title: Вічні питання філософії у творчості Ліни Костенко

description:
На рубежі 60-70-х років поезія збагачується новими рисами, зокрема публіцистичний пафос здобуває філософську багатовимірність, яка випливає з прагнення піднести факт життя до рівня художньої ідеї. Саме в цей період відбувається справжнє змужніння таланту Ліни Костенко, яка посідає винятков

                  е місце в українській літературі останніх чотирьох десятиліть завдяки своїй сильній особистості, принциповому запереченню позиції пристосуванства, яка характеризує багатьох радянських письменників, здатності мовчати в час, коли це мовчання означало відмову од спокус облаштувати своє життя ціною поступок [3, 13]. У філософському аспекті творчість поетеси досліджували відомі критики. Так, Т. Салига розглядала її твори з точки зору спільності деяких тем і мотивів у поезії шістдесятників, а також оригінальність їх трактування поетесою. М. Ільницький присвятив творчості Л. Костенко праці, в яких аналізував поезію останніх десятиріч, окреслював трагедії і новаторство цих років, висвітлював неповторність поетичного доробку поетеси, створюючи при цьому її літературний портрет.Заслуговують на увагу статті Б. Бакули, присвячені аналізу історії крізь призму поезій Л. Костенко; стаття В. Базилевського, у якій охарактеризовано поезію Л. Костенко як спосіб мислення. С. Барабаш у своїх працях торкнувся пам’яті розуму й серця в ліриці Л. Костенко, охарактеризував філософське осягнення світу. Г. Івашенко виділила основні мотиви історичного роману «Маруся Чурай». Поезію Л. Костенко з точки зору філософії бунту й «філософії серця» розглядає О. Ковалевський. В. Моренець визначає традиційність зображення ліричного героя; Л. Ромашенко описує минуле, роблячи прогнози на майбутнє на основі роману Ліни Костенко «Берестечко»; Л. Краснова розписує грані поетичної майстерності Ліни Костенко; О. Таран визначає особливості художнього мислення Ліни Костенко. Метою нашої статті є визначення актуальних проблем філософії у ліриці Ліни Костенко. Однією з важливих і принципових ознак у поезії протягом останніх десятиліть є глибоке усвідомлення ваги художнього слова як документа часу, що відбиває глибинну суть фактів і явищ, соціально-емоційну атмосферу життя. Майстри поетичного слова засвідчили своєю творчістю, що найвище покликання літератора – «жити інтересами народу, ділити з ним радість і горе, утверджувати правду життя, наші гуманістичні ідеали» [1, 43]. Філософія – це, насамперед, проблематизація актуальних питань, вирішення яких вимагає інтелектуальної сміливості і вишуканості [7, 503]. Як же можна досягти цієї вишуканості так, щоб це було зрозуміло кожному? Поезія. Ось що може відкрити таємниці сутності буття, зазирнути навіть у найпотаємніші куточки вашого серця та розв’язати найскладніші проблеми вашої душі. Що стосується своєрідності поетичного оформлення матеріалу, то можна стверджувати, що Ліна Костенко – художник, вона творить за законами, нею прийнятими. Читач повинен зрозуміти. А це не просто, вже хоча б тому, що доводиться погоджувати нею написане з тим, що було написане раніше, тобто з відомим, відкритим [2, 241]. У багатьох творах Ліна Костенко не просто висловлює почуття, описує певні історичні події тощо, але ставить досить складні питання, на які й намагається самотужки знайти відповідь чи принаймні окреслити шлях пошуку цієї відповіді. Читач сам не помічає, як залучається до філософських пошуків, аналізує та розмірковує разом із автором, ставлячи й собі глобальні питання, шукаючи та розчаровуючись і знов шукаючи власної істини… Людське життя є швидкоплинним, ми не маємо змоги виправити, викреслити те, що вже зроблено, тому маємо оцінювати можливі наслідки своїх дій. У простій поетичній формі висловлює поетеса цю думку: Життя іде і все без коректур,І як напишеш, так уже і буде…[2, 190] Багато розмірковує автор над проблемою змізернення людської душі, яке не повинне відбуватися: І в епіцентрі логіки і стресу,Де все змішалось – рідне і чуже,Цінує розум вигуки прогресу,Душа скарби прадавні стереже. [4, 33] Духовні скарби, сама сутність людини є однаковою за усіх часів, треба вміти не зміщувати акценти між вічним та минущим, попри обставини суспільні та історичні, ми маємо зберігати духовні скарби попередніх поколінь, що відобразились у мистецтві, фольклорі, філософії видатних мислителів минулого. Проблема деградації довершеної та високої за своєю природою людської душі залишається актуальною і зараз. Митці XX століття багато говорили про це у публіцистиці та поетичних творах, Ліна Костенко чи не перша підкреслює масштаби проблеми, порівнюючи духовне банкрутство людських душ із найстрашнішою екологічною катастрофою – Чорнобилем. Але чи не найбільше уваги приділила поетеса темі митця та мистецтва, ролі їх у житті людства. «Поезія – це завжди неповторність, якийсь безсмертний дотик до душі», – пише Ліна Костенко. Поезія, як і кохання, як і любов до рідної землі, підноситься автором на щабель найвищих цінностей. Але так часто поетові непросто знайти своє місце в цьому світі: В безсмерті холодно. І холодно в житті.О боже мій! Де дітися поету?! [2, 192]  Попри усі труднощі, поет є людиною обраною, він не має права скаржитися, бо усі труднощі на його шляху – це, насамперед, випробовування, через які варто пройти, щоб зміцнити свій дух та своє слово. Сама поетеса говорить про свій життєвий шлях як жінки-поета як про повністю свідомий вибір: «Я вибрала Долю собі сама…». Філософська лірика Ліни Костенко – велика частина поетичного доробку автора. Усі найважливіші філософські питання так чи інакше порушено в її творах: це і питання сенсу людського життя, швидкоплинності часу, діалектики духовного та матеріального, проблеми спадковості поколінь та патріотизму. Патріотизму – не як пафосних розмов, а як філософської категорії. З якою щирістю та життєвою мудрістю підходить лірична героїня творів Ліни Костенко до пошуку відповідей на ці питання. Кожен має власним шляхом дійти висновків щодо перелічених питань, нам не допоможуть чиїсь роздуми та міркування, але лірика Ліни Костенко – немов філософський трактат у віршах – наблизить кожного читача до відкриття власних неповторних істин. Поезії Ліни Костенко западають у душу з першого разу, та й потім їх хочеться перечитувати знов і знов. Її твори вважають класикою української літератури. У своїй творчості вона торкнулась багатьох тем: це і вічні духовні цінності, традиційність народних характерів, і краса рідного краю, і сутність поетичного мистецтва, і, звичайно, кохання. І все це поетеса пропустила через свою жіночу, але на диво мужню душу. Дуже важливою для Л. Костенко є тема творчості. У вірші «Страшні слова, коли вони мовчать» поринаєш у світ поета, для котрого важливо сказати своє слово у вирії чужих, вже сказаних раніш. Поетичне бачення Ліни Костенко виявляється настільки всеохопно-глибинним, що в якомусь, здавалось би, суто одиничному факті вона завжди відкриває істотні закономірності буття. «Послухаю цей дощ» – називається вірш. І ми, слідом за поетесою, слухаємо, як «підкрався і шумить» отой «бляшаний звук води». Та «веселих крапель кроки» раптом викликають асоціацію із проминальною плинністю людської долі. Й тоді миттєвості часу, за насиченістю їх значущими спогадами, перетворюються в роки, роки – у століття [2, 220]. Важко розділити її вірші на громадські та ліричні, настільки тісно переплетені різні мотиви, настільки органічним є філософське осмислення життя у всій його складності. І ось на дотику пера з'являється цілий світ. Цілий світ одкровення, найпотаємніших куточків душі, тонких, вишуканих почуттів. Любов... Не може не захоплювати ставлення Ліни Костенко до цього одвічного почуття: відчайдушне звернення до коханого на Ви, делікатність, породжена власною гідністю. Кохання – це найбільший самовияв людини, це – на все життя: якщо вже було, то залишило глибокий слід у душі, у серці, назавжди залишилось у пам'яті. Це почуття сповнене пристрасті, її героїня кохає до нестями, «до оніміння, до стогону, до сліз». Вона любить усім своїм єством, палко, «без вороття» «на все своє життя»! Ми не знаємо, буде це кохання взаємним та вічним чи ні, але завжди воно духовно підіймає особистість, навчає цінувати кожну мить життя. Тлом, на якому розгорнуто філософське осмислення життя – від дитинства з його першою казкою до старості є образ природи України у вірші «Українське альфреско», у якому краса навколишнього світу відтіняє біль за втраченим минулим. І щемить серце, коли читаєш про самотню старість, про добрих людей, які пройшли життя, але ще здатні на любов, на створення краси. Вірші Ліни Костенко – це маленькі шедеври, чисте джерело пізнання краси рідного краю. Вони захоплюють та примушують зупинитися, замислитися, знаходять відгук у серці й назавжди залишаються в душі. Творчість поетеси – то мужність і зрілість сучасної української поезії, її безкомпромісність, небуденний талант у поєднанні з почуттям відповідальності перед минулим, сучасним і майбутнім. Олена Никанорова так говорить про творчість поетеси: «Саме внутрішній динамізм, який виникає від гострого прагнення гармонії – в світі, в соціальному середовищі, в людських взаєминах – і так само гострого відчуття наявних у них дисонансів і є, мені здається, домінантою творчості Ліни Костенко» [6, 112]. Духовний світ людини, формування справжніх її цінностей, модальної культури – головні проблеми, які хвилюють нині багатьох. Людина як найвища цінність завжди перебуває в епіцентрі художніх роздумів Ліни Костенко – про що б вона не писала. Можливо, поетеса тому й сувора в своєму вислові, що розуміє всю відповідальність, яку на себе бере мистецтво: Людині бійся душу ошукать,бо в цьому схибиш - то уже навіки [2, 143]. Палка любов до життя людей, безцінність людського життя – ось що стверджує поетеса своєю неповторною творчістю. Близьким для кожного є роздуми про вічне у людській душі, про почуття відповідальності людини перед суспільством. "Життя не має чеpнеток", – застерігає нас поетеса. Приваблює увагу віpш "Доля", у якому автоpка ствеpджує: Я вибpала Долю сама.І що зі мною не станеться -у мене жодних пpетензій немадо долі - моєї обpаниці [4, 36]. Отже, у своїх поезіях, здавалося б, суто жіночих, Ліна Костенко відстоює ту боpотьбу за людське в людині, яку веде кожен з нас. Ці мотиви проходять наскpізно чеpез всі віpші поетеси, саме їм пpисвячена творчість Ліни Костенко. Вірші Ліни Костенко – це визначні шедеври української літератури. Це поетичний скарб, який захоплює та примушує зупинитися, замислитися, знаходить відгук у серці й назавжди залишається в душі. Література Бакула Б. Історія і поезія / Б. Бакула // Дивослово. – 2003. ‑ №3. – С. 43Брюховецький В. Ліна Костенко. Нарис творчості / В. Брюховецький – К., 1990. – 262 с.Ільницький М. Поезія останніх десятиріч: трагедії і новаторство (стаття друга) / М. Ільницький // Рад. Літературознавство. – 1983. – № 4. – С. 13-21.Клочек Г. Ліна Костенко: Навчальний посібник-хрестоматія / Г. Клочек – Кіровоград: Степова Еллада, 1999. – 320 с.Ковальчук О. Життя як прозріння (Л. Костенко – «Вже почалось, мабуть, майбутнє») / О. Ковальчук // Українська мова та література в школі. – 1998. – С. 48Никанорова О. «Душа не створить бутафорський плід...» / О. Никифорова // Дніпро. – 1981. – № 3. – С. 140.Кремень В.Г., Ільїн В.В. Філософія мислителі, ідеї, концепції. Підручник / В. Г. Кремень, В. В. Ільїн // Київ. – 2005. – 530 с.

category: Методика та технологія


title: Реалізація методів інтерактивного навчання: практичні поради з власного досвіду

description: У статті авторка наголошує: „Банальним, але беззаперечним є вислів про те, що ми живемо в епоху величезних соціальних, політичних і технологічних змін. І ця реальність вимагає привнесення змін у все, що робиться, значить, і у процес навчання”

category: Методика та технологія


title: Календарне планування математики для 5 класу

description: Подано календарно-тематичне планування уроків вивчення курсу математики в загальноосвітній школі за умови навантаження чотирьох годин на тиждень

category: Методика та технологія


title: Багатоваріантне тематичне оцінювання „Спадковість і мінливість”

description: Подано три варіанти завдань у тестовій формі за навчальною темою „Спадковість і мінливість. Основи селекції”

category: Методика та технологія


description:
Підвищення якості навчання учнів, формування у школярів прийомів і способів самоосвіти, самостійного здобуття знань – найважливіші завдання сучасної школи. На виконання саме цих завдань націлюють педагогічних працівників нормативні документи про перебудову шкільної освіти в Україні: положення Кон

                  ституції України про освіту, закон України "Про освіту", Державна Національна програма "Освіта" (Україна XXI століття), Національна програма "Діти України", Національна Доктрина розвитку освіти України в XXI столітті та інші. Зростання значення знань за сучасних умов визначає необхідність подальшого вдосконалення навчально-виховного процесу в школі, пошуку шляхів підвищення свідомості та активності в навчанні, підвищення якості знань та рівня навчальних досягнень і компетентностей учнів. Зміст та методика викладання будь-якого навчального предмета мають певні специфічні риси стосовно формування компетентностей учнів. Я вважаю, що сформувати будь-яку компетентність (самоосвітню, інформаційну, соціокультурну та ін.), дуже важко, якщо дитина погано читає. В учня, що не вміє читати, або читає дуже повільно, будуть виникати труднощі при виконанні домашніх завдань. Йому буде нецікаво на уроках, він не відвідуватиме бібліотеку, тому що читати книжки при низькій техніці читання – це не стільки задоволення, скільки мука. Видатний педагог Василь Олександрович Сухомлинський писав: "Основной из истин моей педагогической веры является безграничная вера в воспитательную силу книги. Школа – это прежде всего книга… Книга – это могучее оружие, без нее я бы был немым или косноязычным; я не мог бы сказать юному сердцу и сотой доли того, что ему надо сказать и что я говорю. Умная вдохновенная книга нередко решает судьбу человека." Книга виховує дитину, надає наснаги, допомагає жити, всебічно розвиває, примушує хвилюватися за своїх героїв, занурюватися у світ казок, фантазій, пригод, вона дає можливість стати її головним героєм та відчути на собі все вище сказане. Тому уроки читання в системі роботи сучасної української школи займають особливе місце. Уроки читання збагачують дитину знаннями, які пробуджують її почуття, викликають у неї бажання стати кращою, зробити щось добре, допомагають усвідомити кращі людські риси: любов до природи, чесність, скромність, працьовитість, виховують моральні якості, культуру поведінки, формують особистість. Опанування навичками швидкого і свідомого читання - це найважливіший інструмент в оволодінні знаннями не тільки в школі, а й у процесі самоосвіти, це умова для формування інтересу і бажання до знань, це передумова багатого духовного життя школяра і засіб розвитку його мислення. Навчання читанню завжди було однією із основних проблем початкового навчання. Якщо у початковій школі не сформувались міцні уміння і навички швидкого і свідомого читання, то надалі буде важко їх виробити. В. О. Сухомлинський вважав, і я з ним повністю згодна, що підготовленим до навчання в середніх і старших класах є лише той, хто, читаючи, зосереджує розумові зусилля не на процесі читання, а на змісті матеріалу. Тому понад п’ять років я працюю над проблемою "Формування читацької компетентності учнів через удосконалення техніки читання". Яким же чином досягти оптимальної швидкості читання? Читання не можливе без звуко-буквеного аналізу – йому приділяю велику увагу. В період навчання грамоті постійно використовую складову таблицю. Для розвитку фонематичного слуху та артикуляції я використовую скоромовки, чистомовки, прислів’я. На всіх уроках читання обов’язкова робота над важкими словами, інакше не можна сформувати навичок упевненого читання. Як і в кожному класі є діти, що повільно читають або несміливі. Саме для таких дітей я використовую хорове читання та читання в парах. У кожної дитини є своє "поле читання": один охоплює поглядом одне слово, другий – три, а деякі - п’ять-шість слів. Для розширення "поля читання" я пишу на дошці 4-5 слів з нового тексту, діти читають їх 5-6 секунд, після чого я витираю слова. Спочатку результати були невтішними: не всі діти могли назвати слова, але поступово учні навчилися швидко прочитувати, промовляти їх у запропонованій послідовності. Думаю, що одним з основних прийомів, який забезпечує розвиток навичок читання, є багаторазове звертання до тексту, перечитування його кожного разу з новим завданням. З цією метою мною були систематизовані види робіт над текстом. Я записала їх в окремому зошиті під номерами. При написанні плану уроку вказую тільки потрібний номер. Ось деякі з цих видів робіт: Читання за "диктором". Читання учнем нового тексту (заздалегідь підготовленого вдома). Читання "в’юнком", "ланцюжком". Читання та знаходження уривка до малюнка. Знаходження за даним початком або кінцем всього речення (уривка). Знаходження речення, за допомогою якого можна виправити допущену помилку. Читання, знаходження речень, що стали приказками (для байки). Читання та визначення, що правдиво, а що вигадано (для казки). Самовимірювання швидкості читання (за одну хвилину). Читання з виписуванням слів для словника, наприклад, до теми "Осінь", "Зима" та ін. Знаходження й читання речення зі знаком оклику, питання, дефісом та ін. Знаходження в оповіданні (абзаці) найдовшого слова, слова в лапках та ін.. Читання в парах ("буксир"). Читання тексту, поділ на частини. Складання плану. Читання за готовим планом. Читання, після читання переказування. Читання найкрасивішого місця в оповіданні. Читання в особах. Конкурсне читання віршів. Самостійне читання. Читання, відповіді на питання. Читання пошепки. Читання "дощиком". Комбіноване читання (учитель - учні). Читання на одному диханні та ін. Крім того, у своїй роботі я використовую інтерактивні методики: методику "Взаємне навчання", "Кероване читання з передбаченням", "Порушена послідовність", "Джегсоу" та ін. Щоб виробити достатній рівень темпу читання, а також усвідомлення учнями прочитаного, у своїй роботі використовую систему ігрових форм навчання, які, я переконана, спонукають дітей читати більше та частіше на уроках і поза ними. Такі ігрові форми сприяють розвитку у дітей оперативної пам'яті, периферичного зору, вдосконаленню здатності вгадувати слова, наступні літери, встановленню взаємозв'язку між словами, реченнями і з'ясуванню значення незнайомих слів та виразів, сприйняттю різних відтінків, значень слів, синтаксичних конструкцій, розумінню головної думки тексту. Крім цього, я в своїй роботі використовую шаради, конкурси читачів, ведення читацького щоденника, вирізки з періодичних видань, анкети про літературних героїв. Велику увагу при формуванні читацької компетентності учнів приділяю позакласному читанню. Вже в першому класі заняття позакласним читанням дозволяють ввести дітей до світу дитячих книжок. Книжки на ці уроки добираю яскраві, з цікавими ілюстраціями. Даю можливість дітям роздивитися, погортати їх до і після уроку. Якщо хтось з учнів на перших уроках позакласного читання пасивний, то призначаю його своїм помічником при підготовці наступного уроку позакласного читання, намагаюсь зацікавити розгляданням малюнків, викликати в дитини бажання прочитати текст. Цей прийом дає позитивний результат: з кожним уроком дитина стає більш активною, проявляє інтерес до читання. Велика роль в правильному керуванні читанням належить родині, тому вже на батьківських зборах в першому класі я даю необхідні поради батькам. Ось деякі з них: купуючи дитині книгу, продивіться її самі; починати самостійне читання треба з книжок з великими малюнками, тому що сторінка, насичена тільки шрифтом, лякає дитину; література для читання повинна бути різноманітною; треба організувати сімейне читання книжок; після читання потрібно викликати довіру у дитини, щоб вона захотіла поділитися своїми враженнями, ні в якому разі не нав’язувати їй свої думки про прочитане. Кожен, навіть найменший успіх учня не лишається непоміченим. Важливо показати дитині результат його праці, своєчасно похвалити та оцінити. З досвіду роботи я можу сказати впевнено, що діти при такому стимулюванні працюють зацікавлено, з великим захопленням. Дуже корисно порівнювати результати, досягнуті учнем, з його попередніми. У всіх дітей є особиста картка швидкості читання. В ній зазначено дату перевірки та кількість слів за хвилину. Порівнюємо з результатами, отриманими за місяць. Кожен учень бачить зріст, переконується, що праця приносить успіхи. Одним з видів активізації діяльності учнів є змагання. Але не можна допускати змагання найслабкіших і найсильніших учнів між собою. Таке "змагання", в якому заздалегідь відомий результат, не може викликати позитивні емоції. Тому змагання проводжу по групам. Наприклад, розділяю дітей на три групи: перша група складається з учнів, які читають більше 120 слів за хвилину; друга група складається з дітей, що читають від 90 до 120 слів за хвилину; третя група – ті, що читають менше ніж 90 слів за хвилину. Це дуже цікава форма роботи. В кожній групі є свої лідери, усім хочеться досягти таких самих результатів – і діти дуже стараються. Порівнявши швидкість читання учнів на початку навчального року та наприкінці, я дійшла таких висновків: техніка читання учнів із достатнім і високим рівнем перевищила нормативні показники, а з середнім рівнем - досягла достатнього. Проаналізувавши ці показники, я переконалася, що проведена робота дала позитивний результат і її треба продовжувати та удосконалювати. Отже, читання є основою опанування всіх наук, розвитку людського інтелекту. Не володіючи навичками швидкого читання, дитина втрачає до нього інтерес, погано розуміє і засвоює зміст, швидко стомлюється. Тому компоненти навичок читання повинні бути взаємопов’язані, а їх розвиток має здійснюватися одночасно. Формуючи якості читання (спосіб, правильність, виразність, темп, усвідомленість), не варто надавати перевагу якійсь одній із них. Усвідомленість залежить від правильності і виразності читання, правильність – від темпу й усвідомленості, виразність – від усвідомленості, правильності, темпу. Набуті учнями у початкових класах навички читання, особистісні якості, пов’язані із формуванням мовної культури особистості, стануть фундаментом для подальшого навчання, виховання, розвитку, самовираження, значною мірою зумовлять практичну, громадянську, професійну діяльність у майбутньому. А головне – допоможуть дитині опанувати найвище мистецтво – мистецтво життя!

category: Методика та технологія


title: Рекомендації щодо проектування календарного планування

description:
Мета роботи - допомогти вчителю, особливо молодому, якомога ефективніше планувати, організовувати, здійснювати та контролювати навчальний процес. Деякі можуть здивуватись: навіщо вчителю самостійно займатися плануванням, якщо зараз є можливість скористатись великою кількістю готових посібників із пл

                  анування навчального процесу?

category: Методика та технологія


title: Дидактические игры как средство активизации учащихся при изучении таблицы умножения в 3 классе. (Рос. мова)

description: Стаття з досвіду роботи, де авторка стверджує, що вивчення табличного множення й ділення - центральна тема курсу математики у 3 класі. Методика вимагає щоб діти не тільки засвоїли таблицю, але й розуміли принципи її складання, що надають можливості знаходити будь-який підсумок

category: Методика та технологія


title: Сучасна зброя вчителя - активні методи навчання

description:
Хто осягає нове, лелеячи старе, той може бути учителем. Конфуций По переду навчальний рік… Кожен вчитель хоче бачити в очах своїх учнів інтерес, дивування, знання. Тому готуватись до уроків приходиться заздалегідь, г

                  ортаючи сторінки професійних журналів. А що молоді вчителі? Їм перші дні навчання здаються довгими та важкими. Бракує досвіду, педагогічних умінь. А головне, як донести матеріал дітям, як їм сподобатись? Тому аналіз наступного матеріалу допоможе всім учителям побудувати свій урок, використовуючи «сучасну зброю» вчителя – активні методи навчання. Активні методи навчання - це методи, які спонукають учнів до активної розумової і практичної діяльності у процесі оволодіння навчальним матеріалом. Активне навчання передбачає використання такої системи методів, яка спрямована головним чином не на виклад викладачем готових знань, їх запам'ятовування і відтворення, а на самостійне оволодіння учнями знаннями і вміннями у процесі активної розумової і практичної діяльності. А. Вербицький інтерпретує сутність цього поняття наступним чином: активне навчання знаменує собою перехід від переважно регламентують, алгоритмізованого, програмованих форм і методів організації дидактичного процесу до розвиваючих, проблемним, дослідницьким, пошуковим, що забезпечує народження пізнавальних мотивів та інтересів, умов для творчості в навчанні. М. Новик виділяє наступні відмітні особливості активного навчання: примусова активізація мислення, коли учень змушений бути активним незалежно від його бажання; досить тривалий час залучення учнів у навчальний процес, оскільки їх активність повинна бути не короткочасною і епізодичною, а значною мірою стійкої і тривалої (тобто протягом всього заняття); самостійна творча вироблення рішень, підвищена ступінь мотивації та емоційності учнів. Існує багато активних методів навчання. Підбирати такі методи необхідно з урахуванням вікової категорії групи, класу, їх життєвого досвіду та знань. Давайте розглянемо деякі з них, які стануть у пригоді для кожного вчителя. Метод «Знайомство» допомагає учителю встановити позитивний психологічний клімат на початку уроку. Обов’язкові правила для цієї вправи: діти стоять по колу, говорять по-черзі, виконуються систематично. Інтерпретація цього метода різноманітна. Учням можна запропонувати назвати своє ім’я, чим любить займатися, побажати щось сусіду, назвати комплімент, поздороватись ліктями, передати «добро» у долонях тощо. «Метод релаксації» використовується, якщо вчитель помітив, що учні втомились. Релаксаційні ігри необхідні для того, щоб повеселитися, відпочити, відволіктися. Це можуть бути рухливі вправи, фізхвилинки, масаж один одному, прослуховування спокійної музики, довільне ходіння по класу тощо. Метод «Дерево цілей» - це совокупність цілей, які мають свою структуру. «Вершина дерева» - головна мета, «гілки дерева» - додаткові цілі. Цей метод дозволяє школярам побачити свої цілі в колективі, в групі. Мотивує на отримання стійкої структури мети, проблем, напрямків на уроці. Школяр знає, що потрібно робити на кожному етапі уроку (при виконанні проблемного завдання). При цьому додаткові цілі ведуть дитину до головної. В ході уроку група аналізує до чого може привести додаткові цілі, наприклад, закріплення попередньої теми дасть можливість гарно написати контрольну роботу тощо. «Дерево цілей» рекомендовано використовувати як до основної теми, так і для окремого уроку. Мозковий штурм (мозкова атака, брейнстормінг) - широко вживаний спосіб продукування нових ідей для вирішення наукових та практичних проблем. Його мета - організація колективної розумової діяльності з пошуку нетрадиційних шляхів вирішення проблем. Використання методу мозкового штурму в навчальному процесі дозволяє вирішити такі завдання: творче засвоєння школярами навчального матеріалу; зв'язок теоретичних знань з практикою; активізація навчально-пізнавальної діяльності учнів; формування здатності концентрувати увагу і розумові зусилля на вирішенні актуального завдання; формування досвіду колективної розумової діяльності. Загальною вимогою, яку необхідно враховувати при виборі проблеми на уроці для мозкового штурму - можливість багатьох неоднозначних варіантів вирішення проблеми, яка висувається перед учнями. Підготовка до мозкового штурму включає наступні кроки: визначення мети заняття, конкретизація навчального завдання; планування загального ходу заняття, визначення часу кожного етапу заняття; підбір питань для розминки; розробка критеріїв для оцінки пропозицій, що надійшли і ідей, що дозволить цілеспрямовано і змістовно провести аналіз і узагальнення підсумків заняття. Метод «Автобусна зупинка» - матеріал розподіляється по зупинкам. На кожній зупинці учні виконують індивідуальні або групові завдання. Для завершення уроку або навчального матеріалу можливе використання таких методів як «Мудра порада», «Лист до самого себе», «Коло висновків» тощо. Ці методи допоможуть ефективно, грамотно та цікаво завершити урок. А взагалі, використання власної креативності, фантазії, досвіду є гарантією здобуття і розробки своїх активних методів навчання учнів. Пам’ятайте, що дітям подобаються нестандартні підходи, наприклад, запропонуйте намалювати або зліпити теорему Піфагора. Для релаксації візьміть мильні пузирі (особливо в старшій школі). Використовуйте проектну діяльність, заведіть портфоліо успіхів учнів тощо. А головне будьте щирими та частіше посміхайтесь своїм вихованцям. Зробіть світ навчання дивовижним, яскравим, різноманітним!

category: Методика та технологія


title: Запровадження бізнес-освіти в систему загальної середньої освіти як один із напрямів профорієнтаційної роботи

description: У статті з досвіду роботи з медіапрезентацією авторка пише, що в Україні зараз існує потреба в активізації бізнес-освіти, впровадженні новітніх програм, завданням яких є формування навичок для ефективної діяльності в ринкових умовах. Однак є дві основні проблеми: школярів і підприємництва

category: Методика та технологія


title: Розвиток діалогічного мовлення

description: Подано медіапрезентацію на заявлену тему на прикладі вивчення англійської мови у вигляді зупинок на певних станціях

category: Методика та технологія


title: Сучасна школа. Сучасний урок. Використання інформаційно-комунікаційних технологій у навчально-виховному процесі

description:
Мета знання - не запам'ятовуваннявеличезного фактичного матеріалу в найдрібнішихподробицях, а здатність легко і швидкоорієнтуватися в цій області.А. Н. Теренін Сьогодні процес інформатизації охопив всі сторони життя сучасного суспільства. Цей проце

                  с має кілька пріоритетних напрямків, до яких, безумовно, слід віднести інформатизацію освіти. Вона є першоосновою глобальної раціоналізації інтелектуальної діяльності людини за рахунок використання інформаційно-комунікаційних технологій. Сучасний урок, якісний урок, якісна освіта — всі ці питання постійно перебувають у полі уваги не тільки вчителів: вони хвилюють випускників, їх обговорюють батьки, висуває держава як одну з головних проблем забезпечення якісної освіти. Вчитель має усвідомити: щоб освіта була якісною, педагогічну діяльність слід спрямовувати не тільки на засвоєння учнями знань, предметних умінь і навичок, а й на засвоєння ними способів, методів і прийомів, на розвиток здібностей у пізнанні нового, незнайомого, на створення умов для розвитку самостійності та набуття ще в шкільному віці досвіду вирішення проблеми, реалізації своїх намагань як в освітній діяльності, так і загалом у суспільстві. Інформаційні технології не тільки полегшують доступ до інформації і відкривають можливості варіативності навчальної діяльності, її індивідуалізації та диференціації, але і дозволяють по-новому організувати взаємодію всіх суб'єктів навчання, побудувати освітню систему, в якій учень був би активним і рівноправним учасником освітньої діяльності. Пошук нових форм і методів навчання в наш час – явище не тільки закономірне, але й необхідне. І це зрозуміло: у вільній школі, до якої ми йдемо, кожен не тільки може, а й повинен працювати так, щоб використовувати всі можливості особистості. В умовах гуманізації освіти реальна теорія і технологія масового навчання повинна бути направлена на формування сильної особистості, здатної жити й працювати у світі, що безперервно зазнає змін, здатної сміливо розробляти власну стратегію поведінки, здійснювати моральний вибір і нести за нього відповідальність, - тобто такої особистості, яка спроможна саморозвиватися і самореалізуватися. У школі особливе місце повинно відводитися таким формам занять, що забезпечують участь кожного учня у проведені уроку, підвищують авторитет знань та індивідуальну відповідальність школярів за результати навчальної діяльності. Ці завдання учнів можна успішно розв’язувати завдяки інформаційним технологіям. Головними перевагами пропонованих технологій полягають в тому, що вони дозволяють інформатизувати учбовий процес, більш відповідають вимогам сучасної школи в порівнянні з класно-урочною моделлю. Цілі такого навчання спираються на потенційні можливості комп'ютера як засобу пізнавально-дослідницької діяльності, забезпечують особистісно-орієнтований підхід до навчання, що сприяє розвитку індивідуальних здібностей учнів. Об'єднання в комп'ютері текстовою, графічною, аудіо-відеоінформації, анімації різко підвищує якість учбової інформації, що підноситься школярам, підвищує і успішність їх вчення. Тому сьогодні в традиційну схему "вчитель – учень – підручник" вводиться нова ланка – комп'ютер, а в шкільну свідомість – комп'ютерне вчення. Комп’ютер на будь-якому уроці допомагає створити високий рівень особистої зацікавленості учнів за допомогою інформації, виведеної на екран. Структура уроку з використанням комп’ютера є багатоваріантною, однак він має не лише формувати знання, а й сприяти розвиткові учнів. Активна робота з комп'ютером формує в учнів більш високий рівень самоосвітніх навичок і вмінь, аналізу та структурування отриманої інформації. При цьому нові засоби навчання дозволяють органічно поєднувати інформаційно-комунікативні, особистісно - орієнтовані технології з методами творчої та пошукової діяльності. Сьогодні впровадження комп'ютерних технологій у навчальний процес є невід'ємною частиною шкільного навчання. Загальновизнано, що використання комп'ютерних технологій в освіті неминуче, оскільки істотно підвищується ефективність навчання, якість знань і умінь. Крім того, впровадження засобів інформаційно-комунікаційних технологій направлене на інтенсифікацію процесу вчення, реалізацію ідей розвиваючого вчення, вдосконалення форм і методів організації учбового процесу, що забезпечують перехід від механічного засвоєння знань до оволодіння ними уміннями самостійно набувати нових знань. Слід відмітити, що в якомусь значенні всі педагогічні технології є інформаційними, оскільки, по-перше, навчально-виховний процес не можливий без обміну інформацією між вчителем і учнями, по-друге, основу технологічного процесу навчання складає отримання і перетворення інформації. Проте в сучасному розумінні інформаційна технологія навчання – це педагогічна технологія, що застосовує спеціальні способи, програмні і технічні засоби для роботи з інформацією. І тому значення інформатизації освіти полягає в створенні сприятливих умов для вільного доступу до культурної, учбової і наукової інформації, а комп’ютер повинен при цьому стати одним з важливих джерел інформації. Процес організації навчання школярів з використанням інформаційно-комунікаційних технологій дозволяє: зробити цей процес цікавим, з одного боку, за рахунок новизни і незвичності такої форми роботи для учнів, а з іншого, зробити його захоплюючим і яскравим, різноманітним за формою за рахунок використання мультимедійних можливостей сучасних комп'ютерів; ефективно вирішувати проблему наочності навчання, розширити можливості візуалізації навчального матеріалу, роблячи його більш зрозумілим і доступним для учнів вільно здійснювати пошук необхідного школярам навчального матеріалу у віддалених базах даних завдяки використанню засобів телекомунікації, що надалі буде сприяти формуванню в учнів потреби в пошукових діях; індивідуалізувати процес навчання за рахунок наявності різнорівневих завдань, самостійно працювати з навчальним матеріалом, використовуючи зручні способи сприйняття інформації, що викликає в учнів позитивні емоції та формує позитивні навчальні мотиви; самостійно аналізувати і виправляти допущені помилки, коригувати свою діяльність завдяки наявності зворотного зв'язку, в результаті чого удосконалюються навички самоконтролю; здійснювати самостійну навчально-дослідну діяльність (моделювання, метод проектів, розробка презентацій, публікацій тощо), розвиваючи тим самим у школярів творчу активність. Швидкість зміни інформації у сучасному світі настільки висока, що гостро постає питання формування у дитини оптимальних комплексів знань і способів діяльності, формування інформаційної компетентності, що забезпечить універсальність її освіти. Підвищення якості освіти визначається використанням нових методів і засобів навчання. Активне навчання потребує залучення учнів у навчальний процес. У розв’язанні цих проблем важливе місце відводиться комп’ютерному програмному забезпеченню освітнього процесу в цілому, а отже і мультимедійним технологіям зокрема. Мультимедійною називають технологію, яка окреслює порядок розробки, функціонування та застосування засобів обробки інформації. Досить широке поширення мультимедійних проекторів дозволяє значно збільшити наочність за рахунок використання вчителем в ході уроку презентацій. Досвід організації учбового процесу по описаних моделях активного використання інформаційно-комунікаційних технологій в школі дозволяє говорити про високу міру ефективності поєднання використання сучасних інформаційних технологій і посібників, що передбачають пізнання через діяльність. Застосування мультимедійних технологій різко підвищує ефективність активних методів навчання для всіх форм організації навчально-виховного процесу: на уроках під час самостійних, практичних та контрольних робіт, на всіх етапах проведення уроку, у ході проведення виховних та позашкільних заходів. Звісно, комп’ютер не замінює вчителя, а є лише засобом здійснення педагогічної діяльності, його помічником. І при цьому якість і ступінь засвоєння навчального матеріалу, а також вплив на активізацію пізнавальної діяльності, як засвідчує практика, істотно зростає. Вчитель, застосовуючи комп’ютер та проектор, отримує потужний інструмент для подання інформації в різноманітній формі. В якості джерела інформації можна використовувати педагогічна програмні засоби та власноруч створені презентаційні та проектні програми. Отже, в цілому, мультимедіа є виключно корисною та плідною навчальною технологією, завдяки притаманній їй інтерактивності, гнучкості й інтеграції різноманітних типів мультимедійної навчальної інформації, а також завдяки можливості врахування індивідуальних особливостей учнів та сприяння підвищенню їх мотивації. Мультимедійні засоби навчання є перспективним і високоефективним інструментом, що дозволяє надавати інформацію у більшому обсязі, ніж традиційні джерела інформації у тій послідовності, що відповідає логіці пізнання. Завдяки цій технології можна підняти процес навчання на якісно новий рівень. Шкільний урок - це соціальне замовлення суспільства в системі освіти, який обумовлений соціально-психологічними потребами суспільства, рівнем його розвитку, етичними та моральними цінностями цього товариства. Тому педагоги повинні націлювати учнів на отримання теоретичних знань, які б мали місце практичного застосування в їх майбутньому житті. Використання інформаційно-комунікаційних технологій на уроках справа непроста, оскільки вимагає певних витрат на підготовку. Крім того, вчитель повинен володіти навиками роботи з різними програмними продуктами, щоб підготувати якісний комп'ютерний супровід уроку. Тому сьогодні ще залишається відкритим питання: "Як же найбільш ефективно використовувати потенційні можливості сучасних інформаційних та комунікаційних технологій при навчанні школярів?" І так як сучасне інформаційне суспільство ставить перед школою завдання підготовки випускників, здатних гнучко адаптуватися у різних життєвих ситуаціях; самостійно критично мислити; грамотно працювати з інформацією; бути комунікабельними, контактними в різних соціальних групах; самостійно працювати над розвитком власної моральності, інтелекту, культурного рівня, тому кожний сучасний вчитель повинен намагатися урізноманітнити форми роботи так, щоб кожна дитина відчула необхідність своєї присутності на занятті, щоб у кожного учня виховати любов до свого предмета, бажання вчитися та самовиховуватися. А результат залежить від особистості вчителя, рівня його майстерності. І тільки тоді урок, на якому будуть створені реальні умови для інтелектуального, соціального, морального становлення особистості учня, які дозволять досягти високих результатів у навчанні, стане сучасним, який вимагає сьогодення. Список використаних джерел 1. Антипова О., Паламарчук В. У пошуках нестандартного уроку // Рад. школа. – 1991. - № 1. –С. 65-69. 2. Селевко Г. К. Сучасні педагогічні технології: Навчальний посібник. М.: Народна освіта, 1998. 256 с. 3. Intel "Обучение для будущего" (при поддержке Microsoft): Учеб. пособие. - 9-е изд. исправленное и дополненное – М.:Интернет-Университет Информационных Технологий, 2007. 4. Використання інформаційно-комунікаційних технологій на уроках: Качинська Г. В. 2012 рік, labtv. at. ua/load/0-0-0-77-20. 5. Использование ИКТ технологий на уроках математики в начальной школе: Хрущёва О. О., 2011 г., nsportal. ru›…tekhnologii-na-urokakh-matematiki. 6. Применение ИКТ на уроках математики: Дротенок С. В. 7. marganets. org. ua Використання мультимедійних технологій на уроках математики. СЗШ №9 м. Марганець. 8. Сучасний урок-спільна творчість учителя та учня. colegium. mk. ua›publ/navchalna…suchasnij_urok. 9. Використання комп'ютерів на уроках математики: Вавілова В. С., 2010 г. 10. Використання комп’ютерних технологій на уроках математики: Шипілова І. Ю. 11. Кехтер Т. А. Необходимость применения в практике работы учителя начальных клас сов информационно-коммуникативных технологий. kexter. ru. 12. Використання інформаційно-комунікаційних технологій на уроках: Кардач А. А. megalibrus. taba. ru. 13. Бученко І. В. Комп’ютеризація навчання – свідчення професійної майстерності педагога. - http://ippo. org. ua 14. Комп'ютер на уроках математик: Бобошко О. І. 15. Новиков С. П. Применение новых информационных технологий в образовательном процессе // Педагогика. – 2003. – № 9.

category: Методика та технологія


title: „Программа самореализации” для учащихся 7 класса по литературе А. С. Пушкин „станционный смотритель”. (Рос. мова)

description:
Таку методичну розробку вчителю можна використовувати для ефективної організації самостійної роботи школярів, їх самоосвітньої діяльності в позаурочний час під час вивчення певного твору автора. Учням пропонується виконати різні види завдань за семи напрямами та висловити своє ставлення до кожного з

                   них

category: Методика та технологія


title: Вивчати фізику цікаво

description: У практичному матеріалі з досвіду роботи авторка пише, що ігрові елементи можна використовувати на різних етапах уроку. Так, під час актуалізації опорних знань, можна пропонувати учням розгадати фізичні ребуси. Розгадавши зашифроване слово, дати відповідь на поставлені запитання тощо

category: Методика та технологія


title: Профільне навчання - вимога часу

description: У статті з досвіду роботи авторка наголошує, що стратегічна мета психолого-педагогічного супроводу допрофільної та профільної підготовки - формування орієнтаційних компетентностей у учнів основної та старшої школи, а тактична - формування реального рівня претензій

category: Методика та технологія


title: Використання моделей і моделювання у шкільному курсі фізики

description: У статті авторка пише як ефективно використати моделі та моделювання в шкільному курсі фізики. Надається класифікація моделей, принципи моделювання, у т. ч. моделювання фізичного експерименту засобами ІКТ і види навчальної діяльності при використанні віртуальних лабораторій

category: Методика та технологія


title: „Чеберяйчики” П. Загребельного. Роздуми україніста

description:
Проблема символу в світовій теоретичній думці віддавна досліджується як проблема філософії, естетики. Більшість символів виникло ще на світанку історії людства. Символ — цс ідея, яка відображає найглибинніші знання наших пращурів. Саме стародавність цих знань і є найвищою цінністю для нащадків. Ц

                  е є той таємничий код, який маємо прочитати, щоб відчути себе спадкоємцями великого і мудрого народу, щоб вийти на шлях правильного життя. Далеко не завжди існує можливість виразити словами все те, що ми відчуваємо та розуміємо. Є речі, стани, події, суть яких неможливо «розкласти по полицях», пояснити математичними формулами. В глибинах загадкової людської душі приховані перлини досвіду, які містять у собі тисячу і один зміст, тисячу й одне переживання, тисячу й одну таємницю. У скарбниці духовної культури людства зберігаються безцінні знання про людину, природу та Всесвіт, великі ідеї та творіння людського духу, за якими стоять довжелезні ланцюжки подій, причин та наслідків, долі багатьох поколінь. Для того, щоб їх осягнути, завжди був необхідним особливий підхід розуму та серця, тому що завжди існували речі, які виходять за рамки нашого звичайного раціонального пізнання. Споконвіків кожного разу, коли перед людиною ставала необхідність обійняти безмежне, з'єднати видиме та невидиме, зв'язати між собою минуле, сьогодення та майбуття, зовсім нове та дійсно прадавнє; кожного разу, коли душа її рвалася до нових далей, для досягнення яких потрібно було долати кордони життя та смерті, простору та часу і осягати вічні закони буття; кожного разу, коли для пояснення та вираження цього одних слів було недостатньо,— людина удавалась до дивовижної мови символів [2] Прадавні мудреці навчали, що кожен символ стає хранителем не лише тієї актуальної для нас частини Істини, яку ми в змозі осягнути на тому чи іншому етапі свого життя в залежності від наших здібностей, прагнень та духовних пошуків. Він також оберігає ту таємничу, заповітну частину великої Мудрості, яка залишиться для нас загадкою назавжди, оскільки чим більше ми будемо намагатися її викрити, тим більше вона буде ховатися, даючи нам досить корисний урок: чим більше ми осягаємо, тим більше розширюється коло Непізнаного. Чим більше ми знаємо, тим сильніше усвідомлюємо, скільки лишилося ще невідомого, чого ми негідні й поки що не в змозі зрозуміти. Таким чином, кожен символ є хранителем Таємниці, за якою приховується ще одна таємниця... і так до нескінченності. Що ж таке символ? Наведемо ряд теоретичних положень, дефініцій, характерних висловлювань, що суттєво доповнять сказане вище. А конкретизацію поняття "символ" читач знайде в статтях словника. "Символ - 1. Умовне позначення якогось предмета, поняття або явища. 2. Художній образ, який умовно відбиває яку-небудь думку, ідею, почуття і т.ін. 3. Умовне позначення якої-небудь величини, поняття, запроваджене певною наукою". У творі Павла Загребельного "Євпраксія" є цікава розповідь про героїв, яких ми можемо назвати нереальними, фантастичними, вигаданими, створеними людською уявою. Це – чеберяйчики. Лише інколи згадує автор про них. Для чого? Щоб прикрасити ними твір? Щоб поділитися з нами своїми фантазіями? Щоб спробувати розгадати загадки, залишені нам нашими пращурами? Можливо, адже скільки ще невідомого приховує в собі усна народна творчість. У ній прихована народна мудрість, яку ми повинні зрозуміти до кінця. Хто він, зайчик-чеберяйчик, про якого ми знаємо лише з народної пісні? Один із уявних істот, про яких знають навіть діти? Яка його роль у творі? Гадаємо, що цього героя твору можна розглядати в двох аспектах: по-перше, істоту, яку ніхто не бачить ( "Бо чеберяйчиків теж ніхто ніколи не бачив, хоч і відомо, що живуть вони в лісах і серед трав." [1; с.18] ); по-друге, символ певних рис характеру героїні – Євпраксії. Спробуємо довести наші твердження. Уперше ми знайомимось із цими дивовижними істотами, коли Євпраксія все далі й далі від'їжджає від Києва до Саксонії, прямує в якусь незвідану далеч. Проходячи трясовину, валка грузла в багнюці, погоничі гейкали на волів, що намагалися весь час вибратися на тверде, "а княжна тим часом, не лякаючись болота, не відаючи остраху перед сутінками, які вже насувалися, не дбаючи про замучених, знесилених дощенту людей, дивилася на їхнє борюкання, мов на забавку, ляскала в долоні, щоразу зверталася до мамки Журини [...] Правда, що чеберяйчики живуть так? "[1; с.10]. І Журина розповіла їй про тих дивних створінь. Не злякалась їх Євпраксія, навпаки, продовжує згадувати та спілкуватися з ними у певні періоди свого життя. Чи це можливо, адже сам автор твору стверджував: "А чи існують взагалі чеберяйчики і які на те докази? Вони існують більше, ніж будь-що. Можна б навіть стверджувати, що вони вічні, бо породжені уявою. Людина вмирає, а дім, зроблений нею, стоїть, і пісня, складена нею, співається тисячу літ, і казка живе спервовіку. Витвори думки й уяви триваліші за саму людину. І правда про людину так само існує довше, ніж сама людина. А яка ж правда про чеберяйчиків? "[ 1; с.18 ]. Отже, ми теж починаємо вірити в них і тому далі вже сприймаємо їх у другому аспекті – як певні символи-характеристики Євпраксії. Тож, розглянемо їх. Згадаймо, що початок історії про чеберяйчиків збігається саме з тим етапом життя дванадцятилітньої княгині, коли вона "полишає все знайоме до схлипу в горлі, полишає своє дитинство, саму себе" [1; с.16]. Тому можна виділити символ №1 – дитинство, Євпраксія. Переживає Євпраксія і те, що чеберяйчики зустрічатимуться доти, "допоки й землі Руської" [1; с.18]. Отже, символ №2 – батьківщина. У частині "Чеберяйчики" ми дізнаємось багато чого про цих істот, починаючи краще розуміти їхню суть, спосіб і правила життя. Перед нами вимальовуються ще кілька символів, один із яких стає над усіма. То символ №3 – спільнота чеберяйчиків або ж народ. Як справжній народ, чеберяйчики мають свої цінності і в прямому, і в переносному розумінні. "Чи є в чеберяйчиків золото? У них є навіть те, що до часу приховане від людських очей. Усе сховане під землею й під водою, бо то найліпший сховок." [1; с.19]. Як справжній народ, вони мають і мову – "Не поможуть ні молитви, ні книги, поможе хіба що мова. У мові вони кохаються. Кожен чеберяйчик має свою власну мову. Як розуміють один одного? Називають кожен своє. Той квітку, той струмок, той дерево. Тоді розповідають один одному, обмінюються словами-назвами. І все називається неоднаково, але всім зрозуміло." [1; с.21]. І звертаємо ми увагу на призначення цих дивних істот – "Правда породжує неспокій, а вони над усе цінують спокій. Вони дарують його людям. Може, на те й існують у нашій землі. А коли ти полишиш свою землю, що тоді? Тоді чеберяйчики теж полишать тебе. І не помітиш цієї страшної хвилини, бо ж ніколи не бачила чеберяйчиків." [1; с.21]. Ця дивна казка про чеберяйчиків ніби забувається, відходить у минуле. Можливо, через те, що далеко від землі рідної знаходиться Євпраксія. А в цьму чужому краю не живуть чеберяйчики. Та в певні моменти життя Євпраксії вони з'являються чи подають голос ніби із минулого чи з далекої батьківщини. Коли відчуває себе Євпраксія чужою, коли не може зрозуміти і виправдати вчинки тих, серед кого тепер жила, то "думка загубитися серед цих людей викликала в ній жах" [с.185]. І ось саме тієї ночі до гордої дівчини прийшли чеберяйчики і сказали: "Втікай!". "Не знала, де вона і в який бік має попровадити свого коня. Не вміла осідлати коня, та й не годилося імператриці самій це робити. Не бачила чеберяйчиків, не була певна, що то вони, але виразно чула голос, а хто б ще міг його подати? "[ 1; с.185 ]. Оте "втікай" ніби вже наблизило героїню до рідної землі. Прагнення повернутись додому дарує Євпраксіії можливість те сміливе слово, якого вона послухалась. Можливо, то був поклик її серця, голос її душі, крик її свідомості. Та визнання належності того слова саме чеберяйчику остаточно робить героїню сміливішою, впевненішою в своєму найбільшому бажанні. Дозволила доля Євпраксії і побачити чеберяйчика. Саме тоді, коли "Євпраксія не хотіла вмирати. Жити! У сонці, у травах, у пташиному щебеті, у місячному сяйві. Жити! Молилася в душі не знати й кому. Сховай мене! Не дай мене! Порятуй мене! Відішли додому. Не належала до невиразного племені втікачів з невизначеністю їхніх мандрів. Знала, куди втікати. Додому! До ріднизни! На схід сонця! До свого сонця — великого й прекрасного! А це маленьке нехай лишається тут. Кожному своє сонце миле. Додому! До Києва! Була малою, дурною, необачною, покинувши свою землю. Не мала часу ні для каяття, ні для жалю. Додому! І тоді побачила першого чеберяйчика. Першого — і вперше." [1; с.187]. Дивно, що вперше побачивши істоту, яку ніхто не бачив, княгиню здивував не саме цей факт, а "Вдарила їй у серце його лагідність, вразив тихий, але виразний голос, голос був молодий і мова молода, рідна, забута-презабута" [1; с.187]. Коли ми фіксували перший символ як чеберяйчик-Євпраксія, доказів певних щодо цього не було. Але, читаючи твір далі, ми запам'ятовуємо спочатку слова Журила, сказані на прощання: "Золоті твої очі, Євпраксіє!" [1; с.186], а згодом відкриваємо для себе, що у чеберяйчиків очі "золоті. То не в неї золоті очі, а в чеберяйчика. Журило помилився, сказавши: «Золоті твої очі, Євпраксіє!» Їхала далі без страху, бо сяяли їй попереду золоті очі" [1; с.188]. Цікаві роздуми автора про життя та його цінність, роздуми, серед яких знову з'являться образ чеберяйчика – "Життя саме по собі не має цінності. Життя — це тільки свобода! Більше нічого. Ні мрії, ні вознесення, ні краса, ні насолоди, ні так зване щастя. Тільки свобода! Краса її зосталася з нею, страждання належалося за становищем, мало не за самим народженням, волі не було. Навіть у спогадах. Тільки в напівзабутих розповідях Журини про чеберяйчиків." [1; с.245]. Отже, з образом чеберяйчиків тепер асоціюється образ свободи, волі. Асоціюється чеберяйчик і із дитинством. Можливо, саме тому помітила тих дивних істот княгиня, бо ще сама була дитиною: "Людина зберігає в собі дитяче впродовж усього життя. У двадцять літ ти ще наполовину дитина...Рятувалася тільки дитинністю" [ 1; с.245 ]. У дитинстві Журина вселила в Євпраксїю віру про добрих чеберяйчиків: "Живуть у нашій землі, ніхто їх не бачить, а присутні повсюди. Доброта ж від них так і розпромінюється"[ 1; с.305 ]. Тож, яка роль символів у Павла Загребельного? У «Словнику символів» Жан Шевальє пише: «...Спрадавна символ завжди являв собою предмет, поділений на дві частини... Дві людини берегли одну з двох частин: господар та гість, той, хто позичив гроші та боржник, два паломники, двоє люблячих, котрі розлучалися на довгий час... При новій зустрічі вони з'єднували дві частини символу в одне ціле, знову підтверджуючи таким чином своє кохання, дружбу, зв'язки гостинності чи боргу честі. Для прадавніх греків символ завжди був знаком впізнавання, завдяки йому батьки могли впізнати своїх дітей, з якими були розлучені... Символ розлучає та знову поєднує. Він містить в собі одночасно дві ідеї: розлуки та нової зустрічі. Він нагадує про єдність, яку було втрачено і яка знову може бути відновлена». Відповідно, берегти символ для філософів прадавнини означало усвідомлювати ще одну давно забуту істину, яка полягає в тому, що десь, далеко чи близько, в просторі та часі чи за їх межами, в житті чи за межею смерті існує таємнича друга частина нас самих, якихось ідей, пізнання чи мудрості, котра чекає нової зустрічі та нового об'єднання. Це означає, що при роботі з символом не лише ми робимо кроки, щоб наблизитись до цієї «іншої сторони» Священного, нескінченного та незбагненого, але й це цінне Дещо, котре нас доповнює, робить кроки, щоб наблизитись до нас. Таким чином, символ стає знаком узнавання між «двома сторонами», двома істотами, між усім тим, що «вібрує» на одній хвилі. Він стає знаком впізнавання між всім тим, що, будучи тимчасово розлученим, є настільки близьким одне одному, що в один прекрасний день повинно стати єдиним цілим. Символ — це знамення істинних зв'язків, які продовжуються вічно. Література Загребельний П.А. Євпраксія: Роман / Худож.-оформлювач І. В. Осипов. – Харків: Фоліо, 2003. – 351 с. – (Література).Лукінова Т.Б. О.О.Потебня як дослідник слов'янського язичництва/Наукова спадщина Потебні і сучасна філологія. – К., 1985. – с.64.Українське життя в Севастополі. Словник символів – словник давньоукраїнської міфології. Гумор, афоризми. Ukrlife.org/main/evshan/symbolo.htmСловник української мови. – Т.9. – К., 1978. – С.174-175.

category: Методика та технологія


title: Майстерність вчителя. Стаття-роздум

description:
Майстерність вчителя, педагогічна майстерність. У чому вона полягає? Можливо, в найпростішому — бути гарною, доброю людиною? І все? Можливо, адже досвід свідчить, що як би ти не володів психологією, знанням свого предмета та вмінням інтерпретувати його залежно від стану учнів, але сам по собі - л

                  юдина нецікава, то в учнів не буде бажання вчитися, не буде успіху в навчанні, не буде найголовнішої складової навчального процесу — довірливого ставлення вихованців до тебе і до твого предмета. Безперечно, важливо й те, як ти заходиш до класу, як будеш одягнений, як будеш усміхатися, засмучуватися, радіти. Авжеж, артистичні здібності мають бути, але усе-таки, все набагато глибше, набагато серйозніше, професійніше. У чому полягає педагогічна майстерність учителя? Як стати Майстром? Згадаймо безліч відкритих уроків, які проводили колеги. Майже на всіх усміхнений учитель — оптиміст, чудові діти, які «все знають» і щиро прагнуть допомогти вчителеві виглядати в очах своїх побратимів якомога краще. На уроці все найвищого ґатунку — і техніка, і демонстраційні експерименти, і логіка побудови уроку, і дивні методичні прийоми. Усе чудово, але відчувається якийсь фальш у взаєминах, який порушує ту інтимність, що притаманна стосункам між Вчителем і учнями. Відкритий урок закінчився, і дуже важко виходити з цього ідеалізованого стану відкритого уроку... Звичайно, такий урок не відбувся б, якби вчитель щодня, щоуроку не виконував «чорнову» роботу, закриту для своїх колег. От у цьому закритому від глядача житті учнів і вчителів ми й спробуємо розібратися. З яких складових складається педагогічна майстерність учителя? Спробуймо їх назвати. Головна складова — духовність учителя До того, як говорити про які-небудь механічні дії вчителя на шляху оволодіння педагогічною майстерністю, передусім варто зазначити: якщо людина хоче стати вчителем, Майстром, то в неї має бути саме цей дух — дух учителювання. Тобто — бажання вчити. Бажання спілкуватися з дітьми. І якщо найголовнішими ліками в цьому складному житті для людини, головною радістю її існування може стати спілкування з дітьми, тоді є в ній цей дух, дух учителя. Отже, вона зможе стати Майстром. Якщо такого вчительського духу в неї немає, то жодні поради з неї не зроблять Майстра. «Іскра, що запалює творчість, закладена в самому зерні духу». Так писав великий Микола Костянтинович Реріх. Духовність учителя привносить в урок особливий дух, уникає штучності в його атмосфері, дає учням задоволення від процесу навчання і, як наслідок, успішність у навчанні. Ґрунтовне знання свого предмета Справді, учитель, який знає свій предмет, залишається у виграші порівняно з учителем, який у ньому «плаває». Але, що таке «знає»? Безумовно, учитель мусить володіти фактичними даними предмета в межах програми. Він зобов'язаний навчитися інтегрувати знання як у самому предметі (внутрішня інтеграція), так і багато знати з близьких предметів (зовнішня інтеграція). Він має знати різноманітні історичні дані, цікаві факти, приклади сучасного етапу розвитку науки, якої навчає учнів, філософію предмета. Розуміння мети і завдання навчання Кожна епоха, різні історичні зміни в державі ставлять перед освітою нові завдання. На жаль, досвід спілкування з учителями дає мені право говорити про те, що багато вчителів не завжди знають, навіщо вони навчають своєму предмету. Не розуміючи цього, вони лише передають знання з теми, а відтак, і учні не в змозі збагнути, навіщо вчити даний предмет, що він дає для світосприймання. Уміння володіти технологією добору матеріалу до уроку, до теми Часто на уроках викликає подив — учитель стільки всього розповів учням з теми уроку, дані так і сиплються на них. А наступного уроку вчитель обурюється: «Стільки всього їм розповів на минулому уроці, а вони, ледарі, не хочуть навіть повторити або вивчити». І так з уроку в урок. Такий учитель, знаючи багато чого зі свого предмета, не здатен навчити учнів. І все тому, що не володіє технологією добору матеріалу до теми, до даного уроку. Знання, розуміння і володіння методами навчання Як часто різні комісії заважають нам учити учнів. Приходить комісія, і ти намагаєшся провести урок так, щоб показати активність своїх вихованців. Комісія закінчила роботу, і ти заново розбираєш матеріал, який при комісії вивчав з учнями. Розбирати тими методами, які дають прекрасний результат і які навряд чи зрозуміють інспектори. Адже вони лише за одним уроком «судять» нас. Один раз прийшли, а відтак упродовж багатьох років згадуватимуть... А якщо ти проведеш урок так, як це вимагає професійний підхід, то потім довго доведеться пояснювати, чому ти сьогодні вибрав, наприклад, репродуктивні методи, а не творчі. Тому на уроках для комісій ми вибираємо «творчі методи»... А насправді існує певна закономірність, визначена динаміка видозмін методів навчання залежно від мети уроку, відібраного матеріалу уроку і результату, який ми хочемо отримати на даному уроці. Учитель-Майстер вбачає цю динаміку в варіюванні методів навчання. Тим, хто прагне стати Майстром, слід опановувати і цю науку. Розуміння вибору форм навчання У нас класно-урочна система навчання. Класична. Деякі кажуть — застаріла. Але як багато видів організації форм навчання можна «винайти» у цій системі! Не потрібно боятися, що учні не зрозуміють, не приймуть. Згадайте, як В.О.Сухомлинський розсунув межі класу і вивів учнів у поле, сад, на природу... Фронтальна, індивідуальна і групова форми навчання. Чи можна дотримуватися лише однієї з них? Зовсім необов'язково. Досвідчені викладачі знають, як здобувати знання, як заощаджувати час для отримання найбільшого ефекту в навчанні. Це не що інше, як уміле поєднання форм навчання. Засоби навчання Досвідчений викладач інколи може в запалі вигукнути: «Гадаю, що можу навчати дітей у порожньому класі, без жодних пристосувань». І раптом виникає ситуація, коли технічні засоби навчання, які використовував учитель, відмовили. Як починає бракувати їх. Грамотний підбір засобів навчання, раціональний підхід до їхнього добору — майстерність учителя. Декому засоби заважають, декому лінь з ними займатися, але все-таки, як добре, коли вони є. Але знову ж, має бути режисура уроку, тісно зв'язана з їх використанням. А це теж майстерність. Уміння чітко уявити собі, яким має бути результат навчання Якщо вчитель розуміє, що нема потреби щоуроку домагатися конкретних знань, умінь і навичок, він по-іншому прогнозує результати навчання. Педагогічна прогностика — велика справа і, якщо Майстер навчився все робити не відразу, а поступово, поетапно, планомірно і розмірено, то від його роботи буде користь. Результат і мета навчання мають збігатися. Але кожен урок приносить свій результат. Як же із суми результатів всіх уроків все-таки отримати результат навчання — задоволення учнів від навчального процесу і, як результат цього, гарні знання? Це майстерність. І кожен повинен прагнути цього. Досвідчені викладачі, прочитавши вищевикладене, відразу зрозуміли, що я спробував розглянути основні складові майстерності вчителя, уявляючи навчальний процес цілісним. А це означає, що навчальний процес має таку закономірність, як взаємозв'язок елементів навчального процесу, зокрема, мети і завдань навчання; добір нового матеріалу; вибір форм і методів навчання; підбір засобів і прогнозований результат. Уміння вчителя планувати свою педагогічну працю відповідно до цих закономірностей свідчить про досить високий рівень його педагогічної майстерності. А які іще складові впливають на педагогічну майстерність учителя? Мотивація навчання Імовірно, багато хто пам'ятає ті часи, коли вчителі вхопилися за цей новітній термін. Але хіба поняття «мотивація» нове для вчителя? Ні. Кожен знає, що налаштованість дітей на навчання — одна з основних складових його успішності. Для чого учень вчиться? Це одночасно складне і просте запитання. І від того, чи зможе вчитель із самого початку свого спілкування з групою їх зацікавити, залежить відсотків 20 успіху. Інші 80 % він добирає на наступних уроках, залучаючи учнів до тієї чи іншої діяльності. Безумовно, якщо класи профільні — за певним напрямком у навчанні, а твій предмет один з основних, то ніби й проблем нема. Ніби. Якщо ж це звичайний клас, то створення обстановки, у якій учні будуть учитися на кожнім уроці, — це одна з основних складових майстерності вчителя. Учитель — Майстер настрою. Майстер мобілізації учнів на навчальну діяльність. Артистизм Про це дуже багато пишуть, тому й наявні певні непорозуміння. Мені видається, що артистизм учителя трохи відрізняється від артистизму в звичайному розумінні цього слова. Артистизм учителя полягає не в ефектному піднесенні «себе», виконанні своєї «ролі» учителя, а в справжній щирості спілкування з дітьми. Інтелігентному спілкуванні. Інтелектуальному. Артистизм учителя — це глибинна людяність у всіх її проявах. Не «роль» завчена і зіграна, а постійний стан розуміння необхідності виконання визначеної мети. Режисура уроку Кожен учитель — режисер свого уроку. Якщо він знає мету навчання в школі, розуміє, який внесок у це основне завдання школи вносить його предмет (червона нитка в спектаклі), він намагатиметься планувати свою діяльність упродовж усього періоду навчання і конкретно на кожному уроці, підкоряючи всю свою діяльність з учнями конкретній меті. При цьому на кожному уроці буде підкоряти своїй режисурі всі прагнення. Пригадаймо критичну ситуацію, у якій опинється кожен учитель під час підготовки і проведення відкритого уроку, коли він чітко відбирає матеріал уроку, планує діяльність учнів, з огляду на те, скільки часу йому знадобиться на виконання тієї чи іншої діяльності, Він —режисер уроку. І захоплюєшся Майстром тоді, коли ця режисура вдалася. Імпровізація Імпровізація - одна з основних якостей учительської майстерності. Є тема уроку, підібраний матеріал для викладання. Є чітко поставлена мета уроку. І на тлі цього запрограмованого сценарію ще є діти. Зі своєю сьогоднішньою налаштованістю на навчання, своєю сьогоднішньою налаштованістю на сприйняття тебе — вчителя. І якщо ти не зумієш імпровізувати, інтерпретувати задумане, то урок не відбудеться. Знання реальних можливостей дітей і вміння розвивати їхні здібності Кожен урок учитель проводить у новому класі, і в кожному класі — різні учні. Є обдаровані, є ті, що захоплюються твоїм предметом, є байдужі, є такі, які, на перший погляд, не в змозі його опанувати, але люблять тебе, є такі, що вірять і довіряють тобі, є й інші. Різні діти, різна частота їхньої налаштованості на твою особистість. Дуже важливо вірити в здібності кожного учня. Знати їх, вірити і бачити, як кожен просувається по шляху віри в тебе і пізнання твого предмета. Уміння дочекатися успіху в навчанні від кожного учня Майстер має бути терплячим і вірити в учня. Вірити не стільки у свій талант навчити кожного, скільки в те, що кожен обов'язково опанує твій предмет. І якщо вчитель зміг дочекатися результатів навчання, здавалося б, від найменш здібного учня, тактовно ставився до цього учня, допомагав своєю вірою в його сили, “не помічав” промахів і вмів підтримувати перші пpомені зацікавленості учня, то настане мить радості Майстра — це відбудеться, учень матиме успіхи в навчанні.... І не важливо, якими будуть ці успіхи — значними чи незначними, важливо, що учень «прозрів», повірив у свої здібності. А що буде потім... все не передбачиш. Можливо, учень сягне таких щаблів, що лишень тримайся! Терпіння Майстра має бути безмежним!!! Кожен учень має отримувати задоволення від кожного уроку Це не лише радість від отриманих ним знань, умінь і навичок. Це втіха і від спілкування з учителем, і від безлічі цікавої інформації, отриманої під час уроків. Моральне здоров'я. Воно розвивається під впливом відкритих і чесних стосунків між учителем і учнем, між учнем і учнями. Учитель - гуманіст, учитель - високоморальна людина. Адже не виховують нотації, наставляння і моралі. Виховує сама поведінка вчителя на уроці та в повсякденному житті. Духовність. Хіба це лише ставлення до Бога? Звичайно, ні. Дух дитини має зароджуватися в школі. Дух того, що вона є неповторне й унікальне створіння на Землі. Дух того, що вона всім своїм життям несе людям добро, радість, нові відкриття. Що вона може це робити! Що лише вона і ніхто більше не зробить того, що їй у цьому житті призначено зробити! Дух того, що вона найдосконаліше створіння Природи. Дух того, що всі її найкращі справи залишаться людям. Дух того, що віра в усе це — єдина віра в житті всього людства. Микола Реріх писав: «Скажіть учням і друзям, нехай прагнуть знань; нехай наполегливо вчаться; нехай пізнають з розплющеними очима; нехай вчаться постійно, бо цьому кінця немає.» Духовність уроку — це віра вчителя в здібності кожного учня. Здібності різні, результати різні, але просування по шляху знання твого предмета має бути в кожного. І вчитель повинен у це вірити. Людина живе порівняннями, аналізом навколишнього життя. Отож, показуйте на уроках усе це, наводьте приклади з життя вчених та розказуйте, як саме було зроблено відкриття. Не шкодуйте часу на все це, тоді й духовне здоров'я засобами твого предмета обов'язково буде розвиватися. Скільки прекрасних прикладів можна навести! Візьмемо хоча б два з життя Марії і П'єра Кюрі. У перший період їхньої спільної наукової діяльності П'єрові Кюрі, уже відомому молодому фізику Франції, було присуджено одну із найпочесніших нагород країни «Орден Почесного легіону». П'єр, розуміючи, що ця нагорода нічого істотного в його практичну діяльність не привнесе, відмовляється від неї, пояснюючи це тим, що тепер йому потрібні не стільки нагороди, скільки гроші на оснащення його лабораторії. Коли Марія і П'єр Кюрі зробили відкриття в галузі очищення радіоактивних речовин, кілька бізнесменів США запропонували їм за їхню технологію величезні гроші. Проте подружжя, знаходячись, як завжди і як усі вчені в дуже скрутному матеріальному становищі, відмовилося від привабливої пропозиції і на знак протесту проти нього опублікувало дану технологію в багатьох журналах світу. І таких прикладів, що стосуються життя вчених, безліч. Чи можна говорити про те, що подібні «відволікання» на уроці не входять у навчальну програму, що вони не формують конкретних знань, не роблять професіоналів у галузі науки? Так, можна. Але якою людиною виросте нинішній учень, який не знає, що люди, великі люди, ставали такими саме тому, що чинили не так, як всі. Діяли морально, високоморально, незважаючи на всі негаразди. Тому, коли ми говоримо про навчальну мету уроку, то маємо на увазі, що на кожному уроці ставиться своя певна мета. Коли ми говоримо про виховну і розвиваючу мету, то розуміємо, що вона може стосуватися не одного уроку, а переходити з уроку в урок, і вчителеві їх ставити стає все складніше і незвичніше. Коли учням повідомляюти мету уроку і чи повідомляюти її у такому вигляді, як записано в нашому поурочному плані? Безумовно, підходи бувають різними. Іноді, вчитель на початку уроку ставить перед учнями певне завдання, яке пропонує виконати разом. Іноді порушує проблемне питання, після вирішення якого повідомляє мету уроку. Іноді він повідомляє її після повторення пройденого. У роботі вчителя не може бути стандартних, усталених вимог — коли і в якій формі ставити мету уроку. Досить часто, починаючи тему «Закони Фарадея», повідомляю учням, що сьогодні на уроці ми будемо добувати... золото. Інтерес виникає миттєво. Під час жартівливої розповіді учні самі доходять думки про певну закономірність і те, що це неможливо виконати... Учні навіть не підозрюють, що в моєму поурочному плані записано: «Ознайомити учнів із законами Фарадея. Домогтися їхнього розуміння і відтворення на репродуктивному рівні». Таких прикладів можна навести безліч. Постановка мети уроку — непросте завдання. Простежмо це на прикладі уроку типу «Вивчення нового матеріалу». Якщо ви пам'ятаєте, говорячи про формування нових знань, ми маємо на увазі, що можна досягти їхнього розуміння і відтворення на репродуктивному рівні, на рівні застосування в простих ситуаціях і на творчому рівні. Тому, залежно від того, чого ми прагнемо досягти на уроці, його освітня мета буде звучати по-різному. Наприклад: «Ознайомити учнів з таким-то і таким-то матеріалом, домогтися розуміння і відтворення його на репродуктивному рівні». Це одна мета. Поставивши її, учитель усіма силами буде домагатися саме цього. Більш широка мета: «Ознайомити учнів з таким-то та таким-то матеріалом, домогтися його розуміння, репродуктивного відтворення і творчого використання». Це вже складніша мета. Усе залежить від рівня підготовки класу і від складності матеріалу викладання. Безумовно, найкраще розподіляти мету навчання таким чином, щоб на кожному уроці, по-перше, її досягати, по-друге, щоб з уроку в урок розширювати поставлену мету. Наприклад, на першому уроці з теми «Ознайомити учнів з таким-то і таким-то матеріалом, домогтися його розуміння і репродуктивного відтворення». На другому — «Закріпити отримані знання і досягти їхнього творчого використання» тощо. Не потрібно боятися «відстати» за матеріалом. Потрібно домагатися від учнів розуміння, ставлячи спочатку прості цілі, потім поступово їх розширювати. Не проходити повз нерозуміння учнів. Не «проходити» матеріал, а саме домагатися його розуміння, запам'ятовування, уміння ним скористатися. Згадайте майстерність артистів балету. Адже процес навчання танцівників передбачає спочатку роботу біля станка, де вони вивчають «абетку» балету, потім відпрацьовування цієї абетки посеред залу, опісля відпрацьовування невеликих композицій з різних рухів і лише потім після цього постановку танця, який відпрацьовують місяцями. У нас же, показавши «рух» — якийсь навчальний матеріал і не домігшись його грамотного «виконання», переходять до інших рухів — іншого матеріалу. Може саме через гонитву за кількістю викладеного і пройденого ми не в змозі досягти розуміння теми від кожного учня? У точних науках відомо, що якщо правильно поставлена мета, то вона буде досягнута. (Якщо правильно поставлене завдання, то воно буде вирішене). Тому вчитель-майстер повинен володіти умінням ставити мету. І лише подужавши цю кропітку роботу, учитель зможе і далі просуватися по шляху осмислення педагогічної майстерності. Замість післямови. Роздуми на тему… Хто він, учитель? Хто такий учитель? Людина, яка дає конкретні знання, чи людина, яка взяла на себе величезне завдання — виховувати людей? Багато хто знає, що учні не люблять, щоб їх виховували. Учителів, які «насильно» цим займаються, вони не люблять. Виходить, урокодавач? Але й у чистому вигляді урокодавачів діти також не люблять. Щоправда, менше. «Не лізе до тебе в душу. Навчає. Навчає добре. Що іще треба?» Так відповідають вони. То, хто ж такий учитель? Учитель — це лікар, лікар-психолог, лікар-діагноститк, зцілитель дитячих душ. Учитель — це екстрасенс. Він має вміти заворожувати своєю мовою, переконувати всіма своїми діями, захоплювати, підкоряти своїй меті слухачів. А учні в нас в переважній більшості, як і раніше, слухачі... Учитель — це священнослужитель, бо він вселяє віру в життя, в торжество людського добра і милосердя, віру в неповторність і особливе призначення кожної людини. Учитель — тонкий психолог, майстер настрою, майстер мобілізації учнів на навчальну діяльність. Учитель — це дослідник. Він постійно експериментує, аналізує, вносить правки у свою діяльність. Учитель — це громадянин, патріот, небайдужий до всіх подій, що відбуваються в громадському житті. Учитель — це філософ, що намагається зрозуміти сенс життя і розмірковує над її таємницями. Учитель — артист? Ні! Хіба ж він грає роль учителя? Ні, це його життя...Скоріш за все, учитель — режисер! Причому, тонкий за своїм підходом. Учитель — керівник, керівник найвищого рангу — генератор ідей, прогнозист, плановик, організатор. Учитель — інтелігент! Він мусить бути інтелігентом, не зацькованим міністерськими інструкціями і догмами, а таким, який не лише знає їх, а й уміє творчо переробити і збагатити філософією життя. Учитель — це інтелектуал, людина, яка володіє ґрунтовними знаннями не лише в галузі свого предмета. Учитель — це чорнороб, який не соромиться виконувати з дітьми будь-яку роботу — фарбувати, ремонтувати, лагодити... Учитель — це людина, зі своїми слабкостями, дивацтвами, стражданнями... Як би хотілося, щоб учитель міг зрозуміти кожного учня, а учні поважали кожного вчителя... Як би хотілося, щоб суспільство нарешті зрозуміло, що в будь-які часи, особливо сьогодні, учитель - це особистість, за якою підлітки перевіряють свої життєві позиції. Як би хотілося, щоб учитель розумів, що, можливо, він — єдиний, хто допомагає прозріти цим молодим шукачам,самовпевненим підліткам. Учитель — це і батько, і мати для багатьох. Нехай не щомиті, а в одну секунду, лише один раз під час нетривалої бесіди, він зможе дати те, що шукає маленька підростаюча людина... Учитель — це образ, створений століттями і тому шанований усіма. Усі чекають від людини цієї професії саме вчителювання! Учитель — це Майстер. Майстер слова, Майстер звуку. Майстер думки, Майстер емоцій і настроїв. Майстер створення — констатації знань... Тому, для того щоб стати Вчителем, кожен має збагнути, що урок — це не 45 хвилин спілкування з учнями, а все життя, прожите до цього даною людиною. І залежно від того, як вона його прожила, 45 хвилин уроку в кожного вчителя пройдуть по-різному... P.S. Немає нічого кращого за професію вчителя. Людина, яка живе спілкуванням з дітьми, — вчитель. Яким би не був його настрій, які б події в його житті не відбувалися, цілющим для нього залишається спілкування з дітьми. І якщо цього немає, то вчитель не стане Майстром. Саме для таких термін «учитель-артист» справді стає професійним кредо. Складових педагогічної майстерності безліч. Якщо вчитель, який у душі «не вчитель», захоче стати Майстром, то жодні поради не допоможуть. Так, можна все робити правильно, так, можна забавляти учнів, так, можна їм багато прощати, проте це вже інше. Для людини, що за своїм духом, призначенням - вчитель, стати Майстром — життєва потреба....

category: Методика та технологія


title: Під вітрилами знань - до скарбів чарівних. Лінгвістична подорож для 6 класу

description: Авторка презентує ілюстровану книгу, призначену для закріплення знань учнів шостих класів із тем „Іменник”, „Прикметник” у 6 класі. Вона містить цікаві завдання, що включені до розповіді про подорож у пошуках скарбів, різноманітні ігрові ситуації

category: Методика та технологія


title: Применение дидактических стихотворений на уроках в начальной школе. (Рос. мова)

description: Авторка написала цикл дидактичних віршів до навчального розділу російської мови „Частини мови”. Вини подані таким чином, що в тексті шрифтом виділяється головне, на що дитина має звернути увагу та те, що вона має запам’ятати

category: Методика та технологія


title: Прийом залучення візуального й асоціативного мислення учнів при роз’ясненні сутності конституційного права

description: У роботі автор наголошує, що складається парадоксальна ситуація, коли певна частина студентів чи учнів демонструють високий рівень самостійного мислення з дискусійних теоретичних проблем, а деякі - не можуть пояснити найлегші поняття теорії права

category: Методика та технологія


title: Сходинками успіху до цікавої економіки. Розробка економічної гри

description: Розробка економічної гри в рамках проведення тижня економічних дисциплін у коледжі, мета якої - розвивати у студентів інтерес до економічних дисциплін; виховувати спостережливість, уміння відстоювати власну думку та працювати у групі

category: Методика та технологія


title: Авторська розробка дидактичної інтерактивної гри „Ді-джей”

description: Сучасного учня або студента дуже важко зачепити, задіти за живе. Допомогти в цьому викладачу може використання у процесі навчання різноманітних ігор та ігрових прийомів, бо гра - один із головних видів діяльності людини

category: Методика та технологія