title: Розвиток творчої особистості молодшого школяра через використання інтерактивних технологій на уроках читання

description: Матеріали атестації вчителя початкових класів на заявлену тему, куди ввійшли такі: візитка вчителя, опис досвіду, творчий звіт у віршованій формі, збірка цікавих вправ на уроках читання та розробка уроку читання у 3 класі за навчальною темою „Слухайте маму й татка, і буде все в порядку”

category: Методика та технологія


title: Шляхи розвитку творчої особистості учня. Педагогіка співтворчості та співробітництва

description:
Творчість – продуктивна людська діяльність, здатна породжувати якісно нові матеріальні та духовні цінності суспільного значення. Здатність до творчості – головна властивість людини, яка відрізняє її від тварин. Бути творцем – головне покликання людини. Творчі здібн

                  ості - це індивідуальні особливості людини, які визначають успішність виконання нею творчої діяльності різних видів. Високоосвіченість і творчість не мають прямого зв’язку. Творчою може бути людина малоосвічена, з вельми туманними уявленнями про загальну культуру. Для творчої діяльності характерним є наявність певного задуму, а саме: змінити методи, прийоми у тій чи іншій галузі, створити нове знаряддя, сконструювати нову машину, здійснити певний науковий експеримент, написати художній твір, створити музичну п’єсу, намалювати картину тощо. Для здійснення творчого задуму потрібна попередня підготовча робота, яка полягає в обміркуванні його змісту, з’ясуванні деталей, шляхів реалізації та збиранні потрібних матеріалів. Підготовчий період може бути довготривалим. Здійснення творчого задуму являє собою велику і напружену працю, яка потребує участі і піднесення всіх сил людини, максимальної зосередженості на предметі творчості. Відомий режисер К. Станіславський писав про творчу роботу артиста: "Я зрозумів, що творчість – це насамперед повна зосередженість всієї духовної і фізичної природи", що "вона охоплює не тільки зір і слух і всі п’ять чуттів людини", вона охоплює "розум і почуття, волю і пам’ять, уяву". Гуманістична психологія визначає творчу самореалізацію як основну якість, невід’ємну характеристику психічно здорової людини. Так, за А. Маслоу, здорова людини – це щаслива людина, яка живе в гармонії з собою, не відчуває внутрішнього розладу, захищається, однак першою не нападає, любить навколишній світ, людей і творчо працює, реалізуючи свої здібності і обдарованість. Діяльність людини тільки тоді стає творчістю, коли сприяє розвиткові людської особистості, людської культури, а найголовніше – духовності особистості. Творчість завжди обумовлена принципами істини, добра, краси, їх синтезом – духовністю. Систематична, наполеглива і напружена праця є умовою успіху в творчості. За цієї умови виникають ті миті творчого піднесення, які називаються натхненням і за яких особливо успішно з’являються нові способи розв’язання завдань, з’являються нові і продуктивні ідеї, створюються центральні образи художніх творів тощо. Натхнення характеризується напруженням усіх сил працівника, яке виявляється у емоційному захопленні предметом творчості та продуктивному оперуванні ним. Воно виникає під час самої роботи як певний її наслідок, а не перед нею. Звідси випливає, що для успішного досягнення мети треба систематично і регулярно працювати, а не чекати натхнення. Натхнення виникає після наполегливої роботи. За словами П. Чайковського, натхнення – це такий гість, який не полюбляє відвідувати лінькуватих. Творчі якості особистості Методи творчої діяльності: 1. Аналіз навчальних тестів для виконання творчих завдань. 2. Комбіноване вивчення правил. 3. Методи активізації мислення: І. Мозкова атака" (брейнстормінг) - процедура групового креативного мислення, точніше — це спосіб одержання від групи осіб великої кількості ідей за короткий проміжок часу. 1. Постановка проблеми. Попередній етап. На початку цього етапу проблема повинна бути чітко сформульована. Відбувається відбір учасників штурму, визначення ведучого і розподіл інших ролей учасників залежно від поставленої проблеми і обраного способу проведення штурму. 2. Генерація ідей. Основний етап, від якого багато в чому залежить успіх (див. нижче) всього мозкового штурму. Тому дуже важливо дотримуватися правил для цього етапу: Головне - кількість ідей. Не робіть ніяких обмежень. Повна заборона на критику і будь-яку (в тому числі позитивну) оцінку висловлюваних ідей, так як оцінка відволікає від основного завдання і збиває творчий настрій. Незвичайні і навіть абсурдні ідеї вітаються. Комбінуйте і покращуйте будь-які ідеї. 3. Угруповання, відбір і оцінка ідей. Цей етап часто забувають, але саме він дозволяє виділити найбільш цінні ідеї і дати остаточну відповідь. ІІ. Метод синектики Синектика (із гр. — "сполучення різнорідних елементів") — вид мозкового штурму при допущенні обговорення й відсівання ідей на стадії їх висування й визначення прийомів генерування ідей. Синектика (Synectics) — методика психологічної активізації творчості, запропонована Вільямом Дж. Гордоном у 50-ті рр. XX ст. Дж. Гордон розробив цей метод розв’язання проблем, коли керував групою дослідження винаходів для Артура Д. Літтла. При організації пошуку нових рішень методом синектики дотримують тих самих правил, що й при використанні методу мозкового штурму. При цьому варто враховувати, що відмінність методу синектики полягає в тому, що на стадії висування ідей заохочуються їх критика й відсівання тих ідей, які не відповідають поставленому завданню. ІІІ. Метод контрольних запитань Суть методу контрольних запитань полягає у використанні при пошуку розв’язань творчих завдань списку спеціально підготовлених запитань. Цей метод можна застосовувати в комбінації з методом мозкового штурму для генерування ідей, формулювання відповідей. ІV. Метод фокальних об’єктів. Сутність методу фокальних об'єктів полягає в перенесенні ознак випадково вибраних об'єктів на об'єкт, що вдосконалюється. У результаті можна знайти кілька цілком несподіваних варіантів вирішення проблеми. Метод реалізується в такий спосіб: вибирають фокальний об'єкт та встановлюють мету його вдосконалення (наприклад, прискорення оборотності оборотних коштів); вибирають 3-4 випадкові об'єкти (їх беруть навмання зі словника або каталогу); складають списки ознак випадкових об'єктів; додають ознаки випадкових об'єктів до фокального об'єкта та генерують нові ідеї; отримані сполучення розвивають способом вільних асоціацій; продумують принципові рішення, оцінюють отримані варіанти та відбирають найбільш ефективні рішення (зазвичай це виконується експертним способом). V. Морфологічний аналіз. Морфологічний аналіз - методика творчості у сфері винахідництва, яка допомагає розглядати різні можливі рішення проблеми розбиваючи її на окремі атрибути та комбінуючи можливі реалізації цих атрибутів. Морфологічний аналіз полягає в розбитті досліджуваного об'єкта на характеристики та атрибути. При цьому характеристики повинні бути незалежними одна від одної. Після цього виписуються всі можливі реалізації атрибутів, наприклад для атрибуту фарба реалізаціями є червона, жовта або синя. Таким чином утворюється багатовимірна таблиця з різних комбінацій окремих реалізацій розглянутих атрибутів. Кожна комбінація являє собою окреме рішення поставленої проблеми. Таким чином методика дозволяє помітити нові комбінації і може призвести до оригінальних ідей. Дивергентний спосіб мислення лежить в основі творчого мислення, яке характеризується наступними основними особливостями: Прудкість - здатність висловлювати максимальну кількість ідей (в даному випадку важлива не їх якість, а їх кількість). Гнучкість - здатність висловлювати широке різноманіття ідей. Оригінальність - здатність породжувати нові нестандартні ідеї (це може виявлятися у відповідях, рішеннях, неспівпадаючих із загальноприйнятими). Закінченість - здатність удосконалювати свій "продукт" або надавати йому закінченому вигляду. Відомий вітчизняний дослідник проблеми творчості А. Н. Лук, спираючись на біографії видатних учених, винахідників, художників і музикантів виділяє наступні творчі здібності: Здатність бачити проблему там, де її не бачать інші. Здатність згортати розумові операції, замінюючи декілька понять одним і використовуючи все більш ємкі в інформаційному відношенні символи. Здатність застосувати навики, придбані при рішенні однієї задачі до рішення інший. Здатність сприймати дійсність цілком, не дробивши її на частини. Здатність легко асоціювати віддалені поняття. Здатність пам'яті видавати потрібну інформацію в потрібну хвилину. Гнучкість мислення. Здатність вибирати одну з альтернатив вирішення проблеми до її перевірки. Здатність включати знов сприйняті відомості у вже наявні системи знань. Здатність бачити речі такими, які вони є, виділити спостережуване з того, що привноситься інтерпретацією. Легкість генерування ідей. Творча уява. Кандидати психологічних наук В. Т. Кудрявцев и В. Синельников, ґрунтуючись на широкому історико-культурному матеріалі (історія філософії, соціальних наук, мистецтва, окремих сфер практики) виділили наступні універсальні креативні здібності, що склалися в процесі людської історії. Реалізм уяви – образне схоплювання деякої істотної, спільної тенденції або закономірності розвитку цілісного об'єкту, до того, як людина має про неї чітке поняття і може вписати її в систему строгих логічних категорій. Уміння бачити ціле раніше часток. Надситуативно – перетворюючий характер творчих рішень – здатність при вирішенні проблеми не просто вибирати з нав'язаних ззовні альтернатив, а самостійно створювати альтернативу. Експериментування - здатність свідомо і цілеспрямовано створювати умови, в яких предмети найбільш опукло виявляють свою приховану в звичайних ситуаціях суть, а також здатність прослідити і проаналізувати особливості "поведінки" предметів в цих умовах. Творча активність – це індивідуальні особливості людини, які визначають успішність. 4. Алгоритмічні методи: системний аналіз; аналіз явищ, подій і процесів. Педагогіка співтворчості і співробітництва Відносини педагогів і дітей представляють ту середу, в якій відбувається становлення і розвиток особистості школяра. Базу цих відносин в технології саморозвитку становить особистісний підхід і педагогіка співтворчості і співробітництва. Це означає гуманізм і демократизм відносин, визнання права кожного школяра на своєрідність, неповторність, унікальність особистості, прийняття її думки і позиції; готовність до безоцінкового відношенню до нього як до особистості. Стилі взаємовідносин педагога і учнів є особливо значущою складовою педагогічного спілкування, або сприяє успішному засвоєнню знань дітьми та їх особистісному розвитку, або загальмовують ці процеси. Таким чином, співробітництво вчителя і учня можна охарактеризувати як спільну діяльність в ході освітнього процесу, спрямовану на засвоєння знань, вміння учнів та підвищення їх мотивації до навчання. [1] При цьому в діяльності та спілкуванні дітей і педагогів має культивуються самоврядування, рівноправність і рівноцінність особистісних позицій всіх учасників педагогічного процесу. Для різних вікових категорій учнів співпраця повинна приймати різні прояви. Педагогу, як людині досвідченій та авторитетного важливо донести до підлітка, що знання необхідні для розвитку гармонійної особистості та благополуччя. І що саме завдяки накопиченому багажу знань і умінь юнак здатний завоювати авторитет серед однолітків. Адже для підлітка актуально придбання всіх видів наукових і практичних, побутових знань, самоствердження і самореалізація. Підліток жадібно засвоює життєвий досвід значущих людей, і педагога в тому числі, що дає йому можливість орієнтуватися в повсякденному житті. У той же час вперше підліток починає сам шукати художні та наукові знання. Виникає необхідність не тільки у співпраці, але й співтворчості педагога і учнів. Психологи і дидакти пояснюють успішне засвоєння знань учнями умінням вчителів не тільки використовувати в навчанні психологічні та дидактичні закономірності процесу формування понять, але і встановити психологічний контакт з дитячим колективом, знайти ключ до душі кожної дитини. Успіх залежить від атмосфери, яка панує на уроках, де в основі її доброзичливість, мудра простота, взаєморозуміння та інтерес, що ведуть до співпраці та співтворчості. З одного боку, обстановка ділова, де всі працюють в міру своїх сил і здібностей, з іншого - невимушена, світла, насичена позитивними переживаннями: задоволенням, радістю. Діти бажають вчитися. Учитель разом з дітьми, а не над ними. Всі перевагу вчителя не у віці, не в особливих правах і влади над дітьми, а в життєвому досвіді, у знаннях і ерудиції, в чесно зароблений моральному авторитеті. Місія вчителя - порушити цікавість, самодіяльність і самоосвіта. У цих умовах формуються дієві знання і відбувається особистісний розвиток: моральне, інтелектуальне, емоційне, вольове. Співпраця педагога і учня - це одночасно і спільна діяльність та організаційна система активності суб'єктів взаємодії, для якої властиві: просторові і тимчасові сопричасність, єдність цілей, організація та управління діяльністю, поділ функцій, дій, операцій, наявність позитивних міжособистісних відносин. Співпраця відбувається за чотирма основними напрямками: лінія "вчитель - учень (и)", як правило, підкріплюється активністю в напрямку "учень плюс учень", що обумовлюється самим колективним характером навчальної діяльності Співпраця педагога та учнів позначається і на формуванні спільно групового співробітництва. На допомогу організації навчального співробітництва приходять різноманітні способи і прийоми, одночасно ставлять рамки діяльності учнів. Так до найпоширеніших з них належать дискусії, обговорення, вирішення проблемних питань у ході розгляду навчальних завдань. Фіксується також залежність прийомів від форми співробітництва: підсумкової та поточної. При підсумковому рішення задачі, призначеної для спільної роботи, може бути індивідуальним, а його контроль і оцінка - проводити разом, в процесі обговорення підсумкового результату. У поточному співпрацю рішення задачі на всіх етапах ведеться спільно всіма учасниками. Теоретичний аналіз проблеми розв'язання задач у спільній діяльності показує, що не всяка завдання здатна в точності відповідати співпраці: ефективне спілкування та вирішення спільних проблем можливі у випадку логічних міркувань, двостороннього аналізу та взаємної оцінки різних точок зору. Відповідно завдання, адекватна навчального співпраці, повинна об'єктивно припускати існування більш ніж однієї точки зору на зміст і спосіб її вирішення. Проблемні навчальні завдання найбільш адекватні співпраці. Такі завдання за критерієм домінування пізнавального процесу при їх вирішенні відносяться до мисленнєво-мнемічних. Вони вимагають певного рівня володіння теоретичними знаннями та вміння застосовувати їх у конкретних ситуаціях. У загальному контексті запропонованої В. Я. Ляудіс [6] схеми продуктивної ситуації співробітництва вчителя - учнів В. П. Панюшкін розробив динаміку становлення їхньої спільної діяльності. Дві фази цього процесу включають шість форм навчального співробітництва, які постійно змінюються при зміні діяльності учнів. [7] Перша фаза - процес прилучення до дій. Вона складається з таких форм: поділ діяльності між педагогом і учнями, дії учнів, пов'язані з імітації, дії учнів, пов'язані з наслідуванню. Друга фаза динаміки спільної діяльності - узгодження діяльності учнів з учителем. У цю фазу входять такі форми: дії учнів, в яких домінує самостійна регуляція, дії учнів, в яких домінує самоорганізація, дії, до яких учні спонукаються без зовнішнього втручання. Прогнозується й третя фаза. Так В. Панюшкін пише про партнерство в ході удосконалення прилучення до дій. Головне - ставлення учнів до процесу співробітництва і співтворчості. Співтворчості, як один з видів взаємодії має схожі механізми, але для нього потрібно не логічний аналіз, а спільне перетворення дійсності. Відрізняються і способи його впровадження: робота гуртків, самодіяльних колективів, конкурси та змагання. Співтворчість на сьогоднішній день, при теперішньому рівні розвитку технології навчання є з одного боку ефективним і плідним спілкуванням педагога і школяра, за допомогою вербальних і невербальних засобів, мовної та комунікативної стратегії діяльності. З іншого боку - співтворчість вчителя і учня - це створення нової педагогічної реальності, що володіє такими ознаками як полімовний та багатокультурне характер. Розширення поля діяльності обох учасників для учасників педагогічного процесу, а також зміцнення і розвиток їх особистого мовного статусу проходить як складова взаємного творчого збагачення. Культурне взаємозбагачення педагога та учня в ході співтворчості є одночасно і важливою умовою, і критерієм самого спільної творчості. Більш яскравий прояв творчих функцій тягне за собою підвищення продуктивності процесу співтворчості, спрямованого на оновлення змісту освіти та її технологічної бази. Педагогу доводиться стикатися зі складними професійними та комунікативними завдання при високому творчому потенціалі учнів. Підсумовуючи дані відомості можна прийти до висновку, що навчальний взаємодія складний багаторівневий процес, в ході якого відбувається співробітництво з кількох лініях, найважливішим з яких є співпраця педагога і учня. Воно вимагає психологічного контакту і є одним із стилів педагогічної взаємодії.

category: Методика та технологія


title: Дієслово. Розвиток пізнавальної компетентності учнів 4 класу на уроках української мови

description: Подано карту-схему оцінювання пізнавальної компетентності учнів, що містить такі розділи: навчальні досягнення учнів, їх інтелектуальні знання, уміння учнів навчатись і оперувати знаннями

category: Методика та технологія


title: Формування усвідомленого вивчення раціональних чисел у 6 класі

description:
Ознайомлення учнів з раціональними числами відбувається в 6 класі. На першому етапі вивчення раціональних чисел зосереджую увагу на виконанні дій тільки над цілими числами. Дії над дробовими числами більш складні, ї це заважає учням зосередитися на правилах виконання дій над «новими» для н

                  их числами. Числова вісь із числовими позначками є універсальною моделлю цілих чисел. Розглядаючи числову вісь, звертаю увагу учнів, що число 0 – особливе, воно не є додатним і не є від’ємним, тобто 0 відіграє роль «межі» між додатними та від’ємними числами. Відкладаючи на числовій прямій точки, що відповідають числам, формуємо усвідомлення того, що число має два значення : розташування відносно початку відліку і відстань від точки до початку відліку. Якщо взяти якесь число а, то його знак вказує, де відносно початку відліку знаходиться точка, що відповідає заданому числу а. звертаю увагу учнів, що відстань від початку відліку до точки, що відповідає заданому числу, називають модулем числа або абсолютною величиною. Під час вивчення теми «Модуль числа» треба домогтися не формального, а усвідомленого засвоєння цього поняття. Під час вивчення додавання та віднімання чисел за допомогою числової осі бажано сформувати в учнів розуміння того, що для будь-якого числа, число а+1 більше від а, оскільки розташоване праворуч від а; число а-1 менше від а, оскільки розташоване ліворуч від а. розуміння цього факту допоможе учням під час розв’язання задач. На шкалі демонструємо додавання і віднімання цілих чисел. Введення теоретичних правил додавання додатних і від’ємних чисел викликає в учнів труднощі в їх сприйнятті. Цьому заважає попередній досвід учнів з діями над натуральними числами, навички яких сформувались протягом минулих років. Тепер додавання зводиться до додавання, якщо числа з однаковими знаками, і віднімання – якщо числа з протилежними знаками. Дія віднімання вводиться як додавання протилежного числа: а – b = a + (- b). Виконати декілька дій над числами – нелегке завдання для учнів. Наприклад: - 3 + (- 5) – (- 4) + (- 10) – (+ 8). У цьому прикладі треба кілька разів згадувати правило, тому учні припускають помилки. Доцільно ввести поняття «алгебраїчні доданки», і продовжити перетворювати попередній вираз, застосовуючи правило розкриття дужок. Можна ввести завчасно: + (+) = +……………+ (-) = – (-) = +…………….– (+) = – . Наведений приклад можна виконати так: - 3 + (- 5) – (- 4) + (- 10) – (+ 8) = - 3 – 5 + 4 – 10 – 8 = Таким чином, ми позбулися двох знаків між числами: дістали вираз - 3 – 5 + 4 – 10 – 8, де «+» і «–» не є знаками дій, а знаками чисел (- 3), (- 5), (- 4), (- 10), (- 8). Звертаю увагу учнів, що це алгебраїчний вираз, який складається з алгебраїчних доданків (- 3), (- 5), ( 4), (- 10), (- 8), а доданки, звісно, додаються. Додавати їх можна за порядком як записано або спочатку скласти від’ємні числа, а потім додатні. Наприкінці додаємо додатне і від’ємне число, віднімаючи від більшого модуля менший та ставлячи знак більшого модуля. - 3 – 5 – 10 – 8 = - 26; - 26 + 4 = - (26 – 4) = - 22. Можна звернути увагу учнів на те, що сума містить протилежні доданки, чим значно спроститься обчислення. Виконання дій над цілими числами на початковому етапі допомагає учням краще засвоїти, зрозуміти та запам’ятати правило додавання додатних і від’ємних чисел. Вдосконалюючи обчислювальні навички учнів з цілими числами, поступово поповнюємо вирази дробовими числами, таким чином знайомимо учнів з раціональними числами. Далі знайомлю учнів з правилами розв’язування нескладних лінійних рівнянь: розкриття дужок, перенесення доданків з протилежним знаком – ліворуч невідомих, праворуч – відомих. Але, виконуючи такі перетворення, учні припускають багато помилок. Труднощі виникають через те, що деякі учні не розуміють, як визначити знак деяких чисел. Наприклад, розглянемо рівняння: 4 (х + 3) + 6 = 5х – 7. Деякі учні вважають, то доданок 5х має знак «–», оскільки перед ним немає ніякого знаку, а далі є. Але знак «+» є, тільки на початку виразу у додатного доданка він не ставиться, а при переносі цього доданка в ліву частину рівняння знак «+» змінюється на знак «–». Отже, після розкриття дужок визначаємо знак кожного доданка. Далі визначаємо, які доданки переносимо ліворуч, а які праворуч рівняння і чому. Нагадуємо, що доданки, які залишаються на місцях, знаки не змінюють. На початку розв’язування рівнянь необхідно вимагати повного пояснення дій. Пояснення і повторення перетворень сприяє усвідомленому засвоєнню алгоритму розв’язування рівнянь. Для початкового усвідомлення алгоритму слід використовувати рівняння з цілими коефіцієнтами. Дробові коефіцієнти забирають багато часу для обчислення, тому діти відволікаються від основного алгоритму. З учнями, які мають достатній та високий рівень навчальних досягнень, використовую диференційований підхід – вони виконують більш складні вправи. Як правило, учні до кінця навчального року в основному засвоюють алгоритми дій над цілими числами та розв’язання лінійного рівняння. А учні з достатнім та високим рівнем навчання усвідомлюють раціональні числа.

category: Методика та технологія


title: З досвіду організації самостійної роботи студентів

description:
У матеріалі з досвіду роботи авторка пише, що самостійна робота студентів є важливим фактором підвищення ефективності пізнавального процесу під час підготовки майбутніх фахівців. Це пов’язано з тим, що тільки у процесі самостійної роботи студент одержує міцні знання, розвиває вміння творчого мисленн

                  я та використання знань у практичній діяльності

category: Методика та технологія


title: Становлення соціально зрілої особистості сучасного випускника в акмеологічному освітньому просторі

description:
Подано розробку шкільної педради на освітньому окрузі за таким планом: Побудова виховної системи освітнього округу на акмеологічних засадах. Модель випускника дитячого садка. Формування особистості в початковій школі. Рівень соціальної зрілості випускника 9 класу. Сучасний випускник школи – сформова

                  на особистість?! Інтерактивна гра „Проблеми становлення соціально зрілого випускника”

category: Методика та технологія


title: Новітні технології у процесі навчання гри на фортепіано

description:
Відомо, що музичне мистецтво будучи частиною загальної світової культури, одночасно виступає складовим елементом пізнання світу і специфічною формою естетичної діяльності. Воно за своєю природою багатофункціональне і по відношенню до людини є інструментом самопізнання, засобом спілкування, джерел

                  ом насолоди. Не випадково, що в усі часи музичному вихованню суспільство приділяло особливої уваги. Існуюча сьогодні система музичної освіти склалася досить давно і базується на визнаних у світі традиціях музичної культури. Дитяча музична школа (ДМШ), школа мистецтв (ДШМ), як багатофункціональні навчальні заклади, мають не лише великі, специфічно-професійні й просвітницькі цілі, а й значний виховний та освітній потенціал. Вони покликані дати учням загальну музичну освіту, виховувати їх естетичний смак на найкращих зразках світового та вітчизняного мистецтва. Готувати найбільш обдарованих дітей для вступу у відповідні спеціальні навчальні заклади. Але перед цими закладами вже декілька років постає велика проблема – яким чином зацікавити дітей музикою, як зробити так, щоб вони хотіли нею займатися. Все менше і менше бажаючих вчитися музиці, не всі з тих, хто вступив до мистецьких навчальних закладів їх завершує. Особливо це стосується районних шкіл, хоча і міські школи ця проблема не обходить. Сьогодні ми відмічаємо кризу музичної школи як соціального інституту. Частково проблема знаходиться в економічній площині, частково в соціальній, але, на нашу думку, головною причиною є концептуальна невирішеність. Проаналізуємо причини, з яких все менше дітей ідуть у музичну школу чи школу мистецтв. Багато дітей не хочуть навчатися в ДМШ, ДШМ тому, що вважають – це нудним та нецікавим. Іншою причиною є фінансова сторона: навчання, як правило, платне. У багатьох учнів, які вчаться в ДМШ не має зацікавленості у навчанні. Виокремимо декілька причин: батьки дуже хотіли, щоб їх дитина навчалась музиці і віддали до школи проти її волі; у дитини бракує музичних здібностей, нічого не вдається, тому вона лишає школу; нецікаво побудований навчальний процес, малоцікава інформація, яку отримує учень у процесі занять тощо. Сьогодні залишається відкритим питання активного використання інноваційних технологій навчання, вивчення, систематизації, узагальнення й переосмислення досвіду роботи вчителів-новаторів, розробки нових педагогічних методів та новітніх педагогічних технологій. Існує проблема й щодо розбіжностей у розумінні терміну "педагогічна технологія". Це в першу чергу пов’язано з неспецифічним для педагогіки поєднанням двох дефініцій. Тут за основу взяті відносно нові для педагогіки поняття "технологія" і новий "технологічний" підхід до аналізу і проектування педагогічних процесів. Відомо, що технологія – це сукупність прийомів, які застосовуються в якій-небудь справі, мистецтві, майстерності. Педагогічна технологія, виступає як сукупність психолого-педагогічних установок, які визначають спеціальний набір і компонування форм, методів, способів, прийомів навчання, виховних засобів; вона є організаційно-методичним інструментарієм педагогічного процесу. Педагогічна технологія – це продумана у всіх деталях модель сумісної педагогічної діяльності по проектуванню, організації і проведенню навчального процесу із забезпеченням комфортних умов для учнів і вчителя. У нашому розумінні педагогічна технологія є змістовним узагальненням, вбираючим у себе зміст усіх визначень. Так, педагогічні технології можуть розглядатися як: Науково-педагогічні технології (частина педагогічної науки, яка вивчає і розробляє цілі зміст і методи навчання та проектує педагогічні процеси). Процесуально-описові (опис процесу, сукупність цілей, змісту і засобів для досягнення бажаних результатів навчання). Процесуально-діючі (забезпечення педагогічного процесу, функціонування всіх особистісних, інструментальних і методологічних педагогічних засобів). Таким чином, педагогічна технологія функціонує і в якості науки, яка досліджує найбільш раціональні шляхи навчання, і в якості системи способів, принципів та методів, що застосовуються у навчанні, і в якості реального процесу навчання. Міркуючи про сучасний урок фортепіано в школі мистецтв, можна визначити основні ідеї: необхідно змінити роль учня на уроці з пасивного виконавця на активного учасника процесу навчання. У цьому випадку відносини між учнем та викладачем змінюються убік партнерських, а учень з об‘єкту педагогічного впливу перетворюється на суб‘єкт діяльності. оскільки сучасні діти дуже перенавантаженні у загальноосвітній школі, то виникає проблема організації такої музично-творчої діяльності, яка б дозволяла отримувати і відповідні знання і не занадто втомлювала їх. Запровадження інноваційних технологій в освітній процес позашкільних закладів забезпечує формування творчої особистості, підготовленої до життя, активної трудової діяльності в умовах сучасного інформаційного суспільства, створює належне підґрунтя для розвитку пізнавальної та творчої активності, їх творчої самореалізації. Одним із способів вирішення цього завдання може стати використання сучасних інформаційних технологій на уроках, зокрема уроках фортепіано, що робить навчання яскравим і цікавим для учня будь-якого віку, формує емоційно позитивне ставлення до предмета. Включення сучасних комп’ютерних технологій у навчальний процес передбачає декілька умовних етапів. На першому етапі окреслюється рішення поставленого завдання: вивчення спеціальної літератури по засвоєнню технологій застосування ІКТ; формування бази даних комп‘ютерних презентацій; створення творчих проектів у вигляді мультимедійних слайдових презентацій; створення відео та аудіо фонотеки. Технологія роботи на першому етапі На даному етапі мною були вивчені та засвоєні комп‘ютерні засоби: розвиваючі навчальні програми, інтерактивні ігри; енциклопедії; музичні редактори, електронні музичні інструменти; музичні програвачі, Інтернет ресурси. На початковому етапі роботи з комп’ютером можливе знайомство з програмами "Музичний клас", "Розвиваємо музичні здібності". Ці програми мають декілька розділів по вивченню музики. Це: Цікаві вправи з теорії музики та на розвиток музичного слуху. Музичні казки. Хто створює музику? (цікаві історії з життя композиторів). Все про музичні інструменти. Поради для татусів та матусь (рекомендації по організації занять з дітьми). Відомо, що у молодших школярів переважає наочно-образне мислення, до того вони дуже полюбляють ігрові форми. Тому я пропоную учням розвиваючі програми, в яких у доступній формі розповідається про основи музичної грамоти, написання нот, тривалостей, а також цікаві інформаційні матеріали. Необхідно підкреслити, що синтезатор або цифрове піаніно використовуються як допоміжні інструменти. Кожна гра містить певне завдання направлене на розвиток та удосконалення навичок необхідних для читання нотного тексту. Час їх використання обмежений рішенням конкретних технологічних завдань. Навчання гри на фортепіано за допомогою комп’ютера та синтезатора в програмі "Soft Mozart to Way" є блискучою знахідкою інтерактивного навчання музиці, як мові для бажаючих від 2-х до… Працюючи з програмою Софт Моцарт учень має змогу: прослухати твір; зіграти твір однією рукою, слухаючи партію другої руки; бачити власні помилки та мати змогу їх виправити; працювати у зручному темпі; швидко читати ноти вже з перших уроків. Революційність програми виявляється в тому, що будь яка людина незалежно від здібностей може навчитися читати музичний текст та грати на фортепіано (або інших клавішних інструментах) за короткий час. Програма Soft Mozart як інноваційний метод навчання спрямована на формування навичок читки нот й є надзвичайно ефективною, доступною та зручною, навіть для маленьких дітей. Дана програма створена у формі забавних комп‘ютерних ігор, що розвивають навички, необхідні для швидкого читання нот. Gentle Piano (Легке фортепіано) займає центральне місце системи "Софт Моцарт". Гра відрізняється гнучким рівнем складності, забезпечує інтерес у будь якому віці та рівні підготовки. Особливо ця гра корисна любителям музики, автор пропонує візуальні підказки та символи. Guess Key name (Вгадай клавішу) - це гра, яка навчає знаходити клавішу, відповідно назві нот, на клавіатурі фортепіано. Note Alphabet (Нотна абетка) - це гра, яка допомагає запам‘ятати ноти по порядку: до–ре –мі – фа – соль – ля – сі – до. Це дає учню навик співвідносити ноти друг із другом та легко їх читати у будь якому напрямку та від будь якої ноти, як по порядку, так і через одну (через дві). Note Duration (Нотні тривалості) ця гра розвиває координацію очей та рук у розрізненні нот по їх тривалості. Увага концентрується на символах запису тривалостей, а рука напряму відповідає запису тривалості. Fruit Lines (Фруктові лінії) – ця гра допомагає учню запам‘ятати відповідність нот лініям нотного стану у басовому та скрипковому ключах. Гра направлена на розвиток навику читання нот у висхідному та низхідному русі. Використання ігрових програм у навчанні допомагає учням розвити таки розумові операції, як аналіз, синтез, узагальнення, конкретизація класифікаційних даних. Ці програм допомагають розвивати комунікативні вміння, наприклад, вміння запам‘ятовувати, створювати та інтерпретувати інформацію, дискутувати, давати оцінку та самооцінку, формувати задачі, яки потребують неоднозначних відповідей. Розвиваючі програми "Чарівна флейта", "Лускунчик", "Аліса та пори року" – поєднують у собі захоплюючу та інтерактивну гру, загадки, вікторини, музичну енциклопедію та казкові пригоди. Ігри "Дракоша у світі музики", "Дракоша серед композиторів" – для тих, хто вперто не бажає вчитися та не бажає відрізняти балалайку від скрипки. Музичні енциклопедії. Величезну допомогу у моїй роботі надає електронна бібліотека, це такі видання як, "Музична енциклопедія у 6 томах", "Шедеври музики" (Енциклопедія Кирила і Мефодія), серія дисків "Енциклопедія театру", "Енциклопедія балету", "Енциклопедія для дітей Мистецтво" та інші. Засвоєння нових комп’ютерних програм дозволяє розширити можливості педагога та залучити дітей до практичного застосування раніше отриманих знань. Перераховані диски я використовую в роботі з учнями під час роботи над музичним твором. Перед учнем постає завдання – розкрити зміст твору і виразно передати його слухачам. А для цього учню необхідно зрозуміти і відчути авторський задум, знайти відповідні виконавські засоби виразності. Думка усіх видатних музикантів сходиться на тому, що приступаючи до вивчення музичного твору необхідно найперше одержати про нього загальну уяву, зрозуміти і відчути домінуючий настрій. Це досягається шляхом перегляду і програвання твору, в процесі якого визначаються контури майбутнього виконавського плану. У виконавців високої кваліфікації яскрава і повна художня уява виникає вже на початку вивчення тексту. Учню ж це зробити важче, найчастіше це відбувається після прослуховування твору у виконанні викладача або іншого виконавця. Пропоную учням для перегляду цикл передач каналу "Культура" (Партитури не горять). Музичні програвачі. Музичні програвачі Windows Media Player, Winаmp надають можливість на уроках прослухати у запису твори класичної та сучасної музики. У моїй медіатеці є значна кількість фортепіанних творів у виконанні видатних майстрів (С. Ріхтер, Г. Нейгауз, В. Горностаєва, М. Плетньов, В. Гизекінд та інші). А також записи учбових академконцертів, де учні мають можливість почути власне виконання творів, проаналізувати їх та намітити шляхи подолання недоліків. Мультимедійні презентації. Мультимедійні презентації – це електронні діафільми, що включають анімацію, аудіо та відео фільми. Це найбільш розповсюджений вид демонстраційних матеріалів. Завдяки презентаціям у дітей з’являється можливість візуально сприймати необхідну інформацію, представлену у цікавій та привабливій формі. Створення презентацій в програмі Power Point дозволяє зробити навчання учнів більш цікавим та наочним. Ця програма входить у програмний пакет Microsoft Office і не належить до групи спеціальних музичних програм, але може бути використана педагогом-музикантом у професійній діяльності. Використання цієї програми в навчанні полегшує сприйняття інформації, поданої на уроці. Power Point може використовуватися у презентаціях педагогічного досвіду викладача, створення портфоліо, для різноманітних форм контролю знань. Програма Роwer Point дозволяє поєднати аудіо та відео матеріали в єдине ціле. З цих позицій комп’ютер стає універсальним засобом навчання, а зручність його використання допомагає організувати процес навчання раціонально та ефективно. Створюючи презентації для своїх уроків, я намагаюся використовувати різні методики (аналіз і оцінка, інтерпретація і т. д.). Для проведення шкільних свят створюються тематичні презентації "Шопен близький та далекий", "Поетичні рядки про Бетховена". Індивідуальний урок є сам по собі інтерактивним, тому що спілкування між викладачем та учнем і власне творчий процес відбувається паралельно. Індивідуальне заняття складається з різних етапів. Наприклад, урок фортепіано це не тільки гра певної програми, а читання з листа, імпровізація, вивчення теоретичного матеріалу (музичні терміни, визначення стилю, жанру твору, створення певного настрою, аналіз характерних ознак та інше) Наведу приклади використання інтерактивних методів на індивідуальних заняттях, а саме: дерево рішень (питання, відповіді); незакінчене речення; займи позицію (декілька варіантів відповіді: вибрати і аргументувати); зміни позицію (учень змінює позицію викладача, дає свою відповідь); бесіда за змістом твору; міні - міркування; аналіз образів; метод "Перевірка знань "експертами"" (учні старших класів присутні на заняттях в учнів молодших класів); Також використовуються різноманітні творчі завдання, такі, як: "Реалія-фантазія" – дофантазувати, доповнити образ; створити музичний образ – ілюстрацію. Учень повинен спиратися на те, що музичний образ - це втілення у музиці життя (почуття, переживання, роздуми, вчинки, події в житті людини чи людства). Цей метод формує вміння оцінити прекрасне не тільки у мистецтві, а й у дійсності; стимулює аналітичне сприйняття музики; підвищує рівень музичної культури учнів; "Мікрофон" Учні класу на контрольних чи тематичних заняттях обговорюють виступи інших учнів, висловлюють свою думку та роблять порівняльний аналіз. Пропонується учням висловити власні обґрунтування: "Я так думаю", "Я заперечую", "Правильно", "Мені подобається, тому що…" тощо. Все це дає змогу виробити в учнів навички зв‘язного мовлення, вміння відстояти та аргументувати свою думку. Чим більшою ерудицією володіє учень в питаннях даної епохи, чим глибше та різнобічніше його знання про творчість композитора, тим більше різнобічні асоціації пробуджують в ньому інтерес до вивчення твору. Метод словесної інтерпретації музичного образу. Цей метод ефективний для розвитку образного мислення, вмінню в усній формі на основі отриманих знань, яскраво та впевнено викласти свої думки. На емоційну сферу учнів позитивно діють образні порівняння, вільні від примітивної ілюстративності, викладені в яскравій емоційній формі, яки збагатять та творчо спрямують процес роботи над музичним твором. Метод художнього порівняння вимагає від учнів постійного творчого пошуку різнобічних знань в усіх галузях мистецтва, а від педагога вміння літературно викладати думки. Корисно використати презентації, присвячені музичним стилям: Бароко, Класицизм, Романтизм" Отже поетапна робота над музичними творами основана на запропонованих методах сприяє ефективному розвитку учнів та допомагає успішно здійснювати самостійне вивчення музичного матеріалу. Безсумнівно, однією з умов успішного навчання на уроках фортепіано, є застосування сучасних технічних засобів навчання (комп'ютер, відеомагнітофон, музичний центр тощо). Але враховуючи, що наші класи не повністю забезпечені технічними засобами, окрім CD програвача, ми пропонуємо записую своїм учням для домашнього перегляду відеофільми про життя видатних композиторів та CD диски фортепіанної музики у виконанні найкращих піаністів. Таким чином у кожного учня поступово створюється електронна бібліотека та медітека. Це дає позитивний результат у підвищенні зацікавленості учнів до занять та активного сприйняття музичного матеріалу. (Презентація "Подорож у світ симфонічного оркестру", "Великі композитори".) Другий етап вимагає тісної співпраці з викладачами інших дисциплін з метою організації проведення бінарних уроків з використанням ІКТ. Цей етап пов‘язаний із створенням учнями власних робіт або інтерпретацією композиторських творів. Використання цифрового інструментарію, музичних редакторів, програм нотного набору та верстки допомагає ефективно засвоювати необхідні знання, уміння та навички, оптимізує навчальний процес, сприяє розвитку самостійності учнів. Навчання на основі цифрового інструментарію слід визнати надзвичайно перспективним напрямком музичної педагогіки, що дозволяє залучити до активних форм музичної творчості значну кількість учнів. Протягом багатьох століть музиканти використовували виключно акустичні інструменти, а нотний запис був єдиним способом фіксації музики. Поява електронних звукозаписуючих пристроїв та музичних інструментів відкрила нову сторінку в музичному житті людства. Починаючи з другої половини ХХ ст., велика кількість їх широко застосовувалась не лише у професійній музиці, але стала доступною і для аматорської аудиторії. Досягнення технічного прогресу відкрили значні перспективи, як у виконавській, так і в навчальній діяльності музикантів, створили умови для модернізації музичної освіти й виховання. Навчання музикуванню на синтезаторі пов’язане з вирішенням трьох ключових завдань: отримання базових знань з теорії музики, засвоєння художніх можливостей інструменту та засвоєння виконавської техніки. теоретичний матеріал включає не лише елементи музичної грамоти, але і необхідні для музично-творчої діяльності відомості про гармонію (інтервали, лад, тональність, системи тональних функцій), фактуру, форму. ознайомлення з художніми можливостями синтезатора передбачає вивчення певних операцій по набору тембрів та способів їх амплітудно-частотної кореляції; задачі засвоєння виконавської техніки включають постановку руки, формування навиків позиційної гри, підкладання першого пальця, стрибків, а також набуття специфічних навичок, пов’язаних з переключенням режимів звучання під час гри на електронній клавіатурі. Аналізуючи проведені дослідження видатних теоретиків виконавського мистецтва бачимо, що в процесі навчання одного з складних видів виконавської діяльності – читанню нот з аркуша – застосування синтезатора та специфічних магнітофонних записів дає великий ефект, недосяжний за допомогою вже відомих традиційних методів. Існує декілька факторів на користь їх включення в процес навчання гри з листа. За допомогою електронних музичних інструментів в учнів по перше: активізується цілісний процес сприйняття та озвучування нотного тексту; по друге – формується позитивне відношення до занять та самого процесу гри з аркуша; по третє – суттєво підвищується ефективність самостійної роботи. Електронні музичні інструменти постійно вдосконалюються. Сьогодні синтезатор стає популярним та незамінним музичним інструментом. Мета навчання на синтезаторі може бути різною, від простої – грати найулюбленіші мелодії вдома, до глобальної – бути в майбутньому аранжувальником, писати власні твори тощо. Гра під фонограму "мінус" вимагає володіння певними навиками. Тому, як правило на диску представлена фонограма "плюс" та "мінус". Відомо, що для оволодіння музично-виконавською майстерністю, що включає оволодіння технікою та вмінням досягати якісного звучання, необхідні систематичні заняття. Цифрові інструменти дозволяють проводити багаточасові самостійні заняття в наушниках, не створюючи дискомфорту для оточуючих. Тактильні відчуття при грі на цифровому піаніно мало чим відрізняється від гри на традиційному механічному інструменті. Отже, використання сучасних технічних засобів допоможе найбільш ефективно вирішити проблеми подолання інтерференції навичок, сформувати метроритмічний та темповий бік виконання музичного твору з листа. Такий підхід дозволить найбільш оптимальним та ефективним шляхом активізувати безперервність процесу сприйняття та озвучування нотного тексту, розвити не тільки окремі компоненти цієї складної здібності, але і налагодити їх взаємодію. Використання комп’ютерних програм дозволить збагатити кабінети інструментального виконавства змістовними матеріалами на електронних носіях, систематизувати методичний фонд кабінетів, сформує навички роботи з систематизації знань, грамотного пошуку інформації на сучасному рівні. В епоху інформаційних технологій немає проблем, пов‘язаних з пошуком інформації. Головне завдання - навчитися нею користуватися, відбирати, структурувати, надавати. Використання новітніх технологій в навчанні гри на інструменті – це аксіома що не вимагає доведення. Навчальний матеріал в класі фортепіано лишається майже незмінний, проте інноваційні тенденції виявляються в різних аспектах його творчого обміркування, усвідомлення та висвітлення. Підсумовуючи зазначу, що загальні тенденції осмислення проблем фортепіанного виконавства та методів опанування цим інструментом залежать від творчого потенціалу педагога-піаніста. На завершення треба зауважити, що використання інтерактивних методів навчання накладає вето на позицію "я вчитель (тобто я вище), а ви учні (тобто ви нижче)". Поділ на касти залишився у минулому, а сьогодні нами керує взаємонавчання – викладача в учнів, учнів у викладача. Адже рівень кваліфікованості педагога залежить від рівня освіченості його учнів. Сучасна педагогіка оцінює своїх освітян виключно за такими параметрами, незважаючи на стаж і статок. У своїй доповіді я прагнула відобразити одну галузь новітніх технологій, які можна використовувати в класі фортепіано на сучасному етапі. Це – інформаційно-комп’ютерні технології, що допоможуть викладачам підвищити ефективність навчання, мотивацію учнів при виконанні домашніх завдань, зробити уроки більш цікавими, розвиваючими, тими, що запам’ятовуються. Наслідками застосування інформаційно-комп’ютерних технологій є: Позитивна мотивація на уроках музики, та під час домашньої роботи з використанням ІКТ. Підвищення рівня використання наочності на уроках та застосування міжпредметних зв‘язків. Підвищення ефективності навчання. Можливість організації проектної, творчої діяльності учнів по створенню власних презентацій, творів тощо. Якісна зміна відносин між учасниками навчального процесу. Застосування ІКТ розширює можливості викладача в процесі навчання та використання різних форм та методів, а учням – надає можливість вияву своєї творчої фантазії на більш високому сучасному рівні. Інтерактивність у навчанні легко пояснити такою словесною конструкцією, що буда доведеною досвідом педагогів та психологів ще в античні часи. Те, що я чую, я забуваю;Те, що я бачу й чую, – я трохи пам’ятаю;Те, що я чую, бачу й обговорюю, – я починаю розуміти;Коли я чую, бачу, обговорюю й роблю – я набуваю навичок;Коли я передаю знання іншим – стаю майстром. Список використаної літератури Бучнєв А. А. Особливості використання технічних засобів в навчанні гри на духових інструментах: Автореф. дисс. … канд. мист. М., 2002.Технічні засоби навчання в курсе фортепіано: Методичні рекомендації / Сост. Клин В. Л. Київ: ДУК ім. А. Є. Корнейчука, Кафедра ф-но, 1982.Слуцька Л. С. Удосконалення підготовки музикантів –виконавців (з досвіду роботи фортепіанного факультету МДК ім. П. І. Чайковського): Дисс. … канд. мист. М., 2000.Хазанов П. А. Оптимізація самостійних (домашніх) занять учнів-музикантів (на матеріалі роботи класу загального фортепіано): Дисс. … канд. пед. наук. М., 1996.Великий психологічний словник / Упор. Та заг. ред. Б. Мещеряков, В. Зінченко. СПб.: Прайм- ЕВРОЗНАК, 2004.Чертовський А. Н. Інноваційні підходи до початкового навчання гри на фортепіано (на матеріалі навчальної роботи з учнями підросткового та раннього юнацького віку): Дисс. канд. пед. наук. М., 2000.Верхолаз Р. А. Питання методики читання нот с листа. М.: АПН РСФСР, 1960.Цатурян К. А. Педагогічні основи засвоєння учнями нового музичного матеріалу: Дисс. канд. пед. наук. М., 1983.Нейгауз Г. Г. Роздуми, спогади, щоденники. М.: Музика, 1983.Великий тлумачний психологічний словник. В 2-х томах. Т. 1 / Сост. А. Ребер. М.: Вече, 2001.Шендерович Е. М. У концертмейстерському класі: Роздуми педагога. М.: Музыка, 1996.Горбунова И. Б. Музичний комп’ютер в дитячий музичній школі: Навчальний посібник. СПб.: РГПУ ім. А. И. Герцена, 2003.Чемберджі М. Концептуальні напрямки і динаміка розвитку Київської дитячої Академії мистецтв // Українська культура і мистецтво в сучасному державному процесі: стан, проблеми, перспективи: 3б. наук. праць. – К., 2000.Пометун О. І. та ін. Сучасний урок. Інтерактивні технології навчання: Наук. -метод. посібник / О. І. Пометун, Л. В. Пироженко / За ред. О. І. Пометун – К.: А. С. К., 2004. – 192 с.Клокар Н. І., Чубарук О. В., Витюк О. П., Концепція діяльності наукової лабораторії інформаційних технологій навчання КОІПОПК // Організація діяльності наукових лабораторій інституту: Науково-методичний посібник / За ред. Н. І. Клокар, О. В. Чубарук. – Біла Церква, 2005 – С. 51-55.Обрізан К. М. Програмні засоби навчального призначення // Інформатизації середньої освіти програмні засоби, технології досвід, перспективи / За ред. В. М. Мадзігона, Ю. О. Дорошенка. – К.: Педагогічна думка, 2003. – С. 156-165.Основи нових інформаційних технологій навчання: Посібник для вчителів / Авт. кол. за ред. Ю. І. Машбиця. - К.: ІЗМН, 1997.

category: Методика та технологія


title: Активізація пізнавальної діяльності учнів на уроках англійської мови

description:
Вступ Важливою проблемою для педагогічної теорії та практики залишається питання урізноманітнення навчального процесу, активізації пізнавальної діяльності учнів, розширення сфери їх інтересів. Сучасним учням доступні найрізноманітніші джерела інформації, але часто саме ная

                  вність готової інформації сприяє розвитку пасивності. Зникає прагнення до пошуку, пізнання, творчості, тобто діяльності. Навчальний матеріал може здаватися учням "сухим" і нецікавим, тому завдання вчителя – зацікавити їх. Це можна зробити за допомогою інформаційних технологій (наприклад, презентації засобами SMART-BOARD), науково-популярних фільмів, Інтернету, а також за допомогою дидактичних ігор. За Ф. Діствергом, будь-який метод поганий, якщо привчає учня до пасивності, і гарний, якщо пробуджує в ньому самодіяльність. Актуальність проблеми. З урахуванням соціокультурних вимог сьогодення освіта повинна мати гуманістичне, особистісно-орієнтоване спрямування, унаслідок чого знання, уміння й навички перетворюються із мети навчання в засоби розвитку пізнавальних і особистісних якостей учнів. Школяр не може засвоїти навчальний матеріал, який не відповідає потребі в його вивченні й не вимагає розумового напруження в навчанні, не вимагає емоційних переживань. Тому все більшого значення набуває орієнтація навчання на різнобічний розвиток учнів. Значним вкладом в педагогічну і психологічну науку є дослідження В. В. Давидова, П. Я. Гальперіна, Л. В. Занкова, Д. Б. Ельконіна, що виявили можливості значного підвищення активності школярів у навчально-пізнавальній діяльності. Психологічні аспекти даної проблеми висвітлені в працях Б. Г. Ананьєва, Д. Н. Богоявленського, Л. С. Виготського, П. Я. Гальперіна та інших. У психолого-педагогічній літературі переконливо показано, що правильно організована самостійна робота учнів на уроці сприяє значному підвищенню ефективності навчання, активізації навчально-пізнавальної діяльності (П. Я. Голант, М. А. Данилов, Н. Г. Дайрі, Б. П. Єсипов, та інші). Концепція навчання англійської мови передбачає опору на фундаментальність сучасних дидактичної, психологічної та методичної наук, враховує те, що різні точки зору функціонують на основі взаємодоповнюваності та набувають максимальної ефективності за певних умов організації навчального процесу. Важливим успіхом вивчення англійської мови є розуміння того, що мова найкраще засвоюється тоді, коли учням пропонується індивідуальна методична увага й участь, які ґрунтуються на аналізі особистісних навчальних потреб і відповідальності, забезпечення навчального процесу видами та типами діяльності, що сприяють використанню мови. Основною метою навчання англійської мови є формування в учнів комунікативної компетенції, що означає оволодіння мовою як засобом міжкультурного спілкування, розвиток умінь використовувати іноземну мову як інструмент у діалозі культур і цивілізацій сучасного світу, а також використання інтерактивних методів, як приклад сучасного методу навчання. Інтерактивність від латинської inter - між, і actio - дія - це одна з характеристик діалогових форм процесу пізнання. В наш час інтерактивність набуває все більш вагомого значення. Інтерактивне навчання змінює звичні форми навчання на діалогові, основані на взаємодії та взаєморозумінні. Використання прийомів інтерактивного навчання в практиці та досвіді роботи з різними по рівню розвитку учнями переконують в тому, що ці форми при їх систематичному застосуванні дійсно дозволяють кожному учню відчувати себе в "контексті" спільної роботи, формують комунікативну готовність до спілкування в малій групі на уроках з англійської мови (на всіх предметах гуманітарного циклу), сприяють розвитку особистісної рефлексії, діють на становлення активної позиції у навчальній діяльності. Проблеми та навчальні задачі в інтерактивних формах роботи найчастіше учні вирішують не самостійно, а в процесі спільного обговорення в малих групах. Тому можна сказати не тільки про індивідуальний вплив інтерактивних форм навчання на учня, але й про їх вплив на всю групу. Таким чином у групі учнів виникає розвиток навичок спілкування та взаємодії, формування цілісно-орієнтовної єдності, гнучкої системи соціальних ролей в залежності від ситуації, прийняття норм та правил суспільної діяльності. Таким чином нові методи навчання, що з’явилися як соціально-зумовлений наслідок науково-технічного вибуху, не могли не увібрати і не відобразити в собі сучасного рівня знань. Міжнародні обставини сучасного періоду зумовили нові потреби до характеру володіння іншомовного мовлення і тим самим детермінували деякі принципи та параметри нових методів навчання іноземної мови, а саме застосування інтерактивних методів навчання. Метою даної роботи є висвітлення доцільності використання сучасних методів активізації пізнавальної діяльності учнів старшої школи на уроках англійської мови. Показати їх ефективність у навчальному процесі. Розділ І. Особливості навчання англійської мови в старшій школі на сучасному етапі 1.1 Навчання англійської мови у старшій школі Як зазначається в методичній літературі, старша школа (третій етап навчання іноземної мови) є завершальною у процесі оволодіння учнями іншомовним мовленням. Рівень навичок та вмінь усного і писемного мовлення, досягнути в основній школі, має бути підвищено. Велика увага на третьому етапі навчання приділяється усному мовленню, яке набуває якісно нового розвитку стосовно змістовності, більшої природності, вмотивованості та інформативності. Проте основна роль у процесі навчання іноземної мови на цьому етапі відводиться читанню. Тексти для читання мають бути складнішими у порівнянні із середнім етапом. При навчанні читанню формуються вміння читати суспільно-політичні тексти з метою одержання повної та основної інформації, а також уміння переглянути і вибрати необхідну статтю. Навчаючись письма, учні повинні оволодіти вмінням складати план, тези до усного повідомлення, писати анотації та резюме прочитаного, складати реферат, а також робити письмові повідомлення в межах вимог до монологічного мовлення у 5 – 12 класах [6, 231 – 232]. У старшій школі завершується формування активного словника школяра та продовжується робота і формування рецептивного словника. Програма передбачає рецептивне засвоєння певної кількості лексичних одиниць. Граматичний матеріал, призначений для вивчення в 10-12 класах, засвоюється тільки до рівня розпізнавання та розуміння при читанні; в 12 класі має місце систематизації граматичного матеріалу, що вивчався у 5 – 12 класах. Специфіка цього етапу навчання ІМ визначається також віковими характеристиками учнів, урахування яких має велике значення для досягнення цілей, передбачених програмою для 10 – 12 класів. Старшокласник поєднує в собі риси підлітка та ознаки юнацького віку. В ньому діалектично поєднуються ще не втрачена дитячість з проявами дорослості. У старшокласника вже складаються певні принципи поведінки, формується образ власного "Я", свої ціннісні орієнтації. Чітко виявляється диференціація інтересів. Ставлення до дисциплін стає більш вибірковим. Оскільки в учнів з особливою силою проявляється прагнення до самоствердження, самовираження, до можливості відстоювати свої погляди та переконання, то саме комунікативна спрямованість навчання ІМ і створення сприятливого психологічного клімату для спілкування є тими факторами, які на цьому етапі мають особливу значущість. У зв’язку з цим дуже важливо відбирати для уроків такий матеріал, що носить проблемний характер, стимулює обмін думками, спонукає до роздумів. Різноманітність інтересів, формування профорієнтації роблять необхідним подальше посилення індивідуалізації навчання ІМ. Підвищення ж почуття відповідальності, свідомого ставлення до навчання відкриває великі можливості для організації самостійної роботи, для стимулювання потреби у самоосвіті. Самостійна робота над мовою повинна готувати учнів до самостійного "доучування" та удосконалення оволодіння ІМ, а саме: розвивати у них вміння працювати з довідковою літературою, іноземним текстом, технічними засобами тощо. Отже у старшій школі стає ще більш актуальним поєднання індивідуальної, парної та групової роботи, де вчитель виступає у ролі партнера, організатора, режисера, сценариста і т. п. Для старшокласників є характерним більш високий рівень комунікативного розвитку: вони досконаліше володіють морфологічними та синтаксичними аспектами мовлення, зв’язністю, логічністю та послідовністю висловлювання. У мовленні старшокласників проявляються вміння аналізувати, робити висновки, прогнозувати. Усі ці особливості необхідно враховувати в процесі навчання ІМ. З огляду на викладене можна констатувати такі особливості організації навчального процесу з ІМ у старшій школі: послідовніше здійснення комунікативно-пізнавального навчання, пов’язаного з підвищенням змістовності мовлення учнів; використання прийомів, що спонукають до вираження особистого ставлення до проблем, які обговорюються; цілеспрямована реалізація принципу індивідуалізації навчання, орієнтована на використання ІМ в майбутній практичній діяльності школярів, широке застосування видів та форм самостійної роботи [6, 232]. 1.2. Методи активізації пізнавальної діяльності учнів Проект Ради Європи "Сучасні мови" передбачає підвищення ефективності навчання іноземних мов, зокрема, за рахунок передових методів і технологій, тобто методами активізації пізнавальної діяльності учнів. Великий інтерес викликають наступні методи: дискусійний (М. В. Кларін, Г. А. Китайгородська); метод рольових ігор (Г. А. Китайгородська, М. А. Аріян); метод проектів (Є. С. Полат, М. Ю. Бухаркіна); використання мультимедійних (комп‘ютерних) технологій [3, 49]. Ці методи не можна назвати новими. Однак, їх застосування до цього часу не було системним. Вони пов’язані між собою тим, що їх форми і зміст дозволяють формувати, поряд із комунікативною компетенцією, окремі комунікативні та інтелектуальні вміння, які в сукупності складають уміння критичного мислення. Розглянемо зазначені методи. Джава Н. у своїй статті дає таке визначення поняттю дискусія: дискусія (лат. discussion - від discutio – розглядаю, досліджую) – широке обговорення якогось спірного питання для з’ясування різних точок зору [3, 49]. Дискусія дає можливість: активізувати пізнавальну діяльність учнів; сформувати певну культуру мови, вміння вислухати співрозмовника до кінця, не перебиваючи; ставлячи запитання, заперечуючи або, навпаки, погоджуючись; формувати свідоме ставлення до розгляду проблеми, активність в обговоренні проблеми, яка назріла, націленість на з’ясування причин її виникнення, а також на її вирішення. Мова, таким чином, є одночасно і метою і засобом навчання; формує культуру творчого оперативного мислення; створює умови для використання особистого досвіду й одержаних раніше знань для засвоєння нових. Прийоми введення в дискусію можуть бути наступні: опис конкретного проблемного випадку з життя; використання останніх новин; рольова гра; демонстрація відеокліпу; драматизація (моделювання проблемної ситуації); звукозапис; питання типу (Що? Як? Чому? Що вам відомо про…?). Етапи організації дискусії: виділення "макро" проблеми, поділ на "мікро" проблеми. Поділ учнів на групи. Пояснення стратегії проведення дискусії; пояснення правил ведення дискусії. Рекомендації щодо збору матеріалу; лексичні вправи (знайомство з новою лексикою); попереднє обговорення однієї із "мікро" проблем у всіх групах; колективне обговорення; звернення до текстового матеріалу, відео-аудіо записів, із метою одержання базової інформації з даної проблеми. Організація проведення дискусії: етапи самостійної роботи групи по підбору та осмисленню матеріалу; повідомлення результатів обговорення в малих групах; загальна дискусія; підведення підсумків. Тексти та аудіо-матеріали потрібно відбирати таким чином, щоб вони були проникнуті єдиною проблемою, адже вони становлять теоретичну основу для дискусій і повинні містити базову інформацію. Н. Джава зазначає, що вміння вести дискусію у формі діалогу або полілогу – необхідна умова успішної спільної роботи учнів над проектом у малих групах. В процесі обговорення висуваються аргументи і контраргументи, вибудовується логічна послідовність доказів виступаючого. Учні вчаться розглядати проблему з різних сторін, формулюють свою точку зору, роблять висновки [3, 49]. Одним із важливих методів активізації пізнавальної діяльності учнів є метод проектів. В літературі знаходимо таке визначення зазначеного методу. Метод проектів – це така організація самостійної діяльності учнів у межах ними ж обраної теми, що проводиться у два етапи: етап підготовки та етап висвітлення кінцевого результату цієї діяльності [16, 79]. Метою проектної роботи є автономне вивчення окремим учнем того чи іншого матеріалу, який є часткою одного великого розділу. Сутність проектної методики полягає в тому, що ціль занять і способи її досягнення повинні визначатися власне учнем на основі його інтересів, індивідуальних особливостей, потреб мотивів, здібностей. Внаслідок цього, особисто-орієнтоване навчання, що лежить в основі проектної методики, передбачає зміну традиційної схеми взаємодії учитель-учень, суб’єкт-об’єкт на схему партнерства суб’єкт-суб’єкт [12, 16]. Основна ціль навчання іноземної мови – мовленнєва діяльність, в якій мовленнєва система виступає тільки я к засіб її реалізації. Найважливішими факторами, що сприяють формуванню внутрішнього мотиву мовленнєвої діяльності при проектному навчанні, є: зв’язок ідей проекту з реальним життям; наявність інтересу до виконання проекту з боку всіх його учасників; ведуча роль консультативно-координуючої функції вчителя. Проект може бути я к довготривалим, короткотривалим, що займає один урок. Дослідники наводять основні вимоги до методу проектів: наявність вагомої у дослідному, творчому плані проблеми, яка потребує інтегрованих знань, дослідницького пошуку для її вирішення; практична, теоретична вагомість можливих результатів; самостійна (індивідуальна, парна, групова) діяльність учнів на уроках чи в позаурочний час; структурування змістовної частини проекту (із зазначенням поетапних результатів і розподілом ролей); використання дослідницьких методів: визначення проблеми, задач, висунення гіпотези їх вирішення, обговорення методів дослідження, оформлення кінцевих результатів, аналіз отриманих даних, підведення підсумків, коригування, висновки [16, 80]. Орієнтуючись на статтю Огієвича О. зазначаємо, що дидактична гра – це практична групова вправа з вироблення оптимальних рішень, застосування методів і прийомів у штучно створених умовах, що відтворюють реальну обстановку [10, 83]. Дидактична гра на уроках англійської мови є дуже ефективним засобом навчання. Доцільним є використання ігор чи елементів гри на кожному уроці. Це активізує діяльність учнів, вони захоплюються елементом змагання, їм подобається працювати у команді – так веселіше виконувати навіть складне завдання. Гра вимагає активності. Учні прагнуть використати цікаві звороти, слова, щоб їхні виступи вийшли цікавими, це спонукає працювати із словником. Основне завдання полягає в тому, щоб правильно організувати гру, підібрати її відповідно до завдань уроку, до теми та рівня можливостей і знань учнів. Адже гра має бути цікавою та емоційною, – лише за цих умов можливий максимальний результат. Ігри можуть використовуватися на різних етапах уроку. За їх допомогою можна перевірити домашнє завдання, полегшити розуміння навчального матеріалу, закріпити його, перевірити знання учнів перед контролем. Під поняттям "дидактичні ігри" представлено будь-яку гру або ігрову вправу, спрямовану на оволодіння учнями новими знаннями, уміннями, навичками. Гра допомагає вчителю англійської мови організувати роботу на уроці, адже за 40-45 хвилин необхідно звертати увагу на граматику, мовлення, читання, писання, аудіювання. Гра допомагає перевірити знання і уміння учнів швидко і цікаво. Адже, учням цікавіше виконувати певне, наприклад завдання із граматики, коли воно подане у вигляді гри (змагання), ніж писати звичайну вправу [9, 106]. Доцільність використання дидактичних ігор і їх ефективність неодноразово підтверджувалась. Дослідниця Р. Осадчук стверджує, що найсприятливіші умови гармонійного розвитку мотиваційної, змістової та операційної сторін пізнавальної діяльності учнів створюються у процесі проведення дидактичних ігор, де самостійна діяльність учнів і навчальні завдання вчителя є основним засобом засвоєння знань. Проведення дидактичних ігор вимагає від учнів певного рівня розвитку їхньої пізнавальної діяльності [9, 110]. Система освіти, на думку багатьох дослідників, не може бути незалежною від суспільного й політичного устрою держави, вона за всіх часів відгукувалася на соціальне замовлення. Саме в силу цього політика держави останнім часом спрямована на те, щоб впровадити інформаційні технології в школи. Комп'ютер бере на себе левову частину рутинної роботи вчителя, вивільняючи йому час для творчої діяльності, що на сучасному рівні розвитку техніки не може бути віддана комп'ютеру. Як відомо, придатність технічних засобів навчання й контролю для використання на заняттях з іноземної мови визначається за наступними критеріями: по-перше, вони повинні сприяти підвищенню продуктивності праці й ефективності навчального процесу; по-друге, забезпечувати негайне й постійне підкріплення правильності навчальних дій кожного учня; по-третє, підвищувати свідомість і інтерес до вивчення мови; по-четверте, забезпечувати оперативний зворотний зв'язок і поопераційний контроль дій всіх учнів; по-п'яте, мати можливість швидкого введення відповідей без тривалого їхнього кодування й шифрування. Як показує практика, із всіх існуючих засобів навчання комп'ютери щонайкраще "уписуються" у структуру навчального процесу, найбільш повно відповідають дидактичним вимогам і максимально наближають процес навчання англійській мові до реальних умов. Застосування комп'ютерів на уроках англійської мови значно підвищує інтенсивність навчального процесу. При комп'ютерному навчанні засвоюється набагато більша кількість матеріалу, чим це робилося за той самий час в умовах традиційного навчання [8, 47]. Комп'ютер забезпечує й всебічний (поточний, рубіжний, підсумковий) контроль навчального процесу. Контроль, як відомо, є невід'ємною частиною навчального процесу й виконує функцію зворотного зв'язку між учнем і викладачем. При використанні комп'ютера для контролю якості знань учнів досягається й більша об'єктивність оцінки. Крім того, комп'ютерний контроль дозволяє значно заощадити навчальний час, тому що здійснюється одночасна перевірка знань всіх учнів. Це дає можливість викладачеві приділити більше уваги творчим аспектам роботи з учнями. Необхідно відзначити, що комп'ютер знімає такий негативний психологічний фактор, як "відповідебоязнь". Одним із компонентів підвищення мотивації, і я к наслідок активізації пізнавальної діяльності учнів є використання Інтернету. Інтернет природно вписується в життя учнів і є одним з найефективніших засобів, що допомагають значно урізноманітнити процес навчання. Передовий педагогічний досвід засвідчує, що кожне заняття з використанням Інтернет-сайтів викликає емоційний підйом; навіть учні, що відстають від інших, з радістю спілкуються з комп’ютером, а, наприклад поганий результат тестування чи спілкування on-line, внаслідок прогалин у знаннях, спонукає звернутися по допомогу до вчителя або самостійно здобути ці знання. Також цікаво те, як засвідчує Н. Г. Овсяна, що у процесі сумісної комп’ютерно-навчально-ігрової діяльності виникає "кооперуючий ефект" - учні у навчальній грі проти комп’ютера несвідомо допомагають один одному, передають знання менш навченим. Тож утворюється такий безцінний зв’язок "учень-учень" [18, 6]. Використання Всесвітньої мережі має цілий ряд переваг: варіативність застосування на різних етапах навчання; можливість застосування на будь-якому етапі роботи на практичному занятті; навчальний матеріал краще сприймається і легше запам’ятовується; економне використання навчального часу; індивідуалізація навчання, визначення глибини і послідовності засвоєння, темпу роботи; скорочення видів роботи, що викликають утомлюваність учнів; використання різних аудіовізуальних засобів навчання (графіки, звуку) для збагачення і мотивації навчання, наочного та динамічного подання матеріалу; розгалуження послідовності навчання на основі аналізу помилок; створення комфортного середовища для сучасного навчання; активізація навчальної діяльності школяра; інтенсифікація навчання та підвищення мотивації рівня мотивації; формування самооцінки учня та створення умов для його самостійної роботи. За допомогою Інтернету учні мають змогу виконувати такі види навчальної діяльності: тренуватися у правописі; вивчати лексичний матеріал; удосконалювати розуміння аудіо тексту; розвивати техніку читання; вивчати граматику; навчатися писемного мовлення; тренувати вимову тощо. Інтернет дозволяє вдало моделювати умови комунікативної діяльності, реалізовувати їх у різноманітних тренувальних вправах ситуативного характеру. Нині Всесвітня мережа містить велику кількість сайтів з потенційно цікавим і актуальним матеріалом для освіти. Овсяна Н. Г. у своїї статті розглядає різноманітні навчальні сайти. Найбільш змістовними, на мою думку, є наступні [8, 47 - 49]: Teach-Nology http://www. teachnology. com/teachers/lesson_plans/holidays/ Це дуже корисний сайт, який містить багато цікавих ідей і конкретних планів уроків, які допомагають вчителю навчити учнів іноземній культурі і традицій. http://www. eslcafe. com; Цей сайт дозволяє вступати в дискусії з різноманітних запитань, що вас цікавлять. http://www. rong-chang. com; Цей сайт – колекція сторінок для тих, хто вивчає мову, і для вчителів. Тут представлені наступні категорії: слухання, читання, граматика, письмо, газети, журнали. School Projects http://www. epals. com; Це веб-сайт, який об’єднує вивчаючих мову у 191 країні для багатомовних поектів і міжкультурного навчання. http://www. globals-choolnet. org/gsh/pr. Сайт, який орієнтований на проекти для дітей від 5 до 19 років. Teen-oriented Internet Web Sites http://www. teenadviceonline. org; Сайт, на якому представлена величезна кількість інформації, призначеної для підлітків, яку можна використовувати в класі. Розділ ІІ. Особливості застосування методу проектів на практиці Попрацювавши 20 років на учительській ниві, дійшла до висновку: щоб відповідати вимогам часу, учитель має бути творцем, художником, а не просто старанним ремісником. Весь цей час шукала та апробовувала принципи та засоби, які, на мою думку, були б найефективнішими для досягнення кінцевої мети – формування в учнів життєвих компетенцій, адже суспільні умови змінюються – і діти та підлітки мають бути підготовлені до успішної життєдіяльності. Не вміючи плавати, людина потоне, а не маючи необхідних знань і вмінь життєустрою, захлинеться життєвою стихією, не зможе самовизначитись і самоздійснитися. Інноваційне (лат. іnnovatio - оновлення, зміна) навчання - зорієнтоване на динамічні зміни в навколишньому світі навчальна і освітня діяльність, яка ґрунтується на розвитку форм мислення, творчих здібностей, високих соціально адаптованих можливостей особливостей особистості. З метою розвитку творчих здібностей учнів поступового й систематичного прилучення їх до самостійної пізнавальної діяльності, забезпечення співпраці між учнями та вчителем недостатньо використовували лише традиційний урок. Тому варто кожному вчителеві подумати над зміною форми уроку в окремих випадках. Вивчення педагогічної літератури та власний практичний досвід переконують у тому, що засобом досягнення позитивного результату на уроці є забезпечення учителем ситуації успіху. У своїй діяльності намагаюся постійно створювати її, тому що це сприяє високій результативності кожного уроку. Вважаю найефективнішими такі прийоми: Прийом "Даю шанс" - це заздалегідь підготовлена вчителем ситуація, в якій учень має змогу зненацька для себе розкрити свої можливості. Прийом "Рушай за нами". Алгоритм цього прийому такий: Діагностика інтелектуального фону колективу; Вибір інтелектуального спонсора (керівника проекту); Наприкінці цей прийом реалізується за допомогою учнів, які "ведуть" за собою невстигаючих. Прийом "Навмисна помилка" застосовую з урахуванням віку і знань учнів на відомому матеріалі, що використовується як опорні знання. Створюючи ситуацію успіху я дотримуюсь таких правил: у кожної дитини є задатки, які можуть розвинутися у здібності. Побачити їх, відчути, розвинути – вважаю своєю справою; ставлюся до дитини як до рівної, що повністю унеможливлює грубість, різкість, образливий тон; кількість і різноманітність позитивно і діяльнісно забарвлених, зокрема і спеціально створених мною ситуацій і обставин, у які може потрапити дитина, визначають шляхи її сьогодення та можливі шляхи успіху. (Дод. № 1) В основі моєї педагогічної діяльності – позитивна "Я – концепція" учня. Бо прийняття себе, розуміння себе, оптимістичне, життєрадісне світосприймання – чи не головний провідний принцип забезпечення соціально-психологічних умов для зміцнення і збереження сприятливих тенденцій у самовдосконаленні та самореалізації особистості. Позитивну "Я-концепцію" розглядаю через взаємозв’язок, взаємозумовленість емоційно-цілісного й поведінкового компонентів. Дана концепція є базовою для успішної реалізації елементів технології колективної та групової діяльності, проблемно-модульної та проектної технологій, які я впроваджую у свій досвід роботи. (Дод. №2) Але перевагу в своїй роботі я надаю технології проектування, оскільки вона передбачає розв’язання учнем або групою учнів якої-небудь проблеми, використання різноманітних методів, засобів навчання з одного боку, а з другого – інтегрування знань, умінь з різних галузей науки, техніки, творчості. (Дод. №3) Впроваджуючи проектну технологію, я ставлю собі за мету не тільки передати учням суму знань, а ще й навчити здобувати ці знання самостійно, застосовувати їх для розв’язання нових пізнавальних і практичних завдань; прищепити учням уміння користуватися дослідницькими прийомами, а саме: збирати інформацію, аналізувати її з різних точок зору, висовувати гіпотези, вміти робити висновки. Практичне втілення проектів включає обов’язкове складання обґрунтованого плану дій кожного з учнів на основі виявлення можливих рішень проблеми і обговорення найбільш оптимального шляху її реалізації. Завдання вчителя при цьому – сприяти більшій самостійності учнів на усіх етапах виконання проекту – від ідеї до втілення її. Щоб домогтися такого результату, необхідно навчити дітей самостійно мислити, знаходити і вирішувати проблеми, залучати з цією метою знання різних галузей, уміння прогнозувати результати і можливі наслідки різних варіантів рішення, встановлювати причинно-наслідкові зв’язки Для ефективного використання проектів важливо, щоб вибір того чи іншого типу проекту (а саме: дослідницькі, літературно-творчі, ігрові, розвиваючі, інформаційні, практико-орієнтовані та ін.) був детермінований кількома чинниками, а саме: вік учнів, рівень володіння мовою, творчі здібності, рівень самостійності, ступінь технічного забезпечення школи тощо. Особливість проектної діяльності навчання іноземних мов полягає в тому, що учні вивчають іноземну мову під час виконання проблемно-пошукових завдань, які вони отримують згідно зі своїми інтересами, здібностями та рівнем володіння мовою. Важливими вимогами до виконання завдань є креативність, новизна ідей, цікаві винаходи та вміння їх презентувати. Слід зауважити, що проектна діяльність є ефективною формою поєднання теорії з практикою, можливістю продемонструвати власні вміння та індивідуальну схильність до творчої діяльності й науково-дослідницької роботи. В основі методу проектів – розвиток пізнавальної активності школярів, вміння самостійно конструювати свої знання, орієнтуватися в інформаційному просторі, а також розвиток критичного та творчого мислення, формування вмінь співпраці в групі. Практичний аспект знань слугує найважливішим джерелом стимулювання пізнавальної активності учнів, які на власному досвіді переконуються у тому, що знання допомагають у житті, полегшують практичну діяльність людей; за допомогою знань можна не тільки пізнати світ, але й істотно змінити життя суспільства чи окремої людини. Педагогічно організований процес пізнавальної діяльності школяра – передумова формування пізнавальної активності учнів. Для підкріплення пізнавального інтересу необхідні досконалі способи навчання, які задовольняють творчу і самостійну пошукову діяльність школярів. У результаті широкого і повного використання всіх джерел інформації в учнів формуються особистісно значущі внутрішні стимули, що активізують пізнавальну активність, інтерес як мотив діяльності (радісні переживання, пов’язані з оволодінням знаннями, засвоєння нових, більш удосконалених способів навчання). За методом проекту можна опрацьовувати будь-яку тему на уроці іноземної мови. (Дод. №4) Під час першого уроку вивчення нової теми мої учні з нетерпінням чекають оголошення теми проекту, після діагностування організовуються в групи за інтересами, розподіляють обов’язки та починають працювати над проектом. Вважаю, що цей метод можна застосовувати навіть на початковому етапі вивчення мови при опрацюванні тем "Моя сім'я", "Мій друг", "Їжа", тому що учні із задоволенням продукують постери, інсценізації, буклети. Для старшої ланки вважаю доцільнішим здійснювати захист проектів шляхом створення презентацій у програмі "PowerPoint", "Publisher". Метод проектів за способом організації може бути індивідуальним, парним і груповим. Частіше за все я використовую останні два. У цьому разі необхідно правильно організувати діяльність учнів у групах. Груповий метод має певні правила та принципи (Дод. №5) Вважаю за доцільне висвітити методичні аспекти роботи за проектною технологією. У власній практиці я організовую подібну роботу за такими етапами: підготовка, організація роботи, проміжний контроль, власне презентація, підбиття підсумків. При вивченні теми "Food "у 7 класі я запропонувала учням скласти проект під назвою "Eat to live not live to eat! " ("Їсти щоб жити, а не живи щоб їсти"). Далі я діагностую зацікавленість учнями темою і об’єдную їх у динамічні групи Вважаю ефективним під час вивчення теми розподілити обов’язки у кожній групі так: консультант, збирач інформації, графічний дизайнер, головний редактор. Потім кожен починає працювати над своїм завданням. В ході дослідження між школярами постійно відбувається мовна взаємодія, обмін інформацією, які проходять в різних формах: діалог, дискусія, замітка в газету. Таким чином, протягом роботи над проектом відбувається формування дискурсивної компетенції учнів. Результати досліджень учні показують в класі на підсумковому уроці у вигляді публікацій, презентацій, шкільних газет. Після презентації проектів учні мають поповнити свій лексичний запас новими лексемами, удосконалити комунікативні, лінгвістичні та соціокультурні навички, здобути вміння конструювати публічний виступ і презентувати результати діяльності, здійснювати оцінювання та самооцінювання роботи над проектом. Проекти учнів були визначені такими особливостями: практична, теоретична вагомість можливих результатів; самостійна (індивідуальна, парна, групова) діяльність учнів на уроках чи в позаурочний час. Актуальним питанням проектної методики є контроль за діяльністю учнів та її оцінювання. Необхідно оцінювати не лише результат, а й сам процес роботи, тому в своїй роботі я використовую як поточний, так і підсумковий контроль (Дод. № 6) Особистий успіх у навчанні, підкріплений оцінкою, заохоченням учителя, надає стимулювальну дію пізнавальній активності. Педагогічний оптимізм, віра педагога в пізнавальні можливості своїх учнів підбадьорює останніх, спонукає працювати з максимальним додатком власних сил. Відносини доброзичливості між учасниками навчального процесу створюють "зустрічний процес" викладання і навчання, що позитивно впливає на пізнавальний інтерес учнів. Результативність навчання з використанням методу проектів можна переглянути в порівняльній таблиці. Навчання з використанням методу проектів Навчання з використанням традиційних методів Учні отримують можливість самостійно опрацьовувати тему, що їх   зацікавила; Діяльність учнів чітко регламентована планом, не виникає проблемних   завдань, які б учні самостійно виконували; Обрана кожним учнем тема проекту цікава особисто йому (їй), отже виникає   бажання пізнати нове, здивувати однокласників і вчителя; Тема однакова для всіх учнів, не враховуючи інтереси чи бажання; Дослідження і захист обраної теми спонукає до осмисленого вивчення нової   лексики. Лексику учні вчать, здебільшого, щоб отримати оцінку на уроці, тобто   спрацьовує короткочасна пам'ять.   Практичні роботи, експерименти, творчі пошуки запалюють в очах учнів вогники зацікавленості, які не згасають протягом тривалого часу. Бажання дізнатись про щось нове з кожним днем зростає. Робота у групах, парах не дає можливості розгубитися слабшим, кожний починає вірити у свої власні сили. Зміни видів діяльності, уміле керування навчальним процесом сприяють розвитку креативних здібностей. Хоча процес цей довготривалий і отримати результат одразу неможливо, та вже через кілька тижнів навчання діти розв'язують поставлені завдання не за аналогією, а кожний вибирає свій, зручний йому шлях. За словами Я. Коменського, "учитель - помічник природи, а не її володар, її будівничий, а не реформатор", тому він сам вибирає форми, методи та прийоми, які сприяють розвитку природних нахилів учнів. Отже, пізнавальна активність школяра представляє собою складне психолого-педагогічне утворення, що синтезує в собі низку компонентів, про які сказано вище. Особливий зв’язок спостерігаємо між пізнавальною активністю і пізнавальним інтересом учнів, іншими словами, якщо урок не є цікавим, прийоми та методи викладання не приваблюють, не стимулюють до пошуку нової інформації, то дійсно чекати на високу пізнавальну активність вихованців не доводиться. Тому дієвим чинником вирішення окресленої проблеми слугують інноваційні засоби й методи викладання задля формування та розвитку особистісних якостей дітей. Висновки Як уже було зазначено вище, старша школа є завершальним етапом у процесі оволодіння учнями іншомовним мовленням. Рівень досягнутих вмінь і навичок має бути підвищено. Велика увага на цьому етапі приділяється усному мовленню, яке набуває якісно нового розвитку стосовно змістовності, більшої природності, вмотивованості та інформативності. Але, очевидно, для досягнення того рівня, який зазначено, необхідно активізувати навчально-пізнавальну діяльність учнів, спонукати до самостійного пошуку, виховувати інтерес до мови, спонукати до активності на уроці. Основною метою є використання активних форм і методів навчання, методів активізації пізнавальної діяльності. В умовах сучасного суспільства та зважаючи на особливості шкільної молоді ми в роботі були згадані найбільш доцільні методи активізації навчально-пізнавальної діяльності учнів. А саме, дискусії, дидактичні (рольові ігри), метод проектів та використання мультимедійних технологій та Інтернету. Варто зазначити, що поряд із зазначеними методами не варто забувати про традиційні методи навчання, адже в сукупності вони покликані вирішувати основне завдання сучасної школи: навчити дитину вчитися, мислити і спілкуватися. Виходячи з усього згаданого вище, слід зазначити важливість використання інтерактивної моделі навчально-виховного процесу, яка передбачає використання інтерактивних технологій для різних форм організації навчання. Сучасні системи освіти характеризуються орієнтацією на входження у світовий освітній простір. Цей процес супроводжується суттєвими змінами в педагогічній теорії і практиці начально-виховного процесу. Одним із найважливіших компонентів викладання англійської мови стає особисто-орієнтовна взаємодія учителя і учня. Перспективним шляхом модернізації загальної середньої освіти є впровадження інноваційних рефлексивно-предметних ігрових технологій. У першому розділі курсової роботи висвітлено основні теоретичні засади навчання англійської мови у старшій школі та описані дидактичні ігри, метод проектів, застосування інформаційних технологій та метод дискусії. У другому розділі показано приклади практичного застосування описаного у першому розділі методу проектів як найбільш дієвого в процесі активізації пізнавальної діяльності учнів. Були подані результати його застосування. В курсовій роботі було доведено доцільність використання сучасних методів активізації пізнавальної діяльності учнів старшої школи на уроках англійської мови, а саме методу проектів, показана його ефективність у навчальному процесі. В роботі було розглянуто найбільш актуальні та реальні у застосуванні в сучасній школі методи активізації пізнавальної діяльності, орієнтовані на сучасну шкільну молодь, їх інтереси і захоплення. Список використаної літератури Близнюк О. І., Панова Л. С. Ігри у навчанні іноземних мов: посібник для вчителів. – К: Освіта, 1997. – 64 с.Галопова С. В. Сучасні методи викладання іноземних мов за рубежeм. // Іноземні мови. – 1997. – №4. – С. 24.Джава Надія. Проблемні методи навчання іноземних мов. Дискусія. // Нова педагогічна думка. – 2005. – № 3. – С. 49.Дон О. М. Ефективність застосування дидактичних ігор у навчально-виховному процесі/ Наша школа. – 2000. – №2-3. - С. 86.Кондратюк І. Г. Активізація навчальної діяльності учнів на уроці. // Англійська мова та література. – 2006. – № 15. – С. 2.Методика викладання іноземних мов у середніх навчальних закладах: Підручник. Вид. 2-е, випр. і перероб. / С. Ю. Ніколаєвої. – К.: Ленвіт, 2002. – 328 с.Мілютіна З. Т. Впровадження інтерактивних технологій навчання на уроках іноземної мови. // Управління школою. – 2005. – № 19 – 21. – С. 49 – 51.Овсяна Н. Г. Ресурси Інтернет для вивчення англійської мови. // Англійська мова та література. – 2008. – № 19 – 21. – С. 47 – 49.Осадчук Р. І. Дидактичні ігри у навчальному процесі школи. // Педагогіка і психологія. – 1996. – №4. - С. 102 – 110.Огієвич О. Дидактична гра – шлях до підвищення якості навчання і виховання учнів. Анотація досвіду//Нова педагогічна думка. – 2005. – №1. - С. 83.Панаетова О. А. Використання методу проектів на уроках країнознавства // Англійська мова і література. – 2003. – № 30. С. 15 – 19.Полат Е. С. Метод проектов на уроках иностранного языка. // Иностранные языки в школе. – 2000. – №2 – 3. – С. 15 – 34.Потапенко С., Тезікова С. Пошук нових лінгво-педагогічних технологій навчання англійської мови // Рідна школа. – 2000. – серпень. – С. 65 – 67.Cергєєва О. Використання комп’ютерних програм на уроках англійської мови. – English. – 2008. - № 31 – 32. – С. 10 – 17.Скорнякова М. Є. Сучасні методи викладання англійської мови. // Англійська мова та література. – 2005. – №28. – С. 2 – 12.Ходос Б. Метод проектів як один як один з прийомів активізації пізнавальної діяльності учнів у викладанні іноземної мови // Рідна школа. – 2005. – №5. – С. 79 – 80.Черненко О. Використання технології методів проектів у навчанні іноземної мови // Англійська мова та література. – 2002. –№ 12. – С. 7– 8.Шевченко Е. Б. Використання інтерактивних технологій для розвитку пізнавального інтересу на уроках англійської мови. // Англійська мова та література.

category: Методика та технологія


title: Новые информационные технологии в профильном обучении математики. (Рос. мова)

description: У статті на прикладі теми „Багатогранники” в 11 класі авторка пише, що для введення нового матеріалу учням знадобляться знання з курсу планіметрії, які необхідно актуалізувати. Таку актуалізацію навчальної теми можна провести за допомогою програми „Открытая Математика 2.5”

category: Методика та технологія