title: Стаття «Формування позитивної мотивації в молодших школярів як психолого-педагогічна умова створення сприятливого навчального середовища»

description:
Питання про мотивацію навчання є питання про процес самого навчання.П.Я. Гальперін Навчатися у школі – пристрасне бажання дітей дошкільного віку. Діти з великим нетерпінням чекають того дня, коли для них пролунає шкільний дзвоник. Проте насправді непросто

                  , а часто неймовірно важко – робити малюкові перші кроки у шкільному житті. На жаль, для багатьох молодших школярів навчання у школі втрачає свою привабливість уже в перші місяці шкільного життя. Вже через пару місяців після початку навчання діти мріють про канікули і про випускний вечір. Ще б. Чим їх може захопити школа? Суворими правилами? Вічними «не можна» і «треба», коли хочеться все навпаки? Не можна бігати і розмовляти, треба смирно сидіти і уважно слухати. Додамо до цього оцінки, не завжди відмінні, величезні домашні завдання, які навіть удома заважають іграм, нудні підручники, уроки теж бувають всякі... чи треба продовжувати? Ясно, чому діти втрачають інтерес до навчання. Адже з ним пов'язано стільки неприємностей! Дивно, що ще знаходяться окремі унікуми, які не відмовляються ходити до школи, не симулюють смертельно небезпечні хвороби вранці, не втікають з уроків в комп'ютерний клуб або в кіно. До всіх непривабливих для дітей моментів шкільного життя варто додати труднощі засвоєння складних навчальних програм, унаслідок чого молодші школярі втрачають інтерес до навчання. Як допомогти дитині подолати труднощі початкового етапу шкільного життя? Як не допустити, щоб маленький школяр втратив бажання вчитися? Ці проблеми однаково хвилюють і батьків, і педагогів, і науковців. Навчальна мотивація – це загальна назва процесів, методів, засобів спонукання учнів до продуктивної пізнавальної діяльності, активного засвоєння змісту освіти. Розрізняють зовнішню і внутрішню мотивації навчальної діяльності. Зовнішня навчальна діяльність – коли учень мотивований зовні (учителем, батьками); бере участь у навчальному процесі заради похвали, визнання або щоб уникнути покарання. При зовнішній мотивації дитина мало зацікавлена в саморозвитку і працює на короткотривалу (заслужити похвалу, не отримати низький бал), а не довготривалу (розвиток, удосконалення) перспективу. Як наслідок – такі учні вважають причиною своїх невдач і неуспішності зовнішні сили і відчувають, що не можуть впливати на ситуацію, що склалася. Свою невдачу вони сприймають як постійну й закономірну, а не як одноразову помилку. Такі діти потребують постійного заохочення. Якщо ж їх не хвалять, то в них виникає переконаність у відсутності в них здібностей. Внутрішня мотивація. Учні мають працювати заради цілей, які вони самі для себе визначили, а не цілей, нав’язаних іншими. За таких умов розвивається глибинний інтерес до предмета, тобто говорять про внутрішню мотивацію людини. При наявності внутрішньої мотивації задіюються такі внутрішні фактори особистості, як потреби, інтерес, допитливість, задоволення. Учень навчається, не очікуючи на зовнішню винагороду. Він отримує внутрішню винагороду за рахунок підвищення почуття власної гідності, самооцінки, задоволення від того, що досягнув мети. Такий учень мало звертає увагу на оцінки чи заохочення вчителя, а працює охоче завдяки внутрішньому інтересу, бажанню досягнути поставленої мети. На мотивацію впливає багато чинників: інтерес до предмета, усвідомлення його корисності, прагнення до успіху, впевненість і почуття власної гідності, наполегливість і терпіння, врешті-решт – подобається чи не подобається вчитель. І, звичайно ж, не всі учні орієнтовані на цінності, вони мають різні потреби й бажання. Психологи виокремлюють три рівні розвитку пізнавальної мотивації: широкий пізнавальний мотив, тобто спрямованість на засвоєння нових знань; навчально-пізнавальний мотив, що спонукає до оволодіння способами добування знань; мотив самоосвіти. В ідеалі картина може бути представлена так. Для молодшого школяра характерні широкі пізнавальні мотиви. У середній школі діти більшою мірою орієнтовані на спосіб отримання знань. У старших класах повинні виявлятися зрілі пізнавальні мотиви – мотиви самоосвіти. Молодший шкільний вік: є початком становлення мотивації навчання, від якого багато в чому залежить доля дитини протягом усього шкільного періоду; має великі резерви формування мотиваційної сфери, які необхідно використовувати, щоб уникнути «мотиваційного вакууму» під час переходу до середньої школи. Для формування позитивної мотивації до навчання у молодших школярів дуже важливо, щоб та навчальна інформація була співзвучна їхнім потребам. Лише така інформація піддається емоційній (оціночній) та розумовій (раціональній) переробці. Для того, щоб в учнів вробилась мотивація, потрібно будувати навчальну діяльність особливим чином. Вивчення кожного розділу або теми навчальної програми повинне складатися з трьох основних етапів: мотиваційного, операційно-пізнавального та рефлексивно-оцінного. На мотиваційному етапі учні повинні усвідомити, чому і для чого їм потрібно вивчити даний розділ програми, що саме вони повинні засвоїти, щоб успішно виконати основну навчальну задачу. Мотиваційний етап зазвичай складається з наступних навчальних дій: Створення навчально-проблемної ситуації, що вводить учнів у предмет вивчення теми програми. Навчально-проблемна ситуація може бути створена вчителем різними прийомами: а) постановкою перед учнями завдання, вирішення якого можливе лише на основі вивчення даної теми; б) бесідою (розповіддю) вчителя про теоретичну та практичну значущість майбутньої теми (розділу) програми. в) розповіддю вчителя про те, як вирішувалася проблема в історії науки. Після того, як основна навчальна задача зрозуміла і прийнята учнями, намічають і обговорюють план майбутньої роботи. Вчитель повідомляє час, відведений на вивчення теми, орєнтовні терміни її завершення. Це створює в учнів ясну перспективу роботи. Потім учитель повідомляє, що потрібно знати і уміти для вивчення теми. Тим самим в учнів створюється установка на необхідність підготовки до вивчення матеріалу. Завершується обговорення тим, що окремі учні дають самооцінку своїх можливостей щодо вивчення теми, вказують, який матеріал вони повторюють і що ще зроблять для підготовки до майбутніх уроків. Деяким учням учитель заздалегідь пропонує завдання для заповнення наявних прогалин, вказуючи, що виконання цих завдань створить можливість плідно вивчити нову тему. Весь цей етап вивчення теми дуже важливий для становлення мотивації навчальної діяльності учнів. Навряд чи правильно роблять ті вчителі, які його зовсім опускають або ж обмежуються однією фразою: "Сьогодні ми приступаємо до вивчення теми...", переходячи відразу до викладу нового матеріалу. Така «економія часу» болісно позначиться на всім характері навчальної діяльності школярів. На етапі операційно-пізнавального етапу учні засвоюють зміст теми програми та оволодівають навчальними діями і операціями, що входять в цей зміст. Роль даного етапу в становленні мотивації навчальної діяльності залежить, головним чином, від того, чи буде учням зрозуміла необхідність всього змісту і окремих його частин, всіх навчальних дій і операцій для розв'язання основної навчальної задачі, поставленої на мотиваційному етапі, чи усвідомлюють вони закономірний зв'язок між усіма окремими навчальними завданнями, важливість їх для вирішення загального навчального завдання. Рефлексивно-оцінний етап підсумковий в процесі вивчення теми, коли учні вчаться рефлексувати (аналізувати) власну навчальну діяльність, оцінювати її, зіставляючи результати з поставленими основними і приватними навчальними завданнями (цілями). Якісне проведення цього етапу має величезне значення у становленні мотивації навчальної діяльності. Роботу з підведення підсумків вивчення пройденого розділу необхідно організувати так, щоб учні змогли пережити почуття емоційного задоволення від зробленого, радість перемоги над подоланими труднощами, щастя пізнання нового, цікавого . Тим самим буде формуватися орієнтація на переживання таких почуттів у майбутньому, що призведе до виникнення потреб у творчості, у впертій самостійного навчання, тобто до появи позитивної стійкої мотивації навчальної діяльності. Для того, щоб виховати у школярів вміння оцінювати свою роботу, доречно давати їм таке домашнє завдання: "Напишіть перелік основних питань, пройдених нами у цій темі, і поруч помітьте, як ви це питання засвоїли: добре, або не дуже добре, або зовсім не засвоїли. На іншому листочку перерахуйте ті вміння, які ви повинні були придбати при вивченні теми, і вкажіть, як ви засвоїли ці вміння: добре, слабко або зовсім не засвоїли ". Це корисно для вироблення адекватної самооцінки навчальної діяльності, для з'ясування причин наявних прогалин і для спонукання школярів до ліквідації цих прогалин.  Важливо, щоб контроль і оцінка не тільки встановлювали фактичний стан знань і умінь кожного учня, а й використовувалися для спонукання його до подальшої роботи, для створення подальших перспектив цієї роботи. Сьогодні багато вчителів, усе більше усвідомлюючи значення мотивації для успішного навчання учнів, пропонують різні способи підвищення навчальної мотивації молодших школярів. Дуже цікавим здається досвід французької вчительки Сесіль Лешас. «Зараз не будемо говорити про організацію уроку. Мені хочеться розповісти про декілька цікавих дрібниць, які допомагають моїм учням займатися з інтересом і бажанням. На моєму вчительському столі на видному місці лежить красивий зошит. На обкладинці великими літерами написано: «Почесний зошит». Вгорі кожної сторінки – ім'я дитини. Сторінок стільки, скільки дітей у класі. Протягом дня я та інші педагоги записуємо успіхи школярів на відповідні сторінки. Це можуть бути: вдала відповідь, цікава робота, правильно і швидко розв'язана задача, допомога в якійсь справі – будь-який крок уперед з боку учня. Зовсім не обов'язково кожен день писати про кожного. Спочатку я сама вирішувала, кого записати в Почесний зошит. Поступово клас включився в обговорення принципів ведення зошита, щоб все було по-чесному і по заслугах, щоб був справжній привід для гордості. Ось наприклад: 12 грудня – привітання: Сузі, ти добре все зрозуміла про Мексику. 17 січня – спасибі, Джонатан, ти так старався на уроці. 29 січня – Рональде, браво! Ти здорово прибрав класну кімнату. Як тільки дитина набере 10 записів у зошиті, вона отримує право вибрати собі подарунок з великої коробки сюрпризів, що стоїть в кутку кабінету. Потім, схопивши Почесний зошит, щасливчик біжить прямо в кабінет директора школи. Так-так, самий головний начальник відкладає всі справи, уважно вивчає записи, тисне руку гарному учню, говорить всякі приємні слова і своєю директорською ручкою підписує сторінку. (Зізнаюся, домовитися з директором було найскладнішою частиною схеми.) Тепер я роблю ксерокопію все тієї ж сторінки і надсилаю батькам дитини. Нехай повісять на стінку в рамочці серед фамільних портретів або хоча б зайвий раз похвалять малюка, згадають, що він вміє не тільки пустувати, але і серйозно працювати. Варіантів такої системи безліч. Іноді, коли набридає зошит, я починаю заохочувати дітей жетонами. Учні збирають їх. Наприкінці тижня відкривається веселий магазин, де на жетони (і тільки на них) можна купити всілякі іграшки, блокнотики, наклейки, цукерки – все, про що мріє малюк і на що вистачило моєї фантазії (а також суми, відпущеної батьківським комітетом). …У нас багато традицій. Діти обожнюють традиції не менше, ніж сюрпризи. Так, кожен навчальний день закінчується певною грою. Щопонеділка ми завжди граємо в лото, у вівторок - в салочки у дворі або в спортзалі, дивлячись по погоді; в середу дивимося мультфільм і т. п. З якими б труднощами ми зіткнулися на уроках, додому малюк повернеться в хорошому настрої і буде знати, що завтра, незважаючи ні на що, його чекають у школі радість, гра, веселощі. Вранці по дорозі на роботу я бачу безліч дітей, що прямують у класи. Одні йдуть ледве-ледве, голова опущена, шаркаюча хода, ну просто маленькі старички. А інші весело скачуть, впевнено і діловито крокують туди, де друзі, ігри, сюрпризи, можливість проявити себе і, звичайно, нові дивовижні відкриття на уроках». Мотиви учіння в кожної дитини – глибоко особистісні, індивідуальні. Зовнішня поведінка учня, його ставлення до школи, товаришів, оцінювання багатьох подій – це все „вершки" від багатьох корінців, що живлять бажання дитини вчитися, долати труднощі. Живильні сили для всього дерева учіння йдуть насамперед від почуттів маленького школяра, від того, як його зустрічає школа і перший учитель. Якщо надії малюка на радість шкільного життя справджуються, зміцнюється допитливість, виникає інтерес, який і є сильним мотивом учіння. Молодший школяр дуже хоче добре вчитися. Він приходить до школи з цим великим бажанням. І радість шкільного життя залежить саме від успішності дитини у навчанні. Маленький учень ще не вміє долати труднощі, і кожна невдача приносить йому справжнє горе. Тому головне завдання учителя – підтримати дитину, створити умови, що забезпечують їй успіх у навчанні, дати дитині відчуття радості від того, що вона "знає і вміє". Список литератури Колесник А.І. Психолого-педагогічні аспекти самоосвітньої діяльності педагога з актуальних проблем підвищення мотивації учнів. / [Електронний ресурс] – Режим доступу: http:// ippobuk.cv.ua›images Костюк Г.С. Навчально-виховний процес і психічний розвиток особистості. – К.: Вища школа, 1984. Лешас Сесиль. Открытый урок веселых традиций. / [Електронний ресурс] – Режим доступу: http://ps.1september.ru/article. Маркова А.К. Формирование мотивации учения в школьном возрасте. – М., 1983. – С. 69 – 87. Мухина В.С. Шестилетний ребенок в школе. Кн. для учителя - М.: Просвещение, 1990 - 175 с. Формирование интереса к обучению у младших школьников. / [Електронний ресурс] – Режим доступу: http://uchil.net/ Формування позитивної мотивації як фактору успіху навчальної діяльності молодших школярів. / [Електронний ресурс] – Режим доступу: http://te.zavantag.com/docs/ Формування інтересу до навчання у молодших школярів. / [Електронний ресурс] – Режим доступу: http://ua-referat.com

category: Методика та технологія


title: Спецкурс «Життя тварин»

description: Програма спецкурсу у 8-му класі на заявлену тему та розробка навчального посібника до нього для учнів і вчителів. Метою є полегшити реалізацію допрофільної освіти з біології в середній ланці, розширювати знання

category: Методика та технологія


title: Орієнтовні завдання для контрольних робіт із математики для 2-го класу

description:
Об’єктами перевірки й оцінювання навчальних досягнень учнів із математики є складники предметної компетентності: знання, уміння та навички, здатність їх застосовувати в навчальних і життєвих ситуаціях. Контроль навчальних досягнень рекомендується здійснювати поточними перевірки (1-4-й класи) та тема

                  тичними перевірками (2-4-й класи)

category: Методика та технологія


title: Стаття «Про роль учителя-словесника на уроках світової літератури»

description:
На сучасному етапі розвитку суспільства громадянське виховання особистості базується на морально-етичних принципах, тобто головним критерієм виховання є морально-етичні поняття: категорії совісті, щастя, любові, добра, справедливості. Учня потрібно навчати критично мислити, обирати життєві ціннос

                  ті, керуватися моральними нормами, ефективно співпрацювати з іншими людьми, виявляти милосердя, толерантність. Саме уроки літератури вирізняються з-поміж інших шкільних занять тим, що допомагають читачам пізнати світ, знайти своє місце в ньому. Безперечно, література виконує головну роль у формуванні характеру, етичних смаків, світогляду школяра. Світова література покликана розвивати гуманітарну культуру та творчі здібності учнів, формувати у дітей уміння самостійно ознайомлюватися з творами мистецтва слова та сприймати духовні цінності людства. Особливе місце в освітньо-виховному процесі сучасної школи має особистість учителя-словесника. Сучасний учитель, на мою думку, має бути фахівцем, гуманістом, досвідченим читачем, який не просто передає свої знання учням, а й формує мислячу особистість. Проте, учитель повинен шукати такі засоби, які допомагали б розвиватися творчій, пізнавальній діяльності учнів, а не надавати матеріал у готовому вигляді, адже, за словами А. Дістервега, "…поганий учитель подає готову істину, гарний – вчить її шукати". Саме тому велика увага приділяється питанням сучасного уроку, де основною фігурою була б особистість учня з розвиненим критичним мисленням, здатним оцінювати себе і навколишній світ. Сучасні уроки літератури покликані допомогти учням побачити всю глибину навчального предмета, вони мають залучити їх до творчого процесу виявлення, самостійного осмислення та вирішення різноманітних проблем. На сучасному етапі основою навчальної діяльності, безперечно, є художній текст, дослідження його змісту та художніх засобів виразності, що зорієнтовано на глибинне розуміння композиційних особливостей тексту, художньо-естетичних смислів та вміння висловити своє ставлення до прочитаного. Безліч можливостей для досягнення вищезазначених цілей дає дослідницька робота на уроці і в позаурочний час. Ось тут ми і можемо говорити про творчий характер сучасного уроку світової літератури. Звичайно, найважливішою формою навчально-виховного впливу на учнів є урок, але такий урок, коли в основу своєї роботи вчитель ставить розвиток учня, коли вчитель стимулює пошук, коли учитель стає керівником навчально-пізнавального процесу, поєднуючи навчання з вихованням, де учні є активними учасниками навчального процесу. Саме творчий урок підвищує процес спілкування учителя з учнями, сприяє виникненню нових ідей і, звичайно, відкриває великі можливості для пошуку, для формування в дітей бажання самопізнання. Сучасний вчитель має вміло організувати дослідницьку діяльність школярів. Адже, якщо учні не обміркують, не прийдуть до вирішення тих чи інших питань самостійно, то більшість розглянутого на уроці матеріалу залишиться для них незрозумілим. Одним із засобів активізації процесу пізнання під час вивчення світової літератури є організація дослідницької діяльності учнів. Дослідницький метод характерний тим, що учні сприймають матеріал не зі слів учителя, а шляхом самостійного пошуку. При розв’язанні будь-якого проблемного завдання учень працює самостійно. Проте, продуктивно працюватиме лише той, у кого сформовані відповідні уміння і навички самостійної роботи. Тому розпочинати роботу з організації пошуково-дослідницької діяльності потрібно якомога раніше. Так, п’ятикласники, при вивченні теми "Природа і людина" працюють над проблемними питаннями: "Що таке природа?", "Що це за мова, на якій можна говорити з тваринами?", "Як повинна вести себе людина, щоб не нашкодити природі?" та ін. На своїх уроках широко використовую роботу з текстом: виписати слова, якими оповідач називає Лобо, знайти підтвердження в оповіданні тому, як автор ставиться до загибелі Бланки та ін. У 6 класі, наприклад, вчимося добирати цитати до літературного образу, складати цитатний конспект. Семикласники, при вивченні роману В. Скотта "Айвенго" відшукують матеріал про геральдику, виписують із роману визначення лицарської честі і складові кодексу честі. Організовуючи дослідницьку діяльність учнів на уроках літератури, ми, учителі, стимулюємо творчу активність, емоційність, навчаємо самостійного пошуку нестандартних рішень, залучаємо школярів до пошукової роботи. Дослідницька діяльність змінює суть викладання – учень займає рівну з учителем позицію, де останній створює умови для реалізації потенціалу першого. За рахунок самостійної діяльності учня підвищується рівень його освітньої компетентності, оскільки знання, здобуті у результаті самостійної пошукової діяльності, міцніші, вони стають особистим досягненням дитини і дозволяють їй показати себе, реалізуватися в колективі, відчути свої можливості і мати бажання для подальшої роботи, адже в сучасному світі учень, озброєний науковими методами пізнання стає конкурентоспроможним, затребуваним суспільством. Такий випускник зуміє знайти нестандартне рішення проблеми, яку сам може виявити і вивчити, зможе легко знайти потрібну йому інформацію, критично її осмислити. Завданням використання дослідницької технології є пробудити в учнів інтерес до пошукової роботи, розвиток читацької компетентності школярів. Предметом дослідження на уроках світової літератури може бути не лише текст літературного твору, а і його художні образи, твори інших видів мистецтва для порівняння, життя і творчість письменника, літературні течії, напрями. Для вивчення життєвого і творчого шляху письменника, наприклад, доречно зробити акцент на самостійній підготовці у творчих групах, виголошенні та обговоренні доповідей. Це певною мірою допоможе розв’язати такі проблеми як формування в учня уміння спілкуватися з ровесниками, оскільки ми, шкільні вчителі, бачимо, що багатьом старшокласникам властиве залишатися на уроці тільки спостерігачами, оскільки для них характерна нерішучість і невпевненість в собі, у своїх думках. Вони бояться вступати в дискусію, відстоювати власну думку, звернутися із запитанням. В основному при вивченні біографії звучить лекція, на якій учні є пасивними слухачами, які записують почуте в зошити у формі конспекту, або хронологічної таблиці. Слід пам’ятати, що життя митця – це передовсім життя його творів. Гадаю, ви погодитеся, що розповідь про майстра слова має бути цікавою, захоплюючою. У цьому допоможуть проблемні запитання, які сприятимуть активізації мислення учнів, доречними будуть цитування уривків автобіографії, спогадів сучасників письменника. Використовую таку проблемну ситуацію як "Синтез думок" - "Чому Буало писав, що муза Мольєра "говорить правду жартома й вона для всіх "благословенна"?" Інтерес до вивчення біографії викликають завдання дослідницького і творчого характеру: скласти сенкан на різні теми, літературне гронування "Складіть образ ідеальної, у вашому розумінні, сім’ї" ("Анна Кареніна" Л. Толстого). Тож учитель може заздалегідь дати окремим учням дослідницькі завдання: ознайомитися з творами автора, визначити підняті в них проблеми. Так, при вивченні біблійних мотивів роману М. Булгакова "Майстер і Маргарита" учні охоче шукають відповіді на такі питання: "Протягом якого часу створювалася Біблія?", "В якому столітті вона з’явилася на території України?" (група літературознавців), "Які події відбувалися в Римській імперії в епоху Христа, описані євангелістами?" (група істориків). Інші учні, наприклад, можуть отримати завдання: скласти список літератури з теми, яку учні використають для підготовки своїх доповідей. Серед найбільш оптимальних видів дослідницької діяльності є поділ учнів на малі дослідницькі, творчі та полемічні групи, де кожне коло учнів готує власний матеріал, згідно з обраним напрямом. Увесь клас, таким чином, активно бере участь у конструюванні уроку. Улюбленими завданнями учнів є створення презентацій, колажів. Досить ефективним у дослідницькій діяльності, на мою думку, є метод компаративного аналізу. Саме визначення методу вже говорить про нерозривний зв'язок світової літератури з іншими предметами. Метою компаративного аналізу є формування мислячої особистості з розвиненим критичним мисленням. Порівнюючи творчість авторів різних літератур, їхні твори, учні вчаться робити аналіз, висновки. Прикладом можуть бути такі завдання: порівняти переклади вірша Кіплінга різними авторами, порівняти образи Вільгельма Телля та Робіна Гуда. Такий вид діяльності є одним із засобів розвитку емоційної сфери особистості учнів. Творчі пошукові завдання учителем задаються дітям і для опрацювання вдома. Викликають цікавість, наприклад, такі домашні завдання: підготувати повідомлення "Рільке і Україна", з’ясувати основу метафори доби бароко "Життя людини – троянда, що швидко в’яне і перетворюється на колюче й сухе стебло", створити рекламу "Образи Мазепи у творах митців світової літератури" та ін. Дослідницька діяльність учнів може бути організована у формі спеціального уроку-дослідження. Такі заняття можуть бути різних видів, залежно від цілей, поставлених учителем: Урок теоретичного дослідження передбачає вивчення критичної та довідкової літератури, а на уроці практичного дослідження об’єктом дослідження стають тексти творів, урок-творчого дослідження – це організація групової та індивідуальної роботи: складання цитатних характеристик, написання листа від імені персонажа, інсценізація епізодів, добір музичного супроводу та ін. Основним завданням педагога-словесника є навчити своїх вихованців творчо мислити, самостійно аргументувати, аналізувати та інтерпретувати художній твір, формувати своє бачення і розуміння прочитаного. Саме дослідницька діяльність учнів є запорукою формування особистості, яка має власний погляд на світ, що дає в майбутньому можливість упевнено почуватися в суспільстві, бути ерудованою, обізнаною людиною, яка не боїться труднощів і завжди знайде вихід із складних життєвих ситуацій.

category: Методика та технологія


title: Стаття «Школа майбутнього для майбутнього (система розвивального навчання Д. Б. Ельконіна - В. В. Давидова)»

description:
Найдивовижніше в житті - відкриття світу в середині людини. Кожен прагне пізнати себе, своє Я, тому що має себе Особистістю. Д. Б. Ельконін Щороку нові першокласники починають нове для них шкільне життя, повне дивних відкриттів. Але питання в тому, хто

                   і як робить ці відкриття? Чи цікаво учневі на уроці, якщо він займається тільки репродуктивною діяльністю, якщо йому все розповідає і показує вчитель? Чому за традиційної системи до кінця початкової школи діти практично повністю втрачають інтерес до навчання? Як на одному уроці поєднати навчальний матеріал з розвитком пізнавальних здібностей учнів, їх умінням вчитися? Як знайти довготривалі стимули до праці? Як вплинути на байдужих дітей? Як найкраще поєднати методи і прийоми під час пояснення нового матеріалу? Як зберегти емоційне благополуччя і оптимізм дітей, їх позитивне ставлення до навчання? Як на уроці організувати діяльність учня так, щоб він сам сформулював проблему, яка в нього виникла, після того, як він зрозумів, що він чогось не знає? У 30-х роках видатним психологом Л. С. Виготським була висунута ідея про можливість побудови системи навчання, що не просто спиралася б на випадкові здібності дитини, а формувала б та розвивала їх (формула Л. С. Виготського: "Навчання повинне тягнути за собою розвиток"). Ідея розвивального навчання (РН) належить Д. Б. Ельконіну. Наукові фундаментальні психолого-педагогічні дослідження по здійсненню цієї ідеї почалися в 60-х роках минулого століття у рамках вітчизняної психологічної школи. Вони велися в Харківському університеті, Харківському інституті, в Інституті загальної й педагогічної психології АПН під керівництвом відомих учених В. В. Давидова і Д. Б. Ельконіна., в результаті чого психологами, методистами і вчителями (В. Рєпкіним, С. Максименко, О. Дусавицьким, Т. Середою, Ф. Боданським та ін.) була розроблена концепція розвивального навчання. У загальному вигляді вона така: у молодшому шкільному віці через спеціально побудоване навчання (на основі теоретичних знань та теоретичного мислення) у дитини можуть бути сформовані певні здібності щодо особистого самовдосконалення, особистого саморозвитку, самопізнання. Автори даної концепції свідомо орієнтувалися на фундаментальну людську здатність – самостійно будувати та перетворювати особисту життєдіяльність, бути її справжнім суб'єктом. Тому відмінність РН від інших видів і форм навчання у тому, що учень – не об'єкт педагогічного впливу вчителя, а суб'єкт особистої учбової діяльності, людина, що вміє вчити самого себе, сама визначає межі свого знання (незнання) та сама знаходить засоби розширення меж відомого, доступного. Завдання системи – сформувати у дитини певні здібності (рефлексію, аналіз, планування) щодо самовдосконалення. А знання їй потрібні як засіб для розвитку особистості. Мета навчання – розвиток особистості дитини як суб'єкта життєдіяльності, формування здатності здійснювати вибір особистої поведінки у відповідності з індивідуальними потребами, суспільним обов'язком та можливостями їх реалізації. Головним мотивом навчання тут стає інтерес до пізнання: формуються основи наукового мислення, інтелектуальні та особистісні здібності, яких у дитини раніше не було. Основним психологічним завданням є формування вміння вчитися – здатність ставити та розв'язувати завдання по саморозвитку. Причому навчання є розвиваючим практично для усіх дітей, хоча рівень їх інтелекту різний. Яка роль вчителя у цьому процесі? Вчитель не є джерелом інформації, пояснення нового. Він повинен вміло поставити пізнавальну задачу. Майстерність вчителя полягає у вмінні показати розумову діяльність учнів, а не себе, свою ерудицію. Учень та вчитель мають між собою стосунки співробітництва – рівні і демократичні, шанобливо та із взаємоповагою ставляться один до одного. Учень нічого не отримує в готовому вигляді. До нового діти приходять шляхом логічних міркувань, усе спочатку пояснюється учнями. Немає традиційного пояснення вчителем нового матеріалу. Метод роботи на уроці у системі РН – "пошуковий", "дослідницький". Діти самостійно шукають шляхи розв'язку поставлених перед ними задач, висловлюють свої здогадки, гіпотези, пробують пояснити, довести свою думку. Самому це зробити важко, виникає потреба поміркувати разом (мотив співпраці). Тому головною формою роботи на уроці при відкритті нового є робота в групах. Впровадження системи розвивального навчання (РН) у початковій школі, яке почалося наприкінці 80-х років, змінює весь хід розвитку особистості в підлітковому й старшому шкільному віці, коли в школяра з'являються психологічні засоби вирішення задач життєвого самовизначення (О. К. Дусавицький). З 1994 р. починається новий етап у становленні системи РН – перехід до масової шкільної практики. Вона перетворюється в одну з головних альтернативних освітніх систем, що мають важливе значення для вирішення задач побудови сучасної школи. Система розвивального навчання Ельконіна-Давидова – це інноваційна педагогічна технологія випереджувального психологічного та інтелектуального розвитку особистості дитини. У школі розвивального навчання справжньою метою є сам процес, у якому створюються умови для розвитку, і головний результат діяльності школи – створення цього живого процесу, що стимулює розвиток. Введення розвивального навчання помітно змінює життя школи: формується учбова діяльність, яка заснована на потребах, діях, активній участі учня; мета якої – зміни у самих школярах. Потрібною стає зовсім інша педагогічна діяльність, основа якої – проектування умов (ситуацій) для самостійних дій учня, для його розвитку. З’являється не лише діагностика результатів, засвоєння відомостей, але й діагностика процесу розвитку, рівня формування компонентів навчальної діяльності, навчальних дій (інтерес, постановка мети, планування, аналіз, контроль, оцінка), діагностика розвитку теоретичного мислення, особистісних якостей – здатності співпрацювати, спілкуватися, прагнути до розвитку. Разом з цим створюється потреба в такій позанавчальній діяльності, що дозволить підліткові реалізувати провідну діяльність цього віку – спілкування, – суспільно значуща діяльність. Своєрідним є і управління школою, в якій пріоритетом виступають суб’єкт-об’єктні стосунки. У нашій школі система розвивального навчання почала впроваджуватись з 1993 року, коли, на підставі наказу по Управлінню освіти Житомирської облдержадміністрації № 3121, на базі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8 м. Житомира (директор школи на той час – Варьоха Ніна Антонівна) відкрився експериментальний майданчик по впровадженню системи РН в початковій школі. Опорна школа з РН в м. Житомирі функціонувала з 1995р. до 2005р. На даний час школа № 8 випустила вже 16 класів, зараз навчаються діти в одинадцяти класах: 4 початкових класи; 5 класів в середній ланці; 2 класи в старшій ланці. Зараз у школі за системою РН працюють п’ять вчителів початкових класів: 4 вчителі вищої категорії (з них – 2 вчителі-методисти, 1 старший вчитель) і 1 вчитель І-ї категорії. У школі забезпечується наступність у впровадженні системи РН у середній та старшій ланках, де елементи розвиваючого навчання використовуються при викладанні математики та української мови. Цю систему тут впроваджують 2 вчителі української мови (з них – 1 вчитель вищої категорії та 1 – вчитель ІІ категорії) і вчитель математики ІІ категорії. Вчителі РН беруть активну участь у Всеукраїнських конференціях з РН в м. Києві; у міських, обласних та Всеукраїнських педагогічних виставках (зокрема, матеріали з досвіду впровадження РН у школі отримали бронзову нагороду на ХІІ Всеукраїнській виставці "Сучасні заклади освіти-2009" у м. Києві за високі творчі досягнення в інноваційному оновленні національної системи освіти); проходять курсову перепідготовку в Харківському Центрі методики та психології РН; залучаються до обговорення форм і методів РН на методичних радах, педрадах, педагогічних читаннях, методичних об’єднаннях вчителів; впливають на творчий процес впровадження науково-практичних елементів РН в основну школу. Двоє вчителів є членами Міжнародної асоціації "Розвивальне навчання". У 2004 р. укладено угоду про творче співробітництво з Житомирським державним університетом ім. І. Франка, де згодом, у 2008 р., згідно програми, затвердженої Міністерством освіти і науки України, розпочато підготовку вчителів початкових класів, які будуть викладати у школі математику за системою РН. У системі розвивального навчання першочерговим є збереження духовного здоров’я, емоційного добробуту кожної дитини поряд із необхідністю навчити кожного творчо мислити, добре читати, грамотно писати, швидко рахувати. Крім того, необхідно навчити дітей самостійно здобувати нові знання, проявляти зацікавленість, бути дослідниками, творцями. Переступаючи поріг школи, 95% дітей хочуть вчитися. І як же прикро, коли через 2-3 місяці навчання дитина відмовляється йти до школи. Перед учителем постає задача: протягом навчання прищепити учням бажання отримувати знання, впевненість у тому, що вони можуть і вміють вчитися, спрямувати всі зусилля на організацію пошукової діяльності дітей. Початкова школа – це основа сучасної освітньої системи. Реалізація методу розвивального навчання в початковій ланці змінює весь хід розвитку особистості школяра, класного колективу і навчальної діяльності. Психологічні дослідження, які проводились вчителями школи, показали, що в розвитку особистості відбуваються цікаві зміни: у дітей на кінець четвертого року навчання з'являються риси дорослої людини, яка спроможна керувати власною поведінкою. Відбувається мовби "віковий здвиг", випереджувальний розвиток молодшого школяра. Реалізація експериментальної програми протягом 22 років на різних групах дітей дозволила встановити деякі закономірності у формуванні певних психічних та особистісних структур. Вже на кінець початкової ланки у більшості дітей формується воля, яка визначає такі риси характеру як цільність, силу, твердість і врівноваженість. Найчастіше це виявляється в таких ситуаціях, як долання перешкод, прояв відповідальності, потреба долати конфлікт мотивів або конфлікт бажання і відповідальності. На відміну від традиційного навчання, у дітей, які навчаються за системою РН, з перших днів формувались системні теоретичні знання про навколишній світ, при чому не тільки в рамках навчальних шкільних предметів, але й поза ними. Діти навчились мати особисту позицію, доводити її, співвідносити з позицією інших, навчились постійно робити вибір, а це – важливий інструмент розвитку самостійності. Діти стосовно себе мали об'єктивну самооцінку, могли чесно визначити свій рівень досягнень, виділяти проблеми, також знаходити спосіб подолання труднощів. У дітей відмічався високий рівень самостійності. Вони мали думку щодо кожного життєвого питання. Світ інших не відкидали, але свою точку зору відстоювали. Змінювалось ставлення до навчання. На кожному уроці, відкриваючи щось нове, приходили до думки, що думати – це цікаво. Спочатку, коли співпрацювали, відкривати нове цікаво було разом, але на кінець початкової школи діти підійшли до співпраці з самими собою, що привело до навчання самостійності та вміння вчитись. 92% дітей на запитання "Заради чого я навчаюсь?" відповіли: "Тому що цікаво!". Психологічні дослідження результатів розвивального навчання показали, що навчальна діяльність у школярів в цій системі починає повноцінно формуватись набагато раніше, у порівнянні з учнями традиційних класів. Була виявлена також суттєва різниця в розвитку пізнавальних процесів (рівень теоретичного мислення, пам'яті і т. д.). Суттєві відмінності спостерігаються і в формуванні особистості дитини: учні більш комунікативні, відкриті, менш тривожні, позитивно ставляться до навчального процесу. Навчальна діяльність – провідна в молодшому шкільному віці. Тому саме ставлення до навчання є важливим показником розвитку особистості в даний період. Значна кількість дітей в системі РН вже в другому класі пов'язують своє бажання вчитись з інтересом до знань (46%), а в третьому класі таких дітей – 87%. За спостереженнями, у дітей, що навчалися за системою РН, з року в рік інтерес до навчання не зникав, а навпаки зростав. Вже в другому класі у 87% дітей виявились пізнавальні інтереси, які пов'язані з навчальними предметами. А в третьому – інтереси більшості (75%) вийшли за межі шкільної програми. Отже, у більшості дітей, вже починаючи з другого класу, в процесі навчання з'являється своя точка зору на навчання. Це якісно нове ставлення до навчальної діяльності можна пояснити як особистісне ставлення, що починає формуватись вже в ранньому шкільному віці. Діти шукають нові засоби підтвердження своєї суспільної цінності, нові форми спільної діяльності. Участь школярів у спільній діяльності впливає на розвиток особистості кожного учня (мотиви навчання, пізнавальні інтереси). В ході колективної роботи на уроках у дітей формуються норми спілкування. Моральні норми усвідомлюються в процесі реальних стосунків, а не приносяться ззовні. У дітей формується уявлення про якості людини та критерії їх оцінки. Це забезпечує дієвість моральних норм та вміння дитини застосовувати їх для розв'язання конфлікту в ситуації морального вибору. Отже, в системі РН органічно зливаються, доповнюючи та збагачуючи одна одну, навчальні та виховні цілі шкільної освіти. Аналізуючи роботу в школі за системою розвивального навчання, можна зробити висновки: Споживацькі мотиви, з якими діти приходять до школи, змінюються на пізнавальні, змістовні. Формуються основи наукового мислення, інтелектуальні і особові здібності, яких раніше у дитини не було. Учні оволодівають головними учбовими діями: дією цілепокладання, аналізу, моделювання, контролю та оцінки. Труднощі, які виникають у дітей з низьким рівнем інтелектуальних здібностей, поступово долаються у груповій роботі. Найпасивніші учні включаються до роботи в групах за бажанням, докладаючи усіх зусиль, щоб не підвести своїх товаришів по команді. Групова робота підвищує в учнів позитивне ставлення до навчання, бажання відвідувати школу не втрачається. Поліпшуються стосунки між однокласниками, зростає впевненість учнів у власних можливостях, підвищується почуття власної гідності. Таким чином, створюється необхідна психологічна основа подальшого розвитку особистості у підлітковому та юнацькому віці. А в учителя є можливість до реалізації своєї педагогічної творчості, тому він отримує задоволення від своєї роботи. Що мене як педагога радує найбільше, коли я бачу результати діяльності у класах розвивального навчання? Висока активність, впевненість дітей, відсутність боязні у подоланні труднощів, бажання допомогти, виручити, висока пізнавальна діяльність, стійкий пізнавальний інтерес. Система дає можливість розвивати інтерес, логічне, абстрактне, образне, критичне мислення, зорову та слухову пам'ять, увагу. Побувавши на уроках у своїх колег, я побачила, з якими сяючими очима діти працюють на уроці, з яким бажанням вони вчаться. А педагоги, як і діти, перебувають в постійному пошуку та відкриттях. Система дає широкі можливості прояву, розвитку та реалізації творчості, дає відкриття себе в собі (для себе) та себе для інших, та при цьому ще відбувається взаємозбагачення один одного (учень – учень, вчитель – учень, учень – вчитель). Чим більше працюю, тим більше переконуюся в доцільності та результативності даної системи, адже розвивальне навчання в ЗОШ № 8 м. Житомира показало свою ефективність, доцільність подальшого впровадження в практику основної та старшої школи. За умови цілеспрямованої роботи адміністрації школи з педагогічним колективом, введення системи РН в середню та старші ланки згодом дасть змогу розробити цілісну модель школи розвитку – школи для майбутнього. Список використаної літератури Дусавицкий А. К. Развитие личности в учебной деятельности. – М.: Дом педагогики, 1996. Дусавицкий А. К. Развивающее образование. Основные принципы. – М.: Дом педагогики, 1996. Дусавицкий А. К. Развивающее образование: теория и практика. Статьи. – Харків, 2002. Практика розвивального навчання. Збірник статей. // За редакцією O. K. Дусавицького. – Харків, 2004. Амонашвили Ш. Размышление о гуманной педагогике. – М., 1996. Зак А. З. Диагностика видов мышления у младших школьников. (Научно-практические материалы для учителей и школьных психологов). – М: Издательство Международного Образовательного и Психологического Колледжа, 1995. Фридман Л. М. Изучение процесса личностного развития ученика. (Методические рекомендации дня учителей и практических психологов). – М.: Издательство Международного Образовательного и Психологического Колледжа, 1995. Репкина Г. В., Заика Е. В. Оценка уровня сформированности учебной деятельности. – Томск: Пеленг, 1993. Оценка без отметки // Под редакцией Г. А. Цукерман. – Москва – Рига: Педагогический центр "Эксперимент", 1999. Назаренко А. А., Ольховська З. М., Толмачова І. М. Ми прийшли до школи. Розробки уроків до курсу "Введення в шкільне життя". – Харків: Веста: Видавництво "Ранок", 2003. Цукерман Г. А. Виды общения в обучении. – Томск: Пеленг, 1993. Цукерман Г. А. Зачем детям учиться вместе? – М.: Знание, 1985. Лийметс Х. Й. Групповая работа на уроке. – М.: Знание, 1975. Танцоров С. Т. Групповая работа в развивающем образовании. Исследовательская разработка для учителя. – М.: Педагогический центр "Эксперимент", 1997. Лопатша О., Скребцова М. Щастя родини. Книга для родинного виховання у школі. – К., 2002. Урок в системе развивающего образования (Особенности организации групповой работы). Вып. 3-й. – Сост.: Кондратюк Е. М., Толмачева И. Н., Шилкунова З. И. – Под ред. А. К. Дусавицкого. - Харьков, 2002.

category: Методика та технологія


title: Стаття «Ігровий метод у розвитку рухових навичок та якостей дітей»

description: У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що з давніх-давен в Україні будь-які зібрання дорослих і дітей супроводжувались ігровою діяльністю. Участь у грі дозволяла людині відійти від проблем повсякдення, запобігти виникненню сумніву та недовіри до своїх сил

category: Методика та технологія


title: Стаття «До питання паронімії як лексичного явища»

description:
Однією з актуальних та найменш досліджених на сьогоднішній день в лінгвістичній науці залишається питання паронімії. В другій половині XX століття у науковців з’являється зацікавлення та інтерес до паронімії, проте лише окремі думки та зауваження, та спроби виокремити і з’ясувати природу паронімі

                  ї відбуваються на початку XIX століття. Як частину мовної системи пароніми почали вивчати з 1960-х років. Більша частина робіт, присвячених цій проблемі у вітчизняній науці, так чи інакше була пов'язана з викладанням іноземних мов, та водночас йшов процес вивчення паронімії як особливого явища мови. Теоретичні і практичні основи сучасних досліджень з паронімії закладено в роботах науковців Д. Г. Гринчишина, О. А. Сербенської, В. Ващенка, О. Вишнякової, Т. В. Веракши, Ю. А Бєльчикова, А. В. Юханова, Ю. П. Люстрової, О. І. Голованової, М. С. Панюшева, В. І. Красних, А. Н. Гвоздєва, М. П Колеснікова, В. М. Штибіна, О. П. Антипінної, М. Т. Демського, та ін. В науковій та навчальній літературі не існує єдиного визначення паронімії. До сих пір серед лінгвістів - науковців не встановлена єдина точка зору про зміст явища паронімії. Одні розглядають паронімію з точки зору культури мови, інші – лінгвістичних досліджень. Тож, лишається не дослідженим ряд теоретичних питань, щодо сутності явища паронімії: 1) не встановлено єдиного визначення терміна "паронім"; 2) відсутній повний список паронімів української мови; 3) не розроблено єдиних лінгвістичних параметрів щодо словникової статті; 4) не існує жодного об’ємного наукового дослідження з паронімії української мови; 5) немає досліджень присвячених розгляду паронімів в діахронії; 6) не з’ясовано місце паронімів в мікроструктурі української лексики в складі лексичної системи. Актуальність статті зумовлена необхідністю дослідження питання паронімії як лексичного явища. Метою дослідження статті є аналіз та специфіка питань явища паронімії. Сучасні дослідники, спираючись на роботи О. В. Вишнякової, Ю. А. Бєльчикова, М. С. Панюшевої, Н. П. Колесникова продовжують вивчати різні аспекти паронімії в контексті лінгводидактики, теорії культури мови, з позицій міжмовної взаємодії. При цьому процес вивчення паронімії залишається маловивченим та не достатньо дослідженим. Однією з головних проблем паронімії є визначення суті явища "паронімії". Перші згадки про визначення поняття "паронімія" знаходимо в "Пояснювальному словнику іноземних мов", виданому в 1883 році: "Пароніміка, паронімія, грец. рara (біля, рядом) і onyma (ім’я). Вчення про походження слів, а також значення слів, однакових за звучанням, проте різних за правописом та змістом" [ 6, с. 517 ]. Українські мовознавці Д. Г. Гринчишин та О. А. Сербенська автори "Словника паронімів української мови" дають прийнятне науці визначення: пароніми (від грец. para – біля, поруч і onyma – ім’я) – слова дуже близькі за звучанням, але різні за значенням і написанням (абонент – абонемент; варан – варнак; завершувати – звершувати; мимохідь – мимохіть) [9, ст. ]. "Словник української мови" подає таке визначення: пароніми (гр. para – біля, поряд і onyma – ім’я) – слова, утворені від одного й того ж кореня за допомогою різних афіксів і вживані в лексичній системі мови з різними значеннями [10, с.  171]. С. О. Караман, О. В. Караман, М. Я. Плюш, автори підручника "Сучасна українська мова" доводять, що пароніми - слова, досить близькі за звуковим складом і звучанням, але різні за значенням. Часто вони мають один корінь, а різняться лише суфіксом, префіксом чи закінченням [5, с. 22]. Порівнявши дані визначення, доходимо висновку, що в "Словнику української мови" та в підручнику "Сучасна українська мова" до паронімів належать слова, утворені від одного кореня за допомогою різних афіксів та різні за значенням. На думку Ю. А. Бєльчикова та В. І. Красних, паронімами слід вважати однокореневі слова, що належать до однієї частини мови, що мають звукову подібність, але різняться своїми значеннями (типу гнівний - гнівливий). В. І. Красних, погоджуючись з концепцією Ю. А. Бєльчикова, вважає лексичними паронімами "близькі за звучанням однокореневі слова, що відносяться до однієї частини мови, але мають, як правило, різні значення". Крім того, автор пише про існування "квазіпаронімів", тобто слів, що мають випадковий звуковий збіг кореня (перев’яз - перев’язь; комунікативний – комунікаційний). В "Словнику лінгвістичних термінів" О. С. Ахматової дається таке трактування визначення: "Пароніми – слова, які в ході звукового звучання і часткового збігу морфемного складу можуть або помилково або каламбурно вживатися в мові" [1, с. 313]. А. Н. Гвоздьов визначає пароніми як слова з подібним, хоча і не тотожним значенням. Автор, поряд з багатьма іншими підкреслює значення паронімії для "гри словами", прийому, яким часто користуються письменники. Професор О. Вишнякова стверджує "…однією з ознак визначення паронімів є звукова подібність слова… Та тим не менше, — зауважує науковець, — одна звукова подібність слова не може бути основним критерієм його самостійності". За О. Вишняковою, "пароніми —це близькі за звучаннями однокореневі слова з наголосом на одному і тому ж складі, належить до одного логіко-граматичного ряду і виражає різні змістові поняття". З кожним роком думки вітчизняних і зарубіжних науковців, які займаються питанням паронімії, погоджуються з думкою про існування однокореневої, а не різнокореневої паронімії. Дослідники акцентують увагу на різних аспектах паронімії залежно від мети дослідження. Відповідно до цього всі дослідження, що стосуються паронімії, можна розділити на дві групи: роботи, в яких обґрунтовується точка зору на пароніми як системне явище мови; роботи, в яких паронімія розглядається як мовленнєве явище, оскільки усвідомлюється комунікантами не "як факт наявності в мові фонетично схожих і семантично співвідносних (за певних умов) слів, а як процес їх контамінації в мові". До першої групи можна віднести роботи, пов'язані з комплексним підходом до паронімії, незалежно від практичного використання результатів дослідження (О. В. Вишнякова, Т. В. Веракша, С. С. Іванов, Є. А. Конєва, О. П. Антипина), до другої відносяться дослідження, в яких автори розглядають аспекти культури мови, лінгводидактики та інше (А. В. Потаніна, В. С. Пономарьова, О. Д. Прокопчик). В дисертаційних дослідженнях, присвячених паронімії, це явище розглядається як в рамках однієї мови, так і в зіставленні з іншими мовами. Частина робіт присвячена розгляду міжмовних паронімів, при цьому деякі автори роблять акцент на психолінгвістичному аспекті функціонування паронімів у мовленні. Розглянемо більш докладно результати наукових досліджень з паронімії, які так чи інакше вплинули на формування концепції. У докторській дисертації Т. В. Веракши "Лінгвістична природа паронімів російської мови", обґрунтовується точка зору на пароніми як системну мовну категорію, яка чітко відмежовується від близьких і суміжних явищ. Важливим чинником в дисертації є те, що в ній вперше зосереджено увагу на невивченості та недостатньому відображенні в лексикографічних виданнях паронімів, функціонуючих в науковому тексті. В дисертації С. С. Іванова "Лінгвістичний статус і функціональні можливості паронімії в системі сучасної англійської мови" розглядається проблема функціонування паронімії на прикладі сучасних художніх та рекламних текстів в англійській мові. Автор підкреслює особливу роль використання паронімів як першооснову поетичного і прозового тексту та вплив рекламного повідомлення на реципієнта. В основі дисертаційного дослідження А. В. Потаніної "Семантичні та словотвірні особливості міжмовних субстантивних паронімів в російській і німецькій мовах" лежить порівняльний аналіз співзвучних лексем, що мають "загальний етимон" і оформлених інтернаціональними суфіксами, на матеріалі двох неспоріднених мов. Для В. С. Пономарьової в дисертації "Паронімічна помилка у французькій мові" актуальним є аспект паронімії, що стосується змішання співзвучних слів тієї чи іншої мови особами, для яких він не є рідною. Е. А. Конєва в своїй роботі прагнула вивчити особливості паронімів з точки зору психолінгвістичного підходу, а точніше, досліджувала їх функціонування в ментальному лексиконі, у зв'язку з чим автором були взяті до уваги і включені в класифікацію псевдопароніми. О. Д. Прокопчик у своєму дослідженні виходить з того, що "паронімія - це явище "мовної" семантики" [7, с. 17 ]. На думку автора, паронімія усвідомлюється учасниками спілкування не як факт наявності в мові фонетично схожих та співвідносних слів, а як процес їхнього змішання в мові. Науковець О. П. Антипіна основну увагу приділяє зіставному аналізу патронімічних відносин в системі російської та англійської мов. Дослідження еквівалентних мовних структур дозволило їй виявити загальні та специфічні риси російської та англійської мов. Таким чином, в дослідженнях чітко намітилися два аспекти, пов'язані з питанням паронімії, які найчастіше привертають увагу вчених. Перший - нерозмежування паронімічної лексики в індивідуальній свідомості (чому плутають слова пароніми), і це більшою мірою хвилює дослідників, що турбуються про збереження правильного вживання лексичних одиниць. Другий аспект, який хотілося б особливо відзначити, - це причини появи паронімів в мові та мовленні (чому виникає потреба в розмежуванні варіантів), саме цьому аспекту в роботах приділено набагато менше уваги. Таким чином, явище паронімії традиційно привертає увагу вчених, дослідження ведуться в різних наукових парадигмах, однак питання паронімії як лексичного явища до теперішнього часу залишається відкритим. Список використаної літератури 1. Ахматова О. С. Словник лингвистических терминов, 1966, с. 313. 2. Бельчиков Ю.  А. Словарь паронимов русского языка [Текст] / Ю.  А. Бельчиков, М.  С. Панюшева. – М.: АСТ; Астрель, 2004. – 458 с., Красных, В.  И. Толковый словарь паронимов русского языка [Текст] / В.  И. Красных. – М.: АСТ; Астрель, 2003. – 592 с. 3. Вишнякова О. В. Паронимы в русском языке / О. В. Вишнякова. – М.: Высшая шк., 1974. – 189 с. 4. Гвоздев А. Н. Очерки по стилистике русского языка. – М.: Просвещение, 1965. – 408 с. 59. 5. Караман С. О. Сучасна українська літературна мова: навч, посібник для стуц. вищ. навч. закл. / С. О. Караман, О. В. Караман, М. Я. Плющ [та ін. ]; за ред. С. О. Карамана. - К.: Літера ЛТД, 2011. - 560 с. 6. Михельсон М.  И. Русская мысль и речь. Свое и чужое. Опыт русской фразеологии: сборник образных слов и иносказаний [Текст] / М.  И.  Михельсон. Т. 1. – М.: Терра, 1997. 800 с. 7. Прокопчик О.  Д. Семантические механизмы и прагматические функции паронимии: дис.... канд. филол. наук [Текст]: 10.02. 04 / Прокопчик Ольга Дмитриевна. – СПб., 2005. – 182 с. 8. Словник української мови: В 11 т. – Т. 1-11. – К.: Наук. думка, 1970-1980. 9. Словник паронімів української мови / Д. Г. Гринчишин, О. А. Сербенська. – К.: Освіта, 2008. – 320 с. 10. Українська мова: Енциклопедія / [ред. кол.: Русанівський В. М., Тараненко О. О. (співголови), Зяблюк М. П. [та ін. ]. ― К.: Укр. енцикл., 2000. ― С. 460.

category: Методика та технологія


title: Стаття «Екологічне виховання з елементами краєзнавства на уроках хімії»

description:
У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що особливо позитивний результат мають екологічні задачі з елементами краєзнавства. Їх оптимальне використання в навчальному процесі дозволяє зробити теоретичний матеріал аргументованим, життєвим і менш академічним, учень стає активним учас

                  ником проблем захисту природи

category: Методика та технологія


title: Посібник «Розв’язуємо текстові задачі» з математики

description:
Пропонований методичний посібник розроблений відповідно до програми факультативного курсу «Розв’язуємо текстові задачі» для учнів 5-6-х класів (авт. Л. В. Заболотня) та може бути використаний як молодим учителем, так і досвідченим. Частково матеріал опробований учителями математики ліцею на факульта

                  тивних заняттях з учнями

category: Методика та технологія


title: Стаття «Використання гри у процесі гармонійного розвитку особистості»

description:
Чому гра так подобається дітям? Тому, що гра дарує і радість і захоплення, що саме процес гри сповнений несподіванок, а результат – таємниця. Але, крім суб’єктивного сприйняття, є, безумовно, глибинний вплив гри на людину, на основні сфери її життєдіяльності: фізичну, емоційно - вольову, інтелект

                  уальну та духовну. Слід зазначити, що гра – це, як правило, переживання, тому найбільш активною під час гри стає емоційна сфера. Подібно до того, як під час перегляду захоплюючого фільму глядачі стають причетними до його подій, так і в процесі цікавої гри її учасники можуть забути про все інше. Гра може бути рухливою, коли поряд з емоційною активізується фізична сфера дитини, і може бути статичною з точки зору рухливості тіла – це ігри логічні, ігри на кмітливість, коли разом з емоційною активізується інтелектуальна сфера ("Математичний бій", "Що?Де? Коли?" і т. п.). Аналіз гри та її елементів з точки зору розвитку основних сфер життєдіяльності людини може дати науково обґрунтовані відповіді на досить цікаві питання, наприклад, чому так важко привчити дитину до регулярного виконання фізичної зарядки? Під час механічного виконання заздалегідь відомих рухів активізується лише фізична сфера, а емоційна, інтелектуальна та духовна залишаються переважно пасивними. Відсутність переживання, емоційного забарвлення роблять фізичну зарядку мало привабливою. Але досить додати музику, яка б активізувала емоційний стан, і все змінюється: аеробіка чи ритмічна гімнастика пробуджують усмішки та завзятість. З цієї ж точки зору "суха задачка" - задача, що містить у собі тільки інформаційну частину, тобто спрямована лише на роботу інтелектуальної сфери особистості. Зрозуміло, що найбільшого зацікавлення та максимальної працездатності учнів досягти, впливаючи на всі чотири сфери життєдіяльності. Використання гри та ігрових елементів дає змогу зробити значний крок у цьому напрямку. До речі, якщо запитати у випускників шкіл, що їм запам’яталося у шкільному житті, вони пригадають найбільш емоційно насичені ситуації, як на уроках, так і в позаурочний час, тобто ситуації задоволення потреби в емоційному розвитку. Діти чи дорослі здебільшого прагнуть до таких ситуацій. Людина швидше обере любов чи ненависть, радість чи сум, але не байдужість та порожнечу. І в цьому - задоволення природної потреби, бо порожне життя – це вічний розвиток. Слід визнати, що в початкових ланках освіти розвиток емоційної сфери приділяється більше уваги, ніж у старших класах. Однак з точки зору гармонійності у розвитку дітей теж існують певні диспропорції. Ігри чи ігрові елементи, що використовуються, розвивають переважно сфери емоційну з фізичною чи емоційну з інтелектуальною. Поза увагою все ще залишаються ігри та тренінги духовної спрямованості. Саме такі тренінги викликають та закріплюють вищі емоційні стани та почуття людини, допомагають формувати у дітей духовні, гуманістичні та екологічні цінності, які нині так потрібні. Подібні ігри можна використовувати, починаючи з дитячого садка, а назви їх підказує саме життя, наприклад: "Врятування річки від забруднення", "Заспокой іншого", "Поділись радістю" та інші. "Що посієш, те й пожнеш" - заповідає стародавня мудрість, отже, які якості матимуть сьогоднішні діти, такі матиме і майбутній світ, в якому жити всім нам.

category: Методика та технологія


title: Методичний ринг

description: Сценарій проведення методичного заходу для вчителів із проблеми «Масове новаторство у практиці роботи учителя - реальність чи міф? (Сучасні технології в роботі: розвиток критичного мислення та метод проектів)»

category: Методика та технологія


title: Стаття «Міжпредметні зв’язки на уроках хімії як засіб формування екологічної компетентності учнів»

description:
Бурхливий розвиток науково-технічного прогресу ставить перед шкільною освітою важливі завдання з формування інтелектуально розвиненої особистості з достатнім рівнем креативного мислення, свідомості та культури. Однак, швидкі темпи науково-технічного розвитку згубно впливають на стан навколишнього

                   природного середовища від якого залежить життя людства. Базові знання особистості закладаються під час навчання у загальноосвітній школі, але сучасний стан шкільної освіти має низку недоліків, серед яких: фрагментарність, безсистемність знань, невміння використовувати вивчене у нестандартних ситуаціях, відсутність здатності аналізувати та узагальнювати. Основна причина даного стану полягає у тому, що більшість знань отриманих учнями під час навчання, залишаються простою сумою знань, які мало пов’язані між собою та з матеріалом інших предметів. В основному, ці знання представлені сукупністю ізольованих блоків інформації з різних навчальних предметів. Покращення цієї ситуації можливе не лише шляхом підвищення професійно-методичного рівня вчительського складу, але і завдяки врахування міжпредметних зв’язків навчальних предметів школи. Тому, під час навчання у школі потрібно значну увагу приділити формуванню міжпредметних зв’язків хімії й екології, які дозволять на якісно новому рівня вирішувати низку навчальних проблем, а також формувати екологічну компетентність, екологічне мислення, екоцентричний тип свідомості, екологічну культуру, і як наслідок сприятимуть покращенню екологічного стану планети та запобігти негативному впливу людської діяльності. У контексті даного питання є актуальними наукові пошуки, присвячені проблемі реалізації міжпредметних зв’язків у навчально-виховному процесі загальноосвітньої школи. Аналіз наукової літератури дозволив встановити, що дане питання висвітлене у різних напрямах, а саме: сутність та класифікація міжпредметних зв’язків (В.М. Максимова, Г.Ф. Федорець); практична реалізація міжпредметних зв’язків у навчальному процесі загальноосвітньої школи (Н.М. Буринська, С.В. Ніконова); методика проведення уроків на міжпредметній основі (С.В. Басюк (інтегровані уроки біологія і хімія), С.А. Іванова (бінарні уроки біологія й хімія), Л.С. Лисенко (інтегровані уроки хімія і біологія) та ін..). Однак, варто зазначити, що незважаючи на велику кількість наукових праць із даного питання, недостатньо уваги приділено аспектам реалізації міжпредметних зав’язків у процесі вивчення хімії і екології у стінах загальноосвітньої школи. Тому, метою нашого дослідження є розкриття важливості міжпредметних зв’язків у курсах хімії й екології, як засобу формування екологічної компетентності учнів, збереження та примноження природного навколишнього середовища. У сучасній педагогічній літературі існує достатньо велика кількість трактування сутності поняття "міжпредметні зв’язки". З погляду загальнодидактичного підходу міждисциплінарні зв’язки трактуються як: засіб відображення продуктів міжнаукової інтеграції у змісті кожного навчального предмета і в навчальній діяльності учнів [7, 17]; засіб створення цілісної системи шкільного змісту навчання (загальнонаукові і світоглядні ідеї та поняття) [9, 6]; дидактична умова, що забезпечує послідовне відображення у змісті шкільних природничих дисциплін об’єктивних взаємозв’язків [7, 13]; чинник формування системності знань учнів [8, 107-108]; закономірність педагогічного процесу, яку слід брати до уваги під час визначення змісту, форм і методів навчання школярів на уроці [5, 8]. З погляду діяльнісного і системного підходів сутність міжпредметних зв’язків полягає у системі взаємозв’язаної діяльності роботи вчителів різних предметів і учнів під час оволодіння знаннями, залучення змісту суміжних предметів із метою міцнішого засвоєння програмового матеріалу [5, 7]. У методичній літературі питання міжпредметних зв’язків вивчається з позиції інформаційного і хронологічного підходів. Так, інформаційний підхід передбачає встановлення спільних для дисциплін об’єктів, понять, умінь, навичок та методів дослідження. В основу хронологічного підходу покладено послідовність вивчення предметів на основі спірально-концентричного принципу побудови курсів, визначених Державним стандартом шкільної освіти. Актуальність використання міжпредметних зв’язків хімії і екології обумовлена необхідністю формування в учнів єдиної загальнонаукової картини світу за умов постійного збільшення обсягу навчальної інформації та браку часу на їх засвоєння. У низці наукових джерел зазначено перелік функцій налагодження міжпредметних зв’язків у процесі вивченні курсу хімії, зокрема: освітня, розвивальна, виховна [10, 18]; діалектична, логічна, психологічна, дидактична [2, 86]; прогностична та інтегруюча [4, 93]. З огляду на важливість використання міжпредметних зв’язків під час уроків хімії і екології основними функціями є: навчальна (комплексний підхід до відбору навчальної інформації, узгодженість та інтеграція знань, умінь і навичок із хімії та екології); виховна (формування екологічних знань, екологічного мислення, світогляду, культури, природокористування та ін..); розвивальна (розвиток екологічних почуттів, інтересів тощо). Виділені  функції збігаються із функціями процесу навчання у загальноосвітній школі. Шкільний курс хімії посідає чільне місце серед навчальних предметів загальноосвітньої школи. Знання про речовини, їх структуру, властивості, біологічні функції, знаходження у природі та взаємоперетворення є базовим для формування екологічних знань. Сучасне трактування поняття "екологія" – це наука, яка вивчає закономірності існування, формування та функціонування біологічних систем усіх рівнів організації в їх взаємодії з оточуючим середовищем. А біологічна форма руху матерії базується на хімічній, звідси випливає, що всі об’єкти живої природи мають речовинну будову. Дане стосується, як живої так і неживої природи в основі яких знаходяться неорганічні та органічні речовини. Окрім цього, хімія досліджує окремі складові об’єктів живої природи (людина, рослини, тварини, мікроорганізми) та неживої природи (гірські породи, вода, грунт, повітря та ін.) виходячи з речовинної структури організації. Для характеристики важливості міжпредметних зв’язків доцільно зупинитися на проблемі охорони природи та формуванні екологічної компетентності учнів під час вивчення курсу шкільної хімії. Результатом інтегрованого вивчення курсів хімії і екології є руйнування антропоцентричного типу свідомості і формування екоцентричного типу свідомості, а також екологічної компетентності учнів. Екоцентричний тип екологічної свідомості зорієнтований на відсутність протиставляння людини й природи, людина виступає не власником природи, а її однією зі складових частин. Взаємодія людини з природою побудована на принципі непорушення існуючої в природі екологічної рівноваги [3, 8-13]. Також даний тип свідомості сприятиме гуманному ставленню до оточуючого природного навколишнього середовища, свідомому оволодінню системою екологічних знань, які необхідні сучасній людині для розуміння сутності екології, яка відображає інтереси людини у навколишньому світі, і є потужним потенціалом для розвитку нових способів взаємодії у системі людина-природа-суспільство. Звідси випливає, що природа – самоцінність, яка має право на існування, незалежно від корисності або некорисності, – шкоди, для людини [6, 33-34]. У сучасній науковій психолого-педагогічній літературі накопичено достатньо інформації, що дозволяє аналізувати сутність поняття "компетентність". Під "компетентністю" у педагогічній науці розуміють рівень освіченості, достатній для самоосвіти і самостійного вирішення виникаючих при цьому пізнавальних завдань, проблем і визначення особистісної позиції. З іншого погляду, це інтегроване поняття, яке охоплює не тільки знання, вміння і навички, але і мотиваційні, етичні, соціальні і поведінкові складові, спроможність виконання дій у певній сфері, конкретній соціально-практичній ситуації. Складовою життєвої компетенції будь-якої людини є екологічна компетентність. У свою чергу певний рівень "екологічної компетентності" формують здатність учнів бачити і розуміти навколишній світ, орієнтуватися в ньому, вміти вибирати цільові установки своїх дій і вчинків; здатність бачити і розуміти хімічні явища в природі, прогнозувати напрям наукового використання хімічних знань у практичній діяльності людини [6, 46]. Вивчення основ хімії у шкільні роки покликане закласти основи екологічних знань, сприяти виробленню екологічно грамотної і безпечної поведінки, подолання антропоцентричного, споживацького ставлення до природи. Також, це дозволить забезпечити формування екологічно доцільної поведінки, елементів безпеки, системи екологічних поглядів і навичок, запобігання шкоди навколишньому середовищу. Майбутні члени суспільства повинні бути всебічно грамотними, а особливо екологічно. Вагоме значення налагодження міжпредметних зв’язків хімії і екології має вибір методів навчання. На перших етапах навчання учнів хімії з використанням міжпредметних зв’язків варто надавати перевагу пояснювально-ілюстративним методам, і лише згодом можна використовувати репродуктивний і частково-пошуковий методи і творчі міжпредметні завдання. Засобами реалізації міжпредметних зв’язків можуть бути: Питання міжпредметного змісту, які направлені на відтворення раніше вивченого матеріалу з інших дисциплін. Домашнє завдання міжпредметного характеру, наприклад, постановка питань на роздуми, підготовка повідомлень, рефератів, виготовлення наочних посібників, складання таблиць, схем, кросвордів, що вимагають знань межпредметного характеру. Міжпредметні наочні посібники (узагальнюючі таблиці, схеми, діаграми, плакати), які дозволяють учням наочно побачити сукупність знань із різних предметів, що розкриває питання міжпредметного змісту. Хімічний експеримент, предметом якого є біологічні об’єкти та хімічні явища, що відбуваються в них. Значна увага до використання міжпредметних зв’язків у процесі вивчення хімії спричинило появу нових форм організації навчального процесу, це комплексний семінар, комплексна екскурсія, межпредметна екскурсія та ін. Уроки з міжпредметним змістом можуть бути наступних видів: урок-лекція, урок-семінар, урок-конференція, урок-рольова гра, урок-консультація та ін. Реалізація міжпредметних зв’язків повинна мати системний характер, це можуть бути окремі теми з хімії або фрагменти окремих уроків. Наприклад, під час ознайомлення учнів із властивостями амоніаку і процесом його виробництва варто не лише сформувати уявлення про значення амоніаку, але і окреслити коло проблем, що виникають у результаті потрапляння азотовмісних відходів виробництва у навколишнє природне середовище. Також, варто розглянути питання включення амоніаку в кругообіг речовин і переходу його в категорію забруднювачів природи. Як приклад, потрапляння амоніаку у природне середовище призводить до зміни середовища ґрунтів і водойм та до сильної загазованості і порушення роботи серцевої системи та інших органів живих організмів. Під час ознайомлення учнів із темою "Значення хімії в народному господарстві та побуті людини" варто наголосити, що за певних умов, при застосуванні хімічних речовин у сільському господарстві, а саме: використання пестицидів, гербіцидів, інсектицидів у боротьбі з хворобами і шкідниками сільськогосподарських культур; добування металів і сплавів у металургії та ін., може призвести до забруднення природного середовища, зокрема повітря і води. Вивчаючи тему "Оксиген. Поширення та кругообіг у природі. Застосування кисню, його біологічна роль" доречно ознайомити учнів із фізичними властивостями кисню, здатністю розчинятися у воді, і забезпеченні можливості життя живих істот у воді. Так на уроці хімії учні можуть дати відповідь на питання: Значення атмосфери для живих організмів? Назвіть атмосферні шари та розкажіть про склад повітря. Важливим є наголошення на необхідності проведення екологічних рейдів на водоймах у зимовий період для прорубування ополонок із метою збагачення води киснем. Також, під час ознайомлення з цією темою потрібно окреслити питання шляхів забруднення атмосфери, наслідків цього забруднення та її охорони. При вивченні властивостей води учні дізнаються про значення води в житті людини, її хімічний склад. Доречним є з’ясування низки питань: На які групи поділяються материкові води? Яка причина утворення гарячих джерел. Шляхи очищення природної води. Яке значення має очищення питної води? Де використовують воду? При вивченні мінеральних добрив учні знайомляться з значення мінеральних добрив для підвищення врожайності сільськогосподарських культур, про роль хімії у розвитку тваринництва. Після цього матеріал доповнюється докладними відомостями про властивості мінеральних добрив, їх різновиди та ролі сечовини у харчуванні тварин. Вивчаючи тему "Природні вуглеводні. Види пального" можна запропонувати питання: Назвіть найбільші родовища кам’яного вугілля. Розкажіть про родовища нафти. Де знаходяться великі родовища природного газу? Особливості ресурсозбереження корисних копалин? Формування екологічної компетентності учнів засобом міжпредметних зв’язків вивчення хімії повинно також відбуватися з використанням практично-діяльнісного компоненту, а саме методів проблемного навчання, які сприяють розвитку творчості, самостійності пошуку знань. Прикладом є науково-дослідна робота "Вплив діяльності Іршанського гірничо-збагачувального комбінату на стан навколишнього середовища області". З цією метою учні здійснюють аналіз наукової літератури, дослідження хімічного складу води, визначення кольору, pH, температуру води, формулюють рекомендації щодо природоохоронних заходів даної території. Вивчення теми "Періодичний закон і періодична система хімічних елементів Д.І. Менделєєва на основі вчення про будову атомів" розкривається роль періодичного закону стосовно до біологічних процесів, що протікають в природі, єдності і цілісності навколишнього світу. Розгляд теми "Метали" дозволяє розкрити подвійний вплив катіонів металу на природне середовище в залежності від їх концентрації. Ознайомлення з темою "Неметали" можна здійснити у ході дослідницької роботи "Оксиди неметалів" сполуки яких розглядаються як забруднювачі природного середовища. Це у першу чергу "кислотні дощі" їх природа походження, збитки яких вони завдають природному і предметному середовищам (металевим конструкціям, бетонним спорудам тощо). Висновок. Отже використання міжпредметних зв’язків між хімією і екологією сприяє підсиленню ефективності процесу навчання, вирішенню одного з головних завдань освіти – вихованню у школярів цілісного природничонаукового світогляду, формуванні екологічної компетентності та всебічному розвиткові учнів. Окрім цього ефективна підготовка учнів до застосування хімічних знань у реальному житті, визначає формування екологічно грамотної особистості і це певною мірою сприяє забезпеченні безпеки природного навколишнього середовища. Перспективи подальшого пошуку з означеної проблеми потрібно спрямувати у руслі дослідження комплексної проблеми мідпредметних зв’язків природничих дисциплін загальноосвітньої школи та розробці методів навчання та виховання у школярів природничо-наукового світогляду. ЛІТЕРАТУРА Біда О. Міжпредметні зв'язки природничих предметів початкової та основної школи. // Біологія і хімія в школі. - 2001. - № 3. – C. 32-36. Еремкин А.И. Сисиема межпредметных связей в высшей школе (аспект подготовки учителя): Монография. Х.: Вища шк., 1984. –246 с. Єфименко Н.П. Особливості формування екологічної культури студентів вищих технічних закладів освіти: Дис. … канд.пед.наук: 13.00.04 – Х., 2000. – 137 с. Козловська І.М. Теоретико-методологічні аспекти інтеграції знань учнів професійно-технічної школи: дидактичні основи: Монографія. Львів, 1999. – 237 с. Кулагин П.Г., Межпредметные связи в процессе обучения. М.: 1981. – 67 с. Лазебна О.М. Формування активної екологічної позиції підлітків: Дис... канд. пед. наук: 13.00.07 / Інститут проблем виховання АПН України. К., 2004. 222 с. Максимова В.Н. Межпредметные связи в совершенствовании процесса обучения, М.: 1984. – 136 с. Погоріла І.О., Романенко О.В. Проблеми та перспективи раннього професійного самовизначення ліцеїстів: психолого-педагогоічні аспекти // Науковий віснк. – 2004. №28. – С. 107-108. Пряжников М. Особиста професійна перспектива // Психолог. – 2004. №16. – С.6. Тірушева Л.В. Міжпредметні зв’язки у навчанні хімії. Х.: 2004. – 159 с.

category: Методика та технологія


title: Стаття «Вдосконалення математичних знань і креативності учнів засобами використання інноваційних технік»

description: У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що реалізувати завдання розвитку креативності учня на уроках математики, з огляду на специфіку предмету, можливо лише максимально спонукаючи учнів бути не спостерігачами, а активними учасниками того, що відбувається на уроці

category: Методика та технологія


title: Літературне дослідження «Історія одного малюнка»

description: Подано матеріал на заявлену тему до 200-річння з дня народження Т. Г. Шевченка

category: Методика та технологія


title: Стаття «Любов як педагогічне кредо»

description:
Є дві засадничі речі в світі: зоряне небо над головою і моральний закон всередині нас. Еммануїл Кант Небувало складний  час переживає наша Вітчизна. Дуже часто потворне підноситься красивим. Гріховне - привабливим. Розпусне - бажаним. Моральність вивертається нави

                  воріт. Смертельно отруйна начинка пропонується в привабливій обгортці. Однак ці випробування не повинні зупиняти вчителя, перетворюючи нас в малодушних людей. Труднощі загартовують, а моральність оберігає вільну духом людину від сумнівних спокус і згубних пороків. Вступаючи в самостійне життя, молода душа повинна наповнитися відвагою, надією і радістю. А джерело цієї радості - любов. Любов батьків, любов близьких, любов друзів, любов учителя. Моє педагогічне кредо - любов. Учитель повинен перш за все полюбити тих, кого буде вчити. Любов, як свічка. Вона несе світло і тепло, вогонь енергії і творення. Ця енергія звернена до дітей. Любов завжди підшукає правильні слова. Вона вміє бути лагідною, ніжною, але може бути вимогливою і суворою. Любов батіг тримає піднятим, а пряник дає відкушувати. Любов і суворі речі вміє говорити з приємністю. Виховання моральності має ґрунтуватися на етичних принципах. Один з яких – «сій розумне, добре, вічне без насильства». Будь-яка дія дорівнює протидії, і в душі дитини може викликати конфлікт. Кращий метод - евристичний. Дітей потрібно підводити до відкриття, яке вони пізнають без тиску. Принцип лікаря: «Не нашкодь!» стовідсотково підходить педагогу, адже вчитель формує розвиток душі дитини. Педагог завжди повинен думати про наслідки і на крок бути попереду своїх учнів, не забуваючи про моральне щеплення добра, правди і радості. Подібне прагне до подібного. «У сполучених посудинах рівень рідини один», - говорить Блез Паскаль. Шлях від серця вихователя до серця учня повинен бути коротким і завжди відкритим. Етимологія слова «воспитатель (вихователь )» означає (в перекладі зі старослов'янської) «ваш питатель», «живильне джерело». Я вважаю, що діти - це саме те, кому я повинна служити всім серцем і всією душею! Саме тому вчитель повинен бути всім для всіх. Педагог - це гнучка структура. Він має завжди прагнути до різноманіття. Необхідно пробуджувати інтерес, використовуючи різноманітні форми, при цьому пам'ятаючи про свіжість і новизну того, що  викладається. На завершення хочу сказати про найголовніший етичний принцип, відомий нам ще з античності: «Docendo discimus» - навчаючи інших, ми вчимося самі. Між словами дитинство і радість сміливо можна поставити знак рівності. Дитині любити природно так само, як дихати. Ми повинні вчитися любові у дітей та їх радості, відкритості, бадьорості і чистоті. Молодим може не вистачати досвіду, але в них немає брехні і лукавства. «Любов довготерпить, любов милосердствує, не заздрить, любов не величається, не надимається, не поводиться нечемно, не шукає свого, не рветься до гніву, не думає лихого, не радіє з неправди, але тішиться правдою, усе зносить, вірить у все, сподівається всього, усе терпить. Любов ніколи не перестає, хоча і пророцтва припиняться, і мови замовкнуть, і знання скасується ». (Перше Послання до Коринфян апостола Павла)

category: Методика та технологія


title: Стаття «Технологія розвитку критичного мислення як засіб навичок активної пізнавальної діяльності та критичного мислення учнів на уроках української мови та літератури»

description: У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що кожному учителю вирішувати, який (чи які) механізми використовувати у власній практиці, але незаперечним є те, що зацікавити дітей своїм предметом зможе лише той учитель, уроки якого відповідатимуть вимогам сучасності

category: Методика та технологія


title: Стаття «Кабінет всесвітньої історії у навчально-виховному процесі»

description: У даному посібнику з досвіду роботи на заявлену тему подано розробку стендів кабінету всесвітньої історії для загальноосвітніх закладів, а також зразок паспорту кабінету, річний і перспективний плани роботи кабінету

category: Методика та технологія


title: Оповідання «Відпустка відкладається»

description: Публіцистичне оповідання на тему буднів міліції

category: Методика та технологія


title: Стаття «Розвиток творчого потенціалу учнів: від навчального проекту до соціальної самореалізації особистості»

description: У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що математика розвиває творчі здібності. У формуванні творчого потенціалу інноваційної особистості важливу роль відіграють: навчальні ігри, розвиток мислення; кросворди, усні вправи тощо

category: Методика та технологія


title: Методика підготовки, виконання та контролю домашніх завдань із географії

description: У форматі медіапрезентації подано роботу на заявлену тему в 6-му класі

category: Методика та технологія


title: Стаття «Використання проектної технології навчання на уроках біології та хімії»

description:
У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що викладання біології та хімії пов’язане з використанням великого обсягу різноманітної інформації, що робить застосування комп’ютерної техніки особливо ефективним, оскільки дозволяє дуже швидко опрацювати цю інформацію та представити її у

                  вигляді таблиць, схем, діаграм тощо

category: Методика та технологія


title: Стаття «Методика розв’язування задач за допомогою рівнянь»

description: Робота ставить за мету об'єднати розпорошені знання учнів із теми «Рівняння та задачі» в цілісну систему та демонструє дітям можливість застосування математичного апарату до розв’язування практичних задач, що зустрічаються в житті кожної людини

category: Методика та технологія


title: Стаття «Міжпредметні зв’язки в курсах географії та математики в 6-му класі»

description:
В міжпредметних зв’язках звичайно прослідковуються три види інтеграції: спадкоємна (пов’язана з курсами в минулому навчальному році), синхронна (пов’язана з курсами на протязі поточного навчального року), випереджальна (пов’язана з курсами в наступних навчальних роках). В цій статті ми роз

                  глянемо синхронність міжпредметних зв’язків в курсах географії та математики протягом навчального року в 6 класі. В послідовності змісту навчального матеріалу програми конкретного курсу є внутрішня логіка. Наскільки вона правильна з врахуванням паралельних предметів, важко судити вчителю з іншого предмету. Курс математики розрахований на 140 годин, курс географії на 70. Тобто задану програмами синхронність вивчення матеріалу обох курсів протягом року можна легко прослідковувати, якщо приблизний номер уроку з математики поділити на 2 та порівняти з номером уроку географії. Для зручності зведемо порівнювальний навчальний матеріал в таблицю. Географія Математика Розділ, тема, зміст навчального матеріалу Навчальні досягнення (державні вимоги) Уроки, приб- лизно № Уроки, приб- лизно № Розділ, тема, зміст навчального матеріалу Навчальні досягнення (державні вимоги) Розділ 2. Тема 5. "Географічні координати". Градусна сітка. Географічні координати Учень визначає географічні координати об’єктів № 17-18 № 137-138 Тема 4. "Раціональні числа та дії над ними". Координатна   площина Учень розв’язує вправи, що передбачають знаходження координат точки на   координатній площині Розділ 3. Тема 2. "Атмосфера". Добовий і річний хід температури Учень фіксує температуру повітря № 32-33 № 77-78 Тема 4. "Раціональні числа та дії над ними". Додатні та   від’ємні числа. Число 0 Учень наводить приклади додатних та від’ємних чисел Розділ 3. Тема 2. "Атмосфера". Добовий і річний хід температури. Практична робота № 5 "Розв’язування задач на зміну температури повітря…" Учень визначає середні температури повітря, розв’язує задачі на зміни температури повітря № 32-33 № 103-104 Тема 4. "Раціональні числа та дії над ними". Дії з   раціональними числами Учень розв’язує вправи, що передбачають дії з раціональними числами та   обчислення значень числових виразів, що містять додатні і від’ємні числа Розділ 3. Тема 2. "Атмосфера". Добовий і річний хід температури. Практична робота № 6 "Складання графіка зміни температури повітря…" Учень будує графік ходу температур № 32-33 № 139-140 Тема 4. "Раціональні числа та дії над ними". Приклади графіків   залежностей між величинами Учень розв’язує вправи, що передбачають побудову окремих графіків   залежностей між величинами по точках Розділ 3. Тема 2. "Атмосфера". Хмари, хмарність. Опади. Практична робота № 6 "Складання… діаграм хмарності та опадів…" Учень будує діаграми хмарності і опадів № 36-37 № 75-76 Тема 3. "Відношення та пропорції". Стовпчасті діаграми Учень розв’язує вправи, що передбачають побудову та аналіз стовпчастих   діаграм   Аналізуючи таблицю, ми помічаємо часову асинхронність при вивченні подібного навчального матеріалу, при цьому місцями суттєву. Так, вивчення в географії градусної сітки з визначенням по ній географічних координат йде на початку навчального року, а вивчення в математиці координатної площини зі знаходженням по ній координат йде буквально на останніх уроках навчального року. Це при тому, що, визначення координат на випуклій сферичній поверхні по градусній сітці потребує від учня більшого рівня абстрагування, ніж визначення координат на плоскій координатній площині. Ситуація ускладнюється тим, що у математиці використовується два позначення координат точки: х та у, а в географії аж чотири позначення: пн. ш., пд.. ш., зх. д., сх. д., в самих написах яких навіть через велику кількість літер та крапок учні допускають помилки. Які можуть бути точки зору щодо існуючої синхронності матеріалу? Географи можуть сказати, що учні повинні вже знати відповідний математичний матеріал, як це видно з останнього рядку в таблиці. Математики можуть сказати, що їхня програма внутрішньо логічна, а проблеми інших предметів їх не стосуються. Що може зробити географ сам, користуючись своїми правами в плануванні? – Може після уроків теми "Літосфера" поставити повністю тему "Гідросфера" (саме так і було в позаминулій програмі). Тоді, за час вивчення теми "Гідросфера", яка подібна в частині картографії до теми "Літосфера", учні на математиці краще вивчать додатні і від’ємні числа та дії з ними. Щодо географічних координат – їх протягом навчального року і у цьому випадку всеодно доведеться повторювати з використанням різноманітних об’єктів картографічної номенклатури. Зі складанням графіків ситуація географом вирішується легше, незважаючи на те, що вони на математиці вивчаються на останніх уроках. Після пояснення і застосування зразків робіт, індивідуальних пояснень під час практичної роботи №6, тотальній перевірці цієї частини виконаної роботи, учні починають все розуміти, в тому числі свої помилки, оскільки порівнюють свої роботи також з роботами інших учнів. При повторенні матеріалу принципові помилки допускають вже тільки поодинокі учні. Вважаю необхідним знайти варіант синхронізації між програмами з їхнім коригуванням, коли вивчення градусної сітки в географії буде йти за вивченням координатної площини в математиці.

category: Методика та технологія


title: Стаття «Творчий підхід у позакласній роботі з біології в середній школі»

description:
У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що жива природа - це дивовижний складний та багатогранний світ. Саме вчителі природничих дисциплін повинні запалити в дітей вогник пристрасті до мандрівок, пошуків невідомого, ввести в цей чудовий світ та навчити бережливо використовувати й

                  ого дари

category: Методика та технологія


title: Стаття «Розвиток творчих здібностей учнів на уроках трудового навчання»

description: У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи автор пише, що усвідомивши актуальність і значущість даної проблеми, вивчивши нормативно-правову базу та досвід ряду авторів,   розпочав роботу з розвитку творчих здібностей учнів засобами трудового навчання

category: Методика та технологія


title: Стаття «Роль дидактичної гри «Що? Де? Коли?» у формуванні компетентного учня»

description: У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи (додається медіапрезентація) авторка пише, що потік матеріалу, деколи написаного нудно й сіро, не дозволяє учням розгледіти по-справжньому цікаву історичну науку. Ви скажете, що все залежить від учителя. Скоріше всього, що не все, але багато, і це точно

category: Методика та технологія


title: Стаття «Формування громадянської та національної свідомості учнів на уроках математики»

description: У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що у процесі громадянського та національного виховання провідне місце належить освітній складовій, яка доповнюється й розширюється вихованням у дусі громадянськості

category: Методика та технологія


title: Стаття «Шляхи вдосконалення навичок техніки читання»

description: У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що приділяючи велику увагу грамотності учнів, В. Сухомлинський указував на позитивну роль гри у підвищенні якості знань із мови. У букварний період діти ознайомлюються з реченням, словом, голосними та приголосними звуками

category: Методика та технологія


title: Мультимедійний збірник творчих завдань для роботи з обдарованими дітьми «Вечный странник»

description:
Збірник створено (додається медіапрезентація) з метою впровадження інноваційних технологій розвитку творчих здібностей учнів. На прикладі звертання до творчості яскравого представника російської класичної літератури - М. Лермонтова показано доцільність і ефективність розмаїття інноваційних творчих ф

                  орм роботи з учнями

category: Методика та технологія


title: Відроджуємо напівзабуте

description: У формі медіапрезентації подано сценарій екскурсії до шкільного кабінету етнопедагогіки

category: Методика та технологія


title: Майстер-клас «Формування творчої компетентності учнів у процесі навчання біології засобами інноваційних технологій»

description:
Сценарій проведення заходу на заявлену тему, мета якого - сприяти підвищенню професійної майстерності вчителів щодо методів і форм роботи з формування творчої компетентності школярів; поглибити знання учасників майстер-класу з проектних технологій і методів проблемного навчання, їх ролі в досягненні

                   позитивних результатів роботи

category: Методика та технологія


title: Стаття „Т. Г. Шевченко: „ І пензлем, і пером свою Украйну возвеличу…”

description: У статті порушується питання про правдиве зображення Тарасом Григоровичем дійсності, життя народу, його визвольної боротьби як в образотворчому, так і в поетичному мистецтві. Матеріал може бути використаний для виховних годин і уроків з української літератури в середніх і старших класах

category: Методика та технологія


title: Завдання для поточного та підсумкового контролю з теми „Україна в умовах економічної та політичної лібералізації суспільства (1954-1964 рр.)” в 11-му класі

description: Подано систему оцінювальних завдань у різноманітних формах на заявлену тему

category: Методика та технологія


title: Стаття «Значение словарной роботы в развитии речи детей с нарушением слуха на уроках и во внеурочное время»

description: У матеріалі на заявлену тему розкриваються основні розділи словникової роботи та прийоми пояснення нових слів; демонструється важливе значення для розвитку мови дітей із порушенням слуху правильно організована робота над словом

category: Методика та технологія


title: Стаття «Розвиток критичного мислення учнів на уроках української мови та літератури - запорука успіху»

description:
У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи автори пишуть, що нині проблема розвитку критичного мислення особливо актуальна, отже, треба навчити учнів працювати з інформацією, розвивати ті вміння та навички, що допоможуть зорієнтуватися в сучасному інформаційному просторі, навчитися формулювати вл

                  асні судження, робити самостійні висновки

category: Методика та технологія


title: Стаття «Активное творчество на уроках литературы»

description:
Развитие у школьника умений и стремлений к творчеству – особая педагогическая задача. Реализовать свои возможности, осуществить детские мечты помогает культура и искусство. В школе постигаются не только научные, но и культурные знания, необходимые современному молодому человеку. Изучая школьные п

                  редметы, ребенок с младших классов тесно соприкасается с искусством: музыкой, литературой, изобразительным искусством. Обогащая свои начальные знания, ученик в старших классах уже способен не только применять полученные сведения на практике, связывать их с жизненными ситуациями, но и готов претворять в жизнь мечты, воплощая их в личном творчестве. Молодому человеку мало быть научно подкованным, современность требует культурной грамотности, интеллектуальное развитие теперь предполагает тесное соприкосновение с любым видом искусства. Ф. Беррон сказал: "Можно полагать, что если раньше больше всего превозносился "человек разумный", то сейчас жизнь продолжается под знаком "человека творческого". Но если ученик не представляет себе, для чего ему нужны определенные знания, как он сможет применить их вне школы, ему будет трудно осваивать обучение. Учитель должен мотивировать деятельность учащихся, обращая их творчество в социум, показывая необходимость созидать, начиная с малого. В современном мире поток информации (научной и культурной) столь велик, что его совершенно невозможно постичь в полном объеме, но овладеть им хотя бы частично, необходимо. В средние века гениальный человек способен был постичь весь круг общественных и культурных сведений, на сегодняшний день это невозможно, но знать "все о чем-то и что-то обо всем" можно. В силу своей непременной готовности постичь непостижимое, познать непознанное ученик идет в ногу с научным прогрессом, с новейшими технологиями, но при этом не оставляет в стороне изучение общественно-социальных и культурных ценностей. На уроке литературы в 11-ом классе, изучая творчество И. Бунина, ученики работали над написанием мини-саги. Правила создания такого произведения им прекрасно знакомы, но старшеклассникам показалось скучно работать над тем, что уже ранее ими создавалось. Они предложили свои варианты написания саги, но поскольку условия были изменены, они предложили и свой вариант названия – "мини-сага+", т. е. в такой саге должно быть не 60 слов, а 90, 120 и т. д. И вот что получилось. Человек и силы природы (мини-сага+) В стародавние времена верил человек в святую и нечистую силу. Жил, творил добрые дела, и светлая сила помогала человеку. Слабого человека преследовали злые духи, подталкивали на всякие пакости, если не мог устоять, они губили его, завлекали в свои сети. Нечистая сила тянулась к нечистой совести, а добрая заслоняла человека от беды-несчастья. Но побеждал человек. От него зависело, какая сила будет на его стороне. Сейчас люди не верят в сказку, и сказка покинула человека – не помогает ему, не отстаивают человека силы волшебной природы. Остался человек один, неоткуда ему ждать помощи. 11- Б класс, Лобкова Илона. После изучения творчества М. Ю. Лермонтова восьмиклассники получили задание написать монофон к образу одного из героев произведения "Герой нашего времени". Один из учеников не остановился на достигнутом. Написав монофон к образу Печорина, он продолжил работу мини-сагой, выбрав этот жанр для заключительного слова в своем произведении. Ученик предложил усложнить работу: написать мини-сагу, применив метод монофона. И вот что у него получилось. Поступок порока и правды Под пером писателя получилось превосходное произведение, появился прекрасный персонаж первого психологического произведения – пика природной поэтики поэта-прозаика. Произведение прочитано, поставлено на полку. Появился повод поговорить и подумать: прав Печорин или повинен в порывистых поступках, в придирчивости к повседневности. Припоминается пример о постыдном поединке. Преследуемый правительством Печорин попадает в Пятигорск. Персонаж перспективный, прямо противоположный пошлому петербургскому полчищу, прибывшему подлечиться. Прямая поступь, потаенная печаль при пронзительном прищуре с поволокой прохлады, пресыщения, пустоты пребывания на поприще пережитого. В Пятигорске Печорин повстречал приятеля – полная посредственность. Приятель по-особому произносит парадные постулаты, пафосно примеряет пышное положение "первоединственного", пользуется повышенным притяжением, по-видимому, потому что покалечен. А поступает подло, попав в положение подстрекаемого притворщиками, принимает поединок. Пусть с прохладным пониманием перипетий повседневности, привычным преодолением пустых политических препятствий, покинутый поколением Печорин показан понимающим пагубность положения, но, по-моему, приоритет поставлен на положительные поступки, на природную порядочность, правдолюбие. По-видимому, Печорин поступает по первому порыву подсознания… Поединок. Протянутый пустой пистолет. Позади пропасть. Пуля приятеля предателя. Промахнулся. Печорин практически в полном порядке. Потом пришла пора Печорина – предложил примирение. Получил преумноженное презрение. Пуля Печорина пронзила противника, в прошлом – приятеля. По-моему, плохой поступок, похож на преступление, но поступил по правилам поединка. Пытался предпринять первую и последнюю попытку – поправить подломившееся положение, перевернуть предательские посягательства, показать правдивое понимание подлого поступка, попробовать прорвать пустоту предопределенности. Приятель-противник представлен пародией на Печорина. А Печорин – портрет пороков поколения. Послелог (мини-сага) Познакомившись с Печориным, понимаешь – Печорин привилегированный персонаж, персона передовая. Печорин получился порочно-покалеченным пятном, но пояснение поступков - на поверхности. Популярность признаков психологического персонажа привела к прорыву в понимании причастности к "путешествию по прямому пути". Приятно понимать: пошлость, подлость – проделки посредственности, приблудившегося попутчика, а победа перед поколением – постоянное продвижение, попытка получения права на превосходство. Печально принимать Печорина потерянным в пространстве первоздания. 8-В класс, Михайлов Андрей. На начальном уровне обучения написанию мини-саги школьники вкладывают свои творческие умения, придерживаясь четких правил. Изучая литературное наследие великих классиков мировой литературы, мы писали отзывы о прочитанных произведениях, о самом уроке литературы. Мой любимый роман Урок литературы – самый любимый, всегда с нетерпением ожидаемый мной. Сегодня мы познакомились с произведением Стивенсона "Остров сокровищ", узнали о жизни пиратов – короткой, полной опасных приключений. Но жестоких пиратов может победить даже такой послушный мальчик, как Джим Хокинс. Главное – быть целеустремленным, а честность и преданность своему делу, товарищам поможет выиграть. Жадность и коварство погубит любого, даже самого отчаянного наглеца и глупца. 6-В класс, Флигинский Никита Учитель и ученик – творческий тандем. Каждый ученик индивидуален и уникален, поэтому и его творчество неповторимо. Работая в едином духе с учеником, учитель добивается превосходного результата – творческого взаимообогащения. У И. Бунина есть прекрасные слова: "Из нас, как из дерева, - и дубина, и икона, - в зависимости от обстоятельств, от того кто это дерево обрабатывает: Сергий Радонежский или Емелька Пугачев". Похожая ситуация наблюдается в школе: творческому учителю, ищущему новые методы и формы работы, необходим творческий ученик, не останавливающийся на достигнутом, желающий созидать, творить в процессе обучения и овладения научными и культурными знаниями.

category: Методика та технологія


title: Стаття «Традиции семьи»

description:
У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що життя молодшого школяра залишається ще й «родинним», а щоби не казали про кризу сім’ї, саме там дитина пізнає всю повноту людського щастя, обирає моральні основи, там формуються її поняття про справедливість, шляхетність, там вона навчає

                  ться творити добро та спілкуватися

category: Методика та технологія