title: Стаття «Методичний семінар: працюємо над єдиною науково-методичною проблемою»

description:
Сучасний світ з прискореним оновленням знань та цінностей висуває все більш жорсткі вимоги до особистості, її моральної свободи та відповідальності, її здатності самостійно навчатись та адаптуватись до змін, постійно професійно вдосконалюватись. Як наслідок, постає питання фахової компетен

                  тності педагогів, з’являються нові «критерії оцінювання» їх професійності: стійка мотивація пізнання нового, здатність педагогічних працівників до самоосвіти, усвідомлення ними необхідності навчатися впродовж всього професійного життя [1]. Формування мотивації професійного зростання, стимулювання самовдосконалення та прагнення до самореалізації, «підняття» рівня педагогічної діяльності (від репродуктивного до раціоналізаторського та конструктивного, до новаторського) – сучасні завдання методичної служби навчального закладу [2]. Важливу роль у самовдосконаленні педагога відіграє науково-методична діяльність. У професійно-технічному навчальному закладі здійснюється колективна та індивідуальна науково-методична робота. Колективні форми методичної роботи використовуються з метою вироблення єдиного підходу до вирішення певних проблем, обговорення актуальних питань організації навчально-виховного процесу, аналізу результатів колективної діяльності, вивчення і поширення кращого педагогічного досвіду, науково-технічної та педагогічної інформації. Колективними формами методичної роботи є: педагогічна рада, методичні комісії, теоретичні та практичні семінари, науково-практичні конференції, педагогічні читання тощо [3]. Індивідуальна науково-методична діяльність педагога спрямована на усвідомлену, цілеспрямовану, планомірну та безперервну роботу щодо вдосконалення його теоретичної та практичної підготовки. Найважливішою індивідуальною формою науково-методичної роботи є індивідуальна робота над науково-методичною темою (проблемою) та самоосвіта [4]. Проблемні семінари, семінари-практикуми, лекторії, як колективні форми методичної роботи, організовуються з метою поглибленого навчання найбільш важливих питань навчально-виховного процесу, пропаганди та впровадження конкретного передового досвіду і проводяться диференційовано залежно від поставлених завдань, складу педагогічних працівників, рівня їх професійної компетентності [3]. В науковій та методичній літературі визначено різні види та типи колективних форм методичної роботи [4, 5]. Класифікацію методичних семінарів можна узагальнити наступним чином: 1) за функціональним призначенням: методичні семінари теоретичної підготовки з педагогіки та психології і підвищення кваліфікації педагогів (такі семінари проводяться у вигляді лекторію або практичного заняття); методичні семінари узагальнення та обміну досвідом (такі семінари організовуються за аналогом науково-практичних конференцій), 2) за формами проведення: традиційні (у вигляді докладу з обговоренням, серії повідомлень із загальної тематики, які можуть включати теоретичну, практичну, підсумкову частини); альтернативні або нетрадиційні (ділова гра, проблемний семінар, «круглий стіл», презентація методичної розробки, «педагогічний аукціон» тощо). 3) за складом учасників: методичні семінари, в яких приймають участь педагоги певного напряму, розширені, в яких приймають участь всі педагоги навчального закладу; 4) за періодичністю: постійно діючі, що забезпечують потреби окремої категорії педагогів (педагогів певного циклу дисциплін, молодих педагогів тощо, тематика яких може мати певну циклічність), методичний семінар (або серія семінарів), що проводиться одноразово, за необхідністю, для виконання певних методичних завдань. Після процесу виявлення, проектування, обґрунтування та ухвалення єдиної науково-методичної проблеми розробляється перспективний план науково-методичної діяльності педагогічного колективу, який повинен охопити весь термін роботи над темою (від 3 до 5 років), розробляється система роботи навчального закладу над ЄНМП, де закладаються етапи діяльності, визначаються завдання на кожен етап тощо [6]. До роботи над ЄНМП залучаються всі педагогічні працівники навчального закладу. Виходячи із загальної системи доцільно розробити і систему методичного керування, супроводу, координації, зокрема спланувати тематику та форми проведення методичних семінарів, які б відповідали проблемі, «оновлювали» і систематизували знання педагогів з психології та педагогіки, методів та технологій педагогічної діяльності, узагальнювали педагогічний досвід, удосконалювали професійну діяльність педагогів. Розглянемо детальніше на конкретному прикладі. Творчою групою розроблено та ухвалено педагогічною радою навчального закладу єдину науково-методичну проблему: «Розвиток в учнів професійнозначущих якостей особистості засобами педагогіки толерантності». Визначаємо мету: створення педагогічних умов розвитку в учнів професійнозначущих якостей особистості, що основуються на принципах толерантності, а саме: розширення загального кругозору учнів, сприяння розумінню громадянських прав та свобод, поглиблення знань загальних етичних принципів та етичних принципів професійної діяльності; виховання на засадах поваги до особистості кожної людини та сприяння розвитку почуття відповідальності за свої дії; розвиток емпатичного розуміння іншої людини, що стає основою толерантності; удосконалення змісту, форм і методів навчання, поширення таких педагогічних прийомів, що сприяють розвитку міжособистісної толерантності: практичні вправи, ігри, кейсові завдання, проблемні та виробничі ситуації, їх презентація (робота в міні-групах); навчальні, творчі проекти, їх презентація (робота в міні-групах); групові форми організації навчання, що дозволяють відпрацьовувати уміння та навички спілкування, вирішення конфліктних ситуацій в колективі на засадах толерантного ставлення до іншої людини; толерантне ставлення педагогів до учнів, створення умов для відкритого діалогу, повага їх думок, міркувань, переконань. Завданнями науково-методичної діяльності можна вважати: удосконалення змісту, форм і методів навчання та виховання учнівської молоді, забезпечення формування в учнів професійно значущих якостей особистості, що базуються на принципах толерантності; забезпечення розвитку педагогічної майстерності педагогічних працівників, творчого професійного мислення та ініціативи, здатності трансформувати теоретичні знання у практичній роботі; інформаційне забезпечення педагогічних працівників з проблем педагогіки, психології, передового педагогічного досвіду з ЄНМП; організаційно-методична допомога у самоосвіті, у колективній та індивідуальній роботі педагогічних працівників над ЄНМП; удосконалення комплексно-методичного забезпечення предметів і професій, сприяння створенню методичних розробок, наочних засобів навчання тощо; сприяння у підготовці до атестації педагогічних працівників. Визначаємо організаційну структуру роботи педколективу над ЄНМП: Основні колективні форми науково-методичної роботи педагогічна рада; методична рада; методичні комісії; теоретичні та практичні методичні семінари; науково-практичні конференції. Індивідуальна науково-методична робота педагогічних працівників. Загальну організацію роботи над єдиною науково-методичною проблемою здійснює директор. Безпосередніми організаторами методичної роботи є заступник директора з навчально-методичної роботи та методист. Розробляємо систему роботи педагогічного колективу над ЄНМП: І етап (один календарний рік). Концептуально-організаційний аналітична робота та психолого-педагогічна підготовка колективу до впровадження нової педагогічної ідеї (лютий-травень першого року); робота творчої групи щодо вибору і обґрунтування єдиної науково-методичної проблеми навчального закладу (травень-червень); ухвалення ЄНМП педагогічною радою та планування роботи МК, педагогів, виходячи з науково-методичної проблеми ПТНЗ (вересень), проведення тематичних педрад та методичних семінарів (вересень-грудень); робота педагогів з науково-методичною літературою, обговорення на засіданнях методичних комісій (вересень-грудень); планування науково-методичної роботи, проектування тем методичних комісій та індивідуальних тем (питань) педагогів, (вересень-грудень). ІІ етап (1,5 року). Теоретичне вивчення проблеми проведення тематичних педрад та методичних семінарів; вивчення теорії проблеми на засіданнях методичних комісій, робота творчих груп, самоосвіта педагогічних працівників училища; координація науково-методичної роботи педагогічних працівників методичною службою училища; розроблення педпрацівниками уроків, виховних заходів за результатами теоретичної роботи над темою (побудування прийомів, методик тощо); підготовка методики діагностики учнівських груп психолого-педагогічною службою училища. ІІІ етап (один навчальний рік). Практичне дослідження проблеми проведення засідань методичних комісій; діагностика учнів за розробленою психолого-педагогічною службою училища методикою (початок навчального року), фіксація результатів; проведення уроків, виховних заходів за результатами теоретичної роботи над темою (апробація, перевірка на практиці теоретично побудованих прийомів, методів) (протягом навчального року); повторна діагностика учнів (кінець навчального року), відстеження динаміки; попередній аналіз результатів роботи над ЄНМП за індивідуальними звітами. ІV етап (1,5 року). Підведення підсумків роботи над ЄНМП (систематизація накопиченого матеріалу та узагальнення досвіду) поширення досвіду педагогів училища за результатами роботи над проблемою: проведення відкритих заходів, майстер-класів, авторських уроків та виховних годин, тематичних методичних семінарів тощо. аналіз роботи педагогічного колективу над проблемою, розробка рекомендацій, проведення науково-практичної конференції; видання інформаційно-методичного збірника училища; удосконалення комплексно-методичного забезпечення предметів і професій; проектування нової ЄНМП. Плануючи тематику методичних семінарів на першому етапі необхідно зосередити увагу на питаннях організації роботи педагогічного колективу, методичних комісій та педагогів, на теоретичній підготовці педагогів. Для конкретизації тематики семінарів доцільно періодично проводити опитування, анкетування педагогів. На першому етапі на основі загальної проблеми визначаються теми методичних комісій з урахуванням специфіки предмета, циклу предметів, професії, яку отримують учні, формулюються індивідуальні теми педагогів. Семінар «Планування роботи педагогічного колективу над єдиною науково-методичною проблемою» (за призначенням: семінар теоретичної підготовки, за формою: традиційний, семінар-лекція, термін проведення: жовтень). Програма: Нормативні документи з організації науково-методичної роботи у професійно-технічному навчальному закладі. Система роботи педагогічного колективу над ЄНМП. Планування роботи методичних комісій. Індивідуальна науково-методична діяльність педагога. Алгоритм розробки тем МК та індивідуальних тем педагогів виходячи із ЄНМП. Мета: сприяти плануванню індивідуальної науково-методичної діяльності педагогів та плануванню роботи МК. Завдання: ознайомити педагогів з нормативною документацією щодо методичної роботи у ПТНЗ, основними принципами її організації; завданнями методичної комісії щодо координації індивідуальної роботи членів МК, узагальнення матеріалів із реалізації єдиної методичної проблеми; основними етапами індивідуальної роботи та структурою звіту педагога про роботу над ЄНМП; алгоритмом розробки тем МК та індивідуальних тем педагогів виходячи із ЄНМП. Семінар «Поняття про толерантність в контексті навчально-виховного процесу» (за призначенням: семінар теоретичної підготовки, за формою: традиційний, семінар-бесіда, термін проведення: січень). Програма: Поняття про педагогіку толерантності. Педагогічні умови формування толерантності. Поняття про педагогічну толерантність. Мета: сприяти теоретичній підготовці педагогів до роботи над індивідуальною науково-методичною проблемою. Завдання: ввести педагогів в понятійно-категоріальний апарат проблеми, обговорити та визначити педагогічні умови формування толерантності; охарактеризувати вимоги педагогіки толерантності до особистості учителя, скласти «портрет вчителя». Семінар «Педагогічні умови формування толерантності» (за призначенням: семінар теоретичної підготовки, за формою: традиційний, семінар-лекція, термін проведення: червень). Програма: Основні етапи морального розвитку особистості. Соціалізація особистості. Поняття про міжособистісну толерантність. Методи формування толерантних установок. Традиційні та нетрадиційні методи навчання. Мета: сприяти теоретичній підготовці педагогів до роботи над індивідуальною науково-методичною проблемою. Завдання: продовжити вводити педагогів в понятійно-категоріальний апарат проблеми; поглибити та систематизувати знання педагогів з педагогіки та психології; визначити ефективні методи педагогічного впливу в інтелектуальній, емоційній, мотиваційній, вольовій та предметно-практичній сфері. визначити сильні сторони традиційних та нетрадиційних методів навчання. Плануючи тематику методичних семінарів на другому етапі активізуємо роботу педагогічного колективу, сприяємо розвитку творчості педагогів. Семінар «Шляхи розвитку міжособистісної толерантності. Активне навчання» (за призначенням: підвищення кваліфікації педагогів, за формою: нетрадиційний, проблемна лекція (перша частина), семінар-практикум (друга частина), термін проведення: жовтень). Програма: 1. Активне навчання як засіб розвитку міжособистісної толерантності: технологія навчального співробітництва, метод навчальних проектів, кейс-метод та метод навчальних ситуацій, метод навчальних виробничих ситуацій. 2. Метод навчальних та виробничих ситуацій і робота в «малих групах»: навчаємося навчати. Мета: сприяти теоретичній підготовці педагогів та творчому осмисленню проблеми. Завдання: поглибити та систематизувати знання педагогів щодо активних методів навчання та групових форм організації навчання, визначити сильні та слабкі сторони цих методів, сприяти розвитку творчості, практичних навиків та професійних вмінь педагогів. На методичному семінарі-практикумі викладачі мають можливість не тільки ознайомитись детальніше з вищевказаними педагогічними технологіями, методами та прийомами, але й виступити в ролі учнів, які виконують ситуаційне завдання з теоретичної дисципліни, навчальну виробничу ситуацію та співпрацюють в «малій групі». Для вивчення було підготовлено три ситуаційних завдання з економіки, що містять питання соціальної відповідальності бізнесу, безпеки товарів та екологічної безпеки, питання державного регулювання та контролю бізнесу. Також було підібрано три виробничі ситуації з предмету «технології приготування їжі з основами товарознавства». На семінарі було сформовано три групи з викладачів для виконання ситуаційних завдань та три групи майстрів виробничого навчання для роботою над виробничими ситуаціями. Педагоги колективно знаходили відповіді на питання, аргументували власну позицію, робили висновки та презентували рішення ситуацій. Семінар «Педагогічна толерантність як професійно важлива якість педагога» (за призначенням: підвищення кваліфікації педагогів, за формою: нетрадиційний, лекція та практикум (перша частина), майстер-клас (друга частина) термін проведення: січень). Програма: Особистісна та когнітивна характеристика педагогічної толерантності. Компоненти педагогічної толерантності. Механізми та фактори її формування. Колектив: ролі в групі. Сутність конфлікту. Традиційний та нетрадиційний погляди на конфлікт. Стратегії розв’язання конфлікту. Мета: сприяти теоретичній підготовці педагогів та творчому осмисленню проблеми. Завдання: поглибити та систематизувати знання педагогів з педагогіки та психології, визначити параметри толерантної взаємодії викладача та учня; сприяти розвитку творчості, практичних навиків та професійних вмінь педагогів. На семінарі педагоги вирішували конфліктні ситуації, педагогічні ситуації, що містять проблеми систем «учень-вчитель», «учень-учень». Педагогам було запропоновано вибрати з числа варіантів реагування на дану ситуацію такий, котрий з педагогічної точки зору найбільш правильний, або визначити свій варіант дії, аргументувати його. Практичним психологом навчального закладу було проведено майстер-клас з арт-терапії, ознайомлено педагогів з синхрогімнастикою за методом «Ключ» Х. Алієва. Семінар «Методи діагностики толерантності» (за призначенням: підвищення кваліфікації педагогів, за формою: нетрадиційний, лекція та практикум (перша частина), гра (друга частина), термін проведення: червень). Програма: Узагальнена характеристика толерантної особистості Гордона Оллпорта. Фактори формування толерантності. Рівні сформованості толерантності (за О.П.Погодіною). Специфічні та неспецифічні методи дослідження толерантності. Чи толерантна я особистість? (тестування педагогів). Гра: «Толерантність та інтолерантність». Мета: сприяти теоретичній підготовці педагогів та творчому осмисленню проблеми. Завдання: поглибити та систематизувати знання педагогів з педагогіки та психології, підготувати педагогів до проведення діагностики учнівських груп, сприяти розвитку творчості, практичних навиків та професійних вмінь педагогів. Гра «Толерантність та інтолерантність». Для початку педагогам пропонується колективно заповнити таблицю «Толерантна та інтолерантна особистість». Наприклад, толерантна особистість: повага та визнання рівності, відмова від домінування та насильства, визнання багатомірності та різноманіття людської культури, моральних норм та вірувань, готовність взаємодіяти з людьми на основі згоди тощо; інтолерантна особистість: перевага позиції, що моя система поглядів, образ життя, група, до якої я належу, - вищі за інші; неготовність взаємодіяти з «інакшою» людиною, зневага та приниження інших тощо. Потім учасники семінару розбиваються на дві групи: «толерантні» та «інтолерантні» (за жеребкуванням) і вирішують запропоновані ситуації з означеної позиції. На третьому етапі доцільні індивідуальні консультації педагогів психолого-педагогічною та методичною службою щодо проведення діагностування учнівських груп, аналізу результатів, підготовки звіту. За необхідністю (після проведення опитування педагогів) можна провести методичний семінар щодо процесу підготовки та оформлення методичних розробок. Семінар «Навчально-методичні роботи. Види. Вимоги до змісту та оформлення» (за призначенням: підвищення кваліфікації педагогів, за формою: традиційний, семінар-лекція, термін проведення: січень). Програма: 1. Види навчально-методичних робіт. 2. Критерії оцінювання навчально-методичних робіт 3. Вимоги до змісту та оформлення навчальних посібників, курсу лекцій, практикумів, методичних рекомендацій щодо виконання лабораторної роботи тощо, тестів, збірників задач тощо, методичних розробок окремих тем, уроків. Мета: сприяти теоретичній підготовці та активізувати творчість педагогів. Завдання: поглибити та систематизувати знання педагогів щодо характеристик навчально-методичних робіт, вимог до їх змісту та оформленню, орієнтувати педагогів на вибір форми навчально-методичної роботи, розглянути варіанти оформлення деяких навчально-методичних робіт, сприяти розвитку творчості, навиків та професійних вмінь педагогів. Плануючи тематику методичних семінарів на четвертому етапі систематизуємо матеріал та узагальнюємо досвід. На цьому етапі можна рекомендувати організовувати методичні семінари у вигляді «круглого столу», творчих звітів методичних комісій та окремих педагогів, у вигляді презентацій методичних розробок, дидактичних матеріалів, у формі науково-практичної конференції. Література Пухова Л.П. Сучасні підходи до професіоналізму вчителя в різних освітніх системах // Шляхи освіти. - 2001. - № 1. Уфімцева С. Формуємо творчу особистість // Директор школи. - 2005. - No48 (384). - С.18-20. Положення про методичну роботу в професійно-технічному навчальному закладі. Додаток № 1 до Наказу МОНУ № 582 від 12.12.2000. – http://osvita.ua/legislation/proftech/3306/ Організація науково-методичної роботи у професійно-технічному навчальному закладі (методичні рекомендації). Упорядник Л.М. Павлова. – К.: ІІТіЗО МОНУ, 2009. – 50 с. Кленова Н. В., Буйлова Л.Н. Рекомендации по подготовке и проведению конференций, симпозиумов и семинаров (для работников системы дополнительного образования детей). – М: ЦРСДОД, 2001. Організація роботи методичних комісій професійно-технічних навчальних закладів / Методичні рекомендації. – Ужгород: НМЦ ПТО у Закарпатській області, 2011. – 25 с. Борытко Н.М., Соловцова И.А., Байбаков А.М. Введение в педагогику толерантности: учебное пособие для студентов педагогических вузов; под ред. Н.М. Борытко. - Волгоград: Изд-во ВГИПК РО, 2006. - 80 с. (Сер. "Гуманитарная педагогика". Вып. 9). – http://window.edu.ru/resource/294/63294 Клепцова Е.Ю. Психология и педагогика толерантности: Учебное пособие для вузов. – С-Пб: Академический проект. – http://ecat.mpgu.info/Opac/index.php?url= /notices/index/ IdNotice:328450/Source:default Вихватень Л.В. Кейс-метод: пути повышения эффективности обучения // Традиції та інновації викладання гуманітарних дисциплін у вищій школі: Матеріали до міжнародної науково-практичної конференції. – Дніпропетровськ, НГУ, 2004. Волкова Н.П. Методи активізації навчання // Педагогічна майстерність: фахова професіоналізація та інноваційні підходи: Матеріали науково-методичного семінару. – Дніпропетровськ: ДУЕП, 2010. Подготовка учебных изданий в вузе: Методические рекомендации для преподавателей высших учебных заведений / под ред. В.В.Латкина; Институт экономики и управления в медицине и социальной сфере. – Краснодар; ИЭиУМиСС, 2006.

category: Методика та технологія


title: Стаття «Деякі вправи для формування обчислювальних навичок з урахуванням вимог ключових математичних компетентностей»

description:
У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що з метою підвищення ефективності та якості навчання слід приділяти особливу увагу оперативному контролю для з’ясування якості засвоєного, розкриття прогалин у знаннях дітей і подальшого планування й проведення корекційної роботи з виявлен

                  их проблем

category: Методика та технологія


title: Стаття «Застосування ресурсів “Hot Potatoes” під час навчання молодших школярів»

description:
Постановка проблеми. Зараз у світі електронне навчання (e-learning) розвивається досить активно, чому сприяє підвищений попит на освітні послуги та рівень розвитку ІКТ. Найбільше користувачів електронного навчання налічується в США та Канаді. Серед Європейських країн лідерами є В

                  еликобританія, Германія, Італія та Франція [1]. Електронне навчання для школярів. Ця тема є актуальною, так як сучасні інформаційні технології відкривають нові перспективи для підвищення ефективності навчального процесу. Реалізація даного питання передбачена на державному рівні, а саме Законом України «Про основні засади розвитку інформаційного суспільства в Україні на 2007-2015 роки» [4]. Сьогодні електронне навчання в Україні може повноцінно розвиватися при наявності нормативно-правової бази; навчальних закладів електронного навчання; кваліфікованих викладачів; навчальних програм і курсів; відповідної матеріально-технічної бази; фінансової підтримки тощо. Дані про стан електронного навчання в нашій країні та в усьому світі свідчать про нагальну необхідність його стимулювання, щоб забезпечити динамічний і прогресивний розвиток та впровадження на всіх рівнях освіти, тому що електронне навчання є інноваційною технологією, спрямованою на професіоналізацію та підвищення мобільності тих, хто навчається, і на сучасному етапі розвитку ІКТ воно може розглядатися як технологічна основа фундаменталізації освіти [2]. Аналіз останніх досліджень та публікацій. Проблеми електронного навчання вивчаються у роботах таких учених, як Т.Андерсон, Р.Гаррісон, С.Крамер, С.Кретчер, В.Тальхаймер, Р.Шанк, С.Фішер та ін. Різноманітні моделі організації контенту для навчальних об' єктів розглядаються у роботах таких дослідників, як Р.Бек, Б.Брокбанк, К.Брукс, Д.Вайлі, Р.Донельсон, С.Крамер, С.Метрос, П.Моган, Л.Мортімер, П.Равасіо, Й.Сакурай, С.Шлуеп, В.Ходгінз. Вивченням методичних підходів до застосування ресурсів Hot Potatoes у навчальному процесі займалися Л.Макаревич, А.Шмир, М.Бовтенко. Мета статті – узагальнити відомості про особливості ресурсів Hot Potatoes, окреслити їх роль і місце під час навчання молодших школярів. Виклад основного матеріалу. Наведемо декілька тлумачень поняття «електронне навчання». У своїй праці С.Шляхтіна спирається на тлумачення М.Розенберга, який зазначає, що e-Learning – використання Інтернет-технологій для надання широкого спектра рішень, що забезпечують підвищення знань та продуктивності праці; e-Learning базується на трьох основних принципах: робота проводиться в мережі; доставка навчального контенту кінцевому користувачу здійснюється за допомогою комп’ютера з використанням стандартних Інтернет-технологій [6]. Фахівці ЮНЕСКО вважають, що e-Learning – це навчання за допомогою Інтернет і мультимедіа [1]. Спираючись на це визначення електронного навчання, можна віднести до нього програму Hot Potatoes. Hot Potatoes – інструментальна програма-оболонка, що надає викладачам можливість самостійно створювати інтерактивні завдання і тести для контролю і самоконтролю учнів і студентів без знання мови програмування і залучення спеціалістів в області програмування. За допомогою програми можна створити 10 типів вправ і тестів з різноманітних дисциплін з використанням текстів, графічної, аудіо і відеоінформації [7]. Як зазначає М.Бовтенко, особливістю цієї програми є те, що створені завдання зберігаються в стандартному форматі веб-сторінки: для їх використання учням потрібен тільки веб-браузер, тому їм не потрібна програма Hot Potatoes: вона потрібна тільки вчителям для створення і редагування вправ [3]. Л.Макаревич у своїй роботі говорить, що цей набір програм використовується дуже широко по всьому світу, а створені завдання і тести легко вбудовуються в систему дистанційного навчання Moodle. До складу Hot Potatoes входять 5 блоків програм для створення завдань і тестів різних видів. Кожен блок може бути використаний як самостійна програма. JQuiz – Вікторина – питання з множинним вибором відповіді (4 типи завдань).JCloze – заповнення пропусків.JMatch – встановлення відповідностей (3 типи завдань).JCross – кросворд.JMix – встановлення послідовності.Всі вправи виконуються в режимі самоконтролю (режим тестування передбачений тільки для питань із множинним вибором відповіді). Результат виконання завдань оцінюється у відсотках. Невдалі спроби приводять до зниження оцінки [5]. Учні можуть отримати доступ до розроблених завдань і тестів за допомогою звичайного браузера. Установка програми Hot Potatoes учням не потрібна. У результаті аналізу особливостей програми Hot Potatoes та змісту й структури навчальної програми для молодших школярів були розроблеі відповідні методичні рекомендації. Так, якщо говорити про усні уроки, то під час їх вивчення доцільно розробити короткі завдання в програмі Hot Potatoes і використовувати їх для актуалізації уваги і самостійності учнів на заняттях. Також корисним є застосування Hot Potatoes на письмових заняттях. Ресурси цієї програми можна застосовувати як для перевірки знань, умінь і навичок учнів, так і під час їх творчої роботи. Однією з переваг програми є те, що розроблені в ній завдання можна використовувати як в електронному так і друкованому вигляді. Якщо ж говорити про самостійну та індивідуальну роботу дітей, то можна запропонувати їм самим скласти завдання в програмі Hot Potatoes з певної теми. Але слід пам’ятати, що такі завдання потрібно давати тим учням, які добре володіють комп’ютером і контролювати вчителем. Такі завдання дають учням можливість не тільки добре опанувати матеріал з певної теми, а й вчать творчо й сучасно підходити до навчального процесу. Наприкінці вивчення певного розділу уроку доречним є проведення контролю із застосуванням програми Hot Potatoes. Програма дає можливість скласти завдання різних блоків та об’єднати їх. Так можна запропонувати учням цікаві завдання різних рівнів складності. Такий контроль проводять у комп’ютерному кабінеті. Часто буває так, що на контрольних або самостійних роботах деяким учням не вистачає часу на всі завдання. Тестова форма завдань в програмі Hot Potatoes економить час і учнів і вчителів, а також знижує психологічне напруження дітей. Висновки. Проведене дослідження дозволило з’ясувати, що застосування ресурсів Hot Potatoes сприяє підвищенню знань учнів за рахунок цікавих завдань, незвичайної форми перевірки знань та економії часу, а також позбавляє дітей психологічної напруги. Під час виконання вправ учні вільно себе почувають, а також можуть бачити, де вони припустилися помилки. Усе це дозволяє зробити висновок про необхідність запровадження елементів електронного навчання в процес навчання молодших школярів. Значної допомоги вчителю при цьому може надати застосування ресурсів Hot Potatoes. Література. Bates T. National strategies for e-learning in post-secondary education and training/ Bates Tony – UNESCO, 2001. – 132 p. e-Learning / Е-Софт Девелопмент [Електронний ресурс]. – 2011. – Режим доступу: http://www.web-learn.ru/ Бовтенко М. А./ Рекомендации по созданию интерактивных упражнений с помощью программы-оболочки Hot Potatoes: методический материал к курсу «Компьютерная лингвистика»/ Новосибирский государственный технический университет. – Новосибирск, 2004. – 68 с. Григор’єв В. М. Електроне навчання для школярів/ Григор’єв Володимир Миколайович// Моя країна – Україна! – 2009. - № 3. Макаревич Л. Г./ Руководство для преподавателей по использованию программы «Hot Potatoes v 6.0»: методический материал/ Областной Центр Информационных технологий. – Новосибирск, 2007. – 101 с. Шляхтина С. Перспективы развития дистанционного обучения в мире и в России/ Светлана Шляхтина [Электронный ресурс]// Компьютер. Пресс. – 2006. – № 1. – Режим доступа к журналу: http://www.compress.ru/article.aspx?&iid=695 Шмыр А. С./ Использование программ «Hot Potatoes v 6.0» для создания интерактивных заданий, тестов и кроссвордов: методическое пособие к курсу повышения квалификации учителей. – Калининград, 2008. – 36 с.

category: Методика та технологія


title: Стаття «Музико-терапевтична технологія “ПіснеЗнайка”»

description: У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що музико-терапевтична технологія "ПіснеЗнайка" з успіхом впроваджується в багатьох дитячих навчальних і лікувальних закладах різних регіонів України, а також використовується безпосередньо в сім’ях

category: Методика та технологія


title: Стаття «Роль екскурсій під час вивчення природознавства в початкових класах»

description:
Світ, що оточує дитину, - це передусім світ природи
з безмежним багатством явищ, з невичерпною красою
Тут, у природі, вічне джерело дитячого розуму.
В.О. Сухомлинський
Життя доводить, що в умо

                  вах, які весь час змінюються, найкраще орієнтується, приймає рішення, працює людина гнучка, креативна, здатна використовувати нові ідеї і задуми, знаходити нові підходи і рішення проблем. Слід зазначити важливість створення у дошкільному та шкільному закладах сприятливих умов для розвитку особливостей кожної дитини.
„Дитина від своєї природи, – писав В.О. Сухомлинський, – допитливий дослідник, відкривач світу. Так нехай же перед нею відкривається чудовий світ у живих фарбах, яскравих і тремтливих звуках, у казці і грі, у власній творчості, в красі, яка надихає її серце, в прагненні робити добро людям. Через казку, фантазію, через неповторну дитячу творчість – певна дорога до серця дитини. Я буду так вводити малюків у навколишній світ, щоб вони кожного дня відкривали в ньому щось нове, щоб кожен наш крок був мандрівкою до першоджерел – до чудесної краси природи“.
В основних напрямках загальноосвітньої школи підкреслюється, що „найважливіша неминуча задача школи – давати підростаючому поколінню глибокі і міцні знання основ наук, виробляти навички та уміння застосовувати їх на практиці, формувати світо уявлення“. Одним зі шляхів реалізації цих задач є включення в навчальний процес досліджень над предметами і явищами під час екскурсій.
Екскурсія – особливий вид навчальних занять, який проводиться за межами класної кімнати для безпосереднього сприйняття і спостереження учнями об’єктів та явищ, пов’язаних з вивченням програмового матеріалу.
Екскурсія як жива, безпосередня форма спілкування розвиває емоційну чуйність, закладає основи морального обличчя. Правильна організація спостережень сприяє формуванню таких важливих якостей дитини, як спостережливість і увагу, які сприяють збагаченню знань про навколишній світ. До нової програми Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України курсу «Природознавство 1-4 класи» включено ряд екскурсій, проведення яких є обов’язковим.
Екскурсії - один з основних видів занять і особлива форма організації роботи по екологічній просвіті дітей, одна з дуже трудомістких і складних форм навчання. Екскурсії проводяться поза шкільної установи, це свого роду заняття під відкритим небом.
На екскурсіях діти знайомляться з рослинами, тваринами і одночасно з умовами їх проживання, а це сприяє утворенню первинних уявлень про взаємозв'язки в природі. Екскурсії сприяють розвитку спостережливості, виникненню інтересу до природи, тобто пізнавального до неї ставлення дітей. Велика роль екскурсії в естетичному вихованні дітей, формуванні у них естетичного ставлення до природних явищ і об'єктів. Краса навколишнього світу викликає глибокі переживання.
Даний вид роботи спрямований на задоволення пізнавальних потреб учнів, їх фізичний та інтелектуальний розвиток, зміцнення здоров’я, уміння помічати цікаве, незвичне. Екскурсії також мають велике виховне значення, так як сприяють вихованню таких якостей особистості, як вдумливість, інтерес та любов до природи, кмітливість, уміння бачити прекрасне у навколишньому світі, старанність, самостійність тощо. Вони розширюють кругозір дітей, розвивають спостережливість, уміння бачити те, що раніше відбувалося поза їх увагою, виробляють практичні навички та вміння – орієнтування у просторі, визначення видів ґрунтів, рослин, тварин, формують уявлення про їх життя, живлення, значення тощо.
Під час екскурсії учні сприймають природу безпосередньо різними органами чуттів.
Екскурсії сприяють:
розвитку пізнавальних здібностей учнів, уваги, спостережливості, мислення, - моторики, творчої уяви;
вихованню таких якостей особистості, як уважність, спостережливість, - кмітливість, інтерес та любов до природи, уміння бачити і розуміти прекрасне;
виробленню навичок самостійної роботи тощо.
Урок-екскурсія може бути комбінованим, вступним, узагальнюючим, поточним підсумковим, багатотемним, однотемним.
В ньому домінуючий спосіб пізнавальної діяльності – безпосереднє сприймання об’єктів природи, їх взаємозв’язків.
За навчальним матеріалом екскурсії розрізняють: літературні, математичні, історичні, краєзнавчі, природничі тощо; за місцем проведення: у природу, на виробництво, у музей, у зоопарк, екологічною стежкою, до пам’ятника тощо.
Екскурсія може проводитися на початку роботи за темою програми. Її мета – викликати інтерес в учнів до вивчення теми, сприяти накопиченню фактичного матеріалу, що буде необхідний для наступної роботи по темі. Така екскурсія створює необхідні для учнів передумови для свідомого оволодіння навчальним матеріалом і певне налаштування щодо вивчення того чи іншого питання теми. Так, перед вивченням теми «Тварини» можна провести екскурсію у зоопарк, де учні могли поспостерігати за зовнішнім виглядом та особливостями поведінки тварин, які будуть вивчатися на уроках природознавства.
Мета екскурсії, організованої у процесі вивчення теми, – сприяти частковій перевірці рівня засвоєння знань по темі, накопичення фактичного матеріалу для її подальшого вивчення.
Екскурсія може проводитися після опрацювання відповідної теми. Її мета – закріпити здобуті на уроці знання, удосконалити уміння і навички, узагальнити вивчений матеріал, підвести підсумок.
Такі уроки дозволяють учителеві встановити більш дієвий та безпосередній зв’язок навчання з життям, учити використовувати набуті знання на практиці.
Для того, щоб екскурсія досягла успіху, вона повинна бути ретельно підготовлена і методично правильно спланована та проведена.
В екскурсії можна виділити 3 етапи:
підготовка до екскурсії;
її проведення на місці;
підведення підсумків екскурсії;
Проведенню екскурсії передує підготовка учителя та учнів до проведення.
Підготовка вчителя:
Полягають, перш за все, у визначенні мети екскурсії і відборі програмного змісту. Намічає вчитель екскурсію, виходячи з вимог програми та особливостей навколишнього місцевості.
Визначаючи місце екскурсії, вчитель вибирає найкращий шлях до нього - не утомливий, не відволікаючий учнів від наміченої мети. При визначенні відстані до місця екскурсії слід виходити з фізичних можливостей дітей. Тривалість шляху до обраного місця (в один бік) не повинна перевищувати 40-50 хв. При цьому слід враховувати особливості дороги, стан погоди.
Як би не було знайоме місце екскурсії, необхідно за день, за два до неї оглянути його. Побувавши на місці майбутньої екскурсії, вчитель уточнює маршрут, знаходить потрібні об'єкти, намічає зміст і обсяг тих знань, які повинні отримати діти про даному колі явищ, послідовність проведення окремих частин екскурсії, встановлює місця для колективних і самостійних спостережень, для відпочинку дітей. Попереднє ознайомлення з місцем майбутньої екскурсії дає можливість не тільки уточнити і конкретизувати план, а й продумати прийоми її ведення. Для того щоб екскурсія була цікавою, вихователю треба підготувати вірші, загадки, прислів'я, ігрові прийоми.
Підготовка учнів:
Починається з повідомлення мети екскурсії. Учні повинні знати, куди підуть, навіщо, що дізнаються, що потрібно зібрати.
Учні повинні знати, що екскурсія - це заняття, яке проводиться не в приміщенні, а в природі і на сільськогосподарському об'єкті, тому на екскурсії необхідно бути дисциплінованим і уважним. Педагог нагадує дітям правила поведінки на вулиці.
При підготовці до екскурсії потрібно звернути увагу на одяг дітей. Діти повинні бути одягнені зручно, відповідно до погоди і сезоном.
На місці екскурсії в короткій бесіді вчитель повинен нагадати мету і уточнити завдання, які учні виконуватимуть. У разі потреби показати виконання тієї або іншої роботи. Учні під керівництвом учителя виконують свої завдання. Потім учитель заслуховує повідомлення про наслідки роботи окремих ланок і оглядає зібрані зразки. Під час екскурсії учні повинні добре розглянути об’єкти вивчення, зробити відповідні записи і малюнки. Учитель повинен дати вичерпні відповіді на запитання, докладно розповісти про об’єкт, що вивчається, пояснює причини виникнення тих або інших природних явищ. Під час екскурсії в природу в дітей виникає багато запитань, вони цікавляться багатьма предметами і явищами природи, які безпосередньо не стосується теми екскурсії. У таких випадках треба давати правильні й зрозумілі учням пояснення, всіляко заохочувати до спостережень і задовольняти їхню допитливість. В учнів розвиватиметься інтерес до природи. Учні знайомляться під час екскурсії з об’єктами, явищами і процесами, які проходять безпосередньо в природі і взаємопов’язані. Тільки в природі учні можуть конкретно бачити зв’язок між предметами і явищами. На екскурсіях учні вчаться слідкувати за предметами і явищами неживої природи, аналізувати, порівнювати їх, робити висновки.
Заключний етап екскурсії:
Після закінчення екскурсії проводиться підсумкова бесіда. Діти обмінюються враженнями, розказують свої думки, розв’язують з допомогою вчителя питання, які виникли під час екскурсії. Вчитель уточнює, доповнює відповіді учнів. Бесіда повинна бути короткою, інакше вона послаблює емоційне бачення від самої екскурсії. Обговорюють не лише проблеми з теми екскурсії, але й загальні питання, пов’язані із звичайними спостереженнями природи (погода, тварини, птахи, рослини, явища природи, які бачили діти). Отже, екскурсії з природознавства широко використовуються у початковій школі, оскільки вони надають молодшим школярам самостійність у спостереженні об’єктів природи, стимулюють їхню розмову і творчу пізнавальну діяльність при виконанні навчальних завдань.
Знання, отримані на екскурсії, розширюються і закріплюються на заняттях, в спостереженнях в куточку природи за принесеними об'єктами. Відразу ж після повернення з екскурсії зібраний матеріал необхідно розмістити в куточку природи (рослини поставити в вази, квіткові горщики; тварин помістити в акваріум, тераріум, садки), за рослинами і тваринами організувати спостереження.
Через 2-3 дні після екскурсії вчитель проводить заняття з використанням роздаткового матеріалу, малювання, ліплення, дидактичні ігри з природним матеріалом, читає художню літературу, заслуховує розповіді дітей про те, де були і що бачили. На закінчення проводиться узагальнююча бесіда.
Плануючи бесіду після екскурсії, вчитель повинен поставити питання так, щоб у пам'яті учнів відновити весь хід екскурсії, підкреслити найбільш важливі в освітньому і виховному відношенні моменти, підвести їх до встановлення зв'язків між явищами.
Підсумки екскурсій можна оформити у вигляді творчих звітів, альбомів, зошитів спостережень та досліджень, колекцій, малюнків, творів, оповідань тощо.
До проведення екскурсій ставляться такі вимоги:
чітко визначити навчальну, виховну і розвиваючу мету;
при виборі місця проведення екскурсії врахувати естетичну значимість об’єктів, з якими будуть знайомитися учні;
психологічно налаштувати школярів до навчальної, дослідницької діяльності в природі;
продумати групові та індивідуальні завдання, що включатимуть елементи спостережень, досліджень та практичної роботи;
проводити дидактичні ігри;
використовувати можливості знайомства учнів з відповідними професіями;
звертати уваги на проблеми екології та шукати шляхи вирішення природоохоронних проблем;
зібрати екскурсійний матеріал; зробити схеми, ескізи; сфотографувати об’єкти; оформити звіт у вигляді творчих письмових робіт, гербарію, малюнків, альбомів тощо.
Учні 3-4 класів під час проведення екскурсій можуть проводити спостереження, дослідження, виконувати практичні завдання як під керівництвом учителя, так і самостійно.
Щоб розвинути у дітей спостережливість і пробудити інтерес до природи рідного краю, рекомендую складати для кожної пори року пам'ятки-інструкції. Ці пам'ятки вивішуються в класі поряд з календарем природи. Ось приклади таких пам'яток.
Що спостерігати і робити восени.
Зміни природи в околицях школи в трав'яному покриві.
Підготовка рослин до зими: чагарники та дерева восени.
Забарвлення листя. Листопад.
Вічнозелені рослини.
Сільськогосподарські рослини.
Сезонні роботи в саду і на городі.
Плоди і насіння декоративних рослин. Їх збір і зберігання.
Різні способи поширені насіння дикорослих рослин.
Збір лікарських рослин та їх заготівля.
Підготовка тварин до зими.
Життя у водоймі і ін.
Що спостерігати і робити взимку.
Визначення середньої товщиною снігового покриву.
Значення зростання сніжного покриву.
Життя рослин під снігом.
Снігозатримання.
Вплив полезахисних смуг для снігозатримання.
Життя тварин. Чиї сліди на снігу?
Організація підгодівлі птахів.
Перевірка придатності насіння до посіву.
Водойми взимку та ін.
Що спостерігати і робити навесні.
Танення снігу.
Протруювання насіння, робота в парках, в саду, на городі, в полі.
Спостереження за розвитком чагарників і дерев.
Сокорух.
Розпускання листя. Початок цвітіння.
Спостереження за розвитком трав'янистих рослин.
Підготовка ґрунту до сівби.
Посів і посадка польових і городніх рослин.
Спостереження за комахами, птахами та іншими тваринами.
Пробудження життя у водоймі і ін.
Що спостерігати і робити влітку.
Літній трав'яний покрив.
Будова квітки.
Засмічені рослини в полях і городах (опис і гербарій)
Боротьба з бур'янами.
Розвиток чагарників і дерев у літніх умовах.
Літні роботи в городі, саду, колгоспі.
Догляд за культурними рослинами.
Прополюванням.
Цвітіння і дозрівання зернових культур.
Сінокосіння.
Літня життя тварин.
Рослинність і тваринний світ водойм.

category: Методика та технологія


title: Стаття «“Мистецтво на долоні” на уроках зарубіжної літератури»

description:
Коли ми дивимося на картину, мимоволі виринають слова і образи. Ми вражені, адже вони відкривають таємне, приховане, яке проникає крізь усі кордони та захисти (Морітца Егетмейєра).
Сучасний освітній процес вимагає від учителя

                  нового підходу до навчальної діяльності, вибору таких форм і методів, які сприяли б розвитку й вихованню особистості учня.
Сьогодні зміст освіти вдосконалюється, акцентується увага на розвитку творчих та інтелектуальних здібностей учнів, корекції емоційно-вольової сфери дитини, а тому на зміну традиційним приходять новітні технології.
У XXI ст. проблеми формування читацьких інтересів і потреб як засобів пізнання світу та самопізнання особистості на уроках зарубіжної літератури є актуальною. Водночас моніторингові дослідження, теоретичні та емпіричні спостереження, соціологічні дослідження і анкетування результативності навчально-виховного процесу останніх років дають підстави констатувати загальне падіння читацької культури учня, зниження інтересу до літератури, а отже, негативні тенденції емоційного розвитку дитини.
Серед причин, що спричинили розвиток негативних явищ, можна виділити такі об’єктивні та суб’єктивні чинники, як зниження економічного та морально-культурного рівня життя суспільства; засилля мас-медійної культури; захоплення комп’ютерними технологіями, Інтернетом та відсутність комплексної програми розвитку читацької культури особистості.
Варто наголосити, що процес сприймання учнями творів зарубіжної літератури має певні труднощі, пов’язані насамперед зі специфікою читання перекладних літературних текстів, які репрезентують особливості духовного розвитку інших культур.
Отже, аналіз реального стану вказаної проблеми дає змогу зробити висновок про те, що сучасна українська школа потребує проективних методик, які б змінили ставлення учня до художніх творів, сприяли б читацькій діяльності школяра, розвивали емоційно-вольову сферу особистості, зв’язне мовлення, виховували культуру роботи в малих групах.
Інтегровані процеси, що відбуваються в суспільстві, мистецтві та науці привели до виникнення суміжних галузей знань. Актуальним може стати впровадження в майбутньому однієї з таких дисциплін як арт-педагогіка, що має витоки з таких наук як психологія (арт-терапія) та педагогіка, яка дозволить розглянути в рамках освіти не тільки художнє виховання, але й всі компоненти корекційно-розвивального процесу засобами мистецтва.
Використання арт-методик сприяє самонавчанню, самовихованню, саморозвитку особистості.
Однією з методик, що презентують цей напрямок та можуть сприяти ефективності освітньому процесу на уроках зарубіжної літератури, є використання метафоричних асоціативних карт (МАК).
Зміст метафоричних асоціативних карт тісно пов’язаний із метафорою (вживання слів і виразів у переносному значенні на основі аналогії, схожості, порівнянні), оскільки вона звертається до підсвідомості людини, а тому застосовується для діагностики, корекції, розвитку, розкриття творчих здібностей.
Проективні картки створив 1975 року канадський професор мистецтвознавства Елі Раман (художник, який захоплювався модерністським напрямом змінюваних форм («variablestructure»). Йому належить ідея наблизити мистецтво до людей, створюючи так звані міні-картини, які отримали назву “мистецтво в руці” або ”мистецтво на долоні’’. Згодом за участю психотерапевта Джо Шліхтера були розроблені правила і принципи використання карток як психологічного інструмента. З легкої руки Морітца Егетмейєра, а також психотерапевта та видавця, який зумів розгледіти в картках сильний психотерапевтичний інструмент, МАК як методика арт-терапії почали свою подорож планетою.
Метафоричні асоціативні карти, на яких зображено людей, їхні емоції, взаємодію, життєві ситуації, пейзажі, тварин, предмети побуту, абстрактні картини, слова тощо, сприяють розкриттю прихованих поглядів, емоцій, почуттів дитини, що дозволить учителю не тільки зробити ідейно-художній аналіз тексту і т.д., а й виявити психологічні проблеми дитини.
Поєднання картинки з надписом при роботі з МАК виконує дві функції: образ звертається до правої півкулі головного мозку, що відтворює асоціації на основі наочно-образних уявлень, напис же апелює до лівої півкулі, що працює з смисловим та граматичним оформленням уяви. Таким чином, картинка стимулює консолідацію роботи обох півкуль головного мозку, їхню гармонізацію, що призводить до виникнення нових способів мислення про знайому ситуацію та появі інсайтів (можна використовувати на уроці під час аналізу напрямів літератури, порівнювати художні образи, засоби їх створення). Таке цілісне мислення дозволяє дитині сповна використовувати ресурси обох півкуль, запускати їхню синхронну роботу та сприймати цілісну картину світу.
МАК – це проективна психолого-педагогічна методика, яка насамперед розкриває внутрішній світ учня, що допоможе вчителю, створивши атмосферу довіри, відкритості, вирішувати проблеми, використовуючи підсвідомі ресурси психіки, корегувати вчинки та поведінку.
Отже, ‘’мистецтво на долоні‘’ дає можливість через призму почуттів дитини не абстраговано вивчати художню літературу, а переживати описану ситуацію, а отже, розуміти себе, поглянути на себе збоку, що в майбутньому сприятиме особистісному росту, самовдосконаленню.
Вправи з використанням метафоричних асоціативних карт
Сьогодні велике значення надається розвитку творчих здібностей, креативності дитини. Еріх Фром сформулював поняття креативності як «здатність дитини, дорослого дивуватися і пізнавати, уміння знаходити рішення в нестандартних ситуаціях, відкривати нове та глибокого пізнавати власний досвід».
Завдання вчителя, використовуючи здатність дітей до наслідування, - розвивати навики та вміння, без яких неможлива творча діяльність, виховувати самостійність, активність, формувати критичне мислення, цілеспрямованість учнів.
Казкотерапевтичні методики дозволяють створювати психологічні та дидактичні казки, сценарії, мультфільми, де постійним діючим елементом чарівних казок є функції діючих осіб, незалежно від того, де, коли і як вони виконуються.
Для методик, пов’язаних із казкою, ми використовуємо набори метафоричних карт ‘’Saga’’,”Morena”,”Habitat” тощо. Рекомендовано для групових та індивідуальних видів робіт на уроках літератури.
Вправа ‘’Казка про героя’’
Мета: розвивати образне мислення, розкривати гуманістичний потенціал художнього твору, формувати духовно-емоційний світ учня, естетичні позиції, світоглядні уявлення і переконання, підвищувати інтерес до художньої літератури.
Для роботи використовуємо набори метафоричних асоціативних карт ‘’Saga’’,”Morena”,”Habitat” тощо.
Інструкція
Вибрати героя художнього твору, із яким вам би хотілося зустрітися у казковому світі.
Із набору метафоричних асоціативних карт вибрати картинки із зображеннями, що допоможуть описати місце і час, на фоні яких будуть розгортатися події.
Дібрати персонажів, що допоможуть нам у подорожі (2-3).
Охарактеризувати особливості характеру кожного, описати Їхній спосіб життя.
Придумати для казки сюжетну зав’язку.
Звичний спосіб життя зміниться, якщо на шляху літературного героя з’являться життєві перешкоди. Із набору карток вибрати перешкоди, які персонажу допоможуть подолати друзі (раніше вибрані казкові герої).
Основна частина – це розповідь про те, як головний персонаж долатиме труднощі, отримає символічну нагороду за свій сильний характер, що не дозволив йому відступити в складній ситуації.
Закінчивши ресурсну вправу, необхідно уважно перечитати написаний текст та відшукати схожість у рисах характеру головного героя з автором розповіді.
Потім, провівши аналогію між сюжетом твору та реальним життям, визначити на якому етапі казкового сюжету реальна людина знаходиться сьогодні і що йому може допомогти у подоланні труднощів.
Згодом можна запропонувати намалювати героя та його пригоди.
Вправи «Розвиток творчого потенціалу»
Для роботи можна використовувати набори метафоричних асоціативних карт” 108: простір безкінечних варіантів”,“Сила часу”, “Колесо життя”, “Сім головних життєвих уроків”, ‘’Saga’’, ”Morena”, ”Habitat” тощо.
Вправа “Універсальна”
Рекомендовано для групової роботи на уроках літератури. Може використовуватися під час тренінгу.
Мета: розвивати асоціативне мислення, оперативно включити учнів у дискусію, допомагати побачити досліджувану тему під новим незвичним кутом, розкривати творчі здібності учня.
Інструкція
1. Вибрати одну картку, яка асоціюється з досліджуваною темою з художнього твору.
2. Дати відповідь на запитання:
Чому саме цю картинку ви вибрали щодо цієї теми?
Які почуття та емоції вона у вас викликає?
Які спогади у вас пов'язані з нею?
Чи хочете ви розповісти якусь історію свого життя, яка пов'язана з вашими спогадами і має відношення до картки?
Яку назву ви б їй дали?
Які фантазії виникають у вас, коли ви дивитеся на неї?
Що б вам хотілося у ній змінити?
Чим вам би хотілося доповнити цю картку?
Які ще картинки вам хотілося б дібрати з набору, для того щоб краще розкрити тему дослідження з художнього твору?
Вправа “Світ моїх асоціацій”
Рекомендовано для індивідуальної та групової роботи на уроках зарубіжної літератури.
Мета: розвинути почуття єдності колективу, групову згуртованість, створити доброзичливі взаємини, дослідити емоційний стан учнів, розкрити творчі здібності.
Використовується набір метафоричних асоціативних карт “ ECCO”
Інструкція
Оголосити тему дослідження (літературне явище, конфліктна ситуація, відносини між героями твору ).
По черзі наосліп тягнуть по одній картці з набору.
Перевернувши картку, кожному розповісти про те, які асоціації в нього виникли під час її споглядання та яке відношення вона має до досліджуваної теми.
Уявивши себе дослідником цього явища чи ситуації, побудувати зв'язну розповідь.
Вправа " Незвичайна історія”
Рекомендовано використовувати як тренінг на уроках літератури.
Мета: оперативно включити учнів у навчальний процес, розвивати асоціативне мислення та комунікативні навички, вміння аналізувати, розкривати творчі здібності.
Використовується набір портретних метафоричних асоціативних карт “Persona”, ”Personita”, ”Я та мої емоції”.
Інструкція
1. Із набору метафоричних асоціативних карт наосліп взяти портретну картку.
2. Описати героя твору:
Що це за герой?
У якій країні він живе?
У яких умовах він живе?
Які у нього риси характеру?
Як вам здається, що йому хотілося би зараз більш за все?
До чого він прагне? Про що він мріє?
Чи бажали би ви з ним потоваришувати та дізнатись про нього більше?
Як ви вважаєте, чому у нього можна навчитися?
3. Пропонується створити зв'язну історію або казку про персонажа художнього твору.
Вправа “Письменник”
Рекомендовано для колективної, індивідуальної роботи на уроках зарубіжної літератури.

Мета: розвивати зв’язне мовлення, сприяти інтеграції та переосмисленню великої кількості матеріалу про життєвий та творчий шлях письменника чи поета, формувати вміння аналізувати факти, розвивати асоціативне мислення, вміння висловлювати власні думки.
Використовується набір портретних метафоричних асоціативних карт “Persona”,”Personita”,”Я та мої емоції”.
Інструкція
Протягом 5-7 хвилин роздивитися розкладені карти.
З набору вибрати одну, яка найбільше, на вашу думку, підходить до образу письменника.
На основі цієї картки написати есе, розповідь, казку тощо.
Вправа “Фотограф”
Рекомендовано для колективних тренінгів (робота в парах), використання на уроках образотворчого мистецтва, літератури, країнознавства і для позакласної роботи.
Мета: розширити поняття про світосприйняття, самопізнання, розвивати вміння слухати і розуміти співбесідника, комунікативні та творчі здібності, відкривати таланти, збагачувати світ емоцій дитини.
Використовується набір портретних метафоричних асоціативних фотокарт” 108: простір безкінечних варіантів”.
Інструкція
1. Протягом 6-8 хв роздивитися набір фотокарт.
2. Вибрати одне фото, яке в даний момент викликає у вас найбільше емоцій.
3. Утворити пари.
4. Дайте відповідь на запитання:
Чому ви вибрали саме цю фотокартку?
Чому ви не вибрали другі картки?
Які почуття, думки і асоціації викликає у вас це фото?
Чого на цій фотокартці не вистачає? Що ви б зробили, щоб вона стала більш виразною? Якби вам запропонували створити свою версію цієї картинки, то які зміни ви б зробили?
Де на цьому фото ви помістили б себе?
Що б ви там робили?
Що б ви відчували?
Яку б назву отримало це фото?
5. Обговорити зі своїм партнером знімок із його участю, який максимально відповідав би його уявленню про себе, на основі того, що він розповідав про це фото.
6.Зробити знімки мобільним телефоном.
7. Обговорити фото із своєю участю, використовуючи запитання:
Порівняйте фото з набору з тією фотографією, яку зробили. Чи є багато відмінностей?
Чи ви задоволенні результатом?
Який сенс є в новому знімку? Що бажаєте нам розповісти вашу роботу?
Що може вам порадити ваше фото?
Вправа ”Колаж”
Рекомендовано для групової та індивідуальної роботи на уроках образотворчого мистецтва та літератури.
Мета: розвивати асоціативне мислення, просторову уяву, оволодіти навичками самопізнання, вчитися розкривати та реалізовувати свої творчі здібності, удосконалювати комунікативні навички.
Для роботи використовуємо набори метафоричних асоціативних карт ‘’Saga’’, ”Morena”, ”Habitat” тощо.
Інструкція
1. Обрати для дослідження художній твір чи літературний образ.
2. Роботу виконати за 30-40 хв.
3. За допомогою метафоричних асоціативних карт (2-3шт.) змоделювати світ, де б ми бажали жити разом із героєм або персонажами твору.
4. Підготувати розповідь за запитаннями:
Чи подобається вам цей герой чи твір і чому?
Які зображення ви ще додали б? І чому?
Яке життя ви ведете там і чому?
Чим ви допомагали б персонажу чи подіям у творі, щоб покращити його життя та змінити хід подій у творі?
Як довго ви там знаходитесь?
Які кольори переважають?
Чи змінився характер художнього героя, коли ми його помістили в інше середовище, епоху? Чи змінилась тематика твору, адже є суттєві зміни?
Чи доводилось вам бувати в подібних місцях?
5. Описати усно, що ви відчували під час виконання цього завдання?
Спеціальні освітні технології в арт-педагогіці спрямовані на вирішення завдань художнього розвитку учня, полегшення процесу навчання, розумової діяльності. Сприйняття мистецтва дітьми – складна психічна траєкторія, що поєднує в собі пізнавальні та емоційні моменти. У подорожі художнім світом учитель зарубіжної літератури сприяє розвитку сенсорики учня, здатності розрізняти кольори, форму, звуки, забезпечує розуміння мови різних видів мистецтва. Впливаючи на емоційну сферу, мистецтво при цьому виконує комунікативну, регулятивну, катарсисну функції, тому використання МАК на уроках зарубіжної літератури розширює соціальний досвід дитини, формує адекватну взаємодію під час спілкування, забезпечує корекцію порушень комунікативної сфери.
Отже, метафоричні асоціативні карти можуть активно використовуватися не лише арт- терапевтами, а й учителями зарубіжної літератури.
Література
Верникова Ника Метафорические ассоциативные карты – универсальный инструмент для МАКсимальных результатов. Практическая психология. – Винница: ЧП “ТД””Эдельвейс и К”,2014.
Визит в Зазеркалье: опыт работы с проективными картинками в различных областях практической психологии / под ред. Е.Р. Морозовской. – Одесса: Институт проективных карт, 2003. – 64 с.
Кисельов М.Ю. Арт-терапія: проблеми і перспективи /М.Ю. Кисельов//Комплексна програма естетичного виховання населення: шляхи розробки та реалізації. – М.,1990
Копытин А.И. Основы арт-терапии / А.И. Копытин. – СПб.: Гиппократ, 1999. – 360 с.
Лебедєва Л.Д. Педагогічні аспекти арт-терапії / Л.Д. Лебедєва// Дидакта. – М., 2000.
Я и эмоции. – К: Издательство “Ника – Центр ” Киевский институт рационально- интуитивной психотерапии “Я”.

category: Методика та технологія


title: Стаття «Робота над словниковими словами на уроках української мови в початкових класах»

description: У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що оволодіння словниковим складом літературної мови стає необхідною умовою вивчення учнями української мови: її орфоепії, орфографії, граматики, правильного слововживання і зв’язного мовлення взагалі

category: Методика та технологія


title: Стаття «Соціалізація особистості через тілесно-ціннісний підхід на уроках фізичної культури»

description:
Розвиток сучасного українського суспільства супроводжується виникненням ряду проблем пов’язаних з недостатньою соціальною зрілістю особистості. Постало завдання вивести людину на новий рівень розвитку і на новий рівень взаємин із суспільством. Це завдання є особливо актуальним з точки зору підгот

                  овки підростаючого покоління до реалій сучасного "дорослого" життя, його соціалізації. Успішна соціалізація - одна з умов, що сприяє збереженню духовності нації, розвитку ідеї громадянського суспільства та державності. У зв'язку з цим зростає інтерес до проблеми соціалізації молоді взагалі і в освітньому процесі, зокрема.
Освіта допомагає підростаючому поколінню адаптуватися в соціумі за допомогою засвоєння знань і соціально-духовних цінностей, підготовки їх до різних соціальних ролей, заняття певних громадських позицій в суспільстві. Освіта відповідальна за те, як у цей суперечливий і складний час особистість поєднає в собі матеріальне і духовне, суспільне та індивідуальне, раціональне та ірраціональне, знання і моральність. Зміни, що відбуваються в даний час в державі і суспільстві, вимагають розвитку педагогічної науки в напрямі, який забезпечує різнобічний розвиток дітей та підлітків, здатних до самовизначення в сучасній соціокультурній ситуації. У зв'язку з цим потрібні нові моделі освіти, нові типи фахівців, нові освітні системи, технології, методи, форми діяльності суб'єктів освітнього процесу.
Фізична культура як складова частина освітнього процесу не є "окостенілою" постійно змінюється, модернізується до вимог сучасної освіти, наповнюється новим змістом та концепціями з теорій "фізичної культури", теорії "культури особистості" та "соціокультурної концепції тілесності", які визначають специфіку кожного компонента в фізичної культури, де об’єднавчою основою слугує одухотвореність фізичного, єднання тілесної (фізичної) і психічної компоненти людини з культурою його особистості тим самим впливаючи реальну "культуру суб'єкта".
І вже соціокультурна концепція тілесності, яка розглядає тілесність в контексті ціннісно-нормативних категорій і характеристик, буде визначати місце особистості і її значимість у соціальному просторі, вимірювати "рейтинг" фізичного благополуччя, здорового тіла за громадською шкалою цінностей, розробляючи "зону найближчого розвитку" культури тіла, де підіймуться на першочергове місце, особистісно-значущі досягнення людини, цінності (корисності) благополуччя власного тіла. Саме ця тенденція в теорії фізичної культури найбільшою мірою орієнтована на сучасні запити практики здорової життєдіяльності, яка повинна забезпечуватися функцією фізкультурного виховання.
Необхідно враховувати і те, що якщо фізичне виховання "замкнуто" на руховій діяльності та цілеспрямовано не впливає на духовний розвиток і чуттєву сферу особистості, то воно, поряд з позитивними моральними якостями, може формувати асоціальну поведінку і егоїстичні устремління ще зовсім молодої людини. Переважання тілесного-рухового компонента у змісті фізичного виховання на шкоду соціокультурному призводить до деформації цінностей фізичної культури, в результаті чого фізичне виховання втрачає риси гуманістичної спрямованості педагогічного процесу, його загальнокультурної і моральної змістовності.
Поняття "фізична культура" входить в таку сферу культури, основним змістом якої є процес соціалізації, "окультурення" та соціокультурної модифікації тіла (тілесності, тілесного буття) людини.
Потрібно знати, що соціалізація – процес становлення і розвитку особистості, який передбачає освоєння індивідом протягом усього свого життя соціальних норм, культурних цінностей і зразків поведінки, що дозволяють йому функціонувати в даному суспільстві. Особливо активно відбувається формування особистості в шкільному віці. У цей період велике значення має шкільне освітнє середовище, де поряд з передачею соціального досвіду і ціннісних орієнтацій досягається головна мета освіти - формування системи цілісного світогляду; навичок самопізнання і виявлення власних утруднень; засвоєння методів самостійного оволодіння знаннями, уміннями й навичками та творчого підходу до їх застосування у різних умовах.
У сучасній школі можна виділити три рівні (етапи) фізичного виховання: початкове навчання або базовий етап (І-ІV класи), освітній етап (V-ІХ класи), результативний етап спеціальної спрямованості (Х-ХІ класи).
І ці етапи якнайкраще збігаються з рівнями соціалізації, які в подальшому будуть переводитись у площину практичної реалізації на уроках фізичної культури.
1 рівень - Соціально-нормативне визначення або пасивна адаптація особистості (зміна власної поведінки для успішного входження в соціум: вміння жити в колективі, дотримуватися правил суспільного життя).
Загальна направленість фізичного виховання на початковому етапі (І—IV класи) має бути ознайомче-оздоровчою, а змістом фізкультурної освіти – рухова активність із загально розвивальною спрямованістю орієнтованою на пізнання і сприйняття себе в оточуючому світі, здатності до співробітництва, взаєморозуміння, соціальної активності та формування відповідальності за виконання поставленого завдання та за результати своєї діяльності.
Це етап формування фундаменту фізичної культури особистості, що поступово розширюється й удосконалюється, складається з вміння та бажання самостійно і регулярно займатися фізичними вправами, дотримуватись правил поведінки під час таких занять, розвитку відповідального ставлення до свого здоров'я та здорового способу життя, оволодіння основами особистої гігієни, засвоєння термінологічних та методичних компетентностей, формування початкових уявлень про свою тілесність, місце фізичної культури в житті людини і суспільства.
Даний етап дуже важливий для становлення вільної особистості. Діти молодшого шкільного віку переважно відверті та відкриті, великий вплив на них справляє авторитет вчителя з його можливістю ефективно використовувати фізичні вправи, з залученням до активної діяльності дітей як помічників, напрацювання і корегування навичок правильної поведінки, взаємин, патріотичних почуттів, підготовки їх як суб'єктів процесу фізичного виховання, навчання відповідальності за власні дії і свій фізичний стан.
Основний вид навчальних занять – ігрові, основним їх змістом повинні бути ігри, естафети, гімнастичні і ігрові вправи, навчання життєво важливим руховим навичкам, які сприяють розширенню рухового досвіду з метою розвитку фізичних якостей і природних здібностей відповідно до вікових особливостей. Надання теоретичних відомостей з розділів: про правила поведінки та техніки безпеки в процесі занять фізичними вправами, техніки виконання окремих вправ, особистої гігієни, загартування, самоконтролю, організації найпростіших форм самостійних занять фізичними вправами, історії та сьогодення олімпійського руху потрібно здійснювати в процесі практичних занять.
Починаючи з 3-го класу необхідно проводити уроки у вигляді занять теоретичного та інструктивно-методичного характеру. Планування теоретичного матеріалу може здійснюватись як на вступних, підсумкових, самостійних теоретичних уроках так і вивчатись у процесі уроків фізичної культури.
Враховуючи психологічні особливості молодших школярів, програма дозволяє планувати комплексні уроки, які дають можливість включати в урок різнопланові фізичні вправи, що підвищать зацікавленість та емоційний стан учнів. Це сприятиме створенню позитивного емоційного клімату і формуванню стійкого інтересу до занять фізичною культурою.
2 рівень – культурно-ситуативне самовизначення, освітній етап (V-ІХ класи). Завдання школи – розвинути і зберегти позитивні навички пасивної адаптації і створити умови переходу особистості до активної адаптації. Найуспішніше це відбувається у спільній роботі дітей і вчителів. Дорослі навчають дітей різним способам діяльності, передають їм свій досвід і ціннісні орієнтації суспільства. Ми повинні навчити школяра вибирати не тільки вид діяльності, але і способи цієї діяльності, здійснювати цей вибір усвідомлено. Це етап ініціації, що передбачає освоєння норм і цінностей, що становлять зміст культурних традицій, які повинні бути усвідомлені не як безумовна даність, а як результат тривалого історичного розвитку.
Зміст освітньої діяльності в основній школі (V-ІХ класи) передбачає: забезпечення освітньої, виховної, оздоровчої, розвивальної спрямованості навчального процесу; оптимізацію навчально-виховного процесу із застосуванням елементів інноваційних методів навчання та здійснення міжпредметних зв’язків; істотне розширення пізнавальних аспектів, що характеризують закономірності життєдіяльності організму під впливом фізичних вправ з урахуванням рухової підготовленості та статі учнів, мотивів і інтересів щодо занять фізичними вправами; активне роз'яснення згубного впливу на організм шкідливих звичок. У процесі навчальних занять має формуватися системне уявлення про цінності фізичної культури як соціального явища, елементи фізичної культури особистості і критерії їх сформованості, освоєння методики самостійних занять.
Фізкультурна освіта на цьому етапі набуває інструктивно-методичного характеру і призначена для формування:
знань про культурно-історичні, психолого-педагогічні і медико-біологічні засади фізкультурної діяльності;
розуміння закономірностей функціонування та способів доцільного впливу на вдосконалення фізіологічних систем, грамотного ставлення до свого здоров'я;
засвоєння відомостей з історії розвитку видів спорту, з правил і суддівства найбільш популярних з них;
цілісного уявлення про олімпійський рух.
Водночас ці заняття повинні також служити:
задоволенню індивідуальних пізнавальних інтересів, нахилу до самовдосконалення тілесно-ціннісних орієнтацій;
формуванню умінь самостійно виконувати фізичні вправи функціонально спрямовані на профілактику здоров'я, корекцію статури, культури рухів;
впровадженню домашніх завдань з детальним інструктуванням і систематичним контролем якості їх виконання;
попередження травматизму, формування теоретичних знань і практичних умінь для надання першої допомоги при травмах.
В організації занять практичної направленості перевага надається груповому й індивідуальному методам навчання, які спрямовані на:
виявлення загальних, спеціальних та індивідуальних фізичних можливостей учнів;
вдосконалення життєво важливих рухових умінь і навичок з сполученим розвитком фізичних якостей;
виховання самостійності з використанням можливостей фізичної культури, а саме ініціативи дітей, залучення їх до активної практичної фізкультурно-спортивної діяльності, виконання обов'язків інструктора, судді, помічника вчителя на уроках;
освоєння правил і методики страховки, самостраховки, допомоги та взаємодопомоги при виконанні фізичних вправ.
У навчально-тренувальному процесі вчитель терпляче та наполегливо виховує в учнів витримку, вміння володіти своїми емоціями, найкраще це досягається у процесі гри. На цьому етапі на зміну груповим іграм приходять командні та спортивні, які вимагають дотримання свідомої дисципліни, виконання певних правил, позитивно впливають на формування вольових та моральних якостей. У випадку порушення дисципліни та правил не варто використовувати покарання, а краще перенаправити зайву енергію в русло додаткової фізичної роботи з морально-психологічним супроводом. Треба також мати почуття міри у використанні заохочень.
Оздоровчі завдання спрямовані на забезпечення гармонійного розвитку організму шляхом згладжування негативних явищ пов'язаних з періодом статевого дозрівання й акселерації. Актуальним стає питання боротьби із зайвою вагою.
Таким чином, підлітковий період – це функціонально-психологічний період закріплення формування рухової навички підтримання статичної пози, а отже формування постави; це ступінь формування комплексу властивостей фізичних якостей, необхідних для усвідомленого ставлення до своєї тілесності.
В цілому, на цьому етапі, всі заняття повинні сприяти розширенню кругозору в сфері фізичної культури, залученню до активної практичної фізкультурно-спортивної діяльності як важливої передумови і неодмінної умови успішного формування фізичної культури особистості та здорового способу життя. Учні повинні усвідомити значущість тілесно-ціннісного підходу, щодо культури ставлення до власного здоров'я, рівня фізичної підготовленості, що є складовою частиною загальної культури особи і значною мірою визначає її соціальний і моральний статус.
3 рівень – особистісне самовизначення. Це творчий рівень соціалізації який співпадає з етапом спеціальної спрямованості (Х-ХІ класи). В учня, який досяг цього рівня, виникає потреба у впливі на освітнє середовище з метою власної самореалізації, вироблення нових культурних способів діяльності та вільному самовизначенні. Самовизначення – це усвідомлена побудова моделі власної життєвої позиції. На цьому рівні особливо важливим є те, наскільки учень приймає норми суспільства. Залежно від цього його лідерські якості можуть носити творчий або руйнівний характер. Цей етап пов'язаний з переходом до переважно раціонально-логічного сприйняття світу, з усвідомленням ідей соціальної рівності, духовного самовдосконалення та інше. Формуються здібності реально оцінювати свої навчальні, практичні можливості і намічати шляхи подальшої освіти та професійного самовизначення.
На останньому етапі (Х-ХІ класи) школярі готуються до вступу в доросле життя, до практичного використання в ньому набутих у школі знань, умінь і навичок. Старшокласники завершують курс фізкультурного всеобучу. Учитель стає для них наставником у розв'язанні питань організації самостійних занять фізичними вправами, розробки індивідуальних програм з фізичного самовдосконалення. Уроки фізичної культури для старшокласників лише зумовлюють завдання, які треба вирішити. Тут їм надається допомога в досягненні максимального результату у вивчених раніше вправах, підвищенні функціональних можливостей, рівня фізичного розвитку і фізичної підготовленості.
Зміст освітньої діяльності у сфері фізичної культури для старшої школи має бути спрямований на формування цілісного уявлення про неї як про одне з найбільш характерних соціальних явищ сучасного суспільства, необхідною складовою культурної, цивілізованої особистості.
Однією з головних умов здійснення тілесно-ціннісного фізкультурного виховання є розробка і практичне застосування навчальних методик та методичних технологій фізкультурного виховання на основі статевовікових особливостей кожної вікової групи.
На цьому етапі має здійснюватися глибоке диференційоване навчання на основі індивідуальних інтересів і потреб учнів у сфері фізичної культури. Рекомендується ширше, ніж в попередніх вікових періодах, застосовувати метод індивідуальних завдань, додаткових вправ, завдань з оволодіння руховими діями, розвитку фізичних здібностей з урахуванням типу статури, нахилів, фізичної та техніко-тактичної підготовленості.
У заняттях з юнаками-старшокласниками вправи є також засобом підготовки до військової служби (атлетична гімнастика, боротьба, легка атлетика, стрибки, туризм, подолання перешкод тощо).
Дівчатам більш відповідають ритмічна і елементи художньої гімнастики, вправи з рівноваги, танцювальні рухи. Велике значення у вихованні дівчат, майбутніх жінок і матерів, мають гімнастичні вправи. Вони, як засіб фізичного виховання, повинні, на думку Ж. Руссо, забезпечити дівчатам прекрасну будову тіла, розвинути грацію і силу, підготувати до легких пологів і народження здорового потомства. Адже здоров'я матерів є одним з вирішальних факторів, які зумовлюють здоров'я народжених ними дітей. У свою чергу, здоров'я жінок дітородного віку формується протягом всього попереднього періоду життя і, особливо, у підлітковому віці.
Проте у попередні роки увага підліткової медичної служби зосереджувалося на хлопчиках-підлітках. Цей пріоритет був зумовлений їхньою майбутньою військовою службою і тільки останнім часом почали усвідомлювати важливість збереження здоров'я дівчаток, як майбутніх матерів, змістилися акценти на збереження їхнього соматичного і репродуктивного здоров'я.
Теоретичні заняття повинні бути направлені на освоєння основ фундаментальних знань з історії, теорії та методиці фізичної культури, а також пов'язаних з ними знань з фізіології рухової активності, анатомії, медицині, соціології, біомеханіки, біохімії та інше. Вони повинні служити також узагальненню і закріпленню знань, отриманих на попередніх етапах освітнього процесу.
Заняття інструктивно-методичного характеру потрібно спрямовувати на ознайомлення із змістом сучасних систем фізичних вправ, педагогічних технологій, методикою розвитку окремих фізичних якостей.
Найважливіше значення мають знання та вміння, пов'язані з організацією самостійних занять, наприклад таких, як відмінність особливостей організації, принципів і правил занять фізичними вправами з оздоровчою та спортивно тренувальною спрямованістю, а також знання і вміння, пов'язані з особливостями організації фізичної підготовки різних напрямків фізичної активності цілеспрямованої на вдосконалення тілесної і духовної складової особистості.
У процесі проведення практичних занять має відбуватися розширення обсягу знань про різноманітні форми фізкультурної та змагальної діяльності, практичне їх використання з метою формування тілесної краси і рухової досконалості, досягнення близького до максимально можливого рівня розвитку рухових здібностей.
У цілому зміст тілесно-ціннісного фізкультурного виховання як педагогічного процесу спрямованого на розвиток інтелектуальних, рухових, мобілізаційних цінностей фізичної культури особистості направлений на забезпечення цілеспрямованого і систематичного використання засобів фізичної культури в наступні періоди життєдіяльності для досягнення високого рівня суспільного визнання.
Підсумовуючи вище згадане можливо зробити висновки, що тілесно-ціннісне ставлення учнів до фізкультурної діяльності не формується спонтанно і не успадковується, воно набувається особистістю в процесі навчальної діяльності, набуття знань і творчого досвіду, з проявом ініціативи та активності і ефективно розвивається під впливом загальної культури суспільства. Єдність функціонального, ціннісного і діяльнісного, що складають зміст фізичної культури, поглиблює розуміння її інтеграційної, людино-утворюючої, духовно-фізичної сутності.
Фізична культура, як явище загальної культури, очевидно доводить, що не існує кордонів між матеріальною і духовною культурою і вона є природним містком, що дозволяє з'єднати соціальне і біологічне у розвитку людини, впливаючи на стан організму, психіку, статус людини, включаючи суттєвий потенціал відтворення особистості в її тілесно-духовній єдності.
Список літератури
Фалькович Т. А. Підлітки 21 століття. Психолого-педагогічна робота в кризових ситуаціях: 8-11 класи. М., 2007.
Лесгафт П. Ф. Психологія морального і фізичного виховання / під ред. М. П. Іванової. - Воронеж, 1998.
Злобіна О. Особистість як об'єкт соціальних змін / НАН України; Інститут соціології. - К., 2004. Лубышева Л. И. Социология физической культуры и спорта: учебное пособие / Л. И. Лубышева. – М.: изд. центр "Академия", 2001. – 240 с.
Омельченко С. О. Взаємодія соціальних інститутів суспільства у формуванні здорового способу життя дітей та підлітків / С. О. Омельченко // Монографія. – Луганськ: Альма-матер, 2007. – 352 с.
Головченко О. Формування особистісних якостей підлітків під час занять фізичною культурою / Головченко О. // Слобожанський науково-спортивний вісник -№3. - 2012. - С. 148.
Бех І. Д. Виховання особистості: Наукове видання. / І. Д. Бех - К.: Либідь, 2003. - 280 с.
Актуальні питання фізичного виховання учнівської молоді: теорія і практика: Монографія / За заг. ред. Т. Т. Ротерс. – Луганськ: Альма-матер, 2007. – 317 с.
Газарова Є. Е. Психологія тілесності / Є. Е. Газарова. – М.: Інститут загально гуманітарних досліджень, 2002. – 192 с. 2. Гомілко О. Метафізика тілесності: концепт тіла у філософському дискурсі / О.
Гомілко. – К.: Наук. думка, 2001. – 340 с. 3. Цикин В. А. Философские проблемы синергетики / В. А. Цикин. – М.: Сумы: Слобожанщина, 1997. – 144 с.

category: Методика та технологія


title: Стаття «Здоров'я дитини - майбутнє нації: здоров'язбережувальні технології на уроках фізичної культури»

description:
Формування гармонійно розвиненої особистості відбувається у здоров’язбережувальному освітньому середовищі, яке включає в себе культуру довіри, клімат здоров’я та спрямованість на особистісне творення. Лише таке середовище уможливлює формування культури здоров’я, забезпечує засвоєння її фізичних,

                  духовних, етичних і естетичних складових. Окрім того, належне освітнє середовище сприяє укріпленню і повноцінному збереженню здоров’я та навчанню здоровому способу життя.
Загальновідомо, що будь-які види роботи, специфіка науки та виробництва на нові види діяльності значно швидше підкорюються людям, які відрізняються гарним фізичним і духовним здоров’ям. З цієї причини ми вважаємо за можливе стверджувати, що розвиток рухової активності є тим необхідним фактором укріплення фізичного здоров’я, який підвищує адаптивність особистості до мінливих соціально-економічних умов і робить її конкурентоздатною на ринку праці.
Зміст і значення фізичних вправ, а також методика викладання фізичної культури з урахуванням існуючих форм і типів цих вправ знайшли своє відображення у численних працях вітчизняних науковців – Л. Б. Кофмана, В. С. Кузнєцова, В. К. Бальсевича, Т. В. Петрової, В. І. Ляха, Ж. К. Холодова та ін.. Результати їхніх пошуків створили основу для різноманітних навчальних програм із фізичного виховання. Кожна з цих програм має на меті вирішення питань, пов’язаних із забезпеченням і укріпленням здоров’я школярів і таких, що відповідають державним вимогам на тій чи іншій стадії існування людства. Погодимося із твердженням В. М. Лизинського про те, що "здоровье не означает просто отсутствие болезней: это нечто положительное, это жизнерадостное и охотное выполнение обязанностей, которые жизнь возлагает на человека" [5, с. 19].
Таким чином, здоров’язбережувальні технології у фізичній культурі визначаються як система методик, прийомів, методів і засобів навчання та підходів до процесу освіти. За Л. О. Карасьовою, цей процес має задовольняти мінімум чотирьом вимогам [3]:
Обізнаність учителя щодо результатів медичних оглядів учнів з метою збереження здоров’я на уроках фізичного виховання, урахування їх (результатів) в навчально-виховній роботі, а також у забезпеченні здорової життєдіяльності дітей і їхніх родин;
Орієнтація на індивідуальні особливості дитини;
Запобігання надмірному навантаженню (емоційному та фізичному) при засвоєнні навчального матеріалу;
Підтримання сприятливого психологічного клімату в класі при здійсненні освітньої діяльності.
Запорукою якісного оздоровчої роботи та створення здоров’язбережувального середовища для розвитку дитини є діагностична основа процесу навчання. З огляду на це, навчальна діяльність на початку року має починатися з діагностики рівнів розвитку дітей, за для чого науковці рекомендують застосовувати, зокрема, методику М. М. Єфименка [2]. Разом із цією діагностикою, лікарям слід здійснювати контроль за здоров’ям учнів на початок навчального року та спостерігати за динамікою отриманих даних за два роки [2]. У випадку, якщо в дитини діагностовано проблеми з опорно-руховим апаратом, фахівці рекомендують застосовувати "Плантографію" – запропонований М. М. Єфименком метод дослідження фізичного стану дитини, на якому базуються корекційні заходи [2]. Результати цього дослідження необхідно враховувати при плануванні та реалізації навчального процесу в сфері фізичного виховання.
Працівник медичної сфери повинен брати участь у створенні так званих "Екранів здоров’я", націлених на діагностику певного класу та надання конкретних рекомендацій батькам і педагогам. Дані, отримані в "Екранах здоров’я", лежать в основі оздоровчих, лікувальних і профілактичних заходів, що включають у себе загартування і рухову активність відповідно до стану здоров’я учнів цієї групи, санітарних норм, діагнозу кожного учня. За справедливим твердженням І. А. Анохіної, "такой глубокий анализ и учет здоровья детей в проводимых мероприятиях позволяют решить задачу – сохранения жизненной энергии ребенка и проследить за развитием и изменением состояния каждого ребенка" [1, с. 23].
Окрім того, до важливих факторів, від яких залежить коректна реалізації здоров’язбережувальних технологій, Л. О. Карасьова відносить [3]:
Метод чергування навантаження та релаксації на заняттях фізичною культурою;
Належне дозування фізичного навантаження;
Дотримання принципу поступовості, візуалізації та доступності фізичного навантаження з оглядом на вікові особливості учнів;
Урахування ступеня фізичного розвитку дітей і їхньої фізичної підготовки;
Планування уроків на основі рівня працездатності та динамічності учнів;
Дотримання санітарно-гігієнічних вимог;
Створення сприятливого та психологічно комфортного клімату.
Ще одним неодмінним фактором збереження здоров’я на уроках фізичної культури є правильна організація робочого місця, зокрема, створення комфортних умов у спортивній залі. Цей процес включає в себе:
Правильне та раціональне освітлення зали;
Дотримання санітарних норм спортивної зали;
Убирання дратівливих звуків із зали;
Наявність аптечки першої медичної допомоги;
Наявність туалетів у роздягальнях для хлопчиків і дівчат;
Наявність спортивного обладнання згідно з віком учнів;
Наявність в учнів спортивної форми та змінного взуття для проведення уроків у спортивній залі, а також відповідного одягу для уроків на дворі (восени, взимку та навесні).
І. А. Анохіна також рекомендує спостерігати за динамікою працездатності протягом уроку та з огляду на неї розподіляти час, відведений на урок [1, с. 26]:
Стадія входження в процес: близько 10 хвилин;
Стадія максимальної працездатності: близько 20 хвилин;
Стадія втоми, яку можна подолати.
Разом із тим, дослідниця пропонує застосовувати диференційований підхід до розподілу навантаження, а саме [1, с. 27]:
Враховувати стан здоров’я дитини;
Обирати індивідуальний спосіб загартовування дітей;
Приділяти увагу конституції дитини та її впливу на здатність виконувати ті чи інші фізичні вправи;
Враховувати зв'язок між нервовою системою та рівнем фізичної активності;
Розрізняти фізичні вправи за статтю дитини;
Брати до уваги вікові особливості розвитку рухових навичок учнів;
Зважати на індивідуальні фізичні особливості.
В цілому, під феноменом здоров’язбереження на уроках фізичної культури прийнято розуміти, насамперед, творчий підхід до виховального процесу, що має на меті підвищення мотивації до занять фізичною культурою. Зацікавленість у спорті є одним із найголовніших завдань, вирішення якого стає запорукою успішності на уроках фізичної культури та охорони здоров’я під час повсякденного навчання в школі.
Література
Анохина И. А. Индивидуальный подход в физкультурно-оздоровительной работе ДОУ: Методические рекомендации / И. А. Анохина. – Ульяновск: УИПКПРО, 2006. – 49 с.
Ефименко Н. Н. Методика физического воспитания / Н. Н. Ефименко // [Електронний ресурс] / Режим доступу: http://podsnezhniksad.ucoz.com/index/metodika_fizicheskogo_vospitanija_n_n_efimenko/0-480
Карасева Л. А. Здоровьесберегающие технологии в физическом воспитании учащихся в условиях модернизации регионального образования / Л. А. Карасева // [Електронний ресурс] / Режим доступу: http://nsportal.ru/shkola/fizkultura-i-sport/library/2015/02/07/zdorovesberegayushchie-tekhnologii-v-fizicheskom
Кузнецова И. В. Реализация здоровьесберегающих технологий в образовательных учреждениях / И. В. Кузнецова. – М., 2003. – 58 с.
Лизинский В. М. Приемы и формы в учебной деятельности / В. М. Лизинский. – М.: Центр "Педагогический поиск", 2002. – 160 с.

category: Методика та технологія


title: Стаття «Роль домашніх завдань у творчому розвитку учнів і ліквідація навчальних перевантажень»

description: У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи (додається медіапрезентація) авторка пише, що саме на уроці мають бути створені умови для успішного виконання домашнього завдання

category: Методика та технологія


title: Стаття «Формування екологічної компетентності молодших школярів»

description:
У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що молодший шкільний вік є сприятливим для розвитку в учнів основ екологічної культури. Самою природою зумовлено соціальне призначення дитинства - адаптація дитини до природи і суспільства, здатність брати відповідальність за свої вчинки пе

                  ред людьми, рослинним і тваринним світом

category: Методика та технологія

grade: 1 клас


title: Стаття «Кооперативне навчання на уроках хімії»

description: У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що спільна робота сприяє розвитку інтелекту, глибокому оволодінню знаннями та вміннями, формуванню позитивних взаємовідносин між учнями

category: Методика та технологія


title: Методична розробка «Практичне застосування початків інформаційних технологій у навчальному процесі на уроках математики» з математики в 5-6-х класах

description: У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що в учнів 5-6-х класів уже вироблені певні навички обробки інформації через сучасні комп’ютерні технології, тому можна ставити перед ними завдання застосування їх при розв’язуванні математичних задач практичного змісту

category: Методика та технологія

grade: 5 клас


title: Стаття «Формування ключової комунікативної компетентності молодшого школяра»

description:
Упродовж більш ніж 40 років у галузі вивчення мов, як рідної, так і іноземних, значне місце посідає комунікативний підхід. Він полягає у застосуванні принципів стосовно цілей вивчення мови, розуміння того, як опановується мова і усвідомлення ролі вчителя і учнів у класі. Згодом у контексті обґрун

                  тування комунікативного підходу у європейській освіті однією із ключових компетентностей визначено комунікативну.
Під комунікативною компетентністю розуміють здатність встановлювати і підтримувати необхідні контакти з іншими людьми, певну сукупність знань, умінь і навичок, що забезпечують ефективне спілкування.
Якщо говорити про сучасні тенденції щодо ефективного спілкування, може йтися про підміна реального спілкування віртуальним. Як наслідок, у комунікації відсутні і її соціалізаційний, і соціокультурний, і інші компоненти, які є надзвичайно важливими не лише у освітньому середовищі, а й у реальному житті.
Традиційно головним у шкільному навчанні з давніх часів було спілкування між учителем і учнями. Воно бере початки з грецької (як афінської, так і спартанської) і римської моделей. З розвитком освіти, на жаль, не може йтися про розвиток комунікації між учителем і учнем і учнів між собою, що засвідчує уся історія педагогічної думки.
Проте беззаперечним є розростання інформаційного поля і розвиток технологій, що революційно змінили всі підходи до освіти в цілому і до засвоєння мови, зокрема. Так, безліч нових освітніх можливостей з‘явилося із появою новітніх технологій. Відеоматеріали, Інтернет, аудіо записи, комп‘ютерні програми, Інтерактивні дошки, проектори настільки заполонили освітнє поле, що витіснили спілкування на різних рівнях. Без них усіх можуть виявитися і учитель, і учні. Зробивши у чомусь прогресивний крок уперед, доведеться зізнатися, що зроблено кілька кроків назад у розвитку комунікативної компетентності учнів. Її заміняє все те, що може бути підключене до електричного живлення. Все, що спричинило залежність від електронних пристроїв. А що ж залишиться у класі, якщо їх усі відключити?
Саме цю ідею запропонував вчений Скотт Торнбері у 1995 р., назвавши її Концепцією догматичного навчання мови або Навчанням, відключеним від розетки. Його головна думка полягала в тому, що навчання лише тоді має сенс, коли воно відповідає живим інтересам і потребам учнів, які виявляються лише у процесі комунікації. Згідно з автором, комунікативна компетенція може розвиватися лише у процесі безпосереднього спілкування за теми, запропоновані самими учнями, близькі їм і потрібні у певних життєвих ситуаціях.
З подібними проблемами стикається і учитель початкових класів, який застосовує комунікативний підхід у навчанні учнів рідної мови. Нагадаємо, що комунікативна компетентність молодшого школяра –це здатність користуватися мовою (всіма видами мовленнєвої діяльності: слуханням, говорінням, читанням і письмом). Проте якщо не підходити до реалізації цього положення творчо, може виявитися однобокий підхід до організації комунікативних видів діяльності молодших школярів, коли певні уроки будуть чітко поділені на частини згідно з чітко визначеними цілями, сформульованими як: навчити говорити, навчити читати тощо…
Безперечно, цієї помилки можна уникнути лише використовуючи інтегрований підхід. М.  Вашуленко виділяє такі причини необхідності інтегрування видів мовленнєвої діяльності:
мовні знання у системі опанування мови є не самоціллю, а важливим засобом формування, вираження й удосконалення думки;
активний характер навчання: опанування мови має стати активним процесом, який забезпечить органічне поєднання всіх чотирьох видів мовленнєвої діяльності – аудіювання, говоріння, читання й письма;
мовні знання, мовленнєві уміння й навички, у тому числі й читання, переказ прочитаного, слід розглядати як умову й компонент розвивального навчання.
Саме підходами цього вченого ми керувалися при реалізації інтегрований проект "12 місяців весни". Як видно з самої його назви, він є досить незвичайним і передбачає відхід від стереотипів. Так, йому передувало обговорення, яке точилося навколо таких питань:
З чим Ви асоціюєте свято Нового Року?Коли Ви даруєте підсніжники?Чи хочете ви отримати підсніжники в подарунок взимку?Що вони вам подарують у холодний зимовий день?Чи стане вам трішечки тепліше?
Після того, як діти самі доходять висновку про те, що незалежно від пори року слід дарувати людям тепло і згадують, що дещо інша ситуація була пов’язана з під сніжниками у казці "Дванадцять місяців", ми й розпочали систему інтегрованих уроків. До неї увійшли читання, українська мова і трудове навчання.
Так, на уроках читання (2 уроки) було передбачено здійснення таких кроків: опрацювання казки "12 місяців" і перегляд мультиплікаційного фільму. За ними слідувала міні-постановка театру дії. Вона полягала в тому, що діти показали постановку, де Пасербиця замерзає в лісі. При повторній демонстрації по ходу вистави діти могли сказати "Стоп", вийти і "програти" інший хід вистави. Так було зроблено кілька раз. Після театру дії – рефлексія про власні відчуття (в колі біля імпровізованого вогнища на зразок казки).
Розвитку ідей сприяв і урок української мови, який передбачав написання твору мініатюра на тему "Зігрій своїм теплом". Діти народжували креативні ідеї, надавали їм незвичайної форми, спільно творили й дискутували.
На трудовому навчанні у продовження думки про те, що "слова не повинні розходитися зі справами" діти вирішили реалізувати задум і подарувати з любов’ю підсніжники взимку. "Немає нічого нереального, якщо поєднуються любов, творчість і фантазія", - такого висновку дійшли учні після серії інтегрованих уроків у процесі комунікації і спільної праці
Ми теж можемо дійти висновку про те, що лише комунікація і орієнтованість гуманність, людяність і добро можуть навчити дітей цінувати інших людей і бути толерантними до інших. Тому формування комунікативної компетентності є, беззаперечно, надзвичайно важливим, оскільки це не означає навчати, як розмовляти. Швидше за все, це означає навчати, як діяти.

category: Методика та технологія

grade: 3 клас


title: Методична розробка «Забезпечення якості знань на уроках зарубіжної літератури шляхом формування інноваційної культури»

description:
У матеріалі на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що інноваційна педагогіка та продуктивне навчання спрямовують процес навчання не лише на засвоєння досвіду, а й на розвиток в учнів умінь створювати нові ефективні зразки й моделі особистісної діяльності. Інтерактивні технології дають змогу

                   школярам реалізувати себе як особистість за постійно змінюваних обставин

category: Методика та технологія