title: Стаття „Особливості ґендерних відмінностей мовної особистості: аспекти та специфіка”

description:
За останні роки методика навчальних занять поповнилась різними видами нетрадиційного підходу до їхнього проведення – майстер-клас, компаративний аналіз, філософське, соціологічне, мистецтвознавче, психологічне дослідження та ін. Вони, безумовно, поглиблюють сприйняття навчального матеріалу

                  , навчають творчо мислити, спонукають висловлювати думки, сприяють вмінню дискутувати. Однак усі згадані типи занять не враховують такої психологічної ознаки як стать. Впровадження ґендерного підходу в педагогічну освіту в цілому та методику викладання мов зокрема слід розуміти як розширення життєвого простору для розвитку індивідуальних здібностей і задатків кожного студента. Справжня рівність не передбачає нівелювання статі, але враховує в освітньому процесі специфіку життєвих інтересів та психологічних відмінностей дівчат і юнаків. Щоденне мовлення, яким діти оточені з першого дня їхнього життя, впливає на хід їх думок, тип мислення і, звичайно ж, на особливості їхнього мовлення. Експерименти з ґендерної психології довели, що рецепція (від лат. receptio – сприйняття) молодих людей безпосередньо пов’язана зі статевими особливостями організму: специфікою переживань, емоцій, прагненням знайти себе, невизначеністю самоідентифікації. Тому освітянська методика має враховувати ґендерний аспект на заняттях з української та англійської мови. Метою роботи є дослідження ґендерних особливостей (чи відмінностей) в усному спілкуванні (комунікації). Об'єктом дослідження є мовна особистість; предметом – особливості ґендерних відмінностей мовної особистості. Мова – це найголовніший засіб відтворення тих категорій і явищ, які існують у людській свідомості. Юнаки та дівчата по-різному сприймають ті чи інші поняття незалежно від їхнього віку. Вивчення мовної репрезентації на основі ґендерного підходу базується на тому, що мова фіксує не тільки традиційні уявлення про ґендерні ролі, але й інше бачення світу, тому свідомий вибір мовних засобів визначається поглядами, переконаннями, політичними вподобаннями її носіїв. Проблема відмінності чоловічої та жіночої мовних особистостей вперше стала розроблятися О. Есперсеном і Ф. Маутнером від початку ХХ століття. Основною ідеєю цих досліджень була перевага "чоловічої" мови над "жіночою". Ці дослідження носили нерегулярний характер і перебували на периферії лінгвістики. Одним з результатів розвитку цього напрямку досліджень стало виникнення теорії дефіцитності жіночого мовлення в порівнянні з чоловічим [4, с. 75-92], а в подальшому – теорії диференціації чоловічої і жіночої вербальної поведінки [8, с. 253]. Н. Пушкарьова пише, що теорія диференціації (від лат. differentia — відмінність, різниця) чоловічої і жіночої мов створила концепцію ґендерлектів (за аналогією з діалектами – чоловічої і жіночої мов і відповідно двох культур – чоловічої і жіночої [10, с. 31-40]. Дослідження мови у сфері ґендерної лінгвістики показують, що "мова й мовлення чоловіків характеризується агресивністю, стислістю й передачею почуття переваги" [9, c. 85]. Мова й мовлення жінок відрізняється м'якістю, поступливістю й емоційністю. Жіноче мовлення реалізується через конкретні лінгвістичні засоби: достаток оцінних слів – kindness/доброта, pride/гордість, wild heart/шалені почуття; вигуків –how/як, why/чому, oh/ох, well/ну, ah/ах – і модальних дієслів – could not endure/неможливо витримати, willtake/хочеться взяти, should follow/потрібно слідувати; перевага окличних – I'm not scared!/Я не боюсь!, спонукальних – Come on then/Пішли вже. – і питальних речень – What should I do with him?/Що мені з ним робити? – у порівнянні із чоловічим мовленням, насиченим стверджувальними висловленнями – She's wrong. /Вона неправа. I think... /Я думаю... I know/ Я знаю... [11]. Найпоширенішими "народно-лінгвістичними" уявленнями щодо жіночого мовлення є наступні: жінки балакучі; жінки люблять задавати питання; жінки менше вживають ненормативну лексику і рідше використовують різкі висловлювання, ніж чоловіки; жінки ввічливіші [1]. Протилежні характеристики чоловіків і жінок, такі як, наприклад, раціональність, стриманість перших і емоційність, відкритість інших, продиктовані не біологічною приналежністю, а скоріше духовною, до тієї або іншої статі. Подібні розходження між фізіологічним і духовним станом виражені відповідно в наступних англійських словах "sex" і "gender". Поняття "ґендер" є відносно новим й уведеним представниками руху фемінізму: "Необхідним є розрізнення статі (sex) і гендера (gender); якщо статеві розходження мають природне походження, то інші мають своє джерело в культурі, а не в природі" [5, c. 170]. Ґендерні особливості, не маючи нічого загального зі статевою дискримінацією, характеризують мовлення, манеру поведінки й моделі сприйняття світу чоловіками й жінками. У цей час ґендерна лінгвістика розглядає як мову жінок, так і мову чоловіків, живе мовлення безпосередньо пов'язане зі спілкуванням. Як класична, так і сучасна теорія комунікації заявляє, що, по-перше, "комунікація - це засіб, за допомогою якого ми все пізнаємо", а по-друге, "вона завжди має ціннісне навантаження, що відбиває світогляд учасників спілкування" [5, c. 177]. Лорі Арлісс стверджує, що "спілкування вважається одночасно й процесом, протягом якого ми вчимося бути чоловіком або жінкою, і результатом наших спроб відповідати своїй статі"  [5,  c. 178]. Розходження жіночого й чоловічого світогляду значно впливають на комунікацію, що неможливо розглядати окремо від мови, тому що через мову й інші супутні знакові системи виражається світогляд, а, отже, і ґендерні особливості. Учені підрахували, що жінка в середньому вимовляє 600-800 слів за день і видає 2000-3000 звуків. Словесний потік вона супроводжує жестами й мімічними рухами, яких фахівці нарахували 8000-10000. Чоловіки у цьому плані набагато стриманіші: якщо слів, то 200-400, звуків – 1000-2000, жестів – 2000-3000. Якщо говорити про лексичний склад і асоціативні ряди, то Н. Е.  Болтенко вважає, що, оскільки жінки більше, ніж чоловіки, зосереджені на своєму внутрішньому світі, то в їх словниковому запасі трапляється більше слів, які описують почуття, емоції, вони частіше використовують дієслова, що передають емоційно-психологічний стан людини [3]. Як зазначає А. Кіріліна, жіноче асоціативне поле виглядає більш узагальненим і "гуманістичним" (природа, тварини, повсякденне життя), тоді як чоловіки асоціюють себе зі спортом, мисливством, професійною і військовою галузями [7, с. 18–27]. Є. Горошко додає, що жінкам властиво запитувати, оскільки вони більше зацікавлені в продовженні бесіди. Свою незгоду з думкою співрозмовника жінка частіше висловлює мовчанням, а не відкритим словесним протестом. За деякими даними вважається, що засоби вербальної агресії їй менш властиві, ніж чоловіку. Існує також "чоловіче" і "жіноче" розуміння вербальної агресії: жінки вважають її спрямованою особисто проти себе і схильні перебивати спілкування, чоловіки вбачають в ній спосіб інтенсифікації бесіди [6]. І ще одна цікава подробиця: мозок чоловіка, розклавши інформацію "на полички", на якийсь час забуває про неї. Жінки не мають такої здатності: щоб проаналізувати проблему, вони повинні неодмінно розказати про неї іншому, тобто – чоловікові. І марно чоловік думає, що жінка чекає від нього якогось рішення – їй важливо просто поговорити. Не знаючи про це, чоловік гарячково шукає рішення і, як наслідок, напружується й нервує. Щоб уникнути скандалу, психологи радять чоловікам нічого не говорити – лише слухати: коли жінка виговориться, всі відчують полегшення. Жінки, у свою чергу, повинні пам’ятати про те, що їхній половині просто необхідно помовчати. Це так само важливо, як жінці виговоритися. Сьогодні, з урахуванням соціальних ролей чоловіків і жінок, розбіжність у мовній поведінці стирається. Мова жінок дещо згрубіла, стала більш технічною і жорсткішою. І все-таки варто зауважити про відмінності, які простежуються переважно у середнього і старшого покоління: жінки цього віку дотримуються консервативної мовної поведінки, на відміну від чоловіків, тому у їх мовленні менше ненормативної лексики, грубих висловів. У мовній поведінці жінки прагнуть виглядати "жіночніше", а чоловіки, навпаки, всіляко підкреслюють своєю мовною поведінкою "мужність". Серед студентської молоді ВНЗ І-ІІ р. а. в цілому та Вінницького транспортного коледжу зокрема, можна констатувати: дівчата не бажають поступатися чоловічій статі, тому їх мова часто спеціально згрубіла, у ній прослизає іноді більше жаргонізмів і ненормативної лексики, ніж у юнаків їхнього віку. Деякі сфери діяльності, доступні раніше лише представникам сильної статі (пов'язані, наприклад, з усіма видами транспорту і залізничного в тому числі) тепер відкриті і для жінок. Інший факт – це те, що юнаки, спілкуючись один з одним, вибирають для обговорення такі теми як одяг, магазини, ресторани, клуби, які раніше були переважно жіночими, "негідними чоловічої уваги". Проте мовленнєва поведінка сучасних юнаків та дівчат однаково агресивна. Це те, що об'єднує їх між собою, але й віддаляє водночас від старших поколінь. Література 1. Беляева А. Ю. Речь и речевое поведение мужчин и женщин / А. Ю. Беляева /hclub. cluster. sgu. ru 2. Болтенко Э. Н. Стереотип как основание гендерних исследований в лингвистике /Э. Н. Болтенко/bspu. ab. ru 3.  Болтенко Э. Н. Вербализация эмоциональной сферы в современном немецком языке с гендерних позиций /Э. Н. Болтенко/ gasu. asu. ru 4. Брандес М. Стиль и перевод / М. Брандес // Тетради переводчика №5. – М., 1983 – С. 75 – 92. 5. Брандт Г. А. Природа женщины как проблема: концепция феминизма/ Г. А. Брандт // Общественные науки и современность. - 1998. - № 2. - С. 167-189. 6. Горошко Е. Гендерная проблематика в языкознании / Е. Горошко / //http://owl. ru 7. Кирилина А. В. О применении понятия ґендер в русскоязычном лингвистическом описании / А. В. Кирилина // Филологические науки, – 2000. – №3. – С. 18 – 27. 8.  Комиссаров В. Н. Современное переводоведение. / В. Н. Комиссаров // – М.: ЭТС, 1999. – 192 с. 9. Надточей О. Что такое феминизм / О. Надточей // Женский клуб. - 1998. - № 4. - С. 82-94. 10. Пушкарева Н. Л. Гендерная лингвистика и исторические науки / Н. Л. Пушкарева // Этнографическоеобозрение. – 2001. – № 2. – С. 31–40. 11. Whelehan I. Modern Feminist Thought / I. Whelehan // NY: Un-ty Press, 1995. - Sunshine for Women at www. pinn. net


title: Розробка лабораторного заняття з «Анатомії та фізіології сільськогосподарських тварин», спеціальність «Ветеринарна медицина» 5.11010101

description: План-конспект заняття за навчальною темою «Вивчення будови мікроскопа. Вивчення правил роботи з мікроскопом. Техніка виготовлення гістологічних препаратів. Вивчення будови клітини тваринного організму»

category: Вища освіта


title: Розробка бінарного заняття «Основи раціонального харчування»

description:
План-конспект бінарного уроку з курсу технології приготування їжі з основами товарознавства та фізичної культури на заявлену тему у форматі pdf, мета якого - узагальнити та систематизувати знання учнів із технології приготування їжі з основами товарознавства; показати взаємозв’язок технології пригот

                  ування їжі з фізичною культурою


title: Стаття «Виховання національної свідомості, загальнолюдських цінностей студентської молоді на заняттях словесності»

description:
Національна ідея, як стрижень усієї системи виховання, має відігравати роль об’єднуючого, консолідуючого чинника в суспільному розвиткові, спрямованого на вироблення патріотичної життєвої позиції людини. Національний характер виховання полягає у формуванні в молоді, незалежно від її етнічної принале

                  жності, почуття громадянина України


title: Стаття «Формування компетентностей культури спілкування студентів під час вивчення жанрів офіційно-ділового стилю»

description:
Проблема розвитку компетентностей культури спілкування нині набуває особливої актуальності. Саме тому в мовній освіті змінюються змістові орієнтири, відбувається переоцінка й переосмислення критеріїв відбору методів і прийомів навчання. Насамперед акцент робиться не тільки і не стільки на оволоді

                  нні конкретними знаннями, уміннями й навичками, скільки на формуванні компетентностей культури спілкування, їх практичного застосування в житті, у ситуаціях, що вимагають створення текстів різних стилів і жанрів мовлення. В умовах осучаснення системи мовної освіти одним з найважливіших завдань стає акцентування уваги на формуванні й удосконаленні вмінь культури ділового спілкування. Перш за все це пов'язано з тим, що сучасна соціокультурна ситуація характеризується значним розширенням сфери застосування офіційно-ділового мовлення, а успіх офіційної діяльності часом багато в чому залежить від компетентностей культури спілкування людини. Людина, яка володіє мовленнєвою культурою і дотримується принципів мовленнєвої взаємодії, затребувана сучасним суспільством. Офіційно-ділова сфера — одна з основних життєво необхідних галузей діяльності людини. За допомогою ділових паперів, документів, листів установлюються офіційні, службові, ділові, партнерські контакти між закладами, підприємствами, установами, державами, а також налагоджуються приватні стосунки між людьми. Проте, як засвідчує практика, на заняттях з української мови навчанню студентів I-II курсів культурі ділового спілкування приділяється недостатньо уваги. Робота зі створення жанрів ділового мовлення іноді характеризується фрагментарністю, відсутністю належної підготовчої роботи. Аналіз навчальної діяльності студентів, особливостей їхнього спілкування один з одним свідчать про те, що в них недостатньо сформовані вміння застосовувати засвоєний мовний матеріал відповідно до ситуації спілкування. Це пояснюється, по-перше, низьким рівнем загальної мовної культури студентів, по-друге, відсутністю цілісної системи роботи з формування в студентів компетентностей культури спілкування, зокрема й офіційно-ділового. У програмі з української мови для студентів I-II курсів з-поміж життєво необхідних жанрів мовлення приділено належну увагу усним і письмовим жанрам ділового спілкування, зокрема розвиткові вмінь вести ділову телефонну розмову, дотримуючись етичних та етикетних норм поведінки й культури спілкування, умінь складати ділові папери (звіт про виконану роботу, офіційний лист, протокол, витяг з протоколу, доручення, розписку, листи електронною поштою). На уроках української мови також передбачено ознайомлення студентів із такими видами ділових паперів, як субсидія, ваучер, приватизаційний сертифікат, фінансова ідентифікаційна картка, ідентифікаційний код. Жанри ділового мовлення мають свої особливості. В усному діловому спілкуванні люди передають один одному ту чи іншу інформацію, щось повідомляють, до чогось спонукають, про щось запитують, здійснюють певні мовленнєві дії. Однак перед тим як перейти до обміну інформацією, необхідно вступити в мовленнєвий контакт, а це відбувається за певними правилами. Правила мовної поведінки регулюються мовним етикетом, тобто такою системою стійких виразів, яка застосовується в ситуаціях встановлення і підтримання контакту. Це ситуації звернення, вітання, прощання, вибачення, подяки, поздоровлення, побажання, схвалення й компліменту, запрошення, пропозиції, прохання, поради та інше. Мовний етикет охоплює собою все, що виражає доброзичливе ставлення до співрозмовника, що може створити сприятливий клімат спілкування. Багатий набір мовних засобів, зокрема й мовних формул, дає можливість добирати доречну для мовної ситуації й сприятливу для адресата форму спілкування, встановлювати дружню, невимушену або, навпаки, офіційну тональність розмови. Кожен студент I-II курсу щодня використовує мовні формули в ситуаціях вітання, прощання, знайомства, спілкування, тому важливо навчити студентів правильних, етикетних способів вираження привітання для встановлення й підтримки ділових контактів. Вибір етикетних мовних формул обумовлений передусім ситуацією спілкування. Зауважимо на деяких особливостях створення жанрів, які відносяться до ділових паперів. Офіційно-діловий стиль має широку сферу застосування, він супроводжує нас упродовж життя. Документи визначають статус людини, її місце в ієрархії соціальних відносин, регламентують її права й обов'язки. Потреба у створенні ділових паперів постає перед кожним з початком самостійної трудової діяльності. З метою допомогти студентам в їхній життєвій практиці шкільною програмою з української мови передбачено поглиблення їхніх знань про різновиди ділових паперів і формування й удосконалення вмінь складати найбільш поширені й життєво необхідні жанри ділового мовлення — звіт про виконану роботу, протокол, витяг з протоколу, діловий лист, доручення, розписку та інше. Щоб підготувати студентів до самостійного й правильного оформлення цих ділових паперів, викладачі повинні ознайомити їх з особливостями офіційно-ділового стилю мовлення, зі змістом і формою написання таких видів висловлювань. Під час формування у студентів умінь створювати ділові папери виділяємо три аспекти, які відповідають природі комунікативного вміння. Перший аспект — оволодіння теоретичними знаннями про особливості офіційно-ділового стилю, його жанрове розмаїття, зміст, структуру й сферу використання того чи іншого ділового паперу. Другий аспект — освоєння лексичних, морфологічних і синтаксичних норм щодо ділового паперу. Третій аспект — визначення реквізитів та їх розташування залежно від сформованої мовної ситуації. Методика формування вмінь створювати тексти ділового стилю передбачає послідовне оволодіння студентами знаннями про певний діловий папір, аналіз текстів-зразків, що передбачає визначення його основної думки, використаних у ньому мовних засобів, розгляд орфографії та пунктуації тексту, закріплення здобутих відомостей (проведення роботи з редагування текстів), аналіз конкретних ситуацій, у яких студент повинен зорієнтуватися, визначити відповідний жанр документа і скласти його самостійно. Під час опрацювання теми “Звіт про виконану роботу” студенти ознайомлюються з особливостями звіту, його будовою, зокрема, в процесі виконання різноманітних завдань визначаються різновиди звіту, їх особливості як жанру, композиційні елементи звіту. Викладач звертає увагу студентів на правильність оформлення звіту. У цьому разі доцільним є ознайомлення студентів із зразком звіту з подальшим його аналізом: з'ясуванням,  до якого стилю належить текст, визначенням у ньому тих частин, що відповідають загальноприйнятій композиції звіту, зазначенням, чи вдалося авторові цього звіту узагальнити й проаналізувати виконану роботу, яку частину можна було б розширити. Для розвитку вмінь складати звіт студентами можна їм запропонувати написати звіт про виконання громадських доручень. Ознайомлюючи студентів із зразком протоколу, особливу увагу слід приділити як уживанню розділових знаків під час його оформлення, так і редагуванню уривків протоколів відповідно до поданих реквізитів, самостійному написанню складного протоколу зборів із дотриманням характерних особливостей офіційно-ділового стилю мовлення. Формуючи вміння студентів складати діловий лист, доручення, розписку, викладач наголошує на тому, що ці ділові папери мають найбільший ступінь стандартизації, і ознайомлює з особливостями побудови й мовного оформлення таких документів. Студенти дізнаються про ділові листи, їх поділ за тематичною ознакою (ділові й комерційні), за структурними ознаками (стандартні й нестандартні), їх реквізити, опрацьовують мовленнєві правила і мовні формули. На цьому ж занятті студенти ознайомлюються з дорученням як одним із видів ділових паперів, а також поглиблюють знання про такий вид документа, як розписка. Викладач акцентує увагу на змісті, різновидах, структурі цих паперів, особливостями їх мовного оформлення. За зразками цих документів студенти самостійно складають доручення та розписку відповідно до заданих ситуацій спілкування з урахуванням певних особливостей їх побудови й мовного оформлення. Культура оформлення ділової документації є показником мовної особистості. З огляду на це на кожному занятті, присвяченому вивченню ділових паперів, звертаємо увагу студентів на те, що під час складання й оформлення ділових паперів не останнє місце займає діловий мовний етикет, окремі елементи якого вимагають особливої уваги. Так, викладач повинен ознайомити студентів з особливостями, спільними для всіх документів: у діловому папері слід відображати лише те, з чим люди справді обізнані, нічого не домислюючи: документ має бути достовірним, гранично чітко відбивати дані, що мають правову силу; ділові папери повинні складатися за певним зразком, дотримання якого обов'язкове для всіх; ділові папери мають писатися відповідно до усталеної форми з додержанням особливостей офіційно-ділового стилю мовлення; для ділових паперів характерні точність, нейтральний тон викладу, відсутність емоційно-забарвлених слів, розмовних слів і зворотів, слів із зменшувально-пестливими суфіксами, вигуків та інших засобів вираження емоційної оцінки, повна відсутність індивідуально-авторських рис. Оскільки сучасна соціокультурна ситуація характеризується значним розширенням сфери застосування ділового мовлення, то одним із важливих завдань є акцентування уваги на формуванні й удосконаленні вмінь культури ділового спілкування. Теоретичне ознайомлення студентів з правилами ділового спілкування, підкріплене відповідною системою роботи, сприятиме піднесенню як ділової, так і загальної мовленнєвої культури студентів.


title: Стаття «Вплив методів арт-терапії у професійному розвитку студента-архітектора для зміцнення додаткових творчих ресурсів»

description:
У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи (додається медіапрезентація) авторка пише, що арт-терапевтичні методи в педагогіці дозволяють вирішити досить важливі завдання: виховні, корекційні, психотерапевтичні, діагностичні, розвивальні, які допомагають терапевту створити доброзичливу, довірливу

                  атмосферу


title: Розробка заняття «Елементи комбінаторики. Комбінаторні правила суми та добутку. Перестановки, розміщення, комбінації»

description:
План-конспект уроку на заявлену тему з мультимедійною підтримкою (медіапрезентація додається), мета якого - ознайомити учнів із новим розділом математики; досягти засвоєння основних правил і понять; навчати практичному застосуванню набутих знань; розвивати увагу й пам'ять; виховувати зацікавленість

                  предметом


title: Методична розробка сумісного відкритого засідання гуртків юного фізика та юного хіміка «Сучасні технології в медицині»

description: Метою даної методичної розробки є удосконалення методики проведення відкритого сумісного засідання гуртків юного фізика та юного хіміка як різновиду позааудиторного заходу, як найбільше доцільного при підведенні підсумків гурткової пошукової роботи студентів


title: Розробка практичного заняття «Політичний устрій та державна символіка України. Минулий перфектний час» з англійської мови для студентів коледжу

description:
У методичній розробці викладено методику проведення практичного заняття за схемою взаємодії основних компонентів змісту навчання іноземної мови. Методичною метою заняття є перевірка засвоєння мовного матеріалу та володіння видами мовної діяльності. До розробки додано мультимедійну презентацію та від

                  еофрагменти


title: Методичні рекомендації «Методологічні основи підготовки та проведення семінарських занять у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації»

description:
Підвищення ефективності семінарського заняття дає можливість вищим навчальним закладам І-ІІ рівнів акредитації підтримувати рівень своєї конкурентноздатності в умовах реалізації ступеневої освіти. Світовий досвід показує, що освіта,

                   наука та засновані на них інноваційні технології завжди були базою всіх економічних і соціальних успіхів, фундаментом стійкого розвитку будь-якої країни. До основних сучасних тенденцій, які суттєво впливають на зміни в системі освіти відносяться: прискорені темпи розвитку суспільства і як наслідок потреба підготовки людей, спроможних адаптуватися до швидких змін у житті; перехід до постіндустріального, інформаційного суспільства, значне розширення масштабів міжнародної взаємодії потребують формування таких якостей як комунікабельність та толерантність; умови глобалізації, співпраця в межах міжнародної співдружності потребують сучасного мислення в молодого покоління; демократизація суспільства, розширення можливостей політичного і соціального вибору викликають необхідність підвищення рівня підготовки громадян до такого вибору; динамічний розвиток економіки, ріст конкуренції, скорочення сфери некваліфікованої праці, глибокі структурні зміни у сфері зайнятості, які визначають постійну потребу в підвищенні професійної кваліфікації та перепідготовки працівників, росту їх професійної мобільності. Вища школа поступово перетворюється в повноправний суб’єкт ринкових відносин, що стимулює її кардинальні зміни. Ми є свідками того факту , що на рубежі століть сформувався принципово інший контингент студентів, який потребує нових підходів та методики навчання. Вищі заклади І-ІІ рівнів акредитації покликані готувати фахівців з випередженням потреб практики і якщо випускник не відповідає рівню, досягнутому практикою, то він не зможе виконувати покладену на нього специфічну роль, бути носієм прогресу. Тому навчальний процес у вищих закладах повинен бути організований так, щоб дати випускникові крім професійних знань, навиків, уміння орієнтуватися у постійно зростаючому потоці інформації, ще й спроможність спілкування, уміння працювати в колективі, бути готовим до вирішення конфліктних ситуацій, до постійного поновлення та поповнення знань, пошуку оригінальних рішень в умовах конкуренції та економічної нестабільності в суспільстві. Забезпечення випускника таким комплексом кваліфікації та компетентності повинно проходити в умовах докорінної зміни функцій викладача, системи і форм організації навчального процесу. Впродовж багатьох років у навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації використовувався комбінований урок, під час якого викладач намагався реалізувати на одному занятті різні види навчальної діяльності: актуалізувати потрібні знання, вміння та навики, повідомити новий матеріал, випробувати на основі нових знань відповідні вміння, закріпити вивчене. Це часто призводило до формалізму в контролі і перевірці якості знань, гальмувало розвиток пізнавальних та творчих здібностей студентів, обмежувало можливості щодо диференціації та індивідуалізації навчання. На відміну від традиційних підходів, дедалі більшого поширення набуває активний діяльнісний підхід до використання форм організації і методів навчання, як важливого засобу управління пізнавальною діяльністю студентів, а отже і їхнім особистісним розвитком. Це вимагає від педагогів пошуку таких конкретних видів організаційно-методичної діяльності, які оптимальною мірою сприяли б досягненню мети в підготовці фахівців. Викладач повинен виступати не стільки джерелом інформації, скільки організатором роботи студентів, спрямовуючи її в потрібне русло, створюючи сприятливий психологічний клімат в групі, коректуючи помилки. Такі напрямки реформування вищої освіти сприяли впровадженню лекційно-семінарської системи навчання у навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, а це в свою чергу вимагає від педагогів засвоєння методики підготовки та проведення лекцій і семінарських занять. Саме семінарське заняття дає можливість молоді впродовж усього періоду навчання розвивати самостійність, навчатися і спеціальності, і вмінню жити в суспільстві. Збільшення кількості годин на самостійну роботу, впровадження модульно – рейтингової системи контролю знань студентів підвищують на сьогоднішній день ефективність семінарських занять. Детально проаналізувавши передовий педагогічний досвід з питань методики підготовки семінарських занять та ознайомившись з напрямками роботи циклових предметних комісій соціально – економічних та психолого – педагогічних дисциплін по впровадженню лекційно – семінарської системи навчання, слід звернути увагу на особливості підготовки та умови оптимальної організації семінарських занять, враховуючи труднощі перехідного періоду від класно - урочної системи навчання. З метою підвищення рівня методичної підготовленості викладачів технікуму з даного питання та забезпечення стабільності і ефективності лекційно-семінарської системи, вважаю за доцільне розглянути більш детально такі питання: педагогічні основи семінарського заняття; етапи та варіанти підготовки семінарських занять; умови використання кожного окремого виду семінарського заняття; шляхи підвищення ефективності семінарських занять та уникнення перевантаження студентів в перехідний період до лекційно - семінарської системи. Методичні рекомендації, в яких розкриваються загальні методологічні основи підготовки і проведення семінарських занять, дадуть можливість викладачам розробити вимоги до проведення семінарських занять з окремих дисциплін, забезпечити відповідність активних форм організації навчання сучасним дидактичним вимогам. Семінарське заняття як форма навчання має дуже давню історію, своїм корінням сягає античності. Слово „семінар” латинського походження („seminarium” – розсадник) і пов’язане з функцією „посіву” знань від учителя до учнів та „проростанням” їх у свідомості учнів, спроможних самостійно мислити і відтворювати знання на практиці. Семінари проводились у стародавніх грецьких та римських школах як поєднання диспутів, повідомлень учнів, коментарів і висновків вчителя. З ХVІІ століття ця форма навчання використовується в Західній Європі, а з ХІХ – в російських університетах. Семінарська форма навчання постійно розвивалась, все більше реагуючи на завдання вищої школи. Сьогодні семінар є одним з видів практичних занять з гуманітарних дисциплін і ефективним засобом розвитку культури розумової праці студентів. Чим же визначається важливе місце семінарських занять в навчальному процесі в сучасній вищій школі ? Семінарські заняття: сприяють розвитку пізнавальної активності, самодіяльності студентів більшою мірою, ніж будь-які інші форми організації навчання; вчать студентів умінню висловлювати свої аргументи й думки, вмінню критично аналізувати аргументи опонентів; розвивають логічне мислення, спонтанне мовлення; сприяють глибшому засвоєнню фундаментальних знань, формуванню переконань і виробленню активної життєвої позиції; забезпечують оволодіння умінням ставити та вирішувати інтелектуальні проблеми, відстоювати свою точку зору; розвивають пізнавальну мотивацію студентів. Викладач у ході семінарського заняття може вирішувати такі завдання: повторення і закріплення знань; контроль знань; педагогічне спілкування, безпосередній контакт зі студентами, взаєморозуміння та творча співпраця; узагальнення і оцінювання знань студентів. Таким чином, особливість семінарського заняття в тому, що воно орієнтує студентів на проявлення високої пізнавальної активності в навчальній діяльності. Викладач на семінарі лише керує колективною діяльністю студентів. Навчання на семінарському занятті відрізняється від традиційного, яке характеризується як взаємодія „вчитель – учень” (викладач вчить, а студент навчається), воно повинно передбачати переважно взаємодію „студент – студент” (студент і навчає, і навчається). Семінари мають безліч різновидів, вибір яких зумовлюється багатьма чинниками: метою заняття і змістом навчального матеріалу, роком навчання (молодші курси, середні, старші), складом академгрупи, рівнем підготовки студентів і педагогічною майстерністю керівника семінару. Просемінарське заняття є перехідною формою в організації пізнавальної діяльності від уроку через практичні і лабораторні заняття, в структурі яких є окремі компоненти семінарської роботи, до власне семінарів. Власне семінарське заняття має такі види: семінар запитань і відповідей; семінар – розгорнута бесіда (передбачає ґрунтовну підготовку студентів з питань, що розглядаються; активізує аудиторію); семінар – коментоване читання; семінар, що передбачає усні відповіді студентів з наступним їх обговоренням; семінар – дискусія; семінар, що передбачає обговорення письмових рефератів студентів та їх оцінку; семінар - конференція (проводиться у вигляді доповідей студентів, виступів опонентів, запитань до доповідачів, відповідей доповідачів на запитання); семінар – теоретична конференція в академгрупі або в декількох групах (тема семінару здебільшого не збігається з плановою, а формулюється як висновок важливої теми або розділу); семінар – вирішення проблемних завдань (проводиться з метою здобуття досвіду теоретичного мислення); семінар – заняття на виробництві (на фабриці, заводі, у колгоспі, школі, НДІ тощо); семінар – прес-конференція (кілька студентів готують доповіді з питань, передбачених планом семінару. Після виступу доповідачам ставляться запитання, як це має місце на прес-конференціях); семінар – „мозкова атака” (проводиться за зразком запропонованого в 1953 р. американським психологом А. Осборном колективного методу вирішення складних, недостатньо розроблених питань науки і техніки, організаційних проблем тощо. Семінар може готуватися і проходити у формі „потоку ідей”. Його мета – зміцнювати максимум ідей для розв’язання проблеми. спеціальні семінари з студентами випускних курсів; комбінований семінар; міжпредметний, інтегрований семінар. Викладач має вибрати вид семінарського заняття, спираючись на критерії оптимізації. Об’єктивних і суб’єктивних причин тут досить багато: від основних – рівня загальної підготовки студентів та їх підготовленості до конкретного заняття, до другорядних – часу проведення заняття, стану аудиторії, можливості використання технічних засобів тощо. На перших курсах мета семінарів – ознайомлення студентів з особливостями самостійної роботи, з літературою, першоджерелами та методикою роботи з ними, з підготовкою до написання рефератів, читання та обговорення їх. Тому тут краще використовувати семінар – бесіду, семінар - коментоване читання, семінар – обговорення відповідей та рефератів. Більш складні завдання навчального і виховного характеру вирішуються на семінарах 2-3 курсів, на яких студенти повинні творчо аналізувати проблеми, вступаючи в активну дискусію, самостійно робити висновки. Незалежно від вибраних педагогом методів і прийомів роботи на семінарському занятті, воно обов’язково повинно мати такі структурні елементи: Організаційний момент (3-5хв.) передбачає: взаємне привітання викладача і студентів; нагадування основних вимог, правил гри на занятті; видача завдання на наступне заняття з короткою аргументацією. Останнє виправдано тим, що на початку заняття студенти більш уважні й сконцентровані, а також видача завдання не буде стримувати під час проведення семінарського заняття і порушувати його логічне завершення. Вступна частина (3-5хв.) Викладач нагадує студентам ціль, мету і завдання заняття; вводить їх у тему; попереджує про форми роботи на семінарі; визначає час на проведення окремих видів роботи. Тобто, налаштовує студентів на роботу, надає заняттю конструктивно прагматичного характеру, зацікавлює аудиторію. Враховуючи, що на підведення підсумків заняття потрібно 3-5 хвилин, викладач може завчасно спланувати структуру навчально – дискусійної (основної) частини семінарського заняття, час на розгляд окремих питань, проблемних завдань, вправ, ситуацій, враховуючи особливості організації вибраного виду заняття. Звичайно, кожне заняття – це живий організм і обмежити його рамками часу дуже складно, але орієнтуватись у регламенті потрібно. Це дисциплінує і студентів, і самого викладача, привчає перших до економії часу, взаємній повазі в ході дискусії чи обговоренні, а також дає можливість розглянути передбачену проблему в цілому, а не за окремими питаннями. Відсутність регламенту руйнує схему семінару, призводить до втрати логіки, взаємозв’язків. Під час підготовки семінару викладач повинен передбачати зміну форм роботи студентів у ході заняття. Бажано мати 2-3 можливі моделі з застосування різних форм роботи. Це можуть бути „прес-конференція”, „круглий стіл”, „дебати” тощо. Добре, якщо семінар поділяється на окремі блоки. Завдяки цьому можна розв’язати одночасно декілька завдань: підводити короткі підсумки під час проведення семінару; корегувати хід семінару; дисциплінувати студентів, тримаючи їх у робочій формі; ефективно використовувати ТЗН, індивідуальні завдання тощо. Але це не знімає питання обов’язкового підведення викладачем підсумку дискусії, орієнтації студентів на подальшу самостійну роботу, глибоке та ґрунтовне вивчення теми. Дуже важливо, щоб семінарські заняття не були одноманітними, щоб студентів цікавили не тільки проблеми, які розглядаються, але й форми їх обговорення, методи роботи на занятті, робили їх цікавими і динамічними. Досягти цього можна використовуючи на практиці різноманітні види семінарських занять та підвищуючи рівень активної пізнавальної діяльності студентів. До прийомів, що сприяють розвитку активних самостійних дій студента на занятті, можна віднести створення таких ситуацій, за яких він повинен вміти: захищати свою думку, наводити аргументи, докази, використовуючи при цьому свої знання й життєвий досвід; ставити запитання викладачу й товаришам, з'ясовувати незрозуміле; рецензувати відповіді; допомагати однокурсникам при ускладненнях, пояснювати їм незрозуміле; самостійно виконувати завдання, розраховані на читання літератури, спостереження тощо; знаходити не одне, а кілька самостійних рішень; практикувати вільний вибір завдань, переважно пошукових і творчих; бути зацікавленим у колективній діяльності та сприяти творчим пошукам товаришів. Серед активних прийомів навчання, які підвищують результативність семінарських занять, можна виділити: методи інциденту – штучне створення екстремальної ситуації; студент повинен знайти з неї вихід, незважаючи на брак інформації та певних навиків; метод „накопичення інформації” – студент отримує велику „порцію” інформації, а потім йому пропонують вирішити проблемну ситуацію, спираючись тільки на певну суму знань, а не на всю „порцію”; метод аналізу конкретної ситуації – формування груп студентів для вирішення певної проблеми; правильне рішення виробляється рецензуванням варіантів, запропонованих групами; метод ділової гри – сприяє практичному застосуванню набутих знань і загалом творчій діяльності студентів; метод модерації – спосіб проведення заняття, котрий дозволяє швидко вийти на конкретні, бажані результати, оскільки дає можливість всім учасникам прийняти спільні рішення як свої власні. Використання нетрадиційних видів семінарських занять активізує роботу студента протягом семестру, змушує його працювати систематично і самостійно, розширює можливості для всебічного розкриття здібностей студентів, розвиває їхнє творче мислення, індивідуалізує навчання, розширює межі самостійної роботи й докорінно змінює взаємовідносини в ланці викладач-студент, створюючи атмосферу співробітництва. Кожен вид семінарського заняття має свої позитивні сторони і недоліки. Педагог повинен оптимально підбирати види семінарських занять, враховуючи умови в яких проходить навчальний процес: рівень підготовки учнів; матеріально-технічне забезпечення; зміст конкретної теми, її обсяг; наявність літератури для самостійної роботи; час відведений для підготовки студентів до семінарського заняття, а також рівень своєї педагогічної майстерності. Результативність семінарського заняття залежить від підготовчої роботи та засвоєння методики проведення кожного окремого виду семінарського заняття. Розглянувши детально методику підготовки та проведення різних видів семінарських занять, їх особливості та дидактичне значення, можна зробити висновок – щоб семінарське заняття виконувало свої основні функції, під час його підготовки та проведення необхідно враховувати ряд умов: семінарські заняття тісно взаємопов’язані з лекціями, але вони не дублюють матеріал, який дає викладач на лекції; семінар потребує певного мінімуму знань, тому проводиться після вивчення теми чи розділу; семінар планується з теми, яка дозволяє узагальнити велике коло фактів, поглибити розуміння основних понять, закономірностей, розгорнути обговорення складних питань; зміст матеріалу, що виноситься на семінарське заняття, повинен бути посильним для студентів, викликати посильний інтерес, а головне – забезпечити вирішення навчально-виховних завдань; питання плану семінарського заняття формулюються коротко і чітко; вони повинні включати весь матеріал теми і бути зрозумілими для всіх студентів; рекомендовано виносити на семінарське заняття не більше 4-6 питань; плани семінарів складаються на весь семінар, а до відома студентів доводяться перед початком вивчення теми, щоб у них було достатньо часу для підготовки; одночасно викладач рекомендує обов’язкову і додаткову літературу чи нормативні документи для підготовки до семінару; при визначенні тематики семінарських занять враховується умова, що їх повинно бути не більше 3-4 в місяць, тому що підготовка до них пов’язана з додатковим навчальним навантаженням; для забезпечення високого рівня самостійної пізнавальної діяльності, у студентів повинні бути сформовані такі вміння: аналізувати літературні джерела, коротко викладати їх зміст, узагальнювати навчальний матеріал, робити короткі повідомлення і доповіді, брати участь в обговоренні, рецензувати виступ, робити виписки із тексту, складати план, користуватися мислительними операціями аналізу, синтезу, порівняння, виділення головного, встановлення причинно - наслідкових зв’язків, вміння аргументувати свою думку, виділяти і формулювати проблеми, знаходити шляхи їх вирішення; необхідно визначити вид семінарського заняття, враховуючи його зміст та рівень культури розумової праці студентів. Щоб уникнути перевантаження студентів в перехідний період до лекційно – семінарської системи, викладачі повинні більше уваги приділяти підготовчому етапу до семінарського заняття, а саме: проводити підготовку до семінарських занять на лекціях; розробити методичні рекомендації до питань, які виносяться на самостійне опрацювання; в навчальних кабінетах або в бібліотеці оформляти стенди – виставки рекомендованої літератури, плани семінарських занять на семестр з кожного предмету; в разі відсутності літератури, розробляти конспекти лекцій для студентів; проводити індивідуальні консультації; здійснювати педагогічне керівництво підготовкою студентів до семінару, а саме: допомагати виступаючим складати план доповіді; навчити складати конспекти; показувати, як зробити виписки з тексту, знайти потрібні цитати, сформувати тези виступів. Наприкінці хочу акцентувати увагу на тому, що ефективність і результативність семінарських занять значно залежать від рівня організації самостійної роботи студентів з навчальною літературою, накопичення необхідних знань для участі в дискусії. Особистісно зорієнтована освіта вимагає нестандартних підходів до проблем навчального процесу і, насамперед, до його активізації, творчих рішень та дій у роботі з студентами. Новизна в практичній роботі педагога може виявлятися не лише в розробці нових навчальних методів, прийомів, засобів та їх оригінальних поєднань, але і в ефективному застосуванні набутого досвіду в сучасних умовах, удосконаленні, раціоналізації, модернізації відомого відповідно до нових завдань, у вдалій імпровізації на основі як точних знань і компетентного розрахунку, так і високорозвиненої інтуїції. Зрештою, у вмінні трансформувати методичні рекомендації, теоретичні положення в конкретні дії. Звичайно, все це – взаємопов’язані прояви педагогічної творчості. Список використаної літератури 1. Алексюк А.М. Педагогіка вищої освіти України.-К.: Либідь, 1998.- 489 с. 2. Освіта в Україні (інформаційно-аналітичний матеріал)- К., Мін. Освіти України, 1995.- 64 с. 3. Фіцула М.М. Педагогіка.-К.: Академія, 2000.- 542 с. 4. Пидласый И.М. Педагогика.-М.: Просвещение, Гум. пед. центр. Владос, 1996.- 638 с. 5. Волкова Н.П. Педагогіка.- К.: Академія, 2001.- 575 с. 6. Самойленко І.П. Лекційно-семінарська система навчання.-К., 1999.- 127 c. 7. Бондар В.І. Дидактика: ефективні технології навчання студентів.-К., 1996.- С. 29-31. 8. Сучасна вища школа: психолого-педагогічний аспект: Монографія / За ред. Н.Г. Ничкало.- К.: Інст. пед. і псих. професійн. осв.,1999.- 450 с. 9. Галузинський В.М. Педагогіка.-К., 1996.- 236 с. 10. Аксьонова О.В. Практичні й семінарські заняття з економічних дисциплін// Методика викладання економіки.-К., 1998.- С. 107-125. 11. Цехмістрова Г.С. Проведення семінарських занять у вищих навчальних закладах// Проблеми освіти.-К., 2001 № 24.- С. 14-24. 12. Кобзар О.Б. Дидактична роль нових інформаційних технологій у навчальному процесі вищої школи // Нові технології навчання.-К., 2002 №32.- С. 86-96. 13. Борзих А.П. Виховний аспект модульно-рейтингового контролю знань студентів// Проблеми освіти.-К., 2001 № 23.- С. 62-67. 14. Акімова Л. Нові підходи до організації навчального процесу// Освіта: технікуми, коледжі.-К., 2002 № 1.- С. 45-49. 15. Куліш І.М. Проблема гри в психолого-педагогічній теорії та практиці // Проблеми освіти.-К., 2001 № 19.-С. 66-71. 16. Оверченко В.І. Методика використання інтерактивних форм навчання//Коледжанин.- К.: Фенікс 2002.- С. 26-29. 17. Ткаченко В. Основні методичні спрямування навчальної діяльності вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації (концептуальний підхід)// Проблеми освіти.- К., 1999.- 89 с.


title: Стаття «Навчально-науково-виробничий комплекс “Силікатник” крокує в третє десятиріччя»

description: У роботі висвітлено досвід роботи навчально-науково-виробничого комплексу як ефективної моделі якісної професійно-практичної підготовки майбутніх фахівців. Розкрито роль індустріального технікуму у структурі «освіта-наука-виробництво»


title: Стаття «Формування компетентностей студентів - необхідна умова сучасного змісту професійної освіти»

description:
У статті проаналізовано діяльність педколективу з підготовки висококваліфікованих спеціалістів, основними рисами яких повинні бути високий професійний рівень знань, уміння й бажання брати на себе відповідальність під час прийняття рішень, здатність у рамках своєї посади стимулювати працю та соціальн

                  ий розвиток колективу


title: Стаття «Організаційні та педагогічні умови розвитку творчого потенціалу особистості»

description:
Перед нами стоїть проблема формування творчої особистості студента – майбутнього вчителя. Творчість – вищий прояв людської діяльності найменше всього вивчений. Абсолютна більшість вчених-педагогів, а також і філософів сходяться на думці, що творчість – це непізнаний за генезисом та структурою фен

                  омен. Єдності в розумінні цього феномену в думках вчених нема. Схожі за напрямом такі погляди. М.М. Бахтін: «Творчість не зводиться до техніки виготовлення, а є духовно-моральним зарядом до дії.» На думку Д.Б. Богоявленської: « Здібність до творчості – це шлях розвитку здібностей і становлення особистості, бо вона не задана зарані, а будується постійно. Крок назад – і ви не здібні творити. Самодостатність і самочинність – обов’язкові умови для творця.» [2, с 279] Існують дві полярні думки з приводу сутності педагогічної творчості, а саме: Творчість – це здатність, « подарунок долі». Творчість – це процес, яким алгоритмічно можна оволодіти. Ним можна оволодіти напрацьовуючи досвід. Якщо дотримуватися другої позиції, то творчість у педагогічній роботі можна спланувати згідно порад В.А. Кан-Калика. У підходах до педагогічної творчості можна виділити такі три варіанти: знаходження нового, використання існуючих методів і методик; знаходження нових педагогічних методів і засобів з метою досягнення визначених цілей; внесення інноваційних змін в існуючу педагогічну практику, або комбінування новими способами того, що вже існує. [6 c156] Використовуючи діагностичні методики творчого мислення Торренса, Вільямса, адаптовані О.О. Тунік, нами були визначені рівні розвитку творчого мислення студентів третіх курсів педагогічного училища. На основі цих показників студентам були запропоновані завдання творчого характеру з різним рівнем складності. Робота дала позитивні результати. Творчий процес таке складне явище, що вимагає постійного пошуку і розширення дослідження. Проведений тест «Який ваш творчий потенціал?» показав в основному нормальний рівень розвитку творчого потенціалу студентів, але ці показники мають суб’єктивний характер. Використовуючи різні методики, можна з різних сторін вивчати це непросте явище. Деякі вчені вважають, що творцями можна назвати тих, у кого є «потреба» в певній діяльності, вона випереджає свою ціль. Це свідчить про захоплення працею, потребі в ній, що викликає творчий підйом особистості. Як сприяти захопленню студентів навчанням, практичною підготовкою до професійної діяльності? Серед багатьох умов дуже важливим є переживання успіху в навчанні. В.О. Сухомлинський ставив для себе важливі питання: Чому діти втрачають бажання вчитися? Як виховати пристрасть до навчання? Секрет інтересу - в успіхах дітей, в їх відчутті росту, руху, досягнення важкого. Парадокс В.О. Сухомлинського: щоб діти добре вчились, треба, щоб вони…добре вчились. Чи розуміють студенти взаємозв’язок розвитку творчості і успіху в навчанні? Як показали відповіді на анкети - успіх у навчанні сприяє бажанню набувати знання, проявити себе. Якщо майбутні педагоги відчують творчий підйом від своїх успіхів, а також вплив творчості на успіх, це стане їх цінним педагогічним досвідом? Може в своїй самостійній діяльності вони будуть прагнути створити ситуацію успіху в навчанні учнів. Це буде прояв любові до дитини, гуманності. При викладанні предметів психолого-педагогічного циклу у ВНКЗ «Білгород-Дністровське педагогічне училище» Одеської області викладачами циклової комісії педагогіки, психології та суспільних дисциплін склалася певна система роботи, що сприяє формуванню компетентності випускника та розвиває творчий потенціал особистості студента. Предмети психолого-педагогічного циклу мають велике значення для реалізації завдання формування творчої особистості, педагога, який любить дітей і своє діло, як зазначав Л.М. Толстой. «Вступ до спеціальності» відкриває цикл психолого-педагогічної підготовки студентів. Необхідно з перших занять показати перспективу професії, привабливість сфери діяльності, яка пов’язана з дитинством. Познайомити першокурсників з ідеями видатних педагогів, показати велич педагогічної спадщини. Пробудити педагогічний і творчий потенціал допоможе знайомство з працями педагогів. Читаючи твори можна запропонувати вирішення ситуацій і порівняти з думкою автора. Ш.О. Амонашвілі описує випадок, коли діти на перерві розбили горщик з кімнатною рослиною. Як треба вчинити вчителю? Студенти часто висловлюють пропозиції з опорою на власний досвід. Треба продумати перетворення ситуації у виховну, в якій гуманний вчитель дає змогу дітям самим прийняти рішення. Такі задачі заохочують до здобуття необхідних знань, активізують пізнавальний інтерес. Можна запропонувати взяти інтерв’ю у свого першого вчителя, написати твір. Для створення ситуації успіху в навчанні студенти оволодівають навичками розумової праці. Розкриваються теоретичні питання і практично опрацьовуються робота з текстом, складання правил успішного запам’ятовування, аналіз і корекція режиму робочого і вільного часу, організація роботи в бібліотеці. Для творчого підходу до власного виховання дається завдання проаналізувати риси характеру, поставити оцінки власні і порівняти з оцінкою товариша, продумати шляхи виховання. Звернутися до цієї роботи бажано на старших курсах. На заняттях з педагогіки викладач демонструє творчий підхід і дає простір для творчості студентів. Впроваджуються в роботу знахідки педагогічного досвіду. Розкриття теми можна розпочинати зі схеми, яка допомагає побачити основні положення. Цікаво те, що саму схему допомагали складати старші студенти при повторенні матеріалу. Можуть бути запропоновані варіанти схем, вибирається краща. Хто зрозумів навчальний матеріал, опитує інших, його оцінка враховується викладачем. Робота в парах проводиться у вигляді гри, де кожен по черзі грає роль вчителя і студента. Можна практикувати пояснення теми, організацію перевірки знань у вигляді фронтального опитування, які проводять студенти. Вони іноді пропонують незвичні підходи до опрацювання матеріалу і спонукають викладача до постійного пошуку. Інтерес викликає робота в групах, де переважає колективна творчість. При проведенні ділової гри «Батьківські збори» групам запропоновані завдання: як проводити збори, щоб на них залюбки ходили батьки дітей які вчаться гарно, на середньому рівні, на низькому, як заохотити батьків брати участь у класних заходах. На заняттях вирішуються педагогічні задачі не тільки зі збірників, а і описані студентами ситуації з практики. Психологія вчить вдумливому відношенню до особистості, її вихованню і навчанню. Пропонуються проблемні ситуації, характеристики поведінки учнів, уривки з відомих творів для усвідомлення і поглиблення наукових понять. Студенти складають схеми, кросворди, казки, готують презентації. Для кращого засвоєння навчального матеріалу і розвитку пізнавальних мотивів студенти визначають свій темперамент, аналізують особливості характеру, шукають причини неуспішності і шляхи досягнення успіху. При роботі в групах даються завдання: продумати рекомендації із розвитку пізнавальних процесів, поради батькам з врахування темпераменту дитини, пропозиції щодо врахування можливостей дітей і їх бажання вчитися. Творчість проявляється у відношенні до себе і своєї діяльності. Багатьом стає цікавим по професійному ставитися до своєї особистості, свого розвитку, виховання. Предмет «Основи педагогічної майстерності» сприяє підвищенню теоретичних знань, практичних умінь, розвитку педагогічних здібностей, розкриттю власної особистості як майбутнього фахівця. Студенти аналізують власні навчальні досягнення, оцінюють рівень розвитку педагогічних здібностей і складають план подальшого розвитку, продумують перспективи самовиховання самовдосконалення. Ці напрямки обговорюються, йде пошук кращих шляхів їх рішення. Перлини педагогічного досвіду творчо опрацьовуються студентами, фрагменти показуються на заняттях, впроваджуються на уроках педагогічної практики. Поєднуючи предмет з практикою, студенти знайомляться з особливостями роботи різних вчителів, визначають стиль спілкування, інноваційні підходи, нестандартні прийоми роботи. Йде постійний аналіз пробної практики, яка проходить паралельно з вивченням предмета. Студенти з викладачем розглядають проблемні моменти, шукають нестандартні рішення, пропонують цікаві ідеї. Багато можливостей для розвитку творчого потенціалу надає педагогічна практика. Позанавчальна виховна робота – це перші зустрічі з дітьми, перші враження від свого педагогічного досвіду. У кожній підгрупі зустрічаються один, два студенти з розвинутими творчими здібностями. Якщо один. проводячи виховний захід, створює цілий спектакль, то це сприймається іншими як виклик. Ця ситуація допомагає керівнику практики розбудити творчий потенціал студентів. Півроку писали діти листи чарівнику, а він відповідав їм. Може, здогадувалися учні 4-го класу, що це гра, але дуже добра і приємна і придумала її чарівна творча студентка. Творчі особистості вимогливі до себе. Одна з студенток прекрасно показала себе в. Труднощі виникли в 4-му класі. Учні не сприймали серйозно її емоційність, артистичність, ласкавість. Разом з керівником практики було знайдено правильний стиль поведінки, продумані прийоми роботи. Творчий потенціал розкривається на пробній практиці. В дитячих таборах сама обстановка, а, насамперед, діти вимагають неабиякої творчості. Переддипломна практика показує рівень професійної підготовки, вміння самостійно організовувати навчально-виховний процес. Творчість викладачів у підготовці студентів до практики, проведенні конференцій, конкурсів педагогічної майстерності створює атмосферу небайдужості, заряджає енергією креативу. Потреба в дослідницькій активності зростає на старших курсах. При написанні курсових робіт проявляється творчий потенціал всіх студентів, але в різній мірі. Велику роль відіграють особистісні якості: активність, самостійність, відповідальність. Зацікавленість майбутньою професією допомагає зануритися в проблему дослідження. Досліджуючи розвиток творчої уяви, студент був здивований нестандартністю малюнків, творів учнів. Дитяча творчість стала поштовхом до розкриття власного потенціалу. Підготовка майбутніх вчителів повинна постійно вдосконалюватися, можливості навчально-виховного процесу максимально сприяти формуванню гуманної, творчої особистості, висококваліфікованого фахівця. Відомий психолог Д.Б. Богоявленська стверджує: « Не тільки і не стільки майстерність рук і сила розуму, а саме сенс життя, зрозумілий певним чином, через ланцюг моральних виборів визначає здатність особистості до творчості» [ 2, с.304.]. Список використаної літератури Барташнікова І.А. Розвиток уяви та творчих здібностей. –Тернопіль, 1998. Богоявленская Д.Б. Психология творческих способностей. – М., 2002, 308 с. Вершинін П.П. Розвиток творчого мислення студентів на аудиторних заняттях /збірник Нові технології навчання. – Київ, 2000 Моляко В.О. Психологія творчості – нова парадигма дослідження конструктивної діяльності людини, ж. Практика, психологія та соціальна робота, В, 2004, ст. 1-4. Мороз О.Г.,Сластьонін В.О.,Філіпенко Н.І. Підготовка майбутнього вчителя: зміст та організація. Навчальний посібник. К., 1997 – 168 с. Ременець В.А. Психологія творчості. – Київ. Либідь, 2001 – 285 с. Торенс Е. Диагностика креативности. – С.-П., 2002., 235 с Туник Е.Е. Креативные тесты. – С-П., 2002., 82 с.


title: Стаття «Засвоєння етапів проектування студентами-архітекторами»

description:
Проектування – це дія мислення, яка надає можливість досягти втілення індивідуального задуму через етапи. Кожний проектант відноситься до етапів проектування від ідеї до кінцевого результату проекту в залежності від багатьох чинників і особливостей характеру та емоційного стану. Емоції вис

                  тупають внутрішньою спонукальною силою у навчальній діяльності, проявляються у формі безпосередніх переживань (задоволення, радості, страху та ін.). Студент-архітектор повинен пам’ятати, що задум, над яким здійснюється робота, не лише має подобатись йому як виконавцю, а в першу чергу має задовольняти потреби суспільства. Емоційний стан архітектора проявляється через процес проектування та діє через середовище на сприйняття суб’єктом (людиною). Процес проектування відбувається наступним чином: мислення; ідея; ескіз; проект. Новий об'єкт повинен володіти зовнішніми мистецькими та іншими властивостями і характеристиками, що відрізняють його від відомих раніше зразків. Ступінь відмінності представляє ступінь новизни. У творчості найціннішим є новизна. У кожному новому проекті вдосконалюються позитивні якості об'єкта; розраховані на відповідне емоційне сприйняття. Новизна не повинна бути самоцінною, абстрагованою від практичного призначення об'єкта. Облік призначення об'єкта обумовлює цілий комплекс який характеризую його властивості, що забезпечують його корисність, "споживчі властивості". Проектувальники повинні бути готові до того, що ступінь новизни може зробити об'єкт невизнаним, чужорідним, незрозумілим. Відомі випадки, коли твори мистецтва вимагають додаткового часу для визнання суспільством, масового звикання, схвалення. В естетичній оцінці творів мистецтва в суспільстві позитивну роль можуть грати професіонали, критики, майстри, публіцисти. Суспільство потребує часу для звикання до новизни, неординарності, динамічності та відмови від стереотипів. Однак, кожен автор проекту знає яку важливу роль відіграє ідея як початок процесу. Ідея може "народжуватись" повільно, або виникати спонтанно, але повинна бути творчою новаторською діяльністю (креативністю), не повторною, оригінальною, не існуючою досі. Адже ідея – різновид поняття, що поєднує як об'єктивне знання про усвідомлені можливості, так і загальні обриси мети, на досягнення якої спрямовується діяльність. Ідея здатна випереджати відображення дійсності і при цьому виконує конструктивну функцію завдяки тому, що спирається на закони розумових і психомоторних дій, даних у вигляді зразка. Відтак ідея стає джерелом синтезу і систематизації знань і активізує творчу уяву. Інакше кажучи, ідея не є довільною вигадкою бездіяльного розуму, а навпаки — розумний рух думки в незвідане майбутнє, і тому вона стає матеріальною перетворюючою силою в діяльності людини. Поєднавши базові знання, вміння із проектування та власну креативність, можна досягти блискучих результатів. Працюючи над ідеєю необхідно орієнтуватись на створення концепту. Проектуючи, архітектор має користуватись "функцією спілкування" із замовником, що є важливою основою для створення проекту як психологічного портрету. Інтелектуальні можливості майбутніх архітекторів необхідно розвивати, надаючи їм можливість реалізації творчих задумів, створенням попередніх ескізів, орієнтуванням на засоби архітектурної, художньої композицій. Площинна композиція розвиває техніку виконання проектів на площині. За допомогою фронтально-площинної, об’ємної, об’ємно-просторової композиції майбутній архітектор може побачити чи можливо реалізувати проект, а також внести корективи у задум. Основні геометричні форми на яких базується композиція мають психофізичну функцію, візуально сприймаються по-різному як в екстер’єрі так і в інтер’єрі. Задачею архітектора являється доведення до "глядача" не лише форм, але і їх перетворення в об’ємність фігур, що приводить людину до різного емоційного стану. Здійснюючи діяльність над проектом, студент-архітектор має вміло поєднувати, сполучати кольори, відтінки основних кольорів; виконувати кольорові розтяжки, працювати із контрастними, нюансовими, поліхромними монохромними гаммами, оскільки колір має тонкий психологічний вплив, сприймається насамперед візуально, поступово діє на загальний стан та настрій людини. Плануючи предметний світ, людина разом з ним планує своє майбутнє життя і, в кінцевому рахунку, самого себе. Середовищний підхід який став затверджуватися в художній культурі останні роки пов'язує системність, властиву архітектурі та дизайну, з поданням про нерозривність форм поведінки і тих матеріальних структур, якими вони забезпечені, орієнтуючи на "людяність" оточення як необхідну якість.


title: Розробка заняття «Комп’ютери в нашому житті» з іноземної мови за професійним спрямуванням

description:
План-конспект заняття на заявлену тему, дидактична мета якого - активізувати використання лексики з теми; удосконалювати навички читання, діалогічного й монологічного мовлення; формувати вміння концентруватися й обирати головне; розвивати навички групової взаємодії, самостійної роботи, фонематичний

                  слух, мовну здогадку


title: Розробка практичного заняття «Методичні основи обчислення собівартості окремих виробів» з предмета «Управління витратами»

description:
План-конспект заняття з мультимедійною підтримкою (медіапрезентація додається), мета якого - закріпити теоретичний матеріал і сприяти набуттю практичних навичок з методики нарахування собівартості товарної продукції та розробки планової калькуляції виробу; розвивати пізнавальну активність, увагу, па

                  м’ять, самостійність, логічне мислення при вирішенні конкретних виробничих ситуацій, уміння порівнювати набуті знання, аналізувати; формувати професійні риси колективізму, відповідальності за спільну справу, зосередженості, охайності


title: Методична розробка «Засоби діагностики рівня освітньо-професійної підготовки» з дисципліни «Основи електропривода»

description: До розробки увійшли теми «Педагогічний контроль у системі вищої освіти», «Приклади формування тестових завдань», «Тестові завдання закритої форми», «Тестові запитання відкритого типу», «Ситуаційний тест», «Методика формування бази тестових завдань», «Методика оцінювання якості знань студентів»


title: Розробка заняття «Інтерактивна гра “Фінансист”» з фінансів

description:
Сценарій проведення заходу на заявлену тему, мета якого - засвоєння теоретичних знань на практичних ситуаціях; повтор і узагальнення фінансових термінів, показників; розвиток інтелектуальних умінь, навичок, уміння відстоювати свою думку в конкретних ситуаціях, уміння застосовувати ТЗН, працювати в г

                  рупах


title: Розробка заняття «Дитячі твори витязів молодої української поезії (В. Симоненко, М. Вінграновський, Л. Костенко)» з курсу «Дитяча література»

description:
План-конспект заняття на заявлену тему з мультимедійною підтримкою (медіапрезентація додається), мета якого - познайомити з дитячими творами шістдесятників; донести особливості ліричного таланту, самобутню манеру творчості; практично випробувати свої сили і вміння в аналізі віршів, побачити результа

                  ти власних професійних спроб; сприяти вихованню любові до художньої літератури


title: Методична розробка «Використання сучасних методів навчання (з досвіду роботи циклової комісії економічних дисциплін)»

description: Методичний посібник розрахований на викладачів, які ставлять собі за мету постійне самовдосконалення, творчу організацію навчального процесу, вміння підтримувати позитивний імідж


title: Навчально-методичний посібник «Організація та суддівство змагань з видів спорту» з фізичної культури

description: У посібник увійшли правила змагань з баскетболу, волейболу, міні-футболу, легкої атлетики, настільного тенісу, шахів. Доповненням є зразки жеребкування команд, оформлення заявочних листів, турнірні таблиці


title: Розробка практичного заняття «Виконання тематичної композиції “Моя Україна”» з образотворчого мистецтва з методикою навчання на 4-му курсі

description: План-конспект заняття на заявлену тему, мета якого - вчити послідовного малювання елементів композиції «Моя Україна» та створення загальної композиції; розвивати вміння працювати в техніці акварелі, естетичний смак; виховувати патріотичні почуття, творче ставлення до роботи


title: Стаття «Методика проведення теоретичного навчання з дисципліни «Організація і планування діяльності аграрних формувань»

description:
У сучасних умовах розвитку суспільства на одне із перших місць виходить професійна підготовка студента, тісний взаємозв’язок навчання з вимогами, інтересами молоді і тенденціями в розвитку сучасного виробництва.
Проблема формування знань, умінь і навичок відноситься до числа тих актуальни

                  х проблем, які виникли в зв’язку з швидким розвитком науки, техніки, новітніх технологій. Розвиток технічного прогресу в усіх галузях виробництва підвищує вимоги до кваліфікації фахівців та до їх професійної підготовки.
Високоефективне виробництво можливе за умови забезпечення аграрних підприємств висококваліфікованими керівниками і спеціалістами на кожній ділянці роботи. В умовах ринкової економіки зростає роль спеціалістів сільського господарства, зокрема економічного профілю.
Питаннями теорії, методики, організації та змісту сільськогосподарської теоретичної та практичної професійної підготовки займались М. Пузанов, Г. Терещенко, А. Аноков, А. Веселов, Н. Кузьмін, Ф. Блінгевський, Д. Павлов, П. Лукашенко, В. Прохорович, Є. Степанович, І. Коваленко, Н. Михайловська К. Іванович, Е. Корушпін, Л. Островський, В. Сироватко, П. Парамонов, П. Караваєв, В. Рижков, В. Тихєєв, П. Лузан, Т. Іщенко, В. Чумаченко, А. Шостак, В. Божієв, І. Каиров, І. Мещерський, А. Храпаль, І. Міклашевський та ін. На необхідність диференційованого підходу до навчання вказували видатні вчені й педагоги Я. -А. Коменський, К. Д. Ушинський, Ж. -Ж. Руссо, Б. А. Ананьєв.
У ринкових умовах, коли підприємства працюють самостійно, несуть відповідальність перед державою, партнерами з виробничо-фінансової діяльності, від спеціаліста-аграрника вимагають обґрунтованості організаційно-економічних заходів, постійного контролю за витратами і результатами діяльності підприємства та його окремих підрозділів, запровадження методів мотивації працівників до високопродуктивної праці, постійного виявлення резервів виробництва, що призводить до зростання прибутку як на поточні витрати так і на функціонуючий капітал.
Знання дисципліни "Організація і планування діяльності аграрних формувань" є необхідними при вивченні закономірностей розвитку і вдосконалення виробництва в конкретних підприємствах та об'єднаннях аграрного виробництва, а також отримання максимального прибутку.
Метою даної дисципліни є отримання теоретичних знань і набуття практичних навичок з питань ефективного використання виробничих ресурсів, раціональної організації праці, високоефективного ведення аграрного бізнесу в умовах ринкової конкуренції.
У питаннях програми навчальної дисципліни висвітлюються проблеми розвитку аграрного сектору економіки, форми сільськогосподарських підприємств на сучасному етапі, інфраструктура аграрного ринку, принципи організації кооперативів, шляхи раціонального використання матеріально-технічної бази, прогресивні форми організації праці та основні напрями їх удосконалення, основи здійснення аграрного розрахунку та ін.
Вивчення організації і планування діяльності аграрних формувань студентами ВПНУБіП України "Бобровицького коледжу економіки та менеджменту ім. О. Майнової" здійснюється як узагальнення, продовження та поглиблення навчання з дисциплін технологічного та економічного циклу, а інтеграцію знань з цих дисциплін вони змушені здійснювати самостійно у своїй подальшій навчальній і професійній діяльності.
Тому при підготовці фахівців необхідно використовувати такі форми навчання та контролю знань, щоб студенти в процесі навчальної діяльності інтегрували знання з окремих дисциплін шляхом вивчення міжпредметних зв’язків.
Для викладання теоретичного матеріалу з організації і планування діяльності аграрних формувань необхідно чітко визначити, які знання та вміння важливо сформувати при вивченні дисципліни.
Важливою формою навчальних занять, призначених для вивчення теоретичного матеріалу, є лекція. З неї починається знайомство студента з дисципліною, вона закладає основи наукових знань. Кожна окрема лекція є елементом курсу лекцій, який охоплює матеріал з організації і планування діяльності аграрних формувань, тематика яких визначається робочою навчальною програмою. Лекція визнана провідною формою організації навчання, оскільки в ній послідовно та систематизовано розкриваються основні питання методології.
Зміст лекції визначається робочою навчальною програмою, але лектор має право не обмежуватися у питаннях трактування навчального матеріалу, формах активізації пізнавальної діяльності студентів.
Після організаційного моменту у вступі перераховують програмні питання. Їх не повинно бути більше п'яти. Особливу увагу слід приділяти характеристиці списку рекомендованих джерел, включаючи інтернет-ресурси. Далі формулюється основна мета лекції, яка повинна мати навчальну, стимулюючу, професійну та виховну спрямованість.
В основній частині відповідно до навчальної програми розкривається зміст матеріалу.
В заключній частині лекції лектор підводить підсумки викладеного, дає відповіді на поставлені студентами питання, а при їх відсутності для активізації пізнавальної діяльності та контролю може запропонувати питання, які потребують коротких відповідей.
Відповідно до педагогічних вимог кожна лекція повинна носити закінчений характер, що потребує ретельного планування лекційної діяльності викладача.
Лекція як форма організації навчання має позитивні якості, а саме: можливість врахування специфіки аудиторії, емоційний вплив на слухача, врахування найновітніших наукових досягнень, безпосередній контакт з аудиторією, можливість критично оцінювати процес засвоєння матеріалу, можливість раціонально використовувати час.
При вивченні дисципліни "Організація і планування діяльності аграрних формувань" використовуються різні види лекцій.
Вступна лекція дає початок процесу навчання, визначає шляхи здійснення всіх видів і форм навчання, встановлює їх взаємозв'язок. Вона може носити характер установчо-мотиваційної. Від неї залежить сприйняття студентами наступних лекцій, тому більшість методистів вважають, що до вступної лекції необхідно готуватися найбільш ретельно.
У вступній лекції необхідно ознайомити студентів з метою та призначенням дисципліни, її місцем і роллю в системі інших професійно орієнтованих дисциплін; дати короткий огляд тем, які будуть вивчатися. У цій лекції необхідно розкрити загальну методику вивчення навчального предмету, зорієнтувати на рекомендовані основні підручники.
Студентам необхідно розповісти про всі форми занять, в тому числі і ті, що планується проводити за інноваційними методиками; про необхідність попередньої підготовки до кожної наступної лекції, вимоги до всіх видів контролю. З першої лекції студенти повинні знати про мотивацію діяльності тих з них, які працюватимуть над предметом у поза аудиторний час особливо активно.
У кожній наступній лекції зміст матеріалу повинен спонукати студентів до наступних думок:
знання дають можливість реалізувати себе професійно, оскільки ринкова економіка змушує агронома стати агрономом-аналітиком, агрономом-менеджером. Європейський та вітчизняний ринок праці потребують його фахових знань;
якщо хотіти досягти успіху, то необхідно постійно поглиблювати набуті знання.
Такий вступ дозволить уявити загальний зміст і структуру дисципліни, ознайомитися з методами роботи над вивченням матеріалу.
Тематична лекція - це всі інші лекції, які читаються для студентів денної форми навчання відповідно до робочої програми. Більшість з них розрахована на дві академічні години і носить інформаційний, проблемний характер.
У сучасних умовах роль лекції суттєво змінюється. Вона все більше виконує проблемно-настановчу функцію, яка забезпечує керування пізнавальною діяльністю студентів у процесі самопідготовки.
Педагогічним досвідом створені та існують вже відпрацьовані методики підготовки викладача до лекції. Вони включають такі етапи: аналітичний, стратегічний, тактичний, редакційний, аудиторний та контрольно-підсумковий.
Основною метою аналітичного етапу підготовки є визначення теоретичної концепції лекції: проблемний аналіз теми, формулювання основних питань, пошук відповідей на них, формулювання відповідей.
На стратегічному етапі готуються робочі тези, формулюється цільова установка, завдання та надзавдання, вибір засобів для активізації пізнавальної діяльності студентів під час проведення лекції.
Тактичний етап передбачає складання композиції лекції, підбір фактів, наочних матеріалів для візуального супроводження, вибір прийомів і засобів активізації пізнавальної діяльності студентів.
Редакційний етап включає читання вголос тесту лекції (для початківців), заміну незрозумілих слів, усунення повторів, штампів, спрощення мови. Середня довжина речення не повинна бути більше, ніж 15 слів.
Аудиторний етап підготовки до лекції передбачає орієнтацію на конкретну аудиторію слухачів, їх інтересів, настрою, можливу реакцію; розробку тактики встановлення з ними зворотного зв'язку.
Останній етап - контрольно-підсумковий. На ньому здійснюється самоаналіз змісту лекції, прогнозуються можливі питання, розробляються рішення поставлених проблемних питань.
Якість лекції характеризується теоретичним рівнем, методикою подання базових теоретичних положень та закономірностями, які лежать в їх основі, оптимальним співвідношенням необхідної і надлишкової інформації, вивільненням навчального часу для дискусій з проблемних питань удосконалення обліку, ораторським та педагогічним мистецтвом викладача.
Читання лекції потребує особливої майстерності. Головним, безумовно, є логічне розкриття змісту матеріалу. Мова не повинна бути складною, багатослівною. Говорити необхідно просто та переконливо, відверто і зрозуміло, контролювати темп та ритм мови. Оптимальним вважається темп зі швидкістю 120 слів за хвилину, із "змістовними" паузами.
Лекції повинні:
поєднувати академічні знання і професійне навчання на основі новітніх світових досягнень науки;
орієнтуватися на сучасну ділову практику і сукупність навчальних матеріалів з врахуванням накопиченого досвіду викладання;
їх зміст повинен своєчасно реагувати на зміни в ринковому середовищі;
базуватися на найсучасніших інформаційних технологіях;
оптимально поєднувати якість викладання і вчення, що передбачає високий рівень передачі знань, вмінь та навичок, спрямований на творче мислення, нетрадиційне вирішення проблем;
забезпечувати відповідні рівні засвоєння знань;
забезпечувати поточний контроль знань, при якому студент не повинен накопичувати великий обсяг незасвоєного матеріалу;
орієнтувати на самостійне здобування поглиблених знань;
активізувати пізнавальну діяльність;
сприяти формуванню особистості студента як ділової людини, якій притаманні: комунікабельність; цілеспрямованість; стресостійкість; мобільність; оригінальність.
передбачати проблемність та диференційованість як необхідну умову розвитку професійних, управлінських, самоуправлінських навичок наукової та творчої діяльності у вищих навчальних закладах;
сприяти формуванню професійної компетентності при виборі та виконанні курсової роботи;
забезпечити відповідну зрілість випускника (професійна підготовка + розвиток особистості) як критерій ефективності підготовки студентів (прагнення до самореалізації).
Оптимальна структура лекції передбачає чітку композиційну побудову (вступ, основну частину, закінчення); формулювання мети, наявність плану, характеристику джерел інформації, логічність викладення матеріалу; відокремлення кожного з питань та забезпечення взаємозв'язку між ними, узагальнення в кінці кожного розглянутого питання; виділення ключових ідей.
Цілям прищеплення умінь і навичок у процесі вивчення дисципліни "Організація і планування діяльності аграрних формувань" служать практичні заняття, які є формою навчання, при якій викладач організує детальний розгляд студентами окремих теоретичних положень навчальної дисципліни та формує вміння і навички для їх практичного застосування шляхом індивідуального виконання студентом сформульованих завдань.
Особливі вимоги до практичного заняття зумовлені завданням вищої школи підвищити якість практичної підготовки спеціалістів в умовах конкуренції, ефективного використання виробничих ресурсів, раціональної організації праці, високоефективного ведення аграрного бізнесу в умовах ринкової конкуренції, неузгодженого законодавства в досягненні стратегічних цілей керівниками деяких підприємств. Практична підготовка майбутніх спеціалістів-аграрників повинна відповідати вимогам ринкової економіки, високоефективному веденню аграрного бізнесу, розвивати широке економічне мислення, діловитість, ініціативність, підприємницькі навики, творчий підхід до вирішення питань організації сільськогосподарського виробництва з метою досягнення максимальної прибутковості кінцевих результатів.
У структурі практичного заняття має домінувати самостійна робота при методичній допомозі викладача. Інструкційні картки повинні бути продумані, зміст їх повинен сприяти активному закріпленню теоретичного матеріалу: дослідами, експериментами, розрахунками.
Ефективність практичного заняття залежить від якості застосовуваних на занятті дидактичних матеріалів. Вимогами до них такі:
завдання повинні враховувати рівень знань, стимулюючи їх подальше поглиблення, тому викладач їх складає з умовою можливості виконання (рішення);
зміст завдань повинен сприяти розумінню закладених в умові економічних та нормативно-правових залежностей, встановленню взаємозв'язку та самостійному вибору способу рішення;
сприяти закріпленню теоретичних знань, формувати нові професійні навички; не мати помилок в умові;
навчальний матеріал повинен носити цілісний характер;
забезпечувати послідовність проведення розрахунків, заповнення відповідних документів, можливість здійснювати контрольні процедури, зустрічні перевірки, вирішення взаємопов'язаних завдань за темами.
Бажано мати наскрізну задачу; бути надрукованими, включати методичні рекомендації з конкретизацією уваги як на математичних розрахунках, так і на методології їх проведення; до підготовлених завдань для проведення практичних занять мають бути підібрані відповідні бланки для їх заповнення (ознайомлення) і заздалегідь передані студентам.
Практичне заняття традиційно включає проведення попереднього контролю знань, умінь та навичок студентів, постановку загальної проблеми викладачем та її обговорення, розв'язування контрольних завдань, їх перевірку, оцінювання.
Заняття з організації і планування діяльності аграрних формувань не повинні проводитися по єдиному шаблону. Необхідно враховувати характер нового матеріалу, рівень набутих навичок та вмінь, зміст підготовлених методичних завдань. Тому потрібно застосовувати різні види занять.
В залежності від використання структурних елементів при проведенні практичної підготовки студентів з організації і планування діяльності аграрних формувань можуть бути застосовані такі різновиди практичних занять:
"Практична робота" (наприклад, ознайомлення з установчими документами, заповнення окремих реквізитів).
"Практична робота з усним опитуванням на початку заняття" (найпоширеніший вид).
"Практична робота без опитування як самостійного структурного елементу" передбачає організацію самостійної роботи студентів з систематичним опитуванням під час заняття для перевірки знань та вмінь застосовувати їх при виконанні практичної роботи.
"Практична робота з елементами викладання теоретичного матеріалу". Наприклад, студентам пропонуються вже розраховані технологічні карти, складені на основі різних технологій вирощування відповідної культури, а їм пропонується пояснити причини розбіжностей величини отриманих витрат за періодами вирощування і по культурі в цілому, що ґрунтуються на розрахунках повної та неповної виробничої собівартості.
"Практична робота з письмовим домашнім завданням" має структурну особливість: передбачається значний час для пояснення змісту та порядку виконання домашніх завдань.
"Практична робота без домашнього завдання". Вдома студенти не виконують домашнього практичного завдання, а тільки осмислюють вже вивчений матеріал, набуті практичні навички, опановують нові теоретичні положення.
На практичних заняттях важливо навчити студентів роботу проводити вдумливо, вміти аргументовано висловлювати власні думки на основі проведених розрахунків, розширювати професійну лексику та вміння відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня, виявляти навички постійної самопідготовки до заняття. Результати такої спільної діяльності викладача та студентів можуть виступати критеріями для оцінки якості навчально-виховного процесу.
Отже, підготовка та проведення навчальних занять з дисципліни "Організація і планування діяльності аграрних формувань" буде результативною лише при проведенні ретельного аналізу змісту навчального матеріалу, виборі методів найбільш адекватних дидактичній меті навчання, розвитку і виховання студентів.
Література
1. Вітвицька С. С. Основи педагогіки вищої школи: Навч. Посібник – К.: Центр навчальної літератури, 2003 – 316 с.
2. Вербило О. Ф., Кондрицька Т. П., Ярошинський В. М. Методика навчання бухгалтерського обліку. Підручник/ за ред. О. Ф. Вербило. К.: Національний аграрний університет, 2003. -604 с.
3. Вербило О. Ф., Коробова Н. М. Управлінський облік. – К.: НУБіПУ, 2011, - 392 с.
4. Коваленко О. Е. Методика професійного навчання. – Харків, 2005, -312 с.
5. Лузан П. Г. Активізація навчання у сільськогосподарському вузі. - К.: ІАЕУААН, 1996. - 150 с.


title: Методична розробка «Наш коледж» з англійської мови за професійним спрямуванням

description: Методична розробка містить навчальні матеріали, необхідні для проведення заняття із зазначеної теми з використанням інтерактивної методики, нетрадиційних форм і методів організації навчальної діяльності студентів


title: Стаття «Чому ми стали більше платити за електроенергію?» з курсу «Електричні мережі»

description:
По-перше, що таке електрична енергія?, - енергія, що передається електричним струмом (Wikipedia.org). Основною одиницею видобутку та споживання електроенергії є кіловат*година. Для більш точного опису використовують такі параметри, як напруга, частота, кількість фаз (для змінного струму) та ін.

                  p>

Загостримо нашу увагу на такому параметрі, як напруга, а саме її відхилення від номінального значення.
Суттєве значення для нормальної роботи електроприймачів має підтримання номінального рівня напруги. ДСТУ - встановлені допустимі відхилення напруги від номіналу на ±5%, при чому для АД допустимі відхилення від -5 до +10%, а для електроосвітлювальних установок від -2,5 до 5%. Покращення рівня напруги в розподільчій мережі підприємства можна досягнути за рахунок зміни величини втрати напруги в елементах мережі.
В останні роки постійно відбувається зріст енергоспоживання у населення, за рахунок збільшення побутової техніки. Електричні мережі для живлення споживачів проектувалися ще за радянських часів і не були розраховані на таке навантаження, тому що в середній статистичній квартирі в радянському союзі були тільки: лампи розжарювання (освітлення), холодильник, пило смок, пральна машина та утюг.
Тобто рівень навантаження був не великим, при порівнянні з сучасним.
Це приводить до того що споживання перевищує виробництво і як наслідок зміна частоти та напруги в меншу сторону.
До чого це приводить?
Електроприймачі припиняють працювати у нормальному режимі, а саме рівень освітлення ламп розжарювання спадає при зниженні напруги, електродвигуни змінного струму (холодильник, пральна машина) зменшують обертальний момент, а при суттєвому зниженні – просто зупиняються. Це може привести до того, що у електродвигуна пошкоджується обмотка і він виходить із ладу.
Для того щоб покрити рівень навантаження споживачів на підстанціях на трансформаторах за допомогою пристроїв регулювання напруги на трансформаторах збільшують її рівень.
Це доцільно поки присутнє навантаження, але як навантаження знижується, це нічні часи, рівень напруги піднімається угору. Що також негативно впливає на роботу електроприймачів.
Ми стали більше платити за електроенергію не тільки за рахунок підвищення тарифів на електроенергію, а і за її неякісність, тобто невідповідальність ДСТУ.
Давайте проведемо дослід. Для цього візьмемо стандартний побутовий електрочайник, вимірювальний прилад-вольтметр та годинник. В чайник наллємо 1 літру води кімнатної температури і ввімкнемо його в електричну мережу напругою 220В, передчасно включимо секундомір. Орієнтовно він відключиться через 3-4 хвилини. Повторимо дослід при напрузі 180В – час значно збільшиться, десь в середньому 10 хвилин.
Потужність чайника згідно паспортних даних становить 2кВт. З курсу електротехніки відомо, що потужність дорівнює напрузі помноженої на струм. І якщо напруга буде знижуватися то струм відповідно збільшиться при незмінній потужності електрочайника. Це приведе до того що про живлючим дротам піде більший струм, і якщо вони не розраховані на такий струм, це може привести до короткого замикання, внаслідок виходу із ладу ізоляції.
Споживану електроенергію рахує лічильник електричної енергії. І то що чайник повинен закипіти за 4 хвилини при зниженні напруги закипить за 10 хвилин, а електричний лічильник відповідно порахує 2кВт за 10 хвилин, а ні за 3-4 хвилини. З цього досвіду видно що електричний лічильник нарахує в 2.5 рази більше електроенергії, і відповідно більша сума до оплати.
А результат один – електрочайник закипів, гаманець - похудів.


title: Стаття «Застосування елементів дистанційного навчання при викладанні фахових дисциплін програмування»

description: Метою статті є ознайомлення з перевагами використання технологій дистанційного навчання та з досвідом їх застосування в підготовці техніків-програмістів у ДВНЗ «Чернівецький політехнічний коледж»


title: Розробка заняття «Ecology. Environmental protection» з іноземної мови (англійської) за професійним спрямуванням

description:
План-конспект заняття на заявлену тему з мультимедійною підтримкою (медіапрезентація додається), мета якого - систематизувати та узагальнити знання з теми, розвивати навички усного мовлення; розвивати навички діалогічного та монологічного мовлення; вміння самостійно вирішувати проблеми на основі вив

                  ченої лексики, виражати аргументоване відношення до поставленої проблеми, правильно структурувати, узагальнювати та аналізувати матеріал; формувати відповідальне відношення до природи, проблем навколишнього середовища, сприяти вихованню екологічної культури


title: Розробка заняття «Подорож планетою комп’ютерної графіки»

description:
План-конспект заняття, мета якого - закріплення понять про векторні та растрові зображення, понять колірної системи, властивостей векторних і растрових зображень, можливостей графічних редакторів; удосконалення навичок роботи із зображеннями засобами MS Paint; розвиток пізнавальних інтересів і мисле

                  ння; виховання інформаційної культури студентів, уважності, дисциплінованості, активності, уміння працювати в команді


title: Стаття «Використання методу проектів на заняттях з німецької мови для формування й розвитку комунікативної компетенції студентів»

description:
У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що метод проектів завжди скерований на самостійну діяльність студентів - індивідуальну, парну чи групову. Метод завжди має на увазі вирішення якоїсь проблеми, що передбачає, з одного боку, використання різноманітних методів, засобів навчанн

                  я, а з іншого - інтегрування знань, умінь з різноманітних областей науки, техніки, технології


title: Методичний посібник для виконання розділу “Вибір типів і розрахунок релейного захисту” дипломного проекту для спеціальності “Технічне обслуговування і ремонт пристроїв електропостачання залізниць”

description: Методична розробка призначена допомогти студентам правильно виконати розділ «Вибір типів і розрахунок релейного захисту» дипломного проекту, що стосується теми тягової підстанції постійного або змінного струму


title: Розробка заняття «Баланс як елемент методу бухгалтерського обліку»

description: У розробці викладено методику проведення відкритого заняття з дисципліни «Бухгалтерський облік» за темою «Баланс як елемент методу бухгалтерського обліку». За видом заняття - лекція, за типом - комбіноване. Автор використовує різноманітні методичні прийоми та мультимедійні засоби навчання


title: Стаття «Формування соціокультурної компетентності майбутніх аграріїв у процесі вивчення гуманітарних дисциплін»

description:
Актуальність проблеми формування соціокультурної компетентності у майбутніх аграріїв зумовлена сучасними вимогами ринку праці до фахівців. Аграрна галузь потребує компетентних, мобільних та конкурентоспроможних фахівців, щоб функціонувати у полікультурному просторі для ефективної соціалізації, ко

                  мунікації з представниками різних культур та народів.
Соціокультурні зміни в процесі євроінтеграції зумовлюють встановлення нового типу міжкультурних відносин. Для майбутніх аграріїв з’являються нові можливості та перспективи співпраці із зарубіжними країнами, що сприяє розширенню культурних меж, розвитку діалогу культур, взаємодії та розумінню інших культурних цінностей. Сучасний особистісний розвиток майбутніх аграріїв, готових до міжкультурного спілкування, не можливий без сформованої соціокультурної компетентності.
Для успішного міжкультурного спілкування, окрім знань про іншомовну країну, майбутній фахівець повинен добре знати культуру своєї країни, а також мати високий рівень загальної культури. Особливість студентів аграрного вищого навчального закладу полягає не лише у різноманітті молоді з різним загальним рівнем культури, характером, звичками, досвідом, але й у тому, що сільська молодь здебільшого складає студентський контингент, і це, в свою чергу, зумовлює особливості їх мислення, поведінки, соціальних норм та цінностей.
Місто для сільських студентів є новим соціокультурним середовищем, до якого їм потрібно адаптуватися. Від позитивної адаптації сільського студента в умовах ВНЗ залежить формування його особистості. Найважливішу роль у подоланні культурного бар’єру сільської молоді відіграє взаємодія із соціальним середовищем, ступінь включеності суб’єкта в соціум.
Ключовим аспектом соціалізації особистості, розвитку її як компетентного фахівця вважається процес набуття нею професійно значущих та життєвих якостей. З-поміж професійно-особистісних якостей, необхідних для успішної діяльності та розвитку особистості аграрія, можна виокремити спільні ознаки: мобільність, здатність приймати адекватні рішення, витривалість, спостережливість, емпатія та толерантність, здатність пристосовуватись до нових умов.
Одним із важливих компонентів соціальної адаптації студентів є також формування ціннісних орієнтацій. Від рівня засвоєння та оволодіння ціннісними орієнтаціями залежить якість професійної підготовки майбутніх фахівців-аграріїв. За період навчання у вищому навчальному закладі відбувається індивідуалізація особистості, формування її життєвих настанов та цілей; затвердження у поведінці ціннісних орієнтацій, зокрема соціокультурних. Формування професійних ціннісних орієнтацій у процесі підготовки майбутніх фахівців в аграрному ВНЗ забезпечують міжпредметні зв’язки гуманітарних дисциплін.
В аграрних вищих навчальних закладах викладаються такі гуманітарні дисципліни як "Українська мова за професійним спрямуванням", "Іноземна мова", "Історія України", "Історія української культури", "Українознавство", "Релігієзнавство", "Психологія", "Соціологія", "Філософія". Всі ці дисципліни сприяють формуванню соціокультурної компетентності майбутніх аграріїв. Завдяки міжпредметним зв’язкам навчання проходить у співставленні, діалозі культур, в результаті чого відбувається осмислення цінностей рідної країни та загальнолюдських цінностей.
Це дає можливість для формування таких ціннісних орієнтацій як патріотизм, інтернаціоналізм, толерантність, критичність мислення, здатність до співпраці в умовах різниці поглядів та переконань, усвідомлення власної гідності та повага до гідності інших, почуття співучасті у світовій культурі, формування гуманістичного світогляду. Гуманітарні знання дають можливість підвищити загальну культуру, формують громадянську позицію, допомагають формувати соціальні норми поведінки, збагачують знаннями міжособистісного спілкування.
Особистісний та професійний розвиток фахівця-аграрія, ефективне входження його у сферу професійної соціалізації значною мірою залежить від рівня сформованості комунікативних умінь. Роль комунікації у професійній діяльності аграріїв зростає відповідно до вимог виробництва. Сучасний фахівець аграрної галузі повинен володіти культурою професійного, іншомовного та міжкультурного спілкування, вміти правильно й виразно висловлюватися, використовуючи різні стилістичні засоби української та іноземної мов, самостійно поповнювати свої знання.
Особливого значення в аграрних вищих навчальних закладах надається вивченню іноземних мов. Сьогодні вивчення іноземної мови є невід’ємною складовою системи професійної освіти. Підвищенню практичної значущості іноземної мови в аграрних ВНЗ сприяє розвиток контактів з іноземними партнерами, що вимагає від майбутніх фахівців знання професійної лексики й комунікативних навичок.
Крім того, в результаті встановлення партнерських зв’язків між вищими навчальними закладами багато студентів бере участь у різноманітних міжнародних програмах, конференціях, що також вимагає якісної мовної підготовки. Ефективне спілкування іноземною мовою є важливим показником професійної культури фахівця в галузі сільського господарства та загальнокультурного розвитку особистості. Іноземні мови грають важливу роль у реалізації ідеї соціокультурної адаптації.
За допомогою іноземних мов відбувається "діалог культур" – рідної та іноземної – як підґрунтя концепції іншомовної освіти. Аграрно-промисловому комплексу потрібні фахівці, які володіють іноземною мовою з метою комунікації і задля самовдосконалення як особистості, яка розвивається в соціокультурному середовищі. Таким чином, знання іноземної мови підвищує конкурентоспроможність і мобільність фахівців, є важливим для отримання престижної роботи та кар’єрного зростання.
Важливим для соціокультурної компетентності є професійне спілкування в іншомовному середовищі. Для покращення психологічної адаптації в іншомовному середовищі в процесі підготовки студентів-аграріїв доцільно застосовувати різні види соціопсихологічних тренінгів особистісного зростання: аутотренінг, тренінг ділового спілкування, тренінг-діалог тощо. Розвиток у студентів-аграріїв якостей, що сприяють позитивному вирішенню конфліктних ситуацій, навичок співпраці, поваги до інших та емпатії, допоможе у майбутньому бути конкурентоспроможними на міжнародному ринку праці. Отже, сформовані нові соціальні та культурні якості дозволяють особистості легше пристосовуватися до соціальних умов, соціокультурних норм та правил життя у соціумі.
Вивчення майбутніми аграріями гуманітарних дисциплін спрямоване на розвиток у них соціально-особистісних компетенцій, які сприяють більш ефективній соціалізації та адаптації випускників у змінних соціокультурних умовах. Соціально-особистісні компетенції майбутніх фахівців-аграріїв засновані на моральних якостях, соціальній відповідальності, комунікативних уміннях тощо. У результаті студент повинен оволодіти наступними соціально-особистісними компетенціями: володіти якостями громадянськості; бути здатним до соціальної взаємодії, міжособистісної комунікації, рефлексії, роботі в команді. Зазначені компетенції є необхідними для входження майбутніх аграріїв у соціум, для їхньої професійної адаптації та реалізації в професійній діяльності.
Таким чином, формування соціокультурної компетентності майбутніх аграріїв у процесі вивчення гуманітарних дисциплін передбачає засвоєння особистістю системи національних та загальнолюдських цінностей, толерантне ставлення до культурних цінностей інших народів, прояв поваги до культурних надбань рідної країни, усвідомлення своєї національної значущості.
Список використаних джерел
1. Ляшенко І. В. Апробація психологічного компонента спеціального курсу підготовки майбутніх аграріїв до реалізації міжнародних фахових програм [Електронний ресурс] / І. В. Ляшенко // Народна освіта. – 2009. – Вип. 1 (7). – Режим доступу до журн.: http://narodnaosvita. kiev. ua/Narodna_osvita/
vupysku/7/statti/3lyashenko. htm.
2. Фоменко Т. М. Міжпредметні зв’язки соціально-гуманітарних дисциплін як педагогічна умова формування соціокультурної компетентності майбутніх аграріїв / Т. М. Фоменко // Педагогічні науки: теорія, історія, інноваційні технології: наук. журнал / голов. ред. А. А. Сбруєва. – Суми: Вид-во СумДПУ імені А. С. Макаренка, 2015. – №5 (49). – C. 414 – 422.


title: Стаття «Диференціація навчання як засіб формування математичних компетенцій студентів»

description:
У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що принцип диференційованого навчання дає найефективніший результат у досягненні конкретних педагогічних цілей. Щоб отримати такий результат, впроваджуючи диференційоване навчання, потрібно дотримуватись основних положень і вимог до здійсне

                  ння рівневої диференціації


title: Розробка заняття «Складні розрізи. Позначення» з технічного креслення на 1-му курсі

description:
План-конспект заняття з мультимедійною підтримкою (медіапрезентація додається), навчальна мета якого - закріпити знання про перерізи та прості розрізи, їх утворення, зображення на кресленні; сформувати знання про складні розрізи, їх позначення; навчитись якнайповніше уявляти форму предмета; сприяти

                  формуванню навичок самостійної роботи з опорними конспектами, робочими кресленнями деталей, які містять розрізи


title: Розробка заняття «Міжнародна транспортна документація» з англійської мови за професійним спрямуванням

description:
План-конспект заняття з методичними додатками, практична мета якого - актуалізувати й активізувати професійний лексичний запас з теми; тренувати усне мовлення в типовій професійній ситуації; навчати розуміти й відтворювати на слух короткі монологічні повідомлення з теми; навчитися працювати з профес

                  ійною документацією; удосконалювати навички спілкування у ході спільного обговорення завдань