися (самокерована особистість). 5. Поважає національні, громадянські та загальнолюдські цінності, творча особистість, сприяє відродженню національно-культурних традицій українського народу (духовно збагачена). 6. Знає правила спілкування в різних життєвих ситуаціях, терпимий, душевний, добрий у стосунках з людьми. Вміє управляти собою, своїми емоціями, потребами та мотивами, вчинками, своїми взаєминами зі світом (вихована особистість). 7. Випускник демонструє: орієнтацію на досягнення, прагнення до стандартів досконалості, ініціативу і дії в ім’я досягнення цілей; упевненість у собі, віру в свою здатність домагатися цілей, усвідомлення своєї самоцінності; основи мобільності, конкурентоспроможності, уміння адаптуватися в соціумі (конкурентоспроможний).

category: Адміністрування школи


title: Стаття «Нетрадиційні форми методичної роботи вчителів школи І ступеня»

description:
У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише: "Звичайно, кожен учитель - це особистість. Але чи завжди адміністрація школи повною мірою може задіяти потенційні можливості вчителя? Чи можна всебічно оцінити творчість, якість роботи вчителя лише крізь призму так званих «відкритих» уроків

                  ?"

category: Адміністрування школи


title: Стаття «Модель підготовки вчителя до інноваційної діяльності»

description: У роботі надається теоретичний аналіз розробленої моделі підготовки вчителя загальноосвітньої школи до інноваційної діяльності, висвітлено підходи до створення моделі, зазначено її основні положення, окреслено структуру, функції, етапи, завдання, принципи та компоненти моделі

category: Адміністрування школи


title: Стаття «Профильное обучение в УВК»

description: У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що педагогічним колективом була обрана концепція профільного навчання, на підставі якої створена та функціонує система професійно спрямованого навчання

category: Адміністрування школи


title: Стаття «Вибір пріоритетних напрямів діяльності навчального закладу - одне з головних завдань директора школи»

description: У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи (додається медіапрезентація) авторка пише, що сьогодні керівник навчального закладу - це адміністратор, економіст, юрист, маркетолог, піар-менеджер, фахівець з кадрів. І, звичайно, психолог, соціолог, педагог. А ще - людина творча

category: Адміністрування школи