title: Стаття «Особливості організації форм самостійної роботи під час вивчення математики»

description:
Зараз, у час стрімкого розвитку сучасного суспільства, новітніх технологій, основною метою перед школою постає навчання, виховання і всебічний розвиток людини як особистості, а вища школа повинна готувати не просто високоосвічених спеціалістів, а конкурентоспроможних фахівців з нестандартним твор

                  чим мисленням. Досягнення такого потрібного суспільству рівня освіченості та розвитку особистості практично неможливе без систематичної самостійної праці, готовність до якої закладається у шкільному віці. Доведено, що самостійна робота відіграє велику роль у формуванні і розвитку навчальних умінь, вихованні волі, пізнавального інтересу, навичок колективної праці. В ній виявляється індивідуальність кожного учня, формується їхній характер та інтелект. Усе це сприяє засвоєнню тих знань, умінь та навичок, які в подальшому їм будуть необхідні. У зарубіжній педагогічній літературі для визначення поняття "самостійна робота" використовують низку термінів, які підкреслюють її різні аспекти. Популярним є "опосередковане навчання", тобто робота, яку виконують під опосередкованим керівництвом викладача, на противагу поняттю "пряме" навчання, яке відбувається під безпосереднім керівництвом викладача. У педагогічній літературі Австрії, Швейцарії існує термін "тиха робота", яка підкреслює осібний характер діяльності. У французькій та англійській педагогічній літературі використовують поняття "індивідуальна робота". У США застосовують термін "незалежне навчання", що означає таку пізнавальну діяльність, при якій студенти мають значну свободу добору засобів і методів навчання на основі отриманих від викладача навчальних планів-програм. [2, с. 10] Аналіз психолого-педагогічної літератури [5, с. 162] показує, що нині відсутній єдиний погляд на те, що треба розуміти під самостійною роботою. Так, П. І. Підкасистий [6] розглядає самостійну роботу як "засіб організації та виконання учнями визначеної пізнавальної діяльності", а В. А. Козаков розглядає самостійну роботу учнів як один з видів навчальних занять, специфічною особливістю якого є відсутність вчителя в момент навчальної діяльності учня. Як вважає А. М. Алексюк [1], самостійна робота виступає чи не єдиним способом формування самостійності в набутті знань. Самостійність у набутті знань проявляється лише завдяки власній діяльності з появою внутрішньої потреби в знаннях, пізнавальних інтересів, захопленості. В цьому розумінні самостійності насправді неможливо навчитися. Таку самостійність можна лише виховувати. У процесі самостійної роботи в учнів виробляється внутрішня пізнавальна потреба, вміння доказово міркувати, вдосконалюються розумові операції, виробляється професійне теоретичне мислення. Самостійна робота, виступаючи специфічним педагогічним засобом організації та управління самостійною діяльністю учня, має подвійну природу. З одного боку, вона постає як навчальне завдання, тобто об'єкт діяльності учня, запропонований вчителем чи підручником, з іншого - формою прояву певного способу діяльності по виконанню відповідного завдання. Розвиток самостійності учнів – це мета діяльності як вчителів так і учнів, тому вчитель повинен створити умови для спонукання учня до самостійної роботи, такий режим самостійної діяльності, який би дав змогу реалізувати головну мету - розвиток особистості учня, її творчого потенціалу. Найбільшу актуальність набуває така організація самостійної роботи, за якої кожен учень працював би на повну силу своїх можливостей. Широке застосування самостійної роботи учнів на уроках, таким чином, дає змогу успішно розв'язувати багато навчально-виховних завдань: підвищити свідомість і міцність засвоєння знань учнями; виробити в них уміння й навички, яких вимагає навчальна програма; навчити користуватися набутими знаннями і вміннями в житті, в суспільно корисній праці; розвивати в учнів пізнавальні здібності, спостережливість, допитливість, логічне мислення, творчу активність під час засвоєння знань; прищеплювати їм культуру розумової та фізичної праці, вчити їх самостійно продуктивно і з інтересом працювати; готувати учнів до того, щоб вони могли реалізуватися після закінчення школи. [7] Отримувати знання можна не лише із слів учителя, не лише під час розв'язування задач і вправ колективно, а й самостійно. В умовах звичайної загальноосвітньої школи корисно час від часу пропонувати учням різні види самостійної роботи. До таких видів відносять роботу з підручником (вивчення теоретичних відомостей, самостійне доведення теорем, розв'язування задач), виконання різних завдань: тестів, математичних диктантів. Для учнів, які цікавляться математикою і мають здібності до вивчення даної науки, пропонують виконання творчих робіт Малої академії наук, участь в олімпіадах із математики, конкурсах, турнірах, круглих столах, проектах. Але тепер основним завданням вчителя є зацікавлення учня до вивчення певного матеріалу, доведення його необхідності дитині в майбутньому, створення всіх умов для пізнання чогось нового, так як знання, уміння і навички, набуті учнями в результаті добре організованої самостійної роботи, будуть міцнішими і ґрунтовнішими. Одним із розповсюджених видів самостійної роботи, яку пропонують учням, є опрацювання з підручника теоретичного матеріалу. Під час такої роботи у дітей можуть виникнути труднощі: із розумінням математичної термінології, різних формул, позначень; наявністю рисунків, які пов’язані з текстом, так як на них потрібно дивитися паралельно із читанням; посиланнями на інші теореми, означення, ознаки, аксіоми, які вивчалися раніше. Уміння читати математичну літературу потрібно розвивати поступово, воно допоможе і в опрацюванні теоретичного матеріалу з інших предметів, особливо тоді, коли потрібно із великої кількості тексту вибрати основне, найнеобхідніше, а також сприяє концентрації уваги дитини на читанні, не відволікаючись, щоб не пропустити головне. Добросовісне опрацювання теоретичного матеріалу з математики є дуже важливим, бо надалі потрібно буде застосовувати набуті знання при розв’язанні завдань різної складності. Самостійне розв’язування задач у школі можна організувати по-різному, але вчителеві потрібно обов’язково звертати увагу на різну швидкість роботи учнів, а також на різну математичну підготовку. Зрозуміло, що дитина, яка не має достатньої теоретичної підготовки не зможе швидко і правильно виконати завдання. Учням, які бажають займатися математикою і мають здібності, потрібно давати творчі завдання, де вони проявлять себе, покажуть нестандартний підхід до розв’язання, пропонувати доводити теореми, відшукувати нестандартні способи розв’язання тих чи інших завдань. Ще одним видом самостійної роботи, який часто використовують вчителі, є математичні диктанти, тобто короткочасні письмові контрольні роботи, під час яких учні, сприймаючи завдання на слух (повністю чи частково), виконують його письмово або записують лише результат. Систематичне використання математичних диктантів дає змогу зорієнтуватися на рівні засвоєння нового матеріалу, його розумінні, а також підвищує математичну культуру учнів. Ще одним досить розповсюдженим видом самостійної роботи є виконання тестових завдань, у яких можуть міститися завдання як теоретичного так і практичного змісту, також можуть бути різнорівневими. І це ще не всі види самостійної роботи, які використовують вчителі у школах. Вміння учнів працювати самостійно допоможе у майбутньому навчатися у вищому навчальному закладі, а потім і у кар’єрному рості, бо спрямованість на інтенсивну роботу самостійно неодмінно полегшить у майбутньому процес їх адаптації до професійної діяльності. У традиціях вітчизняної дидактики вищої школи поняття "самостійна робота" трактують дуже широко. Його розглядають як: обов’язкову складову частину навчальної діяльності студента у процесі здобуття вищої освіти; форму організації навчального процесу; основний засіб опанування навчального процесу; діяльність студента в ході виконання навчальних завдань; самоорганізацію студентом процесу навчання; безпосереднє мислення, міркування (пізнання) студента в ході навчального процесу. [8, с. 34] Зараз в Україні багато ВУЗів різних рівнів акредитації і відслідкувати як саме допомагає студентам вміння працювати самостійно досить важко. Розглянемо конкретно на прикладі Полтавського кооперативного технікуму. В наш заклад на навчання вступають абітурієнти на основі базової загальної середньої освіти та повної загальної середньої освіти. В майбутньому вони стануть гарними технологами і фінансистами, бухгалтерами і правознавцями, товарознавцями і кухарами-кондитерами, але до цього їм потрібно ще навчатися. Перші кроки вчорашнього школяра на тернистій стежці вищої школи вимагають від нього не тільки старання та загальної підготовки, але й значних якісних змін. Той, хто не готовий до них, нерідко втрачає навіть бажання здобувати вищу освіту. В умовах контрактного навчання, це істотно впливає на гаманець батьків чи самого студента, але й сам ВНЗ втрачає певні кошти для свого розвитку. Тому період адаптації, який ніколи не був простим, набуває ще одного важливого сенсу. Вступ до вищого навчального закладу і перші місяці навчання в ньому пов'язані у студентів-першокурсників з труднощами, що виникають при переході на нові умови навчання. Відбувається різка ломка багаторічного звичного робочого (шкільного) стереотипу, результати якої можуть зумовити порівняно низьку успішність, труднощі в спілкуванні, знижується рівень навчальної мотивації. Потрапляючи до вузу, студент мимоволі порівнює його зі школою. Нова ситуація вимагає від першокурсника перебудови всієї його навчальної діяльності. Тут він стикається з новими вимогами, з багатоплановістю всій студентського життя, коли паралельно доводиться відвідувати лекції, самостійно працювати над літературою, освоювати дисципліни, і при цьому активно брати участь в студентському житті. На жаль, сучасна загальноосвітня школа далеко не завжди готує (в сенсі психологічної готовності) своїх випускників до вищої школи. Зокрема, вона дає учневі необхідні знання, але часто забуває ознайомити його зі специфікою освітнього процесу у вузі. Курс математики повинен передусім сприяти становленню гуманітарної культури людини, формувати уявлення про математику як форму описування та метод пізнання дійсності. Він має будуватися на основі широкого використання можливостей образного мислення студентів. Крім того, слід враховувати і те, що математичні ідеї та методи дедалі ширше застосовуються в гуманітарній сфері та стають засобами наукових досліджень. Правильно організована і систематично здійснювана самостійна робота, що увійшла в звичку, є необхідною умовою успішного навчання. Студенту-першокурснику, що не володіє ще досвідом навчання у вузі, найчастіше не відразу вдається знайти такі форми організації розумової праці, які б забезпечили найбільшу ефективність і гарну якість самостійної роботи. Зрозуміло, що в кожного абітурієнта складаються певні звички, навички, прийоми роботи з підручником. Крім цих звичок також на якість самостійної роботи впливають вікові особливості студентів. На молодших курсах, де навчаються школярі, після отримання базової середньої загальної освіти, самостійна робота з математики ставить за мету розширення і закріплення знань, умінь, отримання навичок розв’язання завдань різного рівня складності. Для цього студентам пропонують самостійне письмове опрацювання теоретичного матеріалу з конкретних тем, які пропонує викладач. Теми обираються об’ємні, на які не вистачає часу на лекціях, але вони будуть потрібні під час розв’язування завдань. Викладачі обов’язково перевіряють виконання і розуміння даного матеріалу, для цього можна використати як усне опитування, тестування, математичні диктанти. Таких тем пропонується на рік близько 12, в них обов’язково включають цікаві питання з історії математики, які стимулюють студентів до вивчення математики, заохочують навчатися. Також для студентів, яким подобається наука, які мають бажання інтелектуально розвиватися, пропонуємо виконання творчих, дослідницьких робіт, відвідувати математичний гурток, де навчаємо працювати самостійно, а також знаходити нетрадиційні підходи до розв’язання різноманітних складніших за рівнем завдань. Наші студенти, починаючи із першого курсу, із великим задоволенням приймають участь у предметних круглих столах, конференціях, а також олімпіадах. Студенти другого курсу, тобто ті, хто навчається в технікумі другий рік після закінчення 9 класів, або ті, хто навчається перший рік, але після 11 класів, вивчають курс вищої математики. Ця дисципліна для більшості є складним предметом, під час вивчення якого зазнають значних труднощів. І якщо немає мотивів вивчати математику (або ці мотиви є слабкими, нестійкими), то не можна і сподіватися на отримання якісних змін як в розвитку системи особистісних цінностей студентів, так і в покращенні їх навчальних досягнень. Спрямування курсу математики на використання здобутих знань і вмінь під час розв’язування професійних вправ підвищує мотивацію навчання математики, а як наслідок, стимулює пізнавальну активність студентів, розвиток математичних і професійних компетентностей; сприяє підвищенню успішності студентів з вищої математики. Другокурсники також повинні виконати самостійне вивчення з вищої математики, конспектуючи теоретичний матеріал із переліку тем, які пропонує викладач. Цей матеріал їм знадобиться при підготовці до екзамену або заліку. На другому курсі самостійна робота сприяє розвитку творчого потенціалу студентів, так як крім опрацювання тем ми пропонуємо виконання творчих завдань, до таких відносимо розв’язання складніших завдань, де потрібно знайти творчий підхід, також це створення електронних презентацій. В наш час створення презентацій є досить поширеним, але перед студентами ставиться такі вимоги: тема і підбір матеріалу виконується самостійно, робота приймається із усним захистом перед товаришами. Це сприяє формуванню творчого підходу до вивчення математики та вищої математики у ВНЗ. Студентам також дуже подобається знаходити зв'язок вищої математики і їхньої майбутньої професії. Наприклад, буде цікаво дізнатися, що обчислення граничних витрат виробництва, граничної корисності, граничного прибутку можна дістати з відповідних економічних функцій шляхом диференціювання, а визначений інтеграл застосовується у фінансових задачах та в задачах реалізації товарів, для визначення загального обсягу випущеної продукції [4]. Їм цікавий зв'язок не тільки із профільними предметами, а й з іншими науками, наприклад, коли при подачі нового матеріалу викладач як би мимоволі зачіпає цікавий факт і пропонує прочитати про нього в якійсь статті, книзі або на певному сайті. Цитуючи слова німецького письменника Брехта, який говорив: "Людина, для якої двічі два дорівнює чотирьом, і це саме собою зрозуміло, ніколи не стане великим математиком" розуміємо, що не потрібно нашим учням весь матеріал, який ми подаємо (не важливо з якої дисципліни) на заняттях сприймати за істину, без доведення, не розібравшись самостійно, що і звідки взялося. В системі освіти в інших країнах також звертають увагу на вміння дітей працювати самостійно. Наприклад, фіни про свою систему навчання говорять так: "Або ми готуємо до життя, або – до екзаменів. Ми вибираємо перше." Вони вважають, що школа повинна навчити дитину основному – майбутньому самостійному успішному життю, тому навчають думати і самим отримувати знання. Нових тем вчитель не розповідає – все є в підручниках, важливі не заучені формули, а уміння користуватися довідниками, текстом, Інтернетом, калькулятором, тобто використовувати потрібні ресурси для вирішення нагальних проблем. Як підсумок, хочеться зазначити, що якими б здібними не були наші учні та студенти, яку тягу до знань вони б не мали, але вирішальна роль в організації їх самостійної роботи належить саме нам, вчителям та викладачам. Бо саме ми повинні розпізнати та всебічно розвивати кращі якості, вміння і навички наших вихованців як майбутніх висококваліфікованих фахівців, навчити їх самостійно працювати з науковою інформацією, обов’язково закласти основи самоорганізації і самовиховання з тим, щоб сформувати вміння у подальшому безперервно підвищувати власну кваліфікацію. Тому спрямованість учнів на інтенсивну самостійну роботу із самого початку їх навчання в школі допоможе їм під час навчання у вищому навчальному закладі та неодмінно полегшить у майбутньому процес адаптації до професійної діяльності. Література Алексюк А. М. Педагогіка вищої школи України: історія, теорія: підручник/ А. М. Алексюк. – К.: Либідь, 1998. – 558 с. Грицюк Л. К. Організація самостійної роботи студнтів у навчальному процесі вищого навчального закладу / Л. К. Грицюк, М. В. Сірук // Науковий вісник Волинського національного університету ім. Лесі Українки. – 2011. – №17. – С. 9 – 14. Кечик О. О. Форми та методи самостійної роботи студентів педагогічного коледжу / О. О. Кечик. // Науковий вісник Донбасу . – 2011. – № 1. – Режим доступу:http://nbuv. gov. ua/j-pdf/nvd_2011_1_26. pdf Макаренко В. О. Вища математика для економістів: Навч. посіб. – К.: Знання, 2008. – 517 с. Оконь В. Основы проблемного обучения. – М.: Просвещение, 1968. – 204с. Пидкасистый П. И. Самостоятельно-познавательная деятельность школьников в обучении. – М.: Педагогика, 1980. – 240с. Усенко Н. М. Самостійна робота учнів в евристичному навчанні // Педагогічні науки: Зб. наук. пр. – Суми, СумДПУ, 2009, – Ч. IV. – С. 167-175. Шимко І. Проблеми організації самостійної роботи у вищій школі / І.  Шимко // Рідна школа. – 2005. – № 8. – С. 34 – 35.


title: Позакласний захід «Славимо українських військових»

description:
Сценарій проведення заходу на заявлену тему, мета якого - відзначати День Збройних сил України; виховувати патріотичні почуття до рідної землі; сприяти збереженню народних звичаїв, традицій, свят української нації; прищеплювати повагу до військової служби; формувати почуття національної гордості та

                  повагу до бойових подвигів військових різних часів

category: Вища освіта


title: Стаття «Роль науково-дослідної роботи в підготовці та професійному становленні техніка-електрика на електротехнічному відділенні Дніпродзержинського енергетичного технікуму»

description:
Актуальність проблеми освітнього середовища підготовки фахівців напряму підготовки 6.050701 "Електротехніка та електротехнології" зумовлюються його складністю і динамічністю, інформаційною насиченістю та всезростаючими вимогами до сучасного техніка-електрика. Ми виходимо з того розуміння освітньо

                  го середовища як цілісної системи цінностей, направлених на реалізацію поставленої студентам мети, завдання, основного джерела їх духовного та професійного розвитку. Пошук шляхів вирішення і реалізація питань удосконалення підготовки молодшого спеціаліста спонукає до аналізу освітнього середовища як цілісного системного явища, так і окремих його складових компонентів. З огляду на те, що освітнє середовище розглядається як зона взаємодії педагогічних систем, окремих елементів освітніх процесів, ми акцентуємо увагу на науково-дослідній роботі. Мета статті: висвітлення окремих аспектів НДР студентів та способів її організації в умовах ВНЗ. Завдання статті: показати роль та місце НДР студентів як важливого компонента освітнього середовища ВНЗ у формуванні готовності до професійної діяльності. Ключова ідея: ціннісно-змістовне узгодження діяльності всіх суб'єктів освітнього процесу. Відомо, що у всіх ВНЗ активно впроваджується кредитно-модульна система освіти, що здійснюється на засадах єдиного стандарту ЕСТS. Ця система передбачає підвищити якість знань студентів за рахунок самостійної роботи протягом семестру. Науково-дослідна робота студентів є однією з найважливіших форм навчального процесу. Наукові лабораторії і гуртки, студентські наукові товариства і конференції, —усе це дозволяє студенту почати повноцінну наукову працю, знайти однодумців, з якими можна порадитися і поділитися результатами своїх досліджень. Так чи інакше, дослідницькою роботою займаються всі студенти ДЕТ. Написання рефератів, курсових, дипломних робіт неможливо без проведення будь-яких, нехай найпростіших досліджень. Але систематична науково-дослідна робота, займатися якою студента не зобов'язує навчальний план, охоплює лише окремих. Студент, який здійснює наукову роботу, відповідає тільки за себе; тільки від нього особисто залежать тема досліджень, терміни виконання роботи, а також чи буде виконана робота взагалі. Майбутній фахівець, витрачаючи свій власний час, розвиває такі важливі для майбутнього дослідника якості, як творче мислення, відповідальність і уміння відстоювати свою точку зору, здійснювати аналіз, узагальнення, систематизацію фактів. З боку викладача необхідні увага та підтримка, без яких студент, особливо на молодших курсах, не захоче (та й просто не зможе) займатися "нудною наукою", якою здається майже будь-яка дисципліна на початкових етапах її освоєння. З метою надання студентам допомоги в організації і проведенні науково-дослідницької роботи на електротехнічному відділенні, в тому числі підготовки до написання курсових і дипломних робіт і наступної їх професійної діяльності на виробництві, у навчальних планах спеціальності передбачено участь у гуртковій роботі. Мета: ознайомити студентів з основними категоріями наукових досліджень у науці; сформувати вміння здійснювати пошук необхідної наукової та науково- методичної літератури для успішного здійснення наукових досліджень; ознайомити студентів з методами наукових та науково-педагогічних досліджень, методикою їх проведення; навчити правильно, грамотно оформляти отримані результати пошукової роботи. Предметом означеної наукової діяльності є вивчення нових досягнень сучасної науки стосовно ведення науково-інженерних досліджень, вміння їх аналізувати, узагальнювати і в подальшому використовувати у практичній діяльності. Викладач за допомогою лекцій, бесід, практичних та лабораторних занять доносить до студентів набуті ним знання. Широко практикується проведення практичних занять безпосередньо в бібліотеці та читальній залі, де студенти знайомляться з різноманітними каталогами, набувають досвіду самостійного пошуку джерел та їх опрацювання. Відомі два провідних види науково-дослідної роботи студентів. 1. Навчальна науково-дослідна робота студентів, передбачена діючими навчальними планами. До цього виду відносять курсові роботи, які виконуються протягом усього терміну навчання у ВНЗ, а також дипломну роботу, яку виконують на четвертому курсі. Під час виконання курсових робіт студент робить перші кроки самостійного наукового пошуку. Він учиться працювати з науковою та довідниковою літературою, здобуває навички критичного добору й аналізу необхідної інформації в дійсно творчий процес. Так, підвищуючи з кожним семестром вимоги до курсової роботи, викладачі сприяють розвитку студента, як дослідника, здійснюючи це практично непомітно і ненав'язливо для нього самого. Виконання дипломної роботи має на меті подальший розвиток творчої і пізнавальної здатності студента, і як заключний етап навчання студента у ВНЗ спрямовано на закріплення і розширення теоретичних знань і поглиблене вивчання обраної теми. На старших курсах багато студентів уже працюють за спеціальністю, і, при виборі теми курсової чи дипломної роботи це враховується. У даному випадку, крім аналізу літератури, у дипломну роботу може бути включений власний практичний досвід з даного питання, що збільшує наукову цінність роботи. До НДРС, передбаченої діючим навчальним планом, відноситься написання рефератів за темами практичних занять. Консультації та індивідуальні заняття викладачі спрямовують на координацію зусиль студентів з метою забезпечення творчого написання реферату, а не звичайного списування чи конспекту розділу якогось підручника. 2. Дослідницька робота поза вимогами навчальних планів. Як зазначалося вище, така форма НДРС є найбільш ефективною для розвитку дослідницьких і наукових здібностей у студентів. Це легко пояснити: якщо студент за рахунок вільного часу готовий займатися питаннями будь-якої дисципліни, то знімається одна з головних проблем викладача, а саме — мотивація студента до занять. Студент уже настільки підготовлений, що працювати з ним можна не як з учнем, а як з молодшим колегою. Тобто студент із посудини, яку варто наповнити інформацією, перетворюється в її джерело. Він стежить за новинками літератури, намагається бути в курсі змін, що відбуваються в обраній ним проблемі, а головне — процес осмислення науки не припиняється за межами навчального закладу і підготовки до практичних занять та іспитів. Навіть під час відпочинку в глибині свідомості не припиняється процес самовдосконалення. Основними формами НДРС, яка виконується у позанавчальний час є: предметні гуртки; проблемні гуртки; проблемні студентські лабораторії; участь у наукових та науково-практичних конференціях; участь в регіональних та всеукраїнських конкурсах студентських творчих робіт, олімпіадах. Зупинимося більш детально на кожній з перерахованих вище форм. Предметні гуртки. Дана форма НДРС найчастіше використовується під час роботи зі студентами молодших (других та третіх) курсів. Керівниками виступають всі викладачі відділення. Технічний гурток є найпершим кроком у НДРС, і завдання перед його учасниками ставляться нескладні. Найчастіше — це підготовка доповідей і рефератів, що потім заслуховуються на засіданнях гуртка, наукових конференціях чи конкурсах. Гурток може поєднувати членів групи, курсу, відділення. Робота гуртків, як правило, виглядає в такий спосіб: на організаційних зборах, що проходять приблизно у вересні, відбуваються розподіл тем доповідей і рефератів шляхом довільного вибору, після чого викладачі вказують на наявність для кожної теми основної та додаткової літератури і рекомендують найближчим часом продумати план роботи. Деякі викладачі вважають, що довільний розподіл доповідей не є необхідним, тому що студент концентрується на одній темі, не приділяючи значної уваги іншим. З одного боку, примусовий розподіл тем може знищити таку "зацикленість", але, з іншого боку, такий підхід може не знайти підтримки у самих студентів. Уявимо собі першокурсника, що вперше прийшов на засідання гуртка, де, на його думку, до нього повинні ставитися майже, як до рівного, і раптом він отримує для роботи тему, яка його майже не цікавить, а тема, яку йому хотілося б дослідити у своїй роботі, дісталася іншому. Звичайно, студент образиться, і його присутність на інших засіданнях гуртка ставиться під сумнів. Таким чином, розподіл тем повинен бути винятково добровільним, тим більше що до початку навчання в технікумі студенти переважно мають власні інтереси та захоплення. Після розподілу тем розпочинається основна робота гуртка. Спочатку провідна роль належить його керівнику. Саме від його досвіду, таланту і терпіння залежить, чи змінить початковий інтерес юних дослідників вдумлива робота, чи все так і залишиться в зародковій стадії. Необхідно спостерігати за кожним студентом, намагатися прогнозувати проблеми, що можуть виникнути у нього в процесі роботи. Може бути й так, що студент посоромиться поставити запитання, вважаючи себе готовим для його самостійного вирішення, а потім, так і не знайшовши відповіді, відмовиться від дослідження взагалі, прийнявши помилкове рішення про власну наукову неспроможність. Такі психологічні проблеми часто постають перед студентами молодших курсів. Причиною є сформований стереотип, що студент — це вже цілком сформована людина, і сам повинен вирішувати свої проблеми. Насправді ж, мислення студентів молодших курсів майже ідентичне із мисленням школярів. Тому конфлікт між "дорослою" моделлю поведінки і юнацьким мисленням може перекреслити зусилля найбільш талановитого, але недостатньо чуйного викладача. За умови, якщо початковий період роботи гуртка пройшов успішно, і значна частина тем прийнята до роботи, складається графік виступів, і починається заслуховування готових доповідей. Як правило, на одному засіданні гуртка заслуховується не більше двох-трьох виступів, тому що тільки в даному випадку можна ретельно обговорити кожну доповідь, задати питання й отримати розгорнуті відповіді на них. Крім цього, велику кількість доповідей важко сприймати, і може знизитися активність і зацікавленість членів гуртка. Формами підведення підсумків роботи гуртка можуть стати конкурс доповідей, участь у наукових конференціях та олімпіадах, проведення круглих столів, зустрічі з фахівцями діючих виробництв, ученими місцевого вишу, а також публікація тез кращих робіт у збірниках наукових праць. Стосовно роботи проблемних груп варто зауважити деякі відмінності. Проблемний гурток може поєднувати в собі студентів різних відділень і курсів. За основу може бути поставлена проблема, якою займається науковий керівник гуртка, чи будь-яка інша за його вибором. Перевагою даної форми НДРС є можливість ґрунтовнішого розгляду обраної теми і в різних ракурсах (з точки зору педагогіки, психології, методики, вікової фізіології, нових інформаційних технологій). Це додає роботі засіданням гуртка значної різнобічності та залучає до нього нових членів. Крім того, це сприяє зміцненню зв'язків між студентами різного віку і спеціальностей, підтримує почуття єдиного колективу. Проблемні гуртки розглядаються як "полегшена" форма НДРС, і тому на їхній базі можлива організація зустрічей з людьми, яких цікавлять проблеми, над якими працюють студенти (вчені, фахівці підприємств). Проблемний гурток може об’єднувати в собі елементи наукового гуртка, лабораторії та ін. Проблемні студентські лабораторії (ПСЛ) відносяться до наступного ступеню складності НДРС. У них беруть участь переважно старшокурсники. Лабораторія не є школою наукової праці, заняття в ній передбачають визначений запас знань і навичок. Робота в такій лабораторії передбачає не стільки вивчення й аналіз літератури, скільки постановку експерименту, створення чогось нового. ПСЛ не такі чисельні як наукові та проблемні гуртки, тут постійно відбувається відбір студентів, коли зі здібних вибираються творчо обдаровані, здатні креативно мислити, створювати і втілювати у практику нові ідеї, форми та методи навчання та виховання. Ще однією відмінністю ПСЛ від гуртка є вміння студента працювати в колективі. Якщо в гуртку кожен студент відповідає, як правило, тільки за себе, то в ПСЛ, де теми досліджень більш глобальні, однією самостійною роботою обійтися практично неможливо. Керівник лабораторії повинен допомогти студентам розділити тему на окремі запитання, вирішення яких призведе до вирішення головної проблеми. Важлива увага до інтересів кожного студента, до їх нахилів та можливостей. Досвід колективної роботи приходить не відразу, а досвід суперечок і конфліктів, які виникають у процесі роботи, також багато в чому залежить від викладача. У процесі роботи у ПСЛ студенти можуть реалізувати отримані за час навчання і роботи в гуртках знання у дослідженнях, що мають практичне значення. Таким чином, робота в ПСЛ — наступний важливий крок до повноцінної науково-дослідної роботи і цінний досвід для подальшої наукової і практичної діяльності студентів. Під час участі у конференціях молоді дослідники отримують можливість виступити зі своєю роботою перед широкою аудиторією. Це змушує студентів ретельніше проробляти майбутній виступ, звернути увагу на ораторські здібності, спланувати подачу результатів дослідження та ін. Крім того, кожен може порівняти, як його робота виглядає на загальному рівні і зробити відповідні висновки. Це є корисним результатом наукової конференції, тому що на ранньому етапі багато студентів вважають власні судження непогрішними, а свою роботу — найглибшою і найціннішою в науковому плані. Часто навіть зауваження викладача сприймаються як претензії. Але слухаючи доповіді інших студентів, кожен не може не помітити недоліків своєї роботи, якщо такі є, а також виділити для себе свої сильні сторони. Крім того, якщо в рамках конференції здійснюється творче обговорення прослуханих доповідей, то з питань і виступів кожен доповідач може почерпнути оригінальні ідеї, про розвиток яких у рамках обраної ним теми він навіть не задумувався. Включається своєрідний механізм, коли одна думка породжує декілька нових. Науково-практичні конференції містять у собі не тільки і не стільки теоретичні наукові доповіді, скільки обговорення шляхів вирішення практичних завдань. Наприклад, науково-практична конференція в ДЕТ проводиться за результатами технологічної та переддипломної практик студентів, коли останні, можуть з допомогою керівників від навчальних закладів і виробництва, чи викладачів, спробувати знайти шляхи вирішення проблем, з якими вони зіткнулися. Такі конференції сприяють встановленню тісних дружніх зв'язків між студентами ДЕТ та фахівцями на виробництвах, а також допомагають студентам вчитися застосовувати теоретичні знання на практиці. Суттєвою ознакою науково-практичної конференції є складність її злагодженої організації так, щоб участь у ній було однаково корисною і цікавою і студентам, і працівникам навчальних закладів. Розробка і проведення такої конференції вимагає від організаторів і учасників значної уваги і терпіння. Отже, НДРС є однією з форм навчального процесу, у якій найбільше вдало поєднуються навчання і практика. У рамках наукової праці студент спочатку здобуває перші навички дослідницької роботи (початковий етап, тобто наукові і проблемні гуртки), потім починає втілювати здобуті теоретичні знання у дослідженнях, так чи інакше пов'язаних із практикою (другий етап — різні студентські конкурси), а наприкінці цього тривалого процесу можлива участь у наукових конференціях різного рівня (третій етап). НДРС завжди знаходиться в центрі уваги керівників вищого навчального закладу. Розмаїття форм НДРС дає можливість кожному студенту знайти заняття до душі, і участь у ній необхідна для найбільш гармонійної, ґрунтовної освіти та здобуття досвіду науково-дослідної роботи, яка є важливим чинником підготовки молодого фахівця і вченого. Виграють усі: сам студент здобуває навички, що знадобляться йому протягом усього життя: самостійність суджень, уміння концентрувати увагу, постійно збагачувати власний запас знань, мати різносторонній погляд на проблеми, що виникатимуть, просто вміти цілеспрямовано і вдумливо працювати. Суспільство отримує професійно зрілого фахівця, який, володіючи перерахованими вище якостями, зможе ефективно вирішувати завдання, що стоятимуть перед ним. Оволодіння технологією організації науково-дослідної роботи та її виконанням не тільки сприяє забезпеченню глибини засвоєння навчального матеріалу, а й підвищує рівень інформаційної культури студентів, істотно змінюється роль студента, який стає активним учасником навчально-виховного процесу. Тут же підвищується роль викладача як лідера, організатора. Змінюється у студентів джерело мотивації навчання – воно стає внутрішнім (інтерес), підвищується рівень власної активності, творчості. Визначальним критерієм ефективності НДР студентів є досягнення предметного результату діяльності – участь в олімпіадах, в конференціях, статті, реферати, курсові, дипломні роботи. Студент переживає соціально-ціннісне ставлення до НДР, що реалізується в аналізі, оцінці виконаної ним роботи. Цінним є самоствердження, самореалізація індивідуальності, що усвідомлюється й пізнається в зіставленні, порівнянні з іншими студентами (які не брали участі і НДР). Тут яскраво виявляються здібності та індивідуальна неповторність майбутнього фахівця. Участь в НДР дає можливість студентам навчитися робити життєвий вибір (принцип "свободи вибору"), де відповідальність покладається лише на конкретну особистість. Вище зазначене має неабияке значення у формуванні професійних якостей молодого фахівця, готового до роботи з людьми, до нововведень, до перетворень. Кожен викладач вищого навчального закладу повинен приділяти НДРС не менше уваги, ніж аудиторним заняттям, незважаючи на те, що це забирає багато часу і сил. Адже найбільша нагорода для нього — це дійсно освічена, всебічно розвинена і вдячна людина, що завжди буде пам'ятати уроки, здобуті в юності. Мною розглянуто усі відомі види НДРС, а також окреслено шляхи поліпшення останньої за допомогою організації безупинної роботи, коли студент, піднімаючись сходинками знань, не тільки вчиться ефективно і плідно працювати, затрачаючи при цьому багато вільного часу і сил, але й отримує від процесу сходження велике задоволення, тому що здобуті ним знання допоможуть у навчанні та майбутній професійній діяльності. Отже, науково-дослідна робота студентів є невід’ємною складовою цілісної системи освітнього середовища ВНЗ, забезпечення ефективного впливу якого здійснюється за умови спрямування усіх його компонентів на творчу професійну підготовку майбутнього працівника. Науково-дослідна робота у ВНЗ – це своєрідна унікальна модель самовдосконалення, самопізнання, а відтак – підвищення інтелектуальної, комунікаційної, інформаційної, духовної культури техніка-електрика. Література 1. Мельник І. Науково-дослідна робота студентів як компонент освітнього середовища підготовки майбутнього спеціаліста //Психолого-педагогічні проблеми сільської школи. Наук. збірник. Випуск 21. – Умань, 2007. – С. 85-91. 2. Попиченко С. С., Рогальська Н. В. Про деякі аспекти забезпечення едукаційного середовища для розвитку особистості студента. Посібник для вчителів і студентів. – Умань: РВЦ "Софія". – 2007. – С. 9-15. 3. Логіка науково-педагогічного дослідження: Методичні рекомендації /Розробили В. О. Тимчишин, Л. П. Тимчишин, В. А. Поліщук. – Тернопіль, 1994. 4. Максименко С. Д. Психологія в соціальній та педагогічній практиці. – К.: Наукова думка, 1999. – 213с. 5. Науково-дослідна робота в закладах освіти: Методичний посібник /Укл. Ю. О. Туранов, В. І. Уруський. – Тернопіль: АСТОН, 2001. – 140с. 6. Гончаренко С. У. Педагогічні дослідження: Методичні поради молодим науковцям. – К., 1995. – 45с.


title: Матеріал для проведення виховної години у ВНЗ «Готовність до самостійного життя»

description:
У матеріалі на заявлену тему авторка пише, що адаптація - це передумова активної діяльності. У цьому є позитивне значення адаптації для успішного функціонування індивіда в тій чи іншій соціальній ролі, а під адаптивною здібністю розуміють здатність людини пристосовуватися до різноманітних вимог сере

                  довища


title: Стаття «Інформаційні технології в контролі якості знань студентів»

description:
Інформаційна технологія - система методів і способів збору, передачі, нагромадження, обробки, збереження, подання й використання інформації на основі застосування технічних засобів. ХХІ століття – час переходу до високотехнологічного інформаційного суспільства, в якому які

                  сть людського потенціалу, рівень освіченості й культури всього населення набувають вирішального значення. Однією зі складових реформування вітчизняної освітньої галузі є упровадження інноваційних комп’ютерних технологій, які відповідають вимогам сучасного інформаційного суспільства і забезпечують високий рівень якості освіти. Систематичний контроль знань великої кількості студентів викликає необхідність автоматизації контролю, застосування комп’ютерної техніки і відповідного програмного забезпечення. Використання комп’ютерів для контролю знань є економічно вигідним і забезпечує підвищення ефективності навчального процесу. Комп’ютерне тестування успішності дає можливість реалізувати основні дидактичні принципи контролю навчання: принцип індивідуального характеру перевірки й оцінки знань; принцип системності перевірки й оцінки знань; принцип тематичності; принцип диференційованої оцінки успішності навчання; принцип однаковості вимог викладачів до студентів. Комп’ютерне тестування належить до адаптивної моделі педагогічного тестування. Ця модель спирається на класичну модель з урахуванням складності завдань. При застосуванні комп’ютерного тестування тестові завдання з певними характеристиками послідовно зображуються на екрані комп’ютера, а рівень підготовки студента, який тестується, із зростаючою точністю оцінюється відразу ж після комп’ютерної відповіді. Тестування – це спосіб визначення рівня знань і вмінь студентів за допомогою спеціальних тестових завдань, як правило, у вигляді запитань або задач. Метою комп’ютерного тестування знань студентів є оцінка відповідності якості підготовки фахівців вимогам Державних освітніх стандартів, створення внутрішньої системи якості освіти на основі незалежного контролю. Окреслимо такі види комп’ютерного тестування студентів: вхідне тестування навчальної дисципліни; поточне тестування навчальної дисципліни; контрольне тематичне тестування навчальної дисципліни; контрольне підсумкове тестування навчальної дисципліни. Кожен з означених видів тестування має форму тесту, який надається кожному студенту програмними та технічними засобами комп’ютерної техніки. Кожен тест складається з певного переліку тестових завдань. Кількісний склад тестових завдань у тесті та їх зміст визначаються робочою програмою навчальної дисципліни. Робочою програмою навчальної дисципліни встановлюються критерії, відповідно до яких здійснюється оцінювання результатів тестування. Увесь банк тестових завдань з дисципліни студенти отримують на початку її вивчення і мають можливість готуватись до всіх видів контролю заздалегідь. Вхідне, поточне та тематичне комп’ютерне тестування можуть відбуватися в межах планових навчальних занять (навчальних занять за розкладом), проводяться і контролюються викладачами, які проводять навчальні заняття. Контрольні підсумкові комп’ютерні тестування відбуваються поза межами планових навчальних занять за встановленим розкладом контрольного тестування. Комп’ютерне тестування здійснюють у формі самостійного діалогу студента з комп’ютером у присутності відповідальної за організацію тестування особи або без неї, з можливістю збереження результатів тестування. Результати комп’ютерного тестування використовуються для контролю і корегування навчального процесу та розробки заходів щодо підвищення його якості. Результати контрольних підсумкових комп’ютерних тестувань оформлюють у вигляді протоколів тестування і використовують при виставленні залікових або екзаменаційних оцінок з відповідних дисциплін. Тестові завдання повинні відповідати певним вимогам: а) текст тестового завдання – це коротке судження або систему суджень; б) тестове завдання повинно мати такі риси: однозначність – студент не повинен замислюватися, у якому сенсі трактується означене судження; ясність – студент повинен розуміти, що від нього хочуть; стислість – судження не повинне займати багато місця на екрані комп’ютера, розмір оптимального судження до 10 слів; істинність судження – дія студента повинна перетворювати тестове завдання у істинне судження; в) визначальна ознака повинна бути необхідною і достатньою; г) вимоги до використання термінів у тестовому завданні: студент повинен знати терміни, які використано у тестовому завданні; не повинні використовуватися терміни, які мають різні тлумачення у різних джерелах; д) загальні вимоги: мінімум слів (що менше слів, то швидше студент «схопить» суть тестового завдання); від 4 до 6 варіантів відповідей (для забезпечення складності відгадування); правильна відповідь не повинна відрізнятися від інших варіантів відповідей; тестове завдання не повинно бути у взаємозалежності від інших тестових завдань. Вибір конкретного методу тестування та типу тестових завдань залежить від цільової мети тестового контролю і попередньо обраних показників оцінки рівня знань. Студент може пройти тестування або екзаменування з певної теми, або всього банку тестів для підсумкового контролю з предмету. Тренінг. Тест для самоперевірки з функцією перевірки відповідей в процесі тестування. Ввівши відповідь, студент отримує негайний зворотний зв’язок системи (правильно/неправильно), а також має можливість проглянути правильну відповідь і можливу оцінку знань. Іспит. Тест з однократною спробою здачі. Для здачі тесту викладач повинен видати допуск групі або окремим студентам. Тест відображується протягом певного часу, відведеного для тестування. Якщо спроба тестування витрачена, для повторної здачі повинен буде виданий новий допуск. Звіт про тестування містить лише набраний бал. Практичне значення впровадження комп’ютерного тестування є перспективним напрямом сучасного освітнього процесу. Водночас зазначимо, що комп’ютерне тестування не може (і не повинно) перебирати на себе всі контролюючі функції щодо навчальних досягнень студентів, натомість повинно стати однією зі складових діагностики знань. Запорукою широкого впровадження такого виду контролю має бути наукове обґрунтування, потужна психолого-педагогічна і матеріально-технічна база (використовуємо ноутбуки студентів). При впровадженні комп’ютерного тестування слід враховувати не лише переваги, але й ризики, які його супроводжують. Серед останніх слід відзначити такі: відсутність безпосереднього контакту зі студентом під час тестування підвищує ймовірність впливу випадкових факторів на результат оцінювання; комп’ютерне тестування з деяких навчальних предметів не дасть картину глибинного розуміння предмету. Узагальнення досвіду проведення комп’ютерного тестування дозволяє зробити висновки, що його впровадження сприяє: систематичному відстеженню якості та динаміки навчальних досягнень студентів; отриманню статистично достовірної картини індивідуального прогресу кожного студента; створенню регіонального комп’ютерного банку даних навчальних досягнень студентів із предметів за тривалий час навчання; інтенсифікації навчального процесу завдяки збільшенню обсягу навчального матеріалу на занятті; підвищенню зацікавленості студентів навчально-виховним процесом; можливості творчого і практичного застосування знань, умінь і навичок; можливості виконувати завдання не лише під контролем викладача, а й здійснювати самоконтроль навчальної діяльності. Література 1. Булах І.Є. Теорія і методика комп’ютерного тестування успішності навчання (на матеріалах медичних навчальних закладів): Дис. доктора пед. наук: 13. 00. 01 /Київський національний університет імені Т.Г. Шевченка. К., 1995. – 430 с. 2. В.С.Фетісов. Комп’ютерні технології в тестуванні: навч.-метод. посіб. – Ніжин: Видавець ПП Лисенко М.М., 2011. – 140 с. 3. Кадемія М. Ю., Шахіна І.Ю. Інформаційно-комунікаційні технології в навчальному процесі : Навчальний посібник / М. Ю. Кадемія, І. Ю. Шахіна. – Вінниця : ТОВ «Планер», 2011 4. Андронатій П.І., Котяк В.В. Комп’ютерні технології в освітніх вимірюваннях: Навчально-методичний посібник.– Кіровоград: Лисенко В.Ф., 2011 5. Інтернет-ресурси


title: Стаття «Активізація уяви студентів у процесі викладання диригентсько-хорових дисциплін»

description:
Розглядається сутність уяви, її значення у хормейстерській діяльності. Проаналізовано зміст і результати експериментальної роботи щодо активізації уяви майбутніх учителів музики у процесі викладання диригентсько-хорових дисциплін. Визначено головні принципи методичного підходу, а також шляхи їх реал

                  ізації


title: Стаття «Діагностика та запобігання орфографічних помилок у мовленнєвій діяльності як ефективний засіб формування правописної компетентності студентів»

description:
Одним з найголовніших завдань навчання української мови студентів є формування орфографічної грамотності. Вона є однією із складових частин загальної мовної культури, забезпечуючи точність вираження думки і взаєморозуміння у письмовому спілкуванні. Сучасна якість грамотності студентів викл

                  икає тривогу у викладачів, батьків і, нарешті, у громадськості. У старших класах ступінь орфографічної компетентності не завжди досягає необхідного рівня, що не дозволяє студентові грамотно і вільно викладати письмово власні думки, робити відповідні висновки. Тому вчені (психологи, методисти), викладачі шукають причини такого явища (низької орфографічної грамотності), щоб вжити дієвих заходів щодо поліпшення становища в цій складовій частині навчання. В практиці ВНКЗ "Білгород-Дністровське педагогічне училище" Одеської області та методиці викладання української мови існує ціла система форм, методів та прийомів формування орфографічної писемності студентів, проте грамотність все ж залишається проблемним питанням. Важливо виробити в студентів необхідність та бажання аналізувати та критично оцінювати власні роботи. Успішне оволодіння орфографією передбачає чітко організовану роботу над помилками. Робота над помилками — один із найважчих видів діяльності для студентів, оскільки вони повинні самі проаналізувати свої роботи. Безумовно, у планування занять кожен викладач вносить години, які розраховані на аналіз помилок. Але практика показує, що далеко не всі помилки можна проаналізувати на занятті. Щоб уникнути цієї проблеми, потрібно впроваджувати реалізацію одного з найважливіших принципів орфографії — попередження помилок. Звідки з'являються помилки? Тільки розібравшись із причинами появи, можна їх позбутися. Перша причина виникнення помилок досить розповсюджена. Наше письмо супроводжує внутрішнє мовлення. Думка випереджає рухи рук. Внутрішнє мовлення теж. Написавши щось у швидкому темпі, ми читаємо не те, що написали, а те, що хотіли написати, не помічаючи своїх помилок. Як навчити студента читати те, що написано у нього у зошиті? Доцільно використовувати вправи, де треба виправляти помилки. Друга причина — невміння виділяти орфограми на письмі, що дуже гальмує розвиток орфографічних навичок. При написанні диктантів студенти не застосовують правила з тієї причини, що не знаходять у словах місця, де їх застосувати. Таким чином, при вивченні української мови пропускається етап, на якому студенти самостійно шукали б та виділяли орфограми в момент написання. Для того, щоб у студента з'явилася орфографічна пильність, необхідне виконання різноманітних вправ із пропусками букв. Завдання. Вставте пропущені букви й поясніть орфограми. Знайдіть у тексті вправи закодований вислів. Батьків…ина, р.. зумниця, Джузе.. пе, вис.. ченний, воло.. ся, к.. лометр, лл.. ться, сміє.. ся, брут.. о, м.. режа, Вороб.. ов, бе.. страшний, о.. бити, пр.. мудрий, і.. раціональний, м.. рехтіти, поду.. ка. (Відповідь: Що посієш, те й збереш.) Занурилася.. ополонку, пр.. рва, во.. зал, ло.. ка, тер.. кон, їхати.. Одесу, з.. ма, плавати.. океані, пр.. звисько, війсь.. комат, Ж.. ль Верн, узбі.. чя, р.. торика, про.. ьба, міл.. йон. (Відповідь: Вік живи — вік учись.) Завдання. Виправте помилки, поясніть орфограми, розшифруйте тему заняття. Милосерддя, бездоріжя, виснянка, контрраст, милодія, лук'ян, арктика, Український, вогзал, коррекція, глодіолус, розмайіття, коріня, птацтво, сріблится, Мароко, наблежається, мерегтіти, конфферансьє, Річка, офіша, бесмежжя, перидмістя, фарпостний, коллектив, разбити, четверґ, пеликан, бес'язикий, коммунікація, пинцет, Варшав'янин. (Відповідь: Джерела українських фразеологізмів.) Під час виконання роботи над помилками викладач намагається усунути основні причини їх виникнення. При цьому не треба забувати про візуальну, тактильну, слухову та артикуляційну пам'ять. Артикуляційна пам'ять може використовуватися при орфографічному читанні, яке відрізняється від орфоепічного тим, що кожне слово вимовляється так, як пишеться, і, таким чином, залишається в пам’яті рухів мовного апарату. Орфографічне читання можна починати з будь-якого тексту на будь-якому занятті, якщо ставиться мета навчити правопису слів. При орфографічному читанні кожний звук у слові відповідає букві, слово повинно звучати чітко, щоб полегшувати його сприйняття й повтор. Немає необхідності доводити, що всі прийоми роботи над помилками, які зазначені вище, активізують розумову діяльність студентів, формують у них уміння свідомо застосовувати вивчені правила. Але все це даремно, якщо вони не прагнуть позбутися своїх помилок. Щоб викликати бажання підвищити грамотність, треба зацікавити вдало підібраним мовним матеріалом. Перевіряти завдання з допомогою самоконтролю. Самоконтроль формується на основі само- і взаємоперевірки написаного, в ході коментованого письма. Обрати правильний шлях викорінення помилки допоможе її точна діагностика. Існує безліч методичних прийомів, що дозволяють попередити помилки, розвивають орфографічну пильність, навичку звуко-буквеного аналізу, самоконтроль. Ще методисти минулого вважали, що існують чинники та умови, що сприяють формуванню грамотного письма. Сучасна наука не заперечує цих чинників, але додає інші. Всі ми знаємо роль зорових, слухових, рукорухливих і артикулярних факторів. В практиці своєї роботи за доцільне вважаємо використовувати прийом діагностики. Вивчивши, наприклад, написання слів з подвоєними буквами на позначення подовжених м'яких приголосних та збігу однакових приголосних звуків на межі морфем, пропоную студентам написати словниковий диктант, який складається зі слів з вивченими орфограмами. Після перевірки диктанту разом зі студентами діагностуємо помилки описаним вище способом з допомогою вправ. Потім заповнюємо діагностичну картку, яка допоможе побачити узагальнену картину причин неправильного написання іменників з подвоєними буквами. ДІАГНОСТИЧНА КАРТКА Прізвище студента Збіг приголос- них на межі морфем Відмінки   Лексичне значення Рід іменників Корекція   *                   *             *       *       *       *                 *       Інформація, яку викладач одержує з картки, дає змогу організувати диференційовану та індивідуальну роботу з усунення помилок. Таким чином, з картки видно, що, наприклад, одні студенти зробили помилку тому, що не вміють поставити іменник в формі орудного відмінка однини, інші - безпорадні у визначенні будови слова. Окремі студенти мають бідний словниковий запас, не розуміють, що таке назва молодої тварини. У графі "Корекція" викладач записує форми роботи зі студентами для викорінення помилок. Описаний прийом можна використовувати і під час заняття в роботі над помилками, допущеними в контрольних роботах: переказах, творах, диктантах, а також в індивідуальній позаурочній роботі зі студентами. Виявивши помилки, можна братися до виконання тренувальних вправ. Індивідуально визначаємо, хто із студентів пояснюватиме написання того чи іншого слова. Приклади вправ: Визначте рід іменника, запишіть у дужках після кожного слова. Ілля, совістю, маля, теля, стаття, ніччю, щастя, з'єднання, сіль, радість. Підкресліть слова, у яких є збіг приголосних. Якістю, безсмертя, Поволжя, порося, зілля, вістря, суддя, колосся, листя. Запишіть назву "маляти" гуски, слона, свині, собаки, оленя, кози, мавпи, кроля. Іменники жіночого роду запишіть у формі О. в. однини. Узлісся, міць, бадилля, завершення, відданість, згуртованість, річ, радість, кров. Вставте, де потрібно, пропущені букви. Збільшен.. я, лист.. я, жит.. я, насін.. я, щаст.. я, спірал.. ю, качен.. я, вдячніст.. ю, якіст.. ю, Іл.. я, від.. аль. Запишіть слова, розкриваючи дужки, у дві колонки: 1) ті, у яких букви, що в дужках, подвоюються; 2) ті, в яких подвоєння немає. Заня (т) я, столі (т) ь, могутніс (т) ю, бездорі (ж) я, ема (л) ю, зна (н) я, дозві (л) я, учас (т) ю, І (л) я, лата (т) я, те (л) я, осер (д) я, лю (т) ю, коше (н) я. Ключ. З перших букв прочитаєте другу частину прислів'я "З праці радість..." Тренувальні вправи можна диференціювати, дібравши в кожну іменники одного типу (наприклад, тільки іменники II відміни з подовженими приголосними чи тільки іменники, у яких є збіг однакових приголосних). Такий підхід до викорінення орфографічних помилок варто використовувати відразу після опрацювання кожної теми. Робота з діагностики та викорінювання помилок доступна кожному викладачеві, хоча оволодіння цими прийомами вимагає певної підготовки. У процесі навчання правопису поруч з чіткою роботою над помилками треба прагнути до того, щоб реалізувати один із найважливіших принципів сучасної методики орфографії — попередження помилок. Попередження помилок передбачає таку організацію занять з орфографії, за якої і вивчення правил, і система тренувальних вправ, і повторення забезпечили б міцні знання й навички, а також створили перспективу успішного засвоєння нових правил. Попередження помилок може бути успішним тільки тоді, коли викладач добре знатиме можливості кожного студента в оволодінні орфографією й організує роботу таким чином, щоб застерегти від помилок у майбутньому. Необхідність роботи над попередженням помилок випливає з того, що завжди легше не допустити помилку, ніж потім її виправляти. Необхідним є підготовчий етап, протягом якого студенти виконують різноманітні типи вправ, що сприяють актуалізації тих знань, які необхідні для вивчення даного правила й складання алгоритму. Робота над алгоритмами сприяє професійній компетентності студентів, оскільки всі алгоритми застосовуються при навчанні орфографії в початковій школі. Тільки вчитель початкової школи, що має стійкі знання, може навчити орфографії молодших школярів. Тому робота над алгоритмами – одна з складових формування професійної й орфографічної компетентності майбутнього вчителя початкової школи. Алгоритми сприяють розвитку в студентів логічного мислення, формуванню навичок самоконтроля при вирішенні орфографічної задачі. Завдання роботи з алгоритмом – попередити помилку на початковому етапі роботи з теми і не допускати її повторення. Цілеспрямована систематична робота із застосування на заняттях алгоритмів дає позитивні результати. У студентів підвищується орфографічна грамотність, інтерес до вивчення рідної мови, а також якість знань з рідної мови, про що свідчать підсумкові роботи. Необхідно здійснювати систематичний контроль за веденням зошитів, за виконанням усіх видів письмових робіт, бо це є важливим стимулом підвищення рівня грамотності студентів і розвитку писемного мовлення. Список використаної літератури 1. Грибан Г. В., Кучерук О. А. Практикум з методики викладання української мови: Навчально-методичний посібник. – К.: Кондор, 2003. – 160 с. 2. Коваль В. О., Коваль К. А. Методика навчання української мови у загальноосвітніх навчальних закладах. – Умань: ПП Жовтий О. О., 2012. – 218 с. 3. Концепція мовної освіти 12-річної школи // Дивослово. – 2002. - №8. –  с. 59-70. 4. Практикум з методики навчання української мови / За ред. М. І. Пентилюк – К.: Ленвіт, 2003. – 302 с. 5. Технологія сучасного уроку рідної мови. Навч. посібник / Н. М. Остапенко, Т. В. Симоненко, В. М. Руденко. – К.: ВЦ "Академія", 2011. – 248 с.


title: Стаття «Формування компетентності випускника на основі впровадження інтерактивних технологій при викладанні дошкільної педагогіки»

description:
У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що професійна підготовка майбутніх фахівців дошкільної освіти у вищому навчальному закладі розглядається як цілеспрямований педагогічний процес, результатом якого є сформованість професійної готовності у студентів до здійснення навчально-ви

                  ховної роботи


title: Розробка заняття „Анімація у слайдових презентаціях” з інформатики

description:
План-конспект уроку на заявлену тему з мультимедійним супроводом (додається), мета якого - формування умінь і практичних навичок при додаванні ефектів анімації до об’єктів слайдової презентації, ефектів переходу слайдів, додавання відеофрагментів, налаштуванні параметрів ефектів анімації, демонстрац

                  ія презентації


title: Стаття „Національно-патріотичне виховання як важливий чинник формування соціокультурної орієнтації студентської молоді”

description:
У матеріалі з досвіду роботи на заявлену тему авторка пише, що в основу системи національно-патріотичного виховання покладено ідею розвитку української державності як консолідуючого чинника розвитку суспільства й нації в цілому. Форми й методи виховання базуються на українських народних традиціях, к

                  ращих надбаннях національної та світової педагогіки й психології


title: Стаття „Використання методу проекту при підготовці та проведенні історичного національно-патріотичного заходу з теми „Героям слава!”

description:
У матеріалі з досвіду роботи на заявлену тему авторка пише, що вихованню сучасного громадянина-патріота Української держави значною мірою сприяє проведення історичних позаурочних заходів. Особливо, якщо вони насичені патріотичними емоціями, переживаннями та якщо активно використовувати в них приклад

                  и мужності та самовідданості захисників України


title: Розробка заходу «Від родини йде життя людини»

description: Кажуть, що людина з’являється на світ із стиснутими кулачками, з пронизливим криком, наче погрожуючи завоювати все навколо. А відходить з нього, як правило, з відкритими долонями: дивіться, мовляв, я нічого не забираю з собою, усе залишаю людям


title: Позакласний захід «Поле чудес на тему «Русский язык и литература»

description: Сценарій проведення заходу на заявлену тему, мета якого - розширити знання про російську літературу та російську мову; закріпити знання про походження, багатозначність слів, їхнє вживання в мові, про лексичні утруднення художньої літератури


title: Стаття «Актуальність педагогічних підходів М. І. Пирогова по вихованню учнів і студентів»

description:
В своей педагогической деятельности я преимущественно заботился о соглашении школы с жизнью, о свободе научного расследования, о возбуждении в учащих и учащихся уважении к человеческому достоинству и истене Знаменитий російський учений Микола Іванович Пирогов (1810—1

                  881), який належав до прогресивної російської інтелігенції XIX ст., був не тільки великим лікарем-хірургом і вченим медиком, а й видатним педагогом-просвітителем та громадським діячем свого часу. В історію вітчизняної науки і культури він ввійшов як класик медицини й російської педагогіки. М. І. Пирогов вніс значний вклад у розробку змісту, принципів та методів навчання, форм його організації й контролю, розвиваючи ідеї загальнолюдського виховання і формування нової людини. За його переконанням, освіта - це не просто здобуття знань, вмінь учнями, а й їх виховання, Виховати у людини волю, натхнення, самовідданість у боротьбі за високі ідеали і переконання, навчити її любити все високе й прекрасне, турбуватися про сучасне і майбутнє всього людства, виробити у неї прагнення до постійного самовдосконалення — найважливіші завдання у вихованні нової людини. Ідеальна людина, вважає М. І. Пирогов - це перспективна людина, яка втілює у собі кращі риси свого народу та загальнолюдські риси — це громадянин своєї країни, високоосвічена всебічно розвинена особистість, яка постійно удосконалюється. Досягнення ідеалу на його думку не є легким, але можливе для кожного. Свій ідеал Микола Іванович окреслив так: "Шукай бути і будь людиною! Не шукай нічого іншого, як бути людиною в справжньому значенні цього слова!" Якщо особа живе і діє відповідно до своїх переконань та ідеальних прагнень, то це є її головна гідність, писав М. І. Пирогов. Життя ж "без свідомих ідеальних прагнень - сумне, безбарвне і безплідне" 3. Життя людини вчений розглядав як безперервний рух до досконалості. Моральне виховання, зазначав М. І. Пирогов, передбачає формування в учнів таких рис, як воля, наполегливість, завзятість у праці, дисциплінованість, почуття обов'язку, честі. Міцна дисципліна — одна з важливих умов успіху в навчанні. Педагог-гуманіст вважав, що дисципліна учнів має забезпечуватися гуманними засобами, а покарання за провини повинне бути законним. М. І. Пирогов доводив учителям необхідність запобігання провинам учнів шляхом роз'яснення їм правил поведінки, переконання їх у доцільності дотримання згаданих правил. Виховувати дитину, вказував М. І. Пирогов — це значить виробляти в неї усвідомлення високого людського покликання в житті. Тому необхідно всебічно розвивати дитину і виховувати з неї чесну, благородну людину, здатну творчо трудитися на благо всіх. Разом з тим педагог підкреслював, що навчальний заклад лише тоді стане справді гуманістичним і зможе сформувати нову людину, коли взаємини у ній будуватимуться на основі взаємної довіри і поваги між учителями, учнями та їх батьками. Одна з найважливіших педагогічних ідей М. І. Пирогова — ідея людяності у вихованні. Вимогу гуманного ставлення до дітей і формування людяності у дитини, вимогу поважання її гідності, розвитку в неї кращих якостей людської особистості. Педагог закликав учителів, батьків підносити людську гідність дітей, не допускати їх приниження і тим самим запобігти розвиткові негативних якостей характеру. Він закликав учителів, батьків всебічно вивчати духовний світ дітей, бо їх життя — це "не передмова до життя", а "таке ж самостійне, підвладне своїм законам життя, як і життя дорослих...". Щоб судити про дитину справедливо, вчителю потрібно збагнути її духовний світ Методи і прийоми, що відповідають принципам розвиваючого кавчання: словесні, наочні,, практичні, М. І. Пирогов і радив учителям застосовувати у роботі з учнями. Він високо оцінював такі методи навчання, як оповідь, пояснення, бесіда, лекція, а також самостійні практичні роботи, особливо твори. Учений настійно рекомендував педагогам використовувати наочність: "... Хто від душі бажає навчити і виховати майбутнє покоління, той повинен наочне навчання прийняти до серця, ознайомитися з ним... і зробити його основою викладання" З розвитком учнів набуває дедалі більшого значення у навчанні слово, жива мова вчителя. Основою методичної майстерності педагога є вміле поєднання наочності й слова. Наголошував попечитель і на необхідності виховання уваги учнів, особливо через розвиток їх "розумової самодіяльності". Педагоги повинні вважати своїм прямим обов'язком підтримувати увагу учнів на уроці в постійному напруженні, що М. І. Пирогов називав "головним правилом педагогіки". Хто з учителів не знає, чим зайнята голова кожного з вихованців у той час, коли він навчає, той не вчитель, і училище, в якому таке можливе, не училище, а розсадник майбутніх мухоловів" Учні мають бути активними учасниками процесу навчання, а не пасивними слухачами. Великим недоліком у діяльності вчителів учений вважав те, що майже повсюди діючими особами в класі є більше самі вчителі, ніж учні, тоді як весь успіх навчання, вказував він, ґрунтується на взаємодії педагога і вихованців. Необхідно постійно спрямовувати себе на творчу роботу з учнями, на прищеплення їм насамперед інтересу до навчання, до науки, до знань взагалі, на формування самостійності учнів, від чого залежить глибина та міцність їхніх знань, розвиток розумових здібностей, на виховання творчих якостей Потрібно привчати учнів до осмисленого засвоєння знань, а не до бездумного, механічного заучування тексту підручника. Заняття, які не забезпечують свідомого опанування знань, є некорисними і навіть шкідливими, бо вони сприяють розвитку верхоглядства, легковажного ставлення до виконуваної роботи. "Знати і вміти застосовувати до справи, до життя!" — такою була вимога педагога до навчання, до знань молоді. Неможна перевантажувати учнів, що заважає якісному засвоєнню знань. Навчальний план повинен включати лише матеріал, що відображає останні досягнення даної науки і є необхідним для навчання, виховання і розвитку дітей певного віку. Щодо контролю і перевірки знань, то вони повинні проводитися безперервно, ' а не обмежуватися лише іспитами. Не екзаменаційна оцінка, а результати навчальної діяльності учня протягом року є головними. Формуванню нової людини, писав М. І. Пирогов, має значно сприяти естетичне виховання. Учнів потрібно прилучати до різних видів мистецтва, особливо ж музики, співу, живопису, але, не сценічного мистецтва, яке нібито розвиває "подвійність душі Розглядаючи питання методики навчання, М. І. Пирогов також акцентував увагу вчителів на необхідності розвитку міжпредметних зв'язків у викладанні матеріалу. М. І. Пирогов був одним з перших російських педагогів - мислителів, які вказували на нерозривність навчання і виховання, на необхідність їх поєднання в єдиному педагогічному процесі. М. І, Пирогоів розглядав педагогічний процес як єдиний навчально-виховний процес, викладач, тільки тоді відповідає своєму призначенню, коли він спроможний розв'язувати водночас навчальні й виховні завдання. Головними для педагога є професійна підготовка, знання предмета, методики його викладання та ставлення до своїх обов'язків, до дітей, а також особисті якості наставника, бо виховують не тільки викладання, а й дії і вчинки вчителя, його власний приклад. Учитель повинен бути озброєний глибокими загальноосвітніми й спеціальними знаннями, мати високу моральність та педагогічну культуру. Вчений твердив: так само, як не можна виховувати не навчаючи, так не можна і навчати, водночас не виховуючи. Тому необхідно, щоб кожний учитель був разом з тим і вихователем. Викладач, повинен постійно підвищувати свій науковий та методичний рівень, оволодівати педагогічною майстерністю, опановувати наукові, літературні праці, всіляко заохочував творчу активність. Взагалі вчений вважав, що педагогами повинні бути люди, які мають до цього покликання. М. І. Пирогов підтримував усе краще, передове. Він учив учителів педагогічного мистецтва насамперед на зразках кращого досвіду роботи їх колег, рекомендував взаємовідвідування занять викладачами, обговорення передового досвіду на педрадах; пропонував проводити з'їзди педагогів навчальних округів і навіть країни для обміну досвідом роботи Турбували М. І. Пирогова і питання підготовки та перепідготовки вчителів. Викладач вищої школи повинен бути водночас і науковцем. Висвітлення матеріалу повинно відповідати останнім досягненням науки, навчальна робота має бути тісно пов'язана з науковою, викладання — з науковими дослідженнями, з розвитком науки. "Відділити навчальне від наукового в університеті не можна. Однак наукове і без навчального все-таки світить і гріє. А навчальне без наукового... тільки мерехтить" Велику увагу приділяв учений змістові та методам навчання у вищій школі. Він, зокрема, вимагав високої якості, науковості висвітлення матеріалу, його унаочнення та доступності, застосування активних методів навчання, забезпечення глибини знань студентів, їх розумової "самодіяльності" в процесі засвоєння матеріалу, вироблення у них умінь та навичок самостійної наукової роботи. І стосовно студентів М. І. Пирогов був переконаним прихильником "справжнього наукового учіння" і противником "екзаменаційного напряму" навчання. Лекція викладача повинна бути лише високої якості, при цьому він має поєднувати навчання з вихованням слухачів, а також читати публічні лекції для населення. Крім того, необхідно, щоб студенти були на лекції активними слухачами, а викладачі — зважали на їхню думку про свої виступи. Значну увагу приділяв учений практичним заняттям студентів та залученню їх до науково-дослідної роботи. Педагог виступав за поєднання і у вищій школі навчання з вихованням на основі науки: "... І виховання без навчання не може бути. Хто вчиться, той і освічується, і виховується" Для перетворення університету у справжній навчально-виховний заклад необхідний реальний моральний вплив кожного наставника зокрема та всієї колегії наставників на студентів, потрібне зближення викладачів з юнаками та дівчатами. Взаємини між ними повинні ґрунтуватися на взаємній повазі, довір'ї і дружбі. Без цього не можна досягти успіху у вихованні та навчанні Для успішного виховання молоді, наголошував педагог, необхідні щирість, правдивість наставника, його любов і повага до юнаків та дівчат. Не тільки старих, але й молодих треба поважати, зазначав М. І. Пирогов.


title: Стаття «Виховна робота в гуртожитку - невід’ємна складова навчально-виховного процесу»

description:
У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що виховна робота є невід’ємною частиною навчально-виховного процесу та передбачає систему організаційних, соціально-психологічних, інформаційних, педагогічних, правових, культурно-просвітницьких і соціальних заходів, спрямованих на формува

                  ння та розвиток студентів


title: Розробка практичного заняття «Економічна ефективність сільськогосподарського виробництва»

description:
План-конспект заняття на заявлену тему з мультимедійною підтримкою та методичними додатками дає можливість сформувати вміння визначати рівень рентабельності виробництва окремих видів сільськогосподарської продукції, галузей і господарства в цілому, а також розраховувати показники економічної ефектив

                  ності окремих технологічних заходів


title: Стаття «Формування компетентності випускника ВНЗ шляхом використання та написання казки на заняттях із фізики»

description:
У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи автор пише, що перед будь-яким учителем постійно стоїть питання: як позбутися пасивності студентів на своїх заняттях, як залучити всіх до роботи, як втягнути в навчальну діяльність навіть самих байдужих, як викликати інтерес до теми уроку? Те ж саме стос

                  ується й викладання фізики в педагогічному училищі


title: Розробка позакласного заняття «Ярмарок ідей» з англійської мови

description:
Сценарій проведення заходу у формі «круглого столу» на заявлену тему, мета якого - удосконалювати знання, вміння та навички, набуті студентами на заняттях з іноземної мови, за професійним спрямуванням; реалізовувати інтелектуальні, творчі, фізичні здібності студентів при розробці власних проектів, р

                  озвивати навички спілкування


title: Стаття «Проблеми й перспективи розвитку безперервної мовної освіти в Україні»

description:
Україна крок за кроком наближається до спільноти європейських народів, намагається посісти між ними належне їй місце, засвоїти їхні найкращі здобутки, а також збагатити власними інтелектуально-творчими та духовно-моральними надбаннями. Безперечно, "зміна політики і соціальних пріоритетів в освіті

                   незалежної України, сформувала принципово нову парадигму освіти та виховання − переходу від виховання громадянина країни до формування громадянина світу, людини відкритої, демократичної та відповідальної, освіченість, культура і мораль якої відповідатимуть складності завдань глобалізованого світу" [4, с. 7]. Як зазначається у Національній доктрині розвитку освіти України в ХХІ столітті, головна мета української освіти − створити умови для особистісного розвитку і творчої самореалізації кожного громадянина України, формувати покоління, здатні навчатися впродовж життя; сприяти інтеграції України до європейського і світового простору як конкурентоспроможної і процвітаючої держави [ 2 ]. Майбутнє будь-якої країни можуть забезпечити кваліфіковані, креативні та віддані її інтересам фахівці. Важливим показником розвитку суспільства є рівень освіченості дорослих. Освіта дорослих − це багато функціональна освіта, яка спрямована на здійснення таких функцій, як здобуття базової освіти, розвиток суспільно-політичних знань, удосконалення професійної кваліфікації та постійне розширення культурного та наукового світогляду. Для приведення освіти до вимог часу, забезпечення вирішення цілого комплексу завдань узгодження міжнародних глобалізаційних процесів з національними інтересами та потребами галузі на основі гуманістично-інноваційної парадигми здійснюються сучасні методолого-теоретичні і практичні пошуки. У процесі таких пошуків у цілісну систему об’єднуються педагогічні традиції, здобутки освітніх реформ та прогресивний педагогічний досвід. Відтак, за слушним зауваженням Л. Кравченко, "освіта набуває значення фактора соціально-економічного, інтелектуального та духовного розвитку суспільства; однією з її провідних сутнісних ознак стає безперервність як логічний взаємозв’язок усіх ступенів, у тому числі − довузівської і післядипломної підготовки, як норма розвитку і самовдосконалення людини впродовж життя" [1, с. 4]. Сьогодні ми акцентуємо увагу на особливому місці післядипломної освіти, яка є органічною частиною неперервної освіти, освіти впродовж життя. Неперервна освіта є головною умовою всебічного розвитку людини, збагачення її творчого потенціалу, засобом реалізації здібностей, а також зростання компетенції, удосконалення раніше здобутих знань, умінь та навичок. Професійна компетентність як складова неперервного навчання базується на поглибленні кваліфікації, що сприяє розвитку творчого мислення і вимагає постійного удосконалення. З огляду на це, система післядипломної освіти є гнучкою підсистемою неперервної освіти, а тому вона повинна оперативно реагувати на вимоги та запити суспільства, постійно пропонувати зростання фахової компетентності. Післядипломна освіта передбачає не лише перехід спеціаліста на новий рівень професійної діяльності (підвищення рівня кваліфікації), а й суттєвий розвиток його здібностей, можливість якісно здійснювати нові види діяльності. Першочерговою у цьому процесі є роль філологічної підготовки професійних якостей фахівців, адже культура мови починається з самоусвідомлення особистості, якій не байдуже, як вона говорить, пише, як сприймається її мовлення іншими членами суспільства. У нашій державі створена система безперервної мовної освіти, що забезпечує обов’язкове оволодіння державною мовою. Життя суспільства змінюється дуже швидко, тому важливо вчасно акцентувати увагу спеціаліста будь-якого фаху на стилістичному багатстві літературної мови, вміннях послугуватися ними для активного спілкування з діловими партнерами, ведення документації, під час публічних виступів, ведення нарад, переговорів тощо. Сучасна система базової освіти закладає фундамент розвитку мови професійного спрямування, опанування більш ґрунтовними знаннями відбувається у вишах. Мовна обмеженість будь-якого фахівця не дозволяє йому повністю реалізувати себе. Мова у професійній діяльності є не тільки знаряддям спілкування, а й знаряддям мислення, мірилом культури, вихованості. Сучасний фахівець повинен швидко реагувати на обставини, визначати ефективність застосування кращого досвіду в процесі своєї професійної діяльності, вміти працювати в колективі, бути комунікабельною людиною. Тому важливу роль у професійному зростанні фахівця відіграє мовна компетентність. Але настає час, коли без поновлення бази знань не обійтися. Тоді на допомогу приходять курси підвищення кваліфікації, де спеціалісти різних галузей можуть поповнити свої знання, зокрема й мовні. Одним із пріоритетів неперервного навчання є формування потреби й здатності особистості до самонавчання, самовдосконалення. Прагнення до самовдосконалення, до розвитку своїх інтелектуальних здібностей, до самоосвіти дає можливість бути корисним своїй державі та своєму народу. Тож сучасний фахівець повинен постійно вдосконалювати отримані знання, уміти ставити перед собою проблему, вирішувати її, працювати з ініціативою, а не бути лише виконавцем. Сучасна система базової освіти закладає фундамент розвитку мови професійного спрямування, опанування більш ґрунтовними знаннями відбувається у вишах. Тому перед викладачами-філологами стоїть не просте завдання: навчити студентів логічно мислити, вміти формувати й висловлювати думки, набувати креативності, здатності виявляти творчий підхід у своїй професійній діяльності. Так, вивчаючи тему "Мовленнєва культура − критерій професійної майстерності", починаємо з того, що офіційно-діловий стиль сприймається як мова документів і ділового спілкування. Насамперед культура ділового мовлення вимагає від мовців загальної культури, інтелігентності, толерантності, ввічливості, знання норм літературної мови і вміння їх застосовувати. Невід’ємним компонентом ділового спілкування є етика мовлення. Адже від того, якими лексичними засобами володіє мовець, яку має вимову, залежить рівень його освіченості й культури, що є критерієм професійної майстерності. Також наголошуємо на тому, що мовні знання − один з основних компонентів професійної підготовки, мовленнєва культура включає вільне володіння лексикою свого фаху, користування нею, мовознавчу компетентність, правильну вимову. Сьогодні вітчизняні підприємства та організації інтегруються до економічного, політичного та культурного життя Європи, а тому велике значення для людей, які займаються бізнесом, має грамотне ведення не тільки ділового, але й протокольного боку спілкування, ″успіх діяльності багато в чому залежить від того, наскільки учасники володіють наукою та мистецтвом спілкування, знають загальноприйняті правила та норми ділового спілкування, вміють проводити переговори та бесіди ″ [ 3, с. 87 ]. З огляду на це, на заняттях з української мови за професійним спрямуванням акцентуємо увагу на правилах мовленнєвої поведінки, бо правила мовного етикету залежать від конкретних ситуацій. За умови їх дотримання можливе змістовне спілкування, знання правил етикету є підґрунтям для формування іміджу працівника, тому що багато управлінських проблем часто є породженням саме непрофесійного, невмілого спілкування. Кожному фахівцеві час від часу доводиться доповідати, інформувати, звітувати, виступати. Тому, опрацьовуючи тему "Специфіка мовлення фахівця, наголошуємо на тому, що виступ перед публікою є невід’ємною частиною професійної діяльності. Виступ − це один із видів усного ділового спілкування, діалог оратора й аудиторії. Готуватись до виступу слід ретельно, бо від цього залежить професійний успіх, досягнення поставлених завдань. Підготовка до публічного виступу є копіткою працею, потрібно продумати: що сказати (зміст), для чого (мотивація, ціль), для кого сказати (аудиторія слухачів), як сказати, який спосіб і форму мовлення та спілкування обрати. Для більшості людей виступ перед аудиторією є складним випробуванням. Це потребує від них немалих вольових зусиль, уміння чітко, аргументовано, яскраво висловлювати свої думки, утримуючи увагу слухачів. Адже на думку Ф. Хміля, "мистецтво публічного виступу, вміння переконати людей є однією із запорук успішної діяльності менеджера й очолюваної ним організації" [5, с. 198]. Тому до публічного виступу слід ґрунтовно готуватися, знати особливості своєї пам’яті (слухова, зорова, моторна), склад аудиторії, опрацювати ряд джерел, скласти конспект, план, тези, можна мати повний текст виступу. Для публічного виступу важливе значення має індивідуальний стиль промовця, в якому проявляється характер, світогляд, ерудиція, мовні здібності людини, загальна культура. Освіта є запорукою збільшення зростання інтелектуального потенціалу нації. Чим вищий рівень культури і знань у державі, тим вищий рівень життя. У майбутньому лише високоосвічена людина зможе досягти вершин у професійній діяльності, управляти інфраструктурою нової цивілізації. Новий час висуває нові вимоги, за якими має змінюватись і система навчання та виховання у нашій державі. Неперервна освіта стане обов’язковою складовою життя кожної людини. Література 1. Кравченко Л. М. Неперервна педагогічна підготовка менеджера освіти: Монографія. − Полтава: Техсервіс, 2006. − 420 с. 2. Національна доктрина розвитку освіти України у XXI столітті. // Освіта. 24-31 жовтня 2001 року. − с. 2. 3. Осовська Г. В. Комунікації в менеджменті: Курс лекцій. − К.: "Кондор". − 2003. − 218 с. 4. Химинець В. Інноваційна освітня діяльність. − Тернопіль: Мандрівець, 2009. − 360 с. 5. Хміль Ф. І Ділове спілкування: навчальний посібник для студентів вищих навчальних закладів. − К.: Академвидав, 2004. − 280 с.


title: Стаття «Моделі взаємодії куратора зі студентами»

description:
Робота куратора академічної групи дозволяє конкретизувати на рівні студентської групи, і навіть стосовно кожного студента, реалізацію пріоритетної задачі сучасного виховання у технікумі – створення оптимальних умов для особистісного та професійного саморозвитку кожного студента, становлення його

                  як особистості та як фахівця. Участь куратора в цьому процесі дозволяє розв’язувати безліч проблем (педагогічних, організаційних, методичних тощо), які можуть виникати у студентів. Серед них значне місце займає вирішення психологічних проблем як окремих студентів, так і студентських груп. Особливо складним є завдання кураторів на першому курсі, адже в цей час відбувається адаптація студентів до вузівського життя, що викликає, тією чи іншою мірою, труднощі і зумовлені ними стреси практично у кожного студента. Діяльність куратора у групі зумовлюється його особистісними психологічними характеристиками. Серед рис, що мають значення для успішної діяльності викладача-куратора, перш за все необхідно зазначити достатньо високий рівень загальної, а також, як уже відзначалось, психологічної та педагогічної культури. Варто також зазначити, що людина не зможе ефективно працювати куратором, якщо вона не матиме комунікативних здібностей та навичок ефективного спілкування. Зашкодити успішній роботі може також відсутність симпатії, тобто здатності проникнути, відчути психологічний стан студентів, вміти його помічати (аналізувати) за зовнішніми проявами. Враховуючи це доречно здійснювати необхідний відбір, виходячи з певної психологічної моделі, професіограми куратора, з’ясовуючи, кому варто чи не варто пропонувати цей вид педагогічної діяльності. Для вирішення проблеми такого відбору можна звернутись до фахівців-психологів. Кожний куратор – неповторна особистість і тому, звичайно, кожен шукає і знаходить свій власний стиль роботи. Цей стиль визначається віком (викладач-початківець працюватиме і спілкуватиметься зі студентами інакше, ніж викладач, що має великий стаж роботи). Куратор-жінка, скоріше за все, тяжітиме до опіки, велике значення приділятиме емоційній насиченості взаємин куратора – групи та студентів між собою, в той час як чоловік частіше звертатиме увагу на зовнішні, більш формальні показники діяльності окремих студентів та групи в цілому. На стиль роботи куратора значною мірою впливають його темперамент, характер, рівень емоційності та здатність керувати емоціями. Різними будуть стиль й ефективність роботи куратора в залежності від його самооцінки, рівня загальної та психологічної культури, комунікативної компетенції. Всі вищезгадані та багато інших параметрів – соціальних, психологічних, світоглядних – зумовлюють певну модель його діяльності, його соціальну роль у студентському колективі. Узагальнюючи матеріал нечисленних робіт, де розглядаються психологічні виміри роботи кураторів щодо соціально-психологічних ролей, які, зазвичай інтуїтивно, обирають куратори по відношенню до студентської групи, я спробую визначити певні стереотипні форми поведінки (соціальні ролі), їх своєрідність, сильні та слабкі прояви цих ролей. Є куратори, які бачать своє основне завдання в своєчасному та якомога повнішому інформуванні студентів щодо різних аспектів життя – "інформатори". Вони не вважають за потрібне заглиблюватися в життя групи чи окремих студентів, їх позиція: "Студенти – це дорослі, відповідальні люди і самі мають вирішувати свої проблеми". В такій ролі куратор дає студентам максимальну свободу, формує відповідальність, що, звичайно, можна оцінити як позитивне в його діяльності. Негативне полягає у відсутності цілеспрямованої роботи на формування позитивного психологічного клімату в групі, відсутність емоційних контактів зі студентами. Дуже поширеною є така модель діяльності куратора, де, навпаки, основна увага зосереджується на формуванні системи неформальних стосунків шляхом організації різноманітних позанавчальних заходів. Він пропонує і організовує вечори відпочинку, туристичні подорожі, відвідування концертів, вистав, музеїв тощо. Назвемо цю роль "куратор-організатор". Куратор-організатор вважає своїм обов’язком формування активу групи та керівництво ним, він бере участь у розв’язанні міжособистісних конфліктів. Куратор-організатор – одна з досить оптимальних моделей діяльності куратора. Але такий різновид діяльності куратора може призвести до перебільшення уваги до неформальних відносин і зменшення уваги до відвідування студентами занять, виконання ними навчальних програм, їх успішності у навчанні. Серед кураторів, частіше жінок, є ті, які цікавляться практичною психологією, мають певний рівень психологічних знань. Працюючи з групою, вони частково здійснюють психопрофілактичну та психокорекційну роботу. Такий куратор бере близько до серця особистісні проблеми студентів, спонукає їх до відвертих розповідей про внутрішні та міжособистісні негаразди, намагається психологічно підтримати студентів, допомагає порадою і дуже багато часу та сил віддає вирішенню усіляких студентських проблем. Позитивне в такій моделі роботи куратора – створення у студентів психологічного комфорту та почуття захищеності. Така модель особливо плідна в період адаптації студентів-першокурсників. Можливі негативні наслідки – підтримка інфантилізму, пасивності, в результаті чого студенти не отримують досвіду самостійного вирішення власних проблем і у декого формується прагнення перекладати їх на інших осіб. Ще одна модель поведінки куратора – коли він стосовно студентів відтворює модель поведінки батька або суворої матері. Він вказує, контролює, карає. Такий куратор послідовно, владно і жорстко вимагає повного дотримання його вимог та рішень. Його директивна, контролююча функція може поширюватись не тільки на навчання, але і на особисті і навіть сімейні проблеми студентів. Така модель діяльності куратора, особливо на першому курсі, частково замінює і компенсує відсутність батьківського контролю і буває доречною стосовно студентів, особливості характеру і поведінки яких вимагають контролю, жорсткості, вимогливості. Але, безумовно, такий куратор блокує прояв ініціативи, заважає прийняттю самостійних рішень і поведінки, перешкоджає формуванню демократизму і самодіяльності, провокує чи, навіть, посилює інфантилізм. Дуже часто кураторами стають (чи їх призначають) молоді викладачі, тобто, молоді люди – вчорашні студенти. Вони активно і зацікавлено беруть участь у всіх справах, подіях та взаємовідносинах у групі. Студенти сприймають його як "свого", в їх спілкуванні іноді відсутні бар’єри. Такий куратор часто користується повагою і любов’ю групи, вона часто визнає його як неформального лідера. Недолік такої моделі діяльності куратора – відсутність дистанції, такий куратор не завжди здатен на необхідну вимогливість, не завжди готовий до прийняття необхідних, але непопулярних рішень. Деякі куратори, що не мають бажання чи просто не мають покликання до виховної роботи зі студентами, є кураторами радше формально. Такий куратор позиціонує себе скоріше як представник адміністрації ВНЗ. Бачить своє завдання в інформуванні адміністрації щодо пропусків студентами занять, веде облік відвідування та виконання навчальних завдань, транслює студентам вимоги завідуючих відділенням та адміністрації навчального закладу. Так само, як і перший з розглянутих типів (куратор-інформатор), практично не втручається в життя групи і мало цікавиться ним. Сильна сторона такої моделі діяльності куратора – гарна взаємодія з адміністрацією, чіткість і порядок у веденні документації, добре виконання запланованого. Слабкість такої моделі – відсутність зусиль щодо створення позитивного психологічного клімату, дистанціювання, відстороненість від життя студентської групи, що заважає надавати підтримку та допомогу студентам групи, які знаходяться в складній життєвій чи психологічній ситуації. Його робота не сприяє профілактиці, діагностиці та розв’язанню конфліктів, формуванню оптимальної системи неформальних стосунків. Звичайно, в даному переліку наведені тільки деякі, найбільш поширені, моделі діяльностікуратора. Крім того, вони представлені тут дещо схематично, як мовиться, "чистому вигляді", тоді як в реальній діяльності куратора поєднуються особливості двох, або навіть кількох наведених моделей. Варто відмітити, що жодна з цих моделей не є "зразковою" або "еталонною". В реальній роботі куратора в залежності від конкретних обставин, від особливостей конкретної студентської групи можливі прояви багатьох, чи навіть, певною мірою, всіх моделей. Крім того, вибір найбільш придатної, "своєї" моделі діяльності залежить від особливостей психологічного складу, життєвого та педагогічного досвіду людини, що працює куратором. Отже, узагальнюючи свій довід та досвідмоїх колег, я виділяю вісім стилів поведінки кураторів у студентському колективі: Модель першу умовно називаю "Монблан", тому що куратор підноситься над аудиторією, як гірська вершина. Він відірваний від студентів, мало цікавиться особистістю студента та своїми взаєминами з ним. Спілкування зводиться лише до повідомлення інформації. Подібна модель формалізує всю систему навчально-виховного процесу, формує в студентів пасивну позицію у педагогічній взаємодії. Модель друга — "Китайська стіна". Характеризує таке спілкування куратора зі студентом, коли викладач намагається підкреслити свою зверхність, виявляє зневажливе ставлення до нього. Модель третя — "Локатор". За цієї моделі переважає вибірковість куратора в організації взаємовідносин зі студентами. Він зосереджує свою увагу або на групі слабких або, навпаки, сильних студентів. Внаслідок цього не створюється цілісна й безперервна система спілкування у колективі. Модель четверта— "Робот". Вона характеризує поведінку куратора, який цілеспрямовано й послідовно діє на підставі певної програми, незважаючи на обставини, що вимагають змін у спілкуванні. Модель п'ята — "Я сам". Сутність цієї моделі організації педагогічної взаємодії полягає в тому, що куратор постає в ролі головної дійової особи, нерідко гальмуючи цим усі вияви ініціативи з боку студентів. Модель шоста — "Гамлет" — характеризує дії куратора, для якого властиві постійні сумніви: чи правильно його зрозуміють, чи адекватно відреагують на те чи те зауваження тощо. Модель сьома— "Друг". Тут куратор може впроваджувати діловий контакт у спілкуванні зі студентами під час проведення занять та позакласних заходів. Модель восьма — "Глухар"— характеризує куратора, який під час взаємодії зі студентами чує лише себе, не спрямований на студента, не усвідомлює його переживань та потреб у ситуації контакту. Отже, головне завданнянавчального закладу - розкриття особи що вчиться –повинно вирішуватись в ході спілкування куратора із студентом. Тому в поняття "Професійний куратор" входить не лише знання конкретного предмету, але і педагогічна майстерність, тобто уміння збудувати виклад, увійти до контакту із студентом, зацікавити його, виховати потрібні якості, перетворити студента з об'єкту навчання в суб'єкт учення. Багато що тут залежить від особових здібностей викладача, його педагогічної інтуїції. Але навіть володіючи викладацьким талантом, потрібно обов'язково вчитися педагогічному спілкуванню. Це дозволить викладачеві рефлектувати, а значить -- аналізувати свої дії, розуміти студентів, встановлювати з ними контакт, адекватно реагувати на їх дії. Добре відомо, що відношення до викладача студент переносить на предмет, що вивчається. При цьому реноме викладача, що склалося, зростає украй повільно, роками, хоча втратити його можна за один семестр. Ось чому украй поважно для викладача його педагогічна культура, конструктивні, організаторські і комунікативні уміння. "В воспитании все должно основываться на личности воспитателя, потому что воспитующая сила изливается только из живого источника человеческой личности. Никакие уставы и программы... не могут заменить личности в деле воспитания. Только характером можно образовать характер" (К. Д. Ушинский).


title: Розробка до лабораторної роботи «Визначення капілярних властивостей піску та суглинку»

description:
План-конспект заняття на заявлену тему, мета якого - навчити застосовувати на практиці теоретичні знання; експериментально доказати капілярні властивості піску та суглінку; досягти засвоєння поняття «капілярність»; закріпити новий матеріал; самостійно узагальнювати експериментальні дані та робити пе

                  вні висновки


title: Стаття «Сучасні педагогічні технології в навчанні іноземній мові»

description:
У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що педагогічна технологія навчання іноземній мові - це сукупність створеного для умов навчання оптимізованого дидактичного комплексу організаційно-педагогічного й інформаційно-комп’ютерного забезпечення, що інтенсифікує діяльність як виклад

                  ача, так і того, хто навчається


title: Виховний захід «День залізничника»

description: Сценарій проведення заходу на заявлену тему, мета якого - ознайомлення зі сторінками історії розвитку залізниці, розкриття перед майбутніми спеціалістами перспективи обраної ними професії; прищеплення студентам почуття гордості за обрану ними професію


title: Розробка заняття «Розв’язування задач на обчислення поверхні піраміди»

description: План-конспект заняття на заявлену тему, мета якого - установлення рівня оволодіння студентами основних теоретичних знань із теми «Піраміда», повторення, розширення змісту навчального матеріалу; розвиток інтелектуальних і творчих здібностей студентів, розширення їхнього світогляду


title: Розробка заняття «Фізіологія аналізаторних систем»

description:
План-конспект уроку на заявлену тему, мета якого - закріпити та систематизувати знання студентів про сенсорні системи, їх структуру, будову органа зору на основі міжпредметних зв’язків; сформувати поняття про розвиток органів чуття як спеціальних фізіологічних апаратів, значення органів чуття для но

                  рмального функціонування організму людини


title: Усний журнал «Мій вибір - життя без цигарки»

description: Сценарій проведення заходу на заявлену тему, мета якого - розширити знання студентів про негативний вплив куріння на здоров’я; формувати розуміння необхідності здорового способу життя, відповідальність за власне здоров’я та здоров’я рідних; виховувати силу волі, наполегливість