description:
Сучасне суспільство вимагає виховання самостійних, ініціативних, відповідальних громадян, здатних ефективно взаємодіяти у виконанні соціальних, виробничих і економічних завдань. Виконання цих завдань потребує розвитку особистісних якостей і творчих здібностей людини, умінь самостійно здобувати но

                  ві знання та розв'язувати проблеми, орієнтуватися в житті суспільства. Саме ці пріоритети лежать в основі реформування сучасної загальноосвітньої школи, головне завдання якої — підготувати компетентну особистість, здатну знаходити правильні рішення у конкретних навчальних, життєвих, а в Майбутньому і професійних ситуаціях. Тому актуальним завданням сучасної школи є реалізація компетентнісного підходу в навчанні, який передбачає спрямованість освітнього процесу на формування і розвиток ключових компетенцій особистості. Результатом такого процесу має бути сформованість загальної компетентності людини, яка включає сукупність ключових компетенцій і є інтегрованою характеристикою особистості. Зазначимо, що компетенція і компетентність — два різних поняття. Компетенція — це суспільна норма, вимога, яка включає знання, уміння, навички, способи діяльності, певний досвід. Компетенція сама по собі не є характеристикою особистості. Нею вона стає в процесі засвоєння і рефлексії учня, перетворюючись у компетентність. Компетентність — це здатність застосовувати набуті знання, вміння, навички, способи діяльності, власний досвід у нестандартних ситуаціях з метою розв'язання певних життєво важливих проблем. Компетентність є особистісним утворенням, яке проявляється в процесі активних самостійних дій людини. Сучасний етап розвитку Європейської системи освіти характеризується визначенням переліку ключових компетентностей, які слід формувати у молодого покоління. У 2000-му році Організація Економічного Співробітництва та Розвитку спільно з Федеральним Статистичним Управлінням Швейцарії запросили країни — члени ОЕСР до участі в одному з проектів , метою якого було окреслення національних особливостей при визначенні та відборі ключових компетентностей. Відбору ключових компетентностей для кожної з країн присвятили свої праці такі європейські науковці: Е.Свенік, Р.Данон, П.Вогеліус, Р.Джакку-Сівонен, П.Врігнод, Х'юллер-Солджер, Дж.Пешар, М.Норріс, Ф.Келлі, А.Х.Веетрхайм, Дж.Саккен, П.Трієр, Д.Міллєр та ін. Аналізуючи звіти країн-учасниць проекту, ми звернули увагу на той факт, що ключовими компетентностями вважаються базові вміння: читати, писати, говорити, слухати, математичні знання . Таким чином, формування у молодших школярів усвідомлених, міцних, гнучких обчислювальних навичок є актуальним не лише в Україні, айв усьому світі, з огляду на набуття молодими людьми ключових компетентностей. Проблема формування Ключових, загально предметних та предметних компетентностей учнів завжди була у центрі уваги українських науковців – Т.Байбари, Н.Бібік, О.Біди, С.Бондар, М.Вашуленка, І.Гудзик, Л.Коваль, О.Локшиної, О.Онопріенко, О.Овчарук, О.Пометун, К.Пономарьової, О.Савченко, С.Трубачевої та ін. Вченими визначено зміст основних дефініцій "компетентність" та "компетенція", здійснено порівняльну характеристику ключових компетентностей в європейських освітніх системах та розглянуто методичні аспекти формування в молодших школярів компетентностей та компетенцій. Сучасна початкова школа не може залишатися осторонь від процесів модернізації освіти, які відбуваються нині в усьому світі, і в Україні зокрема. Початкової ланки освіти стосуються всі світові тенденції та інновації: особистісно орієнтований підхід, інформатизація, інтеграція тощо. До них належить і компетентнісний підхід, поява якого пов'язана, насамперед, з кризою освіти, що полягає в протиріччі між програмовими вимогами до учня, запитами суспільства і потребами самої особистості в освіті. Адже довгий час у вітчизняній системі освіти домінував знаннєвий підхід, результатом навчання якого була сукупність накопичених учнем знань (як інформації) умінь і навичок. Сучасне інформаційне суспільство формує нову систему цінностей, в якій володіння знаннями, вміннями і навичками є необхідним, але недостатнім результатом освіти. Від людини вимагаються вміння орієнтуватися в інформаційних потоках, освоювати нові технології, самонавчатися, шукати і використовувати нові знання, володіти такими якостями, як універсальність мислення, динамізм, мобільність. Ідея компетентнісного підходу - одна із відповідей на запитання, який результат освіти необхідний особистості і затребуваний сучасним суспільством. Формування компетентності учня на сьогоднішній день є однією із актуальних проблем освіти і може розглядатися як вихід із проблемної ситуації, що виникла через протиріччя між необхідністю забезпечити якість освіти та неможливістю вирішити цю проблему традиційним шляхом. Проблема формування компетентної особистості стала предметом глибокого і різнобічного дослідження, яке проводять міжнародні організації, що працюють у сфері освіти, - ЮНЕСКО, ЮНІСЕФ, ПРООН, Ради Європи, Організації європейського співробітництва, Міжнародного департаменту стандартів та ін. Йдеться про компетентність як про нову одиницю виміру освіченості людини, при цьому увага акцентується на результатах навчання, в якості яких розглядається не сума завчених знань, умінь, навичок, а здатність діяти в різноманітних проблемних ситуаціях. Зарубіжними та вітчизняними науковцями виділено ключові, загальнопредметні і предметні компетентності, які визначають якість сучасної освіти. Теоретичні засади, які розкривають сутність понять "компетентність", "компетенція", визначають структуру компетентності, класифікацію компетентностей, їх ієрархію тощо, висвітлені у низці публікацій науковців Росії і України (Байбара Т. М., Бібік Н.М., Бондар С.П., Єрмаков І.Г., Зимня ІА-, Краєвський В.В., Локшина О.І., Овчарук О.В., Пометун О.І, Савченко О Л., Трубачева С.Е., Хуторський А.В. та ін.). Формування ключових та предметних компетентностей молодших школярів є предметом дослідження співробітників лабораторії початкової освіти Інституту педагогіки НАПН України. Серед предметних компетентностей, якими має оволодіти молодший школяр, виокремлено і математичну компетентність, яка визначається як особистісне утворення, що характеризує здатність учня створювати математичні моделі процесів навколишнього світу, застосовувати досвід математичної діяльності під час розв'язування навчально-пізнавальних та практикозорієнетованих завдань. У структурі предметно-математичної компетентності виділяється обчислювальна складова, яка являє собою готовність учня застосовувати обчислювальні вміння та навички у практичних ситуаціях Аналіз способів додавання й віднімання чисел у межах 100 без переходу через розряд свідчить, що для свідомого виконання учні мають добре знати нумерацію чисел у межах 100, таблиці додавання одноцифрових чисел у межах 10 і відповідні випадки віднімання та засвоїти правила, які є теоретичною основою прийомів обчислення. Аналіз ситуацій, які виникають у повсякденному житті, і для вирішення яких потрібні математичні знання та вміння, свідчить, що їх перелік невеликий, а саме: вміння вести підрахунки (лічба, обчислення), для обчислень використовувати відомі формули та правила; вміння читати та інтерпретувати інформацію, подану у різній формі (таблиці, графіки, діаграми); вміння доказово міркувати і пояснювати свої дії, доводити істинність чи хибність тверджень; вміння знаходити довжину, площу, об'єм, масу реальних об'єктів під час розв'язування практичних задач; вміння користуватися креслярськими інструментами. Це загальні вміння, які потрібні кожній людині впродовж її життя. На різних етапах становлення особистості, в професійному і соціальному аспектах її життя вони виявляються і використовуються неоднаковою мірою. Проте їх формування і розвиток відбуваються у роки шкільного навчання і в початковій ланці зокрема. Відповідно до зазначеного переліку вмінь виокремлено складові математичної компетентності молодшого школяра — обчислювальну, інформаційно-графічну, логічну, геометричну. Зрозуміло, що такий розподіл є умовним і може змінюватися в процесі розвитку цього напрямку науки. Сьогодні геометричні знання у людській діяльності набувають особливої значущості, спектр їх застосування широкий - хімія, фізика, астрономія, географія, архітектура, будівництво, мистецтво тощо. Курс геометрії, який вивчається в основній і середніх ланках школи, закладає міцні підвалини для подальшого професійного становлення спеціалістів, які пов'язуватимуть свою діяльність із застосуванням геометрії. Необхідні елементарні геометричні вміння та навички і для вирішення побутових завдань. Сьогодні, як ніколи, актуальний вислів давньогрецького філософа і математика Платона “Хто не знає геометрії — із школи не випускається”. На основі аналізу наукових досліджень, спостережень за діяльністю людей встановлено, що основу геометричної складової математичної компетентності складають уміння орієнтуватися в просторі, вимірювальні й конструкторські вміння, здатність застосовувати ці вміння у життєвих ситуаціях. У початковій школі геометрія вивчається як пропедевтичний курс. Метою ознайомлення молодших школярів з елементами геометрії є підготовка їх до вивчення систематичного курсу в основній школі, здатності використовувати набуті знання і вміння під час вивчення інших предметів та для вирішення життєвих завдань. Метою навчання української мови в умовах компетентнісного підходу є формування предметних компетенція, змістове наповнення яких випливає зі змісту ключових. Нагадаємо, що ключові компетенції формуються в процесі реалізації цілісного змісту освіти загальноосвітньої школи, а предметні - передбачені змістом конкретного предмета і набуваються впродовж конкретного року або ступеня навчання. Формування ключових компетенцій реалізується в освітніх галузях і навчальних предметах. При цьому кожний предмет забезпечує реалізацію тих складових змісту ключових компетенцій, для формування яких має необхідні умови. З огляду на свою специфіку, предмет українська мова спроможний забезпечити формування і розвиток таких ключових компетенцій, як: комунікативна, соціальна; загальнокультурна, уміння вчитись. Для забезпечення ключової комунікативної компетенції в учнів необхідно сформувати готовність до спілкування з іншими людьми. З цією метою у процесі навчання української мови школярі повинні оволодіти: різними видами мовленнєвої діяльності (аудіювання, говоріння, читання, письмо); мовою як засобом спілкування. Ключова соціальна компетенція передбачає здатність діяти в життєвих ситуаціях відповідно до соціальних норм і правил. Для цього на уроках української мови в учнів треба формувати здатність: продуктивно співпрацювати з різними партнерами в групі та команді; виконувати різні соціальні ролі; брати на себе відповідальність за прийняті рішення та їх виконання. Загальнокультурна ключова компетенція стосується сфери розвитку культури особистості в усіх її аспектах. Реалізація цієї компетенції в процесі навчання української мови передбачає передусім формування: культури міжособистісних відносин; толерантної поведінки; моральних якостей, а також ознайомлення з: культурною спадщиною українського народу; найважливішими досягненнями національної науки й культури; визначними подіями та постатями в історії України. Ключова компетенція уміння вчитись виявляється у здатності учня організовувати і контролювати свою навчальну діяльність. Ця компетенція реалізується на уроках української мови шляхом формування мотивації навчання і здатності: організовувати свою працю для досягнення результату; виконувати розумові операції й практичні дії; володіти уміннями й навичками самоконтролю та самооцінки. На основі визначеної мети компетентнісно орієнтованого навчання української мови і відібраного змісту тих ключових компетенцій, формування яких спроможний забезпечити цей предмет, можна визначити предметні компетенції. їх ми виділяємо чотири, а саме: мовленнєва, мовна, соціокультурна і діяльніша. Мовленнєва компетенція включає: здатність розуміти зміст і головну думку усних і письмових висловлювань; здатність вести діалог з дотриманням правил мовленнєвого етикету; уміння будувати повноцінні в комунікативному відношенні усні і письмові зв'язні висловлювання, які відображають знання учнів про предмет розмови, їхні думки,почуття, наміри; уміння налагоджувати взаємодію з оточуючими,будуючи відповідним чином свої висловлювання. Мовна компетенція передбачає володіння: доступним і необхідним обсягом мовних знань; здатністю застосовувати мовні засоби у власному мовленні відповідно до орфоепічних, лексичних, граматичних, орфографічних, синтаксичних, стилістичних норм літературної мови. Соціокультурна компетенція покликана сприяти загальнокультурному розвиткові молодших школярів, адаптації їх до життя в певному соціальному середовищі, а тому передбачає: знання про свою державу Україну; здатність використовувати в мовленнєвій практиці знання про особливості української національної культури, звичаї, традиції, свята; знання і використання у власному мовленні найбільш відомих малих українських фольклорних форм; уміння успішно користуватися мовою під час виконання різноманітних соціальних ролей; знання формул національного мовленнєвого етикету і вміле використання їх під час спілкування; дотримання етикетних правил спілкування з представниками різних вікових груп і статусів; здатність вирішувати за допомогою мови різні навчальні та життєві проблеми. Діяльнісна компетенція передбачає володіння загально-навчальними уміннями і навичками, які поділяються на чотири групи: навчально-організаційні — здатність розуміти визначену вчителем мету навчальної діяльності, організовувати робоче місце, раціонально розподіляти час, планувати послідовність виконання завдання, організовувати навчальну діяльність у взаємодії з іншими її учасниками (у парі, малій групі); навчально-інформаційні — здатність самостійно працювати з підручником, шукати нову інформацію з різних джерел, користуватися довідковою літературою, зосереджено слухати матеріал, зв'язно, послідовно, доказово відповідати, вести діалог; навчально-інтелектуальні і творчі — здатність аналізувати узагальнювати, встановлювати та пояснювати причиново-наслідкові зв'язки, вилучати зайве, групувати й класифікувати за певними ознаками, висловлювати аргументовані критичні судження, доводити власну думку, переносити знання й способи діяльності в нову ситуацію, застосовувати аналогію; контрольно-оцінні - уміння використовувати різні способи перевірки та контролю своєї діяльності, знаходити і виправляти помилки, оцінювати власні навчальні досягнення. Відповідно до зазначених предметних компетенцій основними завданнями початкового курсу української мови є: формування в учнів мотивації вивчення української мови; гармонійний розвиток усіх видів мовленнєвої діяльності - слухання, говоріння, читання і письма; формування комунікативних умінь; опанування найважливіших функціональних складових мовної системи; соціально-культурний розвиток особистості; формування вміння вчитися. Для забезпечення визначених предметних компетенцій і реалізації основних завдань початкового курсу української мови необхідно відібрати відповідне змістове наповнення предмета українська мова. Воно представлене чотирма змістовими лініями: мовленнєвою, мовною, соціокультурною і діяльнісною. Основною змістовою лінією є мовленнєва. Мовна, соціокультурна та діяльнісна лінії забезпечують реалізацію мовленнєвої. Мовленнєва змістова лінія передбачає формування і розвиток мовленнєвої компетенції. Зміст цієї лінії включає: слухання і розуміння усних і письмових висловлювань; читання доступних текстів; побудова діалогів; створення усних і письмових зв'язних висловлювань.Мовна змістова лінія покликана забезпечити формування мовної компетенції. До змісту цієї лінії належать одиниці мовних рівнів: текстологічного - будова тексту, типи і стилі текстів; синтаксичного - словосполучення, речення, види речень за метою висловлювання й інтонацією, звертання, головні і другорядні члени речення, однорідні члени речення; морфологічного - частини мови, їх граматичні форми; лексичного - значення слова, лексичні групи слів (багатозначні слова, пряме і переносне значення слів, синоніми, антоніми, омоніми), лексична сполучуваність слів; фонологічного — звуки мовлення, склад, наголос, інтонація. Соціокультурна змістова лінія спрямована на формування соціокультурної компетенції. Зміст цієї лінії включає: державну символіку України; особливості української національної культури; малі фольклорні форми; соціальні ролі; формули національного мовленнєвого етикету; етикетні правила спілкування. Діяльнісна змістова лінія передбачає формування в молодших школярів діяльнішої компетенції. До змісту цієї лінії належать загальнонавчальні уміння і навички: навчально-організаційні; навчально-інформаційні; навчально-інтелектуальні і творчі; контрольно-оцінні. Компетентнісно зорієнтований зміст початкового курсу української мови і державні вимоги до навчальних досягнень учнів визначено в новій редакції Державного стандарту початкової загальної освіти і буде конкретизовано в базовій навчальній програмі для 1—4 класів. Варто підкреслити, що у державних вимогах до навчальних досягнень учнів робиться акцент на застосування загальнонавчальних, мовних, мовленнєвих і соціокультурних знань, умінь і навичок у мовленнєвій практиці з метою розв'язання комунікативних завдань, адаптації школярів до соціального середовища. Реалізація зазначеного змісту потребує оновлення навчально-методичного забезпечення навчального процесу, тобто створення нових підручників, посібників, дидактичного матеріалу, мультимедійних засобів тощо. Оновлення навчально-методичного забезпечення необхідно здійснювати виходячи із функцій, які покликані виконувати навчальні засоби. Компетентнісний підхід у навчанні вимагає, щоб сучасні навчальні засоби виконували не тільки інформаційну, а й мотиваційну і розвивальну функції. Для виконання інформаційної функції навчальні засоби з української мови повинні містити передбачений навчальною програмою мовний матеріал, призначений для реалізації мовної змістової лінії, а також завдання, які передбачають розвиток чотирьох видів мовленнєвої діяльності — аудіювання, говоріння, читання і письма (забезпечення мовленнєвої змістової лінії). З метою забезпечення мотивації учіння, в навчальних засобах мають бути використані: цікавий текстовий матеріал; ілюстрації; дидактичні ігри; вправи, що передбачають цікавий для учнів процес виконання; завдання, що спонукають до пошуку значущих для учня результатів тощо. Для реалізації розвивальної функції сучасні навчальні засоби мають містити систему завдань, спрямованих на розвиток пізнавальних здібностей учнів, а саме, на оволодіння мисленнєвими операціями (аналіз, порівняння, узагальнення, доведення тощо), а також на формування здатності застосовувати набуті знання, способи дій, досвід у нових нестандартних ситуаціях. Крім того, компетентнісно орієнтовані навчальні засоби повинні готувати дітей до самонавчання. З цією метою в них мають бути алгоритми міркувань, пам'ятки, схеми, таблиці, зразки виконання завдань і т. ін. Крім того, необхідно, щоб навчальні засоби містили: цілісну систему завдань і вправ, доступних для учнів певної вікової категорії; диференційований матеріал з урахуванням рівнів розвитку дітей; раціональне співвідношення завдань для тренування і творчого використання; завдання, що передбачають роботу в парі й групі, фронтальну та індивідуальну; завдання на вільний вибір тощо. Важливим фактором успішної реалізації компетентнісного підходу в навчанні української мови є добір ефективних методів, прийомів навчання і форм організації навчальної діяльності. Метод навчання - це спосіб взаємної діяльності учителя й учнів, спрямований на розв'язання навчально-виховних завдань. Компетентнісно орієнтоване навчання української мови вимагає застосування методів, які передбачають активну діяльність учнів. До таких належать: продуктивні (вивчений мовний матеріал застосовується в мовленнєвій практиці); евристичні або частково-пошукові (окремі елементи нових знань учень знаходить завдяки розв'язанню пізнавальних завдань); проблемні (учень усвідомлює проблему і знаходить шляхи її вирішення); інтерактивні (активна взаємодія всіх учнів, під час якої кожний школяр осмислює свою діяльність, відчуває свою успішність). Остання група методів чи не найбільше відповідає вимогам компетентнісно орієнтованого навчання, оскільки організація інтерактивного навчання передбачає моделювання життєвих ситуацій, використання рольових ігор, які сприяють формуванню навичок і вмінь, виробленню цінностей, створенню атмосфери співробітництва, взаємодії. Інтерактивні методи сприяють розвитку здібностей кожної особистості, дають можливість кожній дитині продемонструвати свої навчальні досягнення в конкретних ситуаціях, порівнювати свій рівень розвитку з іншими учасниками навчального процесу. Однак використання інтерактивних методів у початковій школі потребує від учителя ретельного попереднього їх аналізу на предмет доступності й доцільності застосування в початкових класах, а також прогнозування результатів. Враховувати при цьому потрібно той фактор, що використання інтерактивних методів потребує від учнів певної мовної, мовленнєвої і соціальної підготовки, яку молодші школярі здебільшого ще не одержали. Використання інтерактивних методів можливе за умови готовності учнів до виконання тих розумових і практичних дій, які передбачає той чи інший метод. Над формуванням такої готовності педагог повинен працювати заздалегідь. Кожному методу відповідають ті чи інші прийоми навчання. Крім загальнодидактичних (пояснення, зіставлення, аналіз, узагальнення, систематизація знань тощо), у Практиці навчання української мови використовуються предметні прийоми, які визначаються конкретною темою і метою навчального матеріалу. Наприклад, під час вивчення теми «Текст» використовуються такі предметні прийоми: відновлення деформованого тексту, продовження тексту за поданим зачином, побудова різних типів тексту тощо. Цінними є прийоми, що спонукають учнів до активної діяльності, пошуку шляхів вирішення поставлених завдань чи проблем. Комунікативно спрямоване навчання української мови вимагає урізноманітнення форм організації навчальної діяльності. При цьому перевага надається формам, які створюють таку мовленнєву ситуацію, коли кожний учень має можливість висловитись, виявити себе в комунікативному процесі. Найбільш цінними з точки зору компетентнісного підходу є індивідуальна навчальна діяльність, робота в парах, групах. Дуже важливо, щоб використання тих чи інших методів, прийомів, форм навчання не було "даниною моді". їх добір і використання слід підпорядковувати змісту і меті навчального предмета, враховуючи при цьому вікові особливості учнів молодшого шкільного віку, їх можливості і здібності. Одним із найважливіших факторів успішного запровадження компетентнісного підходу в навчанні української мови є готовність учителя до реалізації поставленої мети. Щоб успішно формувати компетентну особистість, сучасний педагог повинен володіти певними якостями. Назвемо лише декілька найактуальніших: успішно вирішувати свої власні життєві проблеми, виявляючи ініціативу, самостійність і відповідальність; усвідомлювати мету компетентнісно орієнтованого навчання; планувати урок з використанням усього розмаїття форм і методів навчальної діяльності і насамперед усіх видів самостійної роботи, діалогічних, евристичних і проблемних методів; пов'язувати навчальний матеріал з повсякденним життям та інтересами учнів; залучати до обговорення попередній досвід школярів; демонструвати учням рольові моделі на прикладі реальних людей, літературних персонажів; —оцінюючи навчальні досягнення школярів, брати до уваги не тільки продемонстровані знання і вміння. а передусім здатність застосовувати їх у навчальних і життєвих ситуаціях. Реалізація компетентнісного підходу в навчанні молодших школярів української мови буде успішною за умови комплексного забезпечення усіх складових навчального процесу, а саме: чіткого визначення цілей навчання, добору відповідного змісту навчання, оновлення навчально-методичного забезпечення, добору ефективних методів, прийомів навчання і форм організації навчальної діяльності, відповідної професійної підготовки вчителя. Людство увійшло у XXI століття з проблемами, пов'язаними як з його взаємодією із біосферою планети, так і у межах самої світової спільноти. Нині екологічну ситуацію в Україні визнано катастрофічною: накопичено ЗО мільярдів тонн відходів, 5 мільярдів з яких високотоксичні; більшість земель пошкоджені ерозією; техногенне . навантаження скорочує життя українців на одинадцять років. Ці проблеми не оминають у цілому планету, біосфера якої вже не здатна компенсувати антропогенні збурювання. Прийшов час вироблення стратегії людства, спрямованої на консолідацію зусиль усіх країн з метою запобігання екологічної катастрофи. Розв'язання цього питання вимагає виховання менталітету, який дозволить кожному громадянину приймати кваліфіковані рішення з глобальних проблем. Отже, потрібна нова філософія, нова політика, нові моральні імперативи — зобов'язання кожної людини і людства в цілому діяти відповідно до розуміння власної відповідальності за майбутнє цивілізації. Звідси виникає потреба у розробленні таких освітніх проектів які дають змогу не тільки здобувати знання про існуючий стан планети, а й формувати спосіб життя як основу довготривалого ощадливого розвитку людства. Загалом ідеться про формування системи цінностей — складової культурного світобачення, у якій би захист і збереження природи вважалися такою ж святістю, як і саме життя . Вітчизняні педагоги не залишаються осторонь вирішення цих важливих завдань. У 2010-2012 роках благодійна організація "Вчителі за демократію та партнерство" (Україна) спільно з Інститутом педагогіки НАПН України й акредитована при ООН організація "Глобальний план дій" (Швеція) за підтримки Посольства Швеції в Україні започаткували освітній проект «Освіта для стійкого розвитку» . Він ґрунтується на засадах стійкого розвитку , які спрямовують на покращення якості людського життя при збереженні сталості підтримуючих екосистем. Мета проекту - ознайомити педагогічну громадськість України з досвідом, методологією і технологіями формування в учнів навичок та умінь будувати власне життя, життя сім'ї та місцевої громади з урахуванням потреб стійкого розвитку. Відповідно до плану проекту цього року розпочалась апробація навчально-методичного забезпечення курсу уроків для стійкого розвитку «Моя щаслива планета» у 3-4 класах шкіл Харківської і Миколаївської областей, міста Києва. Основна ідея курсу полягає у реалізації в навчально-виховному процесі основних принципів стійкого розвитку - забезпечення взаємозв'язку між цінностями і поведінкою особистості; активності суб'єкта і поліпотребнісної мотивації до діяльності; єдності змісту із повсякденним життям дітей. Передбачається досягнення у звичках, поведінці та стилі повсякденного життя учнів змін, спрямованих на раціональне ставлення до використання ресурсів планети і їх свідоме заощадження, позитивне сприйняття майбутнього. Методологічні основи курсу поєднують діяльнісний, особистісно орієнтований і компетентнісний підходи до організації навчально-виховного процесу, а саме: зміст навчання розроблено відповідно до актуальних та доступних для розуміння школярів початкової школи проблем ресурсозбереження і стабільної життєдіяльності; найважливішою складовою навчання визнається самостимулювання і мотивування учнів до висування ними особистісно і суспільно значущих цілей власної діяльності та їх реалізації, надання учням свободи вибору форм і способів цієї діяльності; навчально-пізнавальну Діяльність учнів зосереджено на особистому ставленні та рішеннях щодо власного стилю життя і поведінки, які змінюються у контексті планетарних потреб людства; на уроках і в позаурочний час організовується системна пошуково-дослідницька діяльність школярів; характерною особливістю змісту є міждисциплінарність, пов'язана із глобальністю і всебічністю стійкого розвитку як явища. Реалізація змісту курсу сприяє формуванню та розвитку у молодших школярів ключових компетентностей, а саме: громадянської - здатності критично мислити, брати участь в обговоренні, аргументувати думку, приймати рішення та виявляти громадянську позицію у ситуаціях, пов'язаних із питаннями стійкого розвитку, використовувати моделі поведінки, які задовольняють спільні інтереси особистості та громади; соціальної - здатності активно слухати інших, ефективно спілкуватись і співпрацювати, зокрема в парі та малій групі, відповідати за результати спільної діяльності; уміння вчитися - здатності міркувати, порівнювати, узагальнювати, спостерігати, самостійно шукати інформацію з різних джерел, виконувати нескладні дослідження щодо використання ресурсів та їх збереження у сім'ї та громаді, набувати індивідуального досвіду самоорганізації, навчальної рефлексії; загальнокультурної - здатності застосовувати методи самовиховання, зорієнтовані на систему індивідуальних і загальнолюдських цінностей, для розроблення і реалізації моделей екологічно доцільної та ресурсозберігаючої поведінки. Серед предметних компетентностей, які формуються у процесі вивчення курсу, основоположними є природознавча та суспільствознавча, що виявляються у здатності учнів вирішувати доступні особистісно і соціально значущі практичні проблеми, пов'язані з екологічними об'єктами довкілля та суспільного життя. Курс "Моя щаслива планета" призначений для реалізації варіативної складової навчального плану. Його зміст представлено такими тематичними блоками. 3 клас 1.Що робить нашу Землю щасливою. До доброї справи долучаємося разом. Важливість води для людини та скорочення її витрат. Сміття як проблема людства. Раціональне споживання енергії. Новий стиль мого життя. Мої плани та обіцянки. 4 клас Ми дбаємо про наше майбутнє. До доброї справи долучаємося разом. Мої стосунки з оточенням. Піклування про рослини. Зменшення непотрібних покупок. Мої плани та обіцянки. День Землі. Елементи змісту курсу можна використовувати під час вивчення предметів інваріантної частини навчального плану - "Я і Україна", "Довкілля", "Основи здоров'я", "Трудове навчання", "Математика". Курс уроків для стійкого розвитку має таку структуру: вступна частина (2 уроки); тематичні блоки (по 4 уроки-зустрічі у кожному); заключна частина (урок і свято). Отже, курс починається двома вступними темами, за якими учні ознайомлюються з його метою і завданнями, основними поняттями та способами роботи; отримують перші навички роботи в групах та проведення досліджень власних звичок і способу життя. Кожна з наступних основних тем складається з чотирьох уроків-зустрічей, що мають свої особливості. Перша зустріч — мотиваційно-організаційна. її завдання - введення учнів в тему, формування у них стійкої мотивації до вивчення. Для цього використовують різні способи і прийоми мотивування, насамперед кількісний і якісний аудит - спеціальну форму навчального дослідження учнів. Друга зустріч - практична. На цьому уроці, працюючи у групах, учні ознайомлюються зі шляхами розв'язання поставленої проблеми, обирають дії щодо власного способу життя, які реалізуються у позаурочний час. Третя зустріч - також практична і проходить у формі екскурсії. У процесі ознайомлення зі станом проблеми в довкіллі учні роблять висновки щодо правильності обраного способу дій. Нині існує багато різних думок щодо поняття, класифікації та виокремлення найважливіших компетентностей. Дослідники наводять різноманітні означення поняття компетентності. "Бути компетентним означає вміння мобілізувати в даній ситуації отримані знання та досвід". Як зазначає українська вчена О.І.Пометун, у педагогічній науці "компетентність" розуміється як спроможність особистості сприймати індивідуальні потреби та відповідати на них, кваліфіковано будувати діяльність у будь-якому напрямі, виконувати певні завдання або роботу. Отже, компетентність — це складна інтегрована характеристика особистості, під якою розуміють набір знань, умінь, навичок, ставлень, що дають змогу ефективно провадити діяльність або виконувати певні функції, забезпечуючи вирішення проблем і досягнення певних стандартів у галузі професії або виді діяльності. Не зважаючи на різноманітні визначення компетентностей, усі дослідники виокремлюють їх важливу якість - вияв компетентності у конкретній діяльності в певній ситуації. Компетентність не може бути ізольована від конкретних умов її реалізації. Вона тісно пов'язує одночасну мобілізацію знань, умінь і способів поведінки в умовах конкретної діяльності. Таким чином, компетентність не зводиться ні до знань, ні до умінь. Компетентність - це той ланцюжок, який пов'язує знання та діяльність людини. Література Байбара Т. М. Компетентнісний підхід в початковій освіті: теоретичні засади / Т. М. Байбара // Початкова школа. — 2010. - №8.Бібік Н. М. Компетентність і компетенції у результатах початкової освіти / Н. М. Бібік // Науковий часопис НПУ ім. Михайла Драгоманова. — серія 17 (вип. 17). - 2010.Державний стандарт початкової загальної освітиОнопрієнко О. В. Предметна математична компетентність як дидактична категорія / О. В. Онопрієнко // Початкова школа. - 2010. - № 11.Паршукова Н. Б. Создание и использованиевиртуальной лаборатории как средства формирования предметной компетенции по геометрии у учащихся основной школы: дис. ... канд. пед. наук : 13.00.02 / И. Б. Паршукова. — Екатеринбург, 2009.-205 с.Програми для середньої загальноосвітньої школи. 1-4 класи. - К.: Початкова школа, 2006. — 432 с.Раков С. А. Математична освіта: компетентнісний підхід з використанням ІКТ: монографія / С. А. Раков. — X.: Факт, 2005.-360 с.Савченко О. Я. Уміння вчитися як ключова компетентність загальної середньої освіти / О. Я. Савченко // Компетентнісний підхід у сучасній освіті; світовий досвід та українські перспективи; під заг. ред. О. В. Овчарук. — К.: К.І.С., 2005.Гудзик И. Ф. Компетентносно ориентированное обучение русскому языку в начальних классах (в школах с украинским языком обучения) / И. Ф. Ґудзик. - Чернівці: Видавничий дім "Букрек", 2007. - 496 с.Пометун О. І. Дискусія українських педагогів навколо питань запровадження компетентнісного підходу в українській освті / О. І. Пометун // Компетентнісний підхід у сучасній освіті: світовий досвід та українські перспективи : [б-ка з освітньої політики] ; під заг. ред. О. В. Овчарук. - К.: К.І.С., 2004. - С. 66-72.Пометун О. І. Сучасний урок. Інтерактивні технології навчання : наук.-метод, посіб. / О. І. Пометун. - К. : АСХ, 2004.-192с.Пометун О. І. Теорія і практика послідовної реалізації компетентнісного підходу в досвіді зарубіжних країн /О. І. Пометун // Компетентнісний підхід у сучасній освіті: світовий досвід та українські перспективи : [б-ка з освітньої політики]; під заг. ред. О. В. Овчарук. - К.: К.І.С., 2004. - С. 16-25.

category: Методика та технологія


title: Запровадження нового Державного стандарту базової та повної загальної середньої освіти. Освітня галузь „Мови та літератури”

description:
Кожний навчальний рік є певним етапом як у справі розбудови національної освіти, так і у професійній долі кожного учителя. А цей навчальний рік - особливо. Сьогодні освіта України переживає процес «перезавантаження»: вводяться нові Державні освітні стандарти, оновлені програми, підручники. Чому?

                  Для чого? Як має все реалізовуватися? Саме такі питання розглядалися на серпневих педагогічних нарадах. Творча група, створена міським методичним об’єднанням учителів української мови та літератури м. Артемівська Донецької області, провела дослідження, порівнявши освітню галузь «Мови та літератури» чинного та нового Державного стандарту базової й старшої шкільної освіти: створено презентацію та порівняльну таблицю. Адже з 2013 року до 2019 року будемо працювати за двома стандартами (чинним та новим Державним стандартом базової й старшої шкільної освіти), так як запровадження здійснюватиметься поступово, розпочинаючи з 5 класу. Хочемо поділитися своїми роздумами з колегами. Хто як не ми, педагоги, знаємо, що час не стоїть на місці. Реальність стрімко змінюється: суспільство інформатизується, Україна все більше інтегрується в світовий простір. Ці фактори ставлять перед освітою інші завдання, ніж — 12 років тому. Держстандарти і навчальні програми мають відповідати вимогам часу, тобто в них мають бути закладені найновіші досягнення науки, технологій, педагогічної думки, новий освітній зміст. Адже в освіті, крім змісту викладання, все інше — косметика. Можна ставити різні бали, поєднувати, роз’єднувати предмети, але якість освіти визначається новими стандартами. І я переконана, що вони не повинні бути чимось застиглим, навпаки — це жива матерія, яка кожні 15—20 років має змінюватись. Оскільки нагромаджуються нові знання, нові психологічні підходи, педагогічні методики, навіть діти стають іншими. Основні державні документи зазначають, що «Стандарт освіти – це система основних показників, що є складовими державної норми освіченості. Освітній стандарт відображає суспільний ідеал, враховує можливості реальної особистості та системи освіти щодо досягнення цього ідеалу». У Законі України «Про загальну середню освіти» говориться: «Державний стандарт загальної середньої освіти – це зведення норм і положень, що визначають державні вимоги до освіченості учнів і випускників шкіл на рівні початкової, базової і повної загальної середньої освіти та гарантії держави у її досягненні» З 1 вересня 2012 року впроваджується новий Державний стандарт початкової загальної освіти, затверджений у квітні 2011 року. Державний стандарт базової й старшої шкільної освіти, затверджено у листопаді 2011 року. Відтоді розпочалася робота над створенням нових навчальних програм для учнів 5 – 9 класів. Перейнявшись її важливістю і прагнучи йти “в ногу з часом”, учитель повинен шукати відповідь на питання «Що і як я маю робити? З чого почати і як продовжувати? Яким має бути кінцевий результат?», а також звернутися до освітніх документів (державних стандартів, концепції освіти, навчальних планів та програм тощо). Новий Державний стандарт базової та повної загальної середньої освіти… Цікаво дізнатися, у чому ж полягає його новизна порівняно із попереднім Державним стандартом базової та повної загальної середньої освіти 2004 року, які відмінності чинної і нової редакцій Державного стандарту базової та повної загальної середньої освіти. Сутність змін пов’язана з необхідністю впровадження компетентнісно спрямованої освіти. Реалізувати завдання, виголошені у стандартах, можна за умови, якщо навчально-виховний процес в школі буде «спрямовано на розвиток активності, самостійності, творчих можливостей кожного школяра, оскільки суспільство потребує особистостей, здатних свідомо діяти, приймати власні рішення, швидко адаптуватися до змін». Зміст середньої освіти є складною багаторівневою системою, що складається з 7 освітніх галузей, десятків навчальних предметів і сотень виховних заходів. Це 12 тисяч тем уроків, які повинен опановувати український учень протягом усього шкільного курсу навчання. Основною особливістю нового Державного стандарту є орієнтація вимог до рівня підготовки випускників на досягнення компетентностей. Причому, якщо в Державному стандарті базової та повної загальної середньої освіти 2004 року було подано лише перелік деяких компетентностей (формування соціальної, комунікативної, комп’ютерної та інших видів компетентностей учнів), то в новому стандарті 2011 року дається більш ґрунтовний перелік і визначення основних понять компетентнісно орієнтованого підходу, який визначається одним із основних підходів до навчання, разом із діяльнісним та особистісно-орієнтованим. Зміни стануть можливими лише, якщо збагнути, що традиційною метою шкільної освіти завжди було оволодіння системою знань, основами наук; пам’ять учнів перевантажувалась чисельними фактами, поняттями, іменами, датами. Але знання не завжди віддзеркалюються в діях. Наукою доведено, що для життєвого успіху необхідні не самі знання, а вміння їх застосувати відповідно до конкретної життєвої ситуації. «Дослідження, проведені психологами Гарвардського університету, показали, що успіх на 85% залежить від особистісних якостей, правильного вибору лінії поведінки, і лише на 15% визначається наявними знаннями». Таким чином, необхідність змістити акценти в освіті із засвоєння фактів на оволодіння способами взаємодії зі світом призводить до осмислення необхідності змінити характер навчального процесу та способів діяльності учнів. Сьогодні актуалізується поняття «діяльнісний підхід». Зокрема, у новому Державному стандарті базової і повної загальної середньої освіти читаємо: «Діяльнісний підхід спрямований на розвиток умінь і навичок учня, застосування здобутих знань у практичних ситуаціях, пошук шляхів інтеграції до соціокультурного та природного середовища». Новий Державний стандарт базової та повної загальної середньої освіти виконує функцію інструменту модернізації освіти, як то: забезпечує створення єдиного освітнього простору; посилює регламентуючу роль школи в системі неперервної освіти; забезпечує еквівалентність здобуття загальної середньої освіти у різних формах; приводить зміст шкільної освіти у відповідність з потребами часу, завданнями розвитку країни; створює умови для диференційованого навчання тощо. Позитивними ознаками Стандарту є те, що: в ньому передбачено наступність змісту семи освітніх галузей Державного стандарту початкової загальної освіти: «Мови і літератури», «Суспільствознавство», «Мистецтво», «Математика», «Природознавство», «Технології», «Здоров’я і фізична культура»; задекларовано перехід до компетентісного підходу до формування змісту освіти та особистісно зорієнтованого навчального процесу; збережено чітке структурування, закладене в чинному Державному стандарті базової та повної загальної середньої освіти, а саме: розділ «Загальні положення» складає цільовий блок, що визначає мету і завдання Державного стандарту в цілому та окремих його освітніх галузей; дається тлумачення головних вживаних у документі понять; удосконалено Базовий навчальний план; проект Стандарту складається з обов’язкового змісту освіти певної галузі знань та державних вимог до рівня загальноосвітньої підготовки учнів. Визначено кроки, які, за умови їх практичного втілення, можуть сприятливо вплинути на оновлення змісту шкільної освіти. 1. Модернізація змісту освіти. 2. Переорієнтація освіти зі знаннєвої парадигми на діяльнісну. Розділ «Державні вимоги до рівня загальноосвітньої підготовки учнів» орієнтує освіту на формування способів навчальної, пізнавальної, комунікативної, практичної діяльності. 3. Особистісна орієнтація освіти, забезпечення варіативності і свободи вибору в змісті освіти старшої школи. Так, у Стандарті Базовим навчальним планом для старшої школи передбачено обов’язковий для вивчення зміст освітніх галузей та час на інтегровані курси за вибором загальноосвітніх навчальних закладів відповідно до загальної кількості годин, передбачених для кожної галузі. 4. Орієнтація на компетентісний підхід до змісту освіти, формування готовності школярів застосовувати набуті знання, уміння навички та способи діяльності у практичному житті. У розділі «Державні вимоги до рівня загальноосвітньої підготовки учнів» зроблено спробу переорієнтувати навчальний процес з відтворювання набутих знань і розв’язування завдань відтворюючого рівня на формування й висловлювання школярами власної думки щодо прочитаного, їх здатності виявляти ставлення до певних подій, фактів, персоналій, процесів, вміння оцінити наукове відкриття, порівнювати, робити узагальнення тощо. У цьому Державному стандарті введено та розкрито значення таких понять як: 1) громадянська компетентність — здатність учня активно, відповідально та ефективно реалізовувати права та обов’язки з метою розвитку демократичного суспільства; 2) діяльнісний підхід — спрямованість навчально-виховного процесу на розвиток умінь і навичок особистості, застосування на практиці здобутих знань з різних навчальних предметів, успішну адаптацію людини в соціумі, професійну самореалізацію, формування здібностей до колективної діяльності та самоосвіти; 3) загальнокультурна компетентність — здатність учня аналізувати та оцінювати досягнення національної та світової культури, орієнтуватися в культурному та духовному контексті сучасного суспільства, застосовувати методи самовиховання, орієнтовані на загальнолюдські цінності; 4) здоров’язбережувальна компетентність — здатність учня застосовувати в умовах конкретної ситуації сукупність здоров’язбережувальних компетенцій, дбайливо ставитися до власного здоров’я та здоров’я інших людей; 5) інформаційно-комунікаційна компетентність — здатність учня використовувати інформаційно-комунікаційні технології та відповідні засоби для виконання особистісних і суспільно значущих завдань; 6) ключова компетентність — спеціально структурований комплекс характеристик (якостей) особистості, що дає можливість їй ефективно діяти у різних сферах життєдіяльності і належить до загальногалузевого змісту освітніх стандартів; 7) ключова компетенція — певний рівень знань, умінь, навичок, ставлень, які можна застосувати у сфері діяльності людини; 8) компетентнісний підхід — спрямованість навчально-виховного процесу на досягнення результатів, якими є ієрархічно підпорядковані ключова, загальнопредметна і предметна (галузева) компетентності; 9) компетентність — набута у процесі навчання інтегрована здатність учня, що складається із знань, умінь, досвіду, цінностей і ставлення, що можуть цілісно реалізовуватися на практиці; 10) компетенція — суспільно визнаний рівень знань, умінь, навичок, ставлень у певній сфері діяльності людини; 11) комунікативна компетентність — здатність особистості застосовувати у конкретному виді спілкування знання мови, способи взаємодії з людьми, що оточують її та перебувають на відстані, навички роботи у групі, володіння різними соціальними ролями; 12) міжпредметна естетична компетентність — здатність виявляти естетичне ставлення до світу в різних сферах діяльності людини, оцінювати предмети і явища, їх взаємодію, що формується під час опанування різних видів мистецтва; 13) міжпредметна компетентність — здатність учня застосовувати щодо міжпредметного кола проблем знання, уміння, навички, способи діяльності та ставлення, які належать до певного кола навчальних предметів і освітніх галузей; 14) навчальна програма — нормативний документ, що конкретизує для кожного класу визначені цим Державним стандартом результати навчання відповідно до освітньої галузі або її складової, деталізує навчальний зміст, у результаті засвоєння якого такі результати досягаються, а також містить рекомендації щодо виявлення та оцінювання результатів навчання; 15) особистісно зорієнтований підхід — спрямованість навчально-виховного процесу на взаємодію і плідний розвиток особистості педагога та його учнів на основі рівності у спілкуванні та партнерства у навчанні; 16) предметна (галузева) компетентність — набутий учнями у процесі навчання досвід специфічної для певного предмета діяльності, пов’язаної із засвоєнням, розумінням і застосуванням нових знань; 17) предметна компетенція — сукупність знань, умінь та характерних рис у межах змісту конкретного предмета, необхідних для виконання учнями певних дій з метою розв’язання навчальних проблем, задач, ситуацій; 18) предметна мистецька компетентність — здатність до розуміння і творчого самовираження у сфері музичного, образотворчого та інших видів мистецтва, що формується під час сприймання творів таких видів мистецтва і їх практичного опанування; 19) проектно-технологічна компетентність — здатність учнів застосовувати знання, уміння та особистий досвід у предметно-перетворювальній діяльності; 20) соціальна компетентність — здатність особистості продуктивно співпрацювати з партнерами у групі та команді, виконувати різні ролі та функції у колективі. Формування інформаційно-комунікаційної компетентності учнів, зміст якої є інтегративним, відбувається у результаті застосування під час вивчення всіх предметів навчального плану діяльнісного підходу. Навчальними програмами обов’язково передбачається внесок кожного навчального предмета у формування зазначеної компетентності. Цей Державний стандарт ґрунтується на засадах особистісно зорієнтованого, компетентнісного і діяльнісного підходів, що реалізовані в освітніх галузях і відображені в результативних складових змісту базової і повної загальної середньої освіти. При цьому особистісно зорієнтований підхід до навчання забезпечує розвиток академічних, соціокультурних, соціально-психологічних та інших здібностей учнів. Компетентнісний підхід сприяє формуванню ключових і предметних компетентностей. Новий Державний стандарт базової та повної загальної середньої освіти складається із: загальної характеристики складових змісту освіти; Базового навчального плану загальноосвітніх навчальних закладів II—III ступеня згідно з додатком 1 (далі — Базовий навчальний план); державних вимог до рівня загальноосвітньої підготовки учнів згідно з додатком 2. Цей Державний стандарт розроблений на основі Державного стандарту початкової загальної освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2011 р. № 462 (Офіційний вісник України, 2011 р., № 33, ст. 1378), із спрямуванням освітніх галузей на розвиток сформованих і формування нових предметних (галузевих) компетентностей. Предметні (галузеві) компетентності стосуються змісту конкретної освітньої галузі чи предмета, і для їх опису використовуються такі ключові поняття: “знає і розуміє”, “уміє і застосовує”, “виявляє ставлення і оцінює” тощо. Новий Державний стандарт включає такі освітні галузі, як “Мови і літератури”, “Суспільствознавство”, “Мистецтво”, “Математика”, “Природознавство”, “Технології”, “Здоров’я і фізична культура”, зміст яких послідовно взаємозв’язаний із змістом відповідних освітніх галузей Державного стандарту початкової загальної освіти. Зупинимось на розділі «Характеристика освітніх галузей», зокрема порівняємо освітню галузь «Мови і літератури» II. Освітня галузь “Мови і літератури” Новий Державний стандарт базової та повної загальної середньої освіти уточнює мету вивчення даної галузі у порівнянні зі стандартом 2004 року: окрім того, що метою освітньої галузі “Мови і літератури” є формування «комунікативної та літературної компетентності» та її складових, як було зазначено в попередньому документі, він акцентує увагу на розвитку особистості учня, формуванні в нього мовленнєвої і читацької культури, … гуманістичного світогляду, національної свідомості, високої моралі, активної громадянської позиції, естетичних смаків і ціннісних орієнтацій, тобто підкреслюється також виховний та розвивальний потенціал цієї галузі. Освітня галузь складається з мовного і літературного компонентів. До мовного компонента належать українська мова, мови національних меншин (мова навчання і мова вивчення), іноземні мови, а до літературного — українська література, світова література і літератури національних меншин. Кожен із компонентів містить кілька наскрізних змістових ліній. Особлива увага вчительської громади до програми з української мови була прикута не випадково, оскільки державна мова посідає особливе місце серед навчальних дисциплін: вона є не лише предметом вивчення, а й способом засвоєння інших навчальних предметів. У проекті програми з української мови зміщено акценти: важливим є не сам процес здобування знань і формування умінь і навичок, а й вміння учнів застосовувати у практичній щоденній діяльності набуті знання. Наскрізними змістовими лініями мовного компонента нового Держстандарту є мовленнєва, мовна, соціокультурна і діяльнісна. (Змістовими лініями мовного компонента чинного Держстандарту 2004 р. є мовленнєва, мовна, соціокультурна і діяльнісна (стратегічна). Складовими літературного компонента нового Держстандарту є емоційно-ціннісна, літературознавча, загальнокультурна і компаративна лінії (Змістовими лініями літературного компонента чинного Держстандарту 2004 р є аксіологічна, літературознавча, культурологічна). Як бачимо, у новому стандарті доповнені змістові лінії літературного компонента: до його складових віднесено ще й компаративну лінію. Варто відзначити нове: Емоційно-ціннісна лінія забезпечує розкриття гуманістичного потенціалу та естетичної цінності творів української, світової літера-тури, а також літератур національних меншин, формування світогляду учнів, їх національної свідомості, моралі та громадянської позиції. Компаративна лінія забезпечує порівняння літературних творів, їх компонентів (тем, мотивів, образів, поетичних засобів та іншого), явищ і фактів, що належать до різних літератур, встановлення зв’язків між українською, світовою літературою і літературами національних меншин, розгляд традиційних тем, сюжетів, мотивів, образів у різних літературах, зіставлення оригінальних творів і україномовних перекладів літературних творів, увиразнення особливостей української культури та літератури на основі світової, демонстрацію лексичного багатства і невичерпних стилістичних можливостей української мови. Вважаємо ці доповнення актуальними, перспективними: компаративний підхід до вивчення творів дає можливість вийти за межі локального прочитання твору, встановити взаємозв’язки між різними художніми творами, національними літературами, творами мистецтва, оригіналами, краще зрозуміти власну національну ідентичність, місце української літератури в діалозі культур. Оволодіння методами компаративного аналізу надає можливість більш поглибленого вивчення художніх творів, при цьому зростає інтерес учнів до їх вивчення, активізується читацька діяльність, реалізуються виховні завдання у процесі вивчення літератури. У сучасній педагогіці здійснюється активний пошук та випробування різних форм і методів діяльності учнів. У координатах компетентнісно спрямованої освіти педагог має виступати не стільки джерелом знань та контролюючим суб’єктом, скільки організатором самостійної активної пізнавальної діяльності учнів, їхнім консультантом і помічником.. Діяльнісний підхід ґрунтується на визнанні діяльності основою, засобом і вирішальною умовою розвитку особистості. Він вимагає спеціальних зусиль, спрямованих на відбір й організацію діяльності учня, на активізацію і переведення його в позицію суб’єкта пізнання, праці та спілкування, що в свою чергу, передбачає вироблення умінь обирати мету, планувати свою роботу, організовувати, виконувати, коригувати, контролювати її, аналізувати й оцінювати її результати. При розробці сценарію уроку доцільно окремо планувати діяльність вчителя і діяльність учнів (можливо утворивши для цього дві колонки). Учитель, плануючи власну діяльність, має переосмислити способи та методи передачі інформації, наповнення учнів знаннями: «трансляцію», озвучення матеріалу підручника чи інших джерел на уроці потрібно замінити проектуванням власної організаційної, управлінської, консультаційної, заохочувальної діяльності. А при плануванні діяльності учнів важливим є детальне продумування, передусім, факторів впливу на мотиваційну сферу. Орієнтація на досягнення компетентностей задає принципово іншу логіку організації загальної освіти, а саме логіку вирішення завдань і проблем, причому не тільки і не стільки індивідуального, скільки групового, парного, колективного характеру. Відповідно перед учителем, якщо він хоче в якості освітнього результату мати компетентність учнів, постає завдання не примушувати, а мотивувати їх до тієї чи іншої діяльності, формувати потребу у виконанні тих чи інших завдань, сприяти отриманню досвіду творчої діяльності та емоційно-ціннісного ставлення до знань і до процесу їх отримання. Учителям слід звернути увагу ще на одну проблему. Адаптація освіти до потреб сучасного суспільства зумовлює пошук інноваційних методів отримання надійних оцінок навчальних досягнень. Учитель сьогодні повинен уміти конструювати нові педагогічні ситуації, нові завдання, спрямовані на використання узагальнених способів діяльності та створення учнями власних продуктів в освоєнні знань. Отже, потрібно зауважити, що реалізація стандарту потребує змін у діяльності вчителя, виконання нових функцій у процесі професійно-педагогічної роботи в сучасній школі: функції сприяння навчанню учнів (створення умов для прояву самостійності, творчості, відповідальності учня в освітньому процесі та формування у нього мотивації безперервної освіти); функції проектування (проектування спільно з учнем індивідуального освітнього маршруту); управлінської функції (координації діяльності суб’єктів освітнього процесу). Опанування цих та інших функцій, формування готовності вчителя до роботи в умовах запровадження нового Державного стандарту – ці та інші завдання стоять наразі перед учительською спільнотою та методичними службами.

category: Методика та технологія


title: Збірник граматичних вправ із німецької мови для 6 класу

description:
Збірник розрахований на учнів, які вивчають німецьку мову як другу іноземну (другий рік навчання). Мета - допомогти вчителеві здійснити комплексний підхід щодо навчання учнів усіх видів мовленнєвої діяльності. Автор ставить за мету показати практичні приклади вивчення та застосування граматичних пра

                  вил на уроках

category: Методика та технологія


title: Лекційно-семінарська система організації роботи у профільній школі

description:
Перехід навчальних закладів на роботу в умовах профільного навчання визначив необхідність перегляду підходів до організації навчальної діяльності учнів. Так як профільна школа передбачає не тільки формування певної кількості знань з окремих предметів, які визначають профіль, але й ставить на меті

                   підготовку випускників до навчання у вишах з Болонською системою навчання, тому 10-11 профільні класи повинні стати перехідним містком між вищою освітою та школою. Організація навчання з використанням лекційно-семінарської системи допомагає сформувати у випускників не тільки предметні компетентності з окремих предметів, але й створити умови для надбання загально предметних навичок, вмінь організації самоосвітньої діяльності. Основою лекційно-семінарської системи викладання фізики в профільних класах є вивчення матеріалу великими блоками. Це означає відмову від чітко дозованої подачі матеріалу за принципом "новий урок - новий параграф", завдяки чому з'являється можливість більше часу відвести на проведення уроків - практикумів (уроки розв'язування задач і вправ, лабораторні роботи, фізичні практикуми), на яких учні поглиблено працюють над засвоєнням нового матеріалу, виробляють стійкі вміння і навички щодо застосування одержаних знань, накопичують методи і прийоми виконання практичних завдань і задач. Узагальнення і поглиблення знань, вивчення позапрограмового матеріалу відбувається на уроках-семінарах, конференціях, диспутах, інтегрованих уроках. Прогалини у знаннях учнів ліквідуються на уроках - консультаціях. На уроках корекції знань удосконалюються прийоми викладання нового матеріалу, виконуються практичні завдання, розв'язуються задачі і вправи. На спеціально відведених уроках контролюється і перевіряється якість знань, умінь і навичок учнів під час усних і письмових заліків, контрольних і самостійних робіт, тестування. Щоб з'ясувати роль і місце цих типів уроків у лекційно-семінарській системі навчання, необхідно по-новому підходити до календарно-тематичного планування програмового матеріалу, бо календаризувати друковані навчальні програми в цьому випадку неможливо. Вивчення програмового матеріалу планується послідовно за певними типами уроків. Підготовчі уроки з актуалізацією опорних знань, умінь і навичок проводяться таким чином, щоб відновити у пам'яті учнів раніше вивчений матеріал, одержані знання, вміння та навички і по-новому осмислити їх з метою успішного вивчення наступної теми. Учнів знайомляться з колом питань, які будуть вивчатися, їх увага загострюється на головному і суттєвому, що повинно бути в центрі уваги школярів, повідомляються далекі і близькі проблеми, форми і терміни контролю засвоєння пройденого матеріалу. Кількість, методика проведення, зміст цих уроків залежать від обсягу і складності матеріалу, який вивчається, та рівня підготовки учнів певного класу. Економія часу на таких уроках не випрaвдoвyє себе, бо від ґрунтовної підготовчої роботи значною мірою залежить успіх засвоєння учнями нових знань та формування певних компетенцій. Уроки засвоєння нових знань, як правило, - це уроки-лекції. На них подається матеріал за системою, великими блоками, з обов’язковою реалізацією міжпредметних зв'язків, учні знайомляться з історичними довідками, їм пояснюється, яке значення має використання цього матеріалу на практиці та яка його роль у вивченні конкретного предмета. Тип лекції визначається темою і метою навчального заняття. Вона може бути вступною, настановною, поточною й оглядовою і т. д., а за характером викладу - інформаційною, пояснювальною, лекцією-бесідою і т. д. Використання інформаційних та SMART технологій дозволяють навіть "суху" лекцію зробити привабливою та зрозумілою для учнів. Кількість уроків-лекцій, які потрібні для досягнення поставленої навчальної мети, визначаються з урахуванням обсягу навчального матеріалу, його складності і рівня підготовки класу. Основні види лекцій, які доцільно використовувати: лекція із введення культурно-історичних аналогів; методологічна лекція, яка розкриває характер, структуру та методи наукового пізнання, наприклад: факти - гіпотеза - модель - висновки - експеримент - практичне застосування; історичні лекції, які підводять учнів до осмислення та "пере відкриття" основних етапів історії; загально предметні лекції, що будуються на розкритті зв'язків фундаментальних освітніх об'єктів з різними шкільними дисциплінами фізикою, хімією, математикою, літературою, історією тощо; узагальнюючі лекції, які демонструють учням результати систематизації їхніх власних знань, досягнень, проблем; бінарна лекція - це різновид читання лекції у формі діалогу двох викладачів (або як представників двох наукових шкіл, або як вченого та практика, або як вчителя та учня); лекція із заздалегідь запланованими помилками, яка розрахована на стимулювання учнів до постійного контролю інформації, що надається (пошук помилки: змістовної, методологічної, методичної, орфографічної). Наприкінці кожної такої лекції проводиться діагностика учнів і розбір допущених помилок; лекція-конференція, яка проводиться як науково-практичне заняття із заздалегідь поставленою проблемою і системою доповідей, тривалістю 5-10 хвилин. Кожна доповідь являє собою логічно побудований, завершений текст, заздалегідь підготовлений у межах запропонованої, вчителем програми. Сукупність наданих текстів дозволяє всебічно висвітлити проблему. Наприкінці такої лекції вчитель підбиває підсумки самостійної роботи і виступів учнів, доповнюючи та уточнюючи запропоновану інформацію, й формулює основні висновки; лекція-консультація може проходити за різними сценаріями. Перший варіант здійснюється за типом "питання - відповідь". Лектор відповідає протягом лекційного часу на питання учнів за усіма розділами або по курсу в цілому. Другий варіант такої лекції, що проводиться за схемою "питання - відповіді - дискусія", є потрійним поєднанням: викладення нової навчальної інформації лектором, постановка питань та організація дискусії з метою пошуку відповідей на поставлені питання. Не менш важливою складовою лекційно-семінарської системи є проведення лабораторних, практичних робіт під час вивчення теми. Фізичні експерименти, які виконуються при цьому, не лише забезпечують наочність навчання, роблять питання, що вивчаються, більш доступними для розуміння, але, як відомо, розвивають інтерес до фізики, сприяють творчій діяльності учнів. Це відбувається особливо успішно при повторенні вивченого матеріалу, бо дозволяє учням усвідомити зв'язок теорії з практикою. Проте і вивчення нового матеріалу краще просувається з використанням дослідів, в цьому переконувати когось немає сенсу. Урок-семінар проводяться для поглиблення, узагальнення і систематизації знань учнів з вивченої теми. Під час підготовки до семінару учні набувають навичок самостійної роботи, наукового дослідження і вчаться його письмово чи усно оформляти, відстоювати власні висновки і переконання, рецензувати виступи своїх товаришів. Тому план семінару і рекомендовану літературу необхідно повідомляти заздалегідь, та визначається на яких питаннях теорії слід зупинитися. Проведення семінарських занять у формі роботи над проектами є найбільш продуктивною. За дидактичними цілями семінари поділяються на: заняття з введення в тему, планування її вивчення; заняття щодо дослідження фундаментальних освітніх об'єктів; заняття з подання та захисту освітніх результатів; заняття з поглиблення, узагальнення та систематизації знань; контрольні та залікові семінари; аналітичні семінари. За способом і характером проведення розрізняють: вступні, оглядові, само організуючі, пошукові семінари; індивідуальні та групові семінари; семінари-проекти; семінари з рішення задач; семінар - "круглий стіл"; семінари-ділові ігри тощо. За домінуючими формами комунікації учнів евристичні семінари основуються на такі види навчальної роботи: індивідуальна; парна; групова; колективна; індивідуально-колективна. Підготовка до семінарських занять пов'язана з великою попередньою роботою учнів, що збільшує навчальне навантаження школярів. Тому необхідно дотримуватися доцільної кількості уроків зазначеного типу і завжди пам'ятати про їх призначення: обов'язкова самоосвітня діяльність учнів і колективне обговорення її результатів. Заняттям, присвяченим контролю і перевірці рівня знань, умінь і навичок учнів, повинні передувати уроки-консультації, на яких учні отримують відповіді на не зрозумілі для них питання, розв'язують з учителем або учнями-консультантами задачі і вправи, які викликають найбільші труднощі. Вони є обов'язковими під час підготовки до заліку чи до контрольної, перевірочної роботи. Для того, щоб консультація була корисною, вчитель повинен мати досить повну інформацію про стан засвоєння програмового матеріалу, рівень сформованості потрібних умінь і навичок. Це досягається завдяки спостереженням за роботою учнів на попередніх уроках та проведенням тестових контролів за окремими блоками теми. Уроки контролю навальних досягнень учнів проводяться з урахуванням рівневої диференціації, аналогічно до того, як учні працюють у процесі вивчення програмового матеріалу. Учням пропонується власний вибір завдань для перевірки і, як правило, учні обирають варіанти відповідно до рівня сформованості своїх знань і вмінь. І на закінчення вивчення вказаної теми проводиться підсумкова перевірка засвоєння теоретичних знань і рівня сформованості відповідних умінь і навичок у вигляді заняття-заліку. Форма його проведення може бути різною. При цьому необхідно вести систему автоматичного заліку для учнів, які протягом роботи над темою високий рівень навчальних досягнень. Для кожного вчителя в лекційно-семінарській системі організації навчального процесу є можливість знайти свої підходи до роботи в профільних класах і зробити уроки такими, щоб учні йшли на нього з радістю: Яким би за формою чи за змістом не був урок, головним у ньому є праця - організована, результативна, творча. Урок можна вважати результативним, якщо учні "привласнили" мету вчителя, коли вона перетворилася в їхнє особисте прагнення. Сучасний урок – це урок демократичний, що проводиться не для учнів, а разом з учнями, глибоко продуманий, організований, з урахуванням дитячих можливостей, потреб та інтересів. Кожен урок має бути уроком, якого чекають, на якому діти відчувають радість творчої праці, де виховання досягається не мимохідь, а послідовно й логічно через навчання. Тактика керування навчально-виховним процесом має бути гнучкою і різноманітною, динамічною й емоційною, прийоми, методи і форми якої різні, але завжди доцільні. Це і створення тимчасових груп, і навчання без примушення, й орієнтування на мету і можливість вільного вибору. Кожен учень - то є складна психологічна задача, яку вчитель покликаний розв'язати з високим професійним умінням, а психологія стверджує: добрі справи можуть творитися лише на позитивних емоціях.

category: Методика та технологія


title: Методические приёмы ознакомления учащихся со звуками и буквами русского языка, отличающихся от звуков и букв украинского языка. (Рос. мова)

description: Конспект заняття узагальнення знань у формі методичного кафе „У Дем’янівни” з методики навчання російській мові в початкових класах з українською мовою навчання з медіапрезентацією (додається), мета якого - узагальнити методичні прийми щодо навчальної теми

category: Методика та технологія


title: Ігрові технології навчання

description: Методична доповідь на заявлену тему, де авторка вказує, що на відміну від ігор узагалі, педагогічна гра мас важливу ознаку - чітко поставлена мета навчання та відповідно до неї педагогічний результат, що можуть бути обґрунтовані, визначені в очевидному вигляді

category: Методика та технологія


title: Використання ігрового методу навчання іноземної мови на прикладі казок

description: У розробці подано методику використання ігрового методу навчання під час урочної діяльності учнів із теми „The Princess and Frog”

category: Методика та технологія


title: Упровадження інноваційних технологій у формуванні компетентного учня на уроках біології

description:
У статті з досвіду роботи авторка вказує, що традиційне навчання не може бути провідним у цілісному освітньому процесі. Значущими стають ті складові, які розвивають індивідуальність учня, створюють всі необхідні умови для його саморозвитку, самовираження. Для реалізації цієї ідеї використовують інте

                  рактивні технології

category: Методика та технологія


title: Дихальні технології на уроках читання

description:
У статті з досвіду роботи подано здоров’язберігаючі технології, необхідність втілення яких у навчально-виховний процес зумовлюється тим, що в дітей не реалізуються вікові біологічні потреби організму в рухливій активності, у сні, перебуванні на свіжому повітрі, а це є причиною порушення серцево-суди

                  нної і нервової систем, органів травлення тощо

category: Методика та технологія


title: Молодший школяр. Тренуємо пам’ять

description:
Пам'ять – одна з найбільш значущих психічних особливостей людини, і не даремно, адже саме вона виконує ряд функцій, без яких людина не в змозі повноцінно функціонувати як особистість, а також як суб’єкт діяльності і соціальних відносин. Пам'ять посідає одне з головних місць у процесі становлення,

                   формування і розвитку людини. Пам'ять пов’язує минуле із сучасним та майбутнім і є надзвичайно важливою пізнавальною функцією, що лежить в основі розвитку і навчання. Функціонування пам’яті в процесі навчання є однією з актуальних проблем як для вчителя, так і для учня. Особливо значущим є це питання у підлітковому віці, коли зазначений психічний процес ще перебуває в стадії формування та дозрівання, у зв’язку з чим у пам’яті дітей можуть спостерігатися певні вади (погіршання або втрата здатності запам’ятовувати, зберігати, пізнавати чи відтворювати інформацію), або ж індивідуальні відмінності. Проблемою розвитку пам’яті людини на різних вікових етапах займалися багато вчених, зокрема Л. С. Виготський, О. Р. Лурія, С. Л. Рубінштейн, О. О. Смирнов, В. М. Соловйов та інші, які дійшли висновку про те, що пам'ять – це запис, зберігання та відтворення індивідом певної інформації. В пам’яті розрізняють такі основні процеси: запам’ятовування, зберігання та забування" [4, с. 205]. Пам'ять може бути гарною стосовно одних об’єктів і поганою щодо інших. Хоча у людей типи пам’яті перемішані, але у багатьох один вид переважає над іншими. П. Блонський поділив пам'ять на чотири види залежно від особливостей матеріалу, який запам’ятовується, і його відтворення: образна пам'ять, рухова, емоційна та словесно-логічна. Кожен із видів може бути домінуючим або найслабшим, залежно від стану розвитку та віку. Так, наприклад, відомо, що у молодшому шкільному віці відтворення вимагає великих зусиль у зв’язку з тим, що потребує постановки мети та активізації мислення. Міцність пам’яті, тобто тривале збереження інформаціі, у дітей значно слабкіша, ніж у дорослих. Відбирати, групувати потрібний матеріал та відтворювати його діти не здатні, а пам'ять має величезне значення в процесі навчання [3, с. 55]. Тому вчителі та батьки повинні докладати максимум зусиль для розвитку пам’яті, допомагати школярам оволодівати раціональними прийомами запам’ятовування. Інакше не може бути повноцінного розвитку особистості без наявності володіння хоча б одним з видів пам'яті. У сучасних дослідженнях пам'яті у якості центральної проблеми виступає проблема її механізмів і у зв’язку з цим – питання розвитку та вдосконалення пам'яті. На сьогодні поки що немає єдиної завершеної теорії щодо шляхів розвитку пам'яті людини, однак існує ряд теоретичних концепцій, метою яких є активізація мнемічних процесів з метою вдосконалення пам'яті. Що ж насправді є причиною поганої пам'яті у дітей і як цього позбутися? Часто причиною низької успішність у навчанні дітей-підлітків є їх слабка пам'ять, погане запам’ятовування матеріалу. Дуже негативну роль у відставанні грає невміння застосовувати способи ефективного осмисленого запам’ятовування [2, с. 34]. Формування таких способів повинно відбуватися ще в дошкільному віці, а в перших двох класах слід звернути на них особливу увагу, докласти максимум зусиль для того, щоб вони були якомога скоріше сформовані у дітей. Від знання цих прийомів і успішного оволодіння ними залежить успіх навчальної діяльності та загальний рівень психічного розвитку дитини. Доведено, що між орфографічними помилками, зробленими учнями 3 – 4 класів та їх оперативною пам’яттю існує повна залежність; такі помилки частіше зустрічаються в учнів зі слабо розвинутою оперативною пам’яттю. На цій підставі був зроблений висновок, що для підвищення орфографічної грамотності школярів необхідно розвивати їхню оперативну пам'ять за допомогою спеціальних вправ [1, с. 41]. Розвиток пам'яті залежить від того, як забезпечується управління цим процесом. Педагоги мають створювати умови, що прискорюють навчання, дають можливість краще засвоїти і зберегти в пам'яті знання. Особистість тільки тоді матиме вагомі успіхи, коли буде досить наполегливо докладати зусиль до запам'ятовування необхідного якнайбільше, загалом і в деталях. Пам'ять погіршується від неповного її використання. Розвиток пам'яті насамперед залежить від зацікавленого включення особистості в продуктивну діяльність, зокрема навчальну, спрямовану на самостійне пізнання світу або досягнення нових результатів діяльності. Чим вагоміші мотиви супроводжують діяльність суб'єкта, тим успішніші результати запам'ятовування. Виховання пам'яті нерозривно пов'язане з вихованням самої особистості. Для розвитку пам'яті в учнівської молоді треба виховувати передусім позитивні мотиви навчання і праці, любов до знань і трудової діяльності, зацікавленість у результатах діяльності та почуття відповідальності за виконання своїх обов'язків. Тільки повноцінна діяльність особистості сприяє розвиткові доброї пам'яті. Інтерес, зацікавленість, активне ставлення до діяльності сприяють мимовільному запам'ятовуванню. Удосконалення пам'яті вимагає постійних тренувань, які, однак, не повинні бути ізольованим актом, штучним повторенням одного й того самого. Тренуючи пам'ять, кожного разу потрібно виявляти наполегливість та впевненість, постійно домагатись поліпшення результатів запам'ятовування. Отже, вдосконалення пам'яті – процес, що потребує активного втручання людини. Поставлена мета та її реалізація – те, що допоможе вдосконалити той вид пам'яті, який розвинений найгірше. Генетична спадковість слабкої пам'яті може бути виправлена за умови активного тренування, адже слабка пам'ять – це перш за все розпорошена увага і спостережливість. Корекційні розвиваючі вправи на пам’ять для учнів підліткового віку 1. Вправа на розвиток обсягу короткочасної слухової пам’яті: "Каскад слів". Підготувати список 8 – 10 слів, які добре знайомі дитині. Розташувати їх, як показано нижче. Вогонь. Будинок, молоко. Кінь, гриб, голка. Півень, зошит, асфальт, сонце. Дах, пень, вода, свічка, школа. Олівець, машина, крейда, сіль, брат, хліб. Орел, гра, дуб, син, пальто, сніг, стіл. Метро, сон, яблуко, дитина, вулиця, сестра, риба, книга. Квадрат, малюнок, ліс, вітер, дідусь, папір, урок, пенал, апельсин. Сік, портфель, тигр, мопед, лимон, кіт, собака, альбом, дядько, кактус. Запропонувати дитині повторювати з вами ці слова. Починайте з першого слова, потім називайте друге, дитина повторює в цій же послідовності, потім три слова і так далі (інтервал між словами – 1 секунда). Коли дитина не зможе повторити визначений словесний ряд, зачитайте їй таку ж кількість слів, але в іншій послідовності (для цього потрібно підготувати інший список слів). Якщо в другій спробі дитина впоралась з цим словесним рядом, то переходите до наступного ряду, і так доти, доки дитина і в другому прочитанні не зможе відтворити задану кількість слів. Та кількість, яку дитина може відтворити з вами, є обсяг її слухової короткочасної пам’яті на слова. 2. Вправа на розвиток зорової пам’яті Розкладіть перед дитиною палички, з яких зробіть яку-небудь просту фігуру. Запропонуйте дитині уважно подивитися на неї протягом двох секунд, потім закрийте цю фігуру, і попросіть її повторити скласти так само. Ускладнити цю вправу можна, складаючи фігуру з паличок різного кольору. Дитина повинна запам’ятати розташування паличок і скласти фігуру самостійно. 3. Гра на розвиток пам’яті: "Так" та "ні" не кажіть Завдання: Дитина повинна відповісти на запитання ведучих. "Так" та "ні" говорити забороняється. Учень повинен запам’ятати цю інструкцію. Питання: Ти любиш літо? Ти любиш, коли холодно? Тобі подобається зелень парків? Ти любиш сонце? Тобі подобається купатися в морі? Ти любиш риболовлю? Ти любиш зиму? Тобі подобається грати в сніжки? Ти любиш кататись на велосипеді? Тобі подобається вчитись? "Добре" та "погано" не говорити Ти добре плаваєш? Як ти малюєш? Як ти співаєш? Як ти рахуєш? Як ти поводишся? 5. Прийоми, які допомагають запам’ятовуванню Якщо дитина погано запам’ятовує, потрібно їй запропонувати взяти олівці і до кожного слова зробити малюнок, який допоміг би запам’ятати ці слова. Прочитати дитині розповідь, а потім попросити коротко переказати зміст прочитаного. Запропонувати дитині завчити основні правила, терміни і поняття. 6. Правила ефективного запам’ятовування Заучуй з бажанням знати і пам'ятати. Став за мету запам'ятати надовго. Користуйся смисловими опорами, смисловими групуваннями — хто добре обґрунтовує, той добре запам'ятовує. Починай повторювати до того, як тема почала забуватись. Заучуй і повторюй невеликими шматками. Краще вчити по 1 годині 7 днів, ніж 7 годин поспіль в 1 день. Після математики вчи історію, після фізики — літературу, пам'ять любить контраст. Коли вчиш — записуй, малюй схеми, графіки, зображуй карикатури, порівнюй із тим, що знав раніше — дій! Не вчи віршів стовпчиками. Короткі заучуй одразу, довгі — розбивай на шматки. Коли закриваєш книжку, чимшвидше, не чекаючи повного заучування, намагайся відтворити зміст. Якщо щось забув, не підглядай, а спробуй пригадати. Якщо отримав завдання у вівторок, а відповідати потрібно в п'ятницю, не чекай, коли буде четвер: вивчи одразу, а напередодні тільки повтори. Зрідка використовуй мнемотехніку — штучні прийоми, що полегшують запам'ятовування. Кольорів спектру, наприклад, допоможе не забути фраза: "Чепурний пузатий жук з'їв барвистий свіжий фрукт". 7. Вправи для зміцнення спостережливості і пам'яті Уважно подивіться на знайомий предмет, потім, закривши очі, образно уявіть його собі в подробицях. Відкривши очі, ще раз погляньте на нього і зазначте, які деталі були вами випущені. Вивчений предмет спробуйте намалювати з пам'яті. Потім виявіть, що забули намалювати. Опишіть із пам'яті риси добре знайомої людини. Спостерігаючи за цією людиною під час зустрічі, уточніть не помічені вами риси її обличчя. Подивіться на 7—15 дрібних предметів, а після з пам'яті опишіть їх. Спробуйте добре роздивитися предмет, що падає. Потім опишіть його якомога точніше. Огляньте кімнату, запам'ятайте, що в ній знаходиться. Потім закрийте очі й уявіть образ побаченого в подробицях. Згадайте голос та інтонацію фрази знайомої вам людини й спробуйте із закритими очима уявно знову почути її. Потім повторіть фразу вголос, а під час зустрічі з цією людиною порівняйте "оригінал" з імітацією. Ці вправи розвивають пам'ять: образи об'єкта спостереження швидко запам'ятовуються і тривалий час зберігаються в пам'яті, водночас удосконалюється здатність уявляти, аналізувати об'єкт із пам'яті без особливих зусиль волі. Не менш важливим моментом у розвитку пам'яті є формування вміння запам'ятовувати й відтворювати, засвоєння раціональних прийомів запам'ятовування і контролю, розуміння і запам'ятовування. Основні прийоми довільного запам'ятовування такі: 1. Треба чітко визначити мету, завдання запам'ятовування. Мнемічне завдання полягає в чіткому формулюванні того, що і як треба запам'ятати та міцно закріпити. Якщо таке завдання спеціально не ставиться, то матеріал запам'ятовується значно гірше. 2. У довільному запам'ятовуванні слід сформувати стійкі мотиви, наприклад, здобуття знань, почуття відповідальності. Якщо людина належним чином не вболіває за справу, невідповідально ставиться до запам'ятовування, то вона швидко забуває те, що треба пам'ятати. 3. Необхідною умовою запам'ятовування є розуміння матеріалу, утворення смислових зв'язків (якщо вони недостатні) та використання ефективних прийомів запам'ятовування. Незрозумілий матеріал, як правило, не викликає інтересу й запам'ятовується гірше, ніж систематизований, зрозумілий. Для поліпшення умов запам'ятовування варто зробити матеріал зрозумілим і привабливим. Застосування того чи іншого способу запам'ятовування являє собою довільне асоціювання, пов'язування певних одиниць матеріалу, котрий треба запам'ятати. Щоб запам'ятати номер телефону, кожний якось кодує його цифрові значення, групує цифри з відомих дат, схожих номерів і складає смисловий вираз. Відомі також шкільні прийоми запам'ятовування числа п, чергування кольорів спектра веселки, правила "дев'ятки" в мові тощо. Допомагають запам'ятовувати й прийоми аналізу матеріалу: складання плану, порівняння, класифікація, групування, систематизація. Кожна людина виробляє власні прийоми аналізу й асоціювання матеріалу для запам'ятовування. Крім залучення логіки і розуміння, така робота над матеріалом, що слід запам'ятати, дає змогу привернути увагу до нього, краще усвідомити та засвоїти. 4. Важливою умовою ефективного запам'ятовування є сприятливий психічний стан для засвоєння нового матеріалу. Погано сприймає матеріал людина втомлена, роздратована, пригнічена. Відомі випадки осяяння пам'яті перед сном і після пробудження вранці. Позитивний ефект досягається автогенною стимуляцією пам'яті, що пояснюється приведенням організму в актуальний стан і сприятливою дією механізму релаксації. 5. Для кращого запам'ятовування і тривалого збереження потрібне повторення матеріалу при заучуванні. Правильна організація повторень вимагає дотримання ряду умов, зокрема розподілу повторень у часі. Перші повторення мають бути інтенсивнішими, оскільки забування матеріалу на початку відбувається швидше, а пізніше темп повторень може бути вповільнений. Проте не варто здійснювати повторення надто часто, багато разів підряд, оскільки це викликає гальмування й ускладнення під час утворення нервових зв'язків. Для успіху в повторенні матеріалу треба урізноманітнити інформацію, активізувати пізнавальну діяльність особистості. 6. У керівництві розвитком пам'яті учнів важливе значення має врахування вчителем їх індивідуальних особливостей. При цьому слід більше спиратися на переваги мнемічних властивостей особистості. Виховання пам'яті можна значно поліпшити, якщо до цього процесу залучити самих учнів. Зацікавившись, вони виявлятимуть прагнення до вдосконалення та самовиховання. З усього вище сказаного можна зробити висновок, що пам'ять дитини, якою б досконалою вона не була, потребує тренування. Важлива роль у цьому процесі відводиться не тільки самій дитині, але й батькам та педагогам. Вчасно розпочата і доведена до кінця робота гарантує позитивні результати навіть за тих умов, коли пам'ять підлітка є слабкою на генетичному рівні. Література Исследование памяти. / Отв. ред. Н. Н. Корж. – М.: Наука, 1990.Истомина З. М. Развитие памяти. – М.: Просвещение, 1978.Рубинштейн С. Л. Основы общей психологии. – М.: Педагогика, 1989.Соловьев В. М. Запоминание и воспроизведение равновероятного вербального материала. – Куйбышев, 1987.

category: Методика та технологія


title: Перше знайомство з еліпсом у шкільній програмі

description: У статті представлене авторське бачення можливості ознайомлення учнів старших класів з поняттям еліпсу та його елементів. Застосування координатного методу для виведення канонічного рівняння еліпсу. Показано принцип роботи еліпсографа

category: Методика та технологія


title: Як активізувати мозок молодшого школяра для запам’ятовування великого обсягу навчальної інформації

description:
У статті авторка наголошує, що людський мозок вважається одним із найскладніших механізмів і має неймовірні можливості. Для того, щоби зробити роботу мозку (свого та своїх вихованців) більш ефективною, учитель має в першу чергу мати уявлення про те, як функціонує мозок і які існують психолого-педаго

                  гічні ресурси для активізації його роботи

category: Методика та технологія


title: Нетрадиційні форми роботи з української мови та літератури

description: Учитель пропанує авторські нетрадиційні форми навчальної роботи учнів на уроці: „Упізнай героїв роману”; „Хто з героїв роману сказав...”; лінгвістичні завдання, кросвордні диктанти й акродиктанти тощо

category: Методика та технологія


title: Основні групи компетентності учнів на уроках математики з метою формування соціально-компетентної особистості

description:
Коли говорять про єдність навчання і виховання, то усі мають на увазі ідейно-політичне, моральне й естетичне виховання на уроках. Не дивно, що вчителю, інколи, важко визначити виховну мету уроку математики. Для того, щоб конкретно уявити собі шляхи виховної роботи, пов'язаної з навчанням математи

                  ки, необхідно усвідомити специфічні особливості уроків математики, а також виховні можливості, закладені в самому підручнику математики. Одна з головних виховних завдань навчання математиці - виховання творчої діяльності учнів. І звичайно, дуже складно на одному уроці поставити мету виховувати працелюбність, а на іншому - акуратність. Зупинюся більш детально на виховних можливостях, закладених в самому матеріалі підручника, і виховному змісті завдань, які можуть скласти вчитель і учні. Зміст уроків математики складають усні та письмові обчислення, рішення задач, вправи у вимірі, геометричний матеріал. Одна з головних виховних завдань, що постають перед учителем - подолання сухості і формальності у викладанні математики. Головний шлях вирішення цього завдання - всебічне зміцнення зв'язку навчання з життям, з практикою. А цей зв'язок здійснюється насамперед через зміст завдань, як поміщених в підручниках, так і тих, які складає вчитель і учні. Через вирішення завдань учні знайомляться з важливими в пізнавальному і виховному відношенні фактами. Для підтвердження достатньо розглянути тематику, сюжети завдань. 1. Завдання про працю людей - основа для психологічної підготовки до праці. Ці завдання допомагають учням зрозуміти його красу і творчу силу. На вирішенні таких завдань діти вчаться розуміти, що всі блага життя створюються працею і лише працею. Саме вирішуючи такі завдання, учні знайомляться з багатьма професіями: маляр, продавець, кравець, столяр, кухар, рибалка, доярка, комбайнер. Наприклад, у 5 класі та 6 класі поряд із прикладними задачами з підручника по будівельній тематиці пропоную учням і інші завдання, складання і вирішення яких сприяли різні форми поєднання класної і позакласної роботи. Учням, батьки яких працюють на будівництві, даю завдання детально дізнатися про професію будівельника і розповісти про це в класі. Організую зустрічі з такими батьками. Крім того хлопці оформляють альбоми: "Математика в професії моїх батьків". Таке завдання даю хлопцям 5 класу, так як вони дуже мало знають про професії своїх батьків. При оформленні такого альбому беруть участь і батьки. Вони разом зі своїми дітьми складають задачі по своїй професії. А потім ці завдання вирішуємо. Діти з цікавістю вирішують ці завдання. У шостому, сьомому класах діти складають інші альбоми: "Математика і архітектура", "Математика та оборона країни", "Математика і економіка", "Математика та медицина", "Математика та сільське господарство", "Математика і спорт". У ці альбоми діти збирають і складають самі завдання з даної тематики. Причому намагаються не просто записати задачу, але і підібрати відповідні ілюстрації. Ця робота також захоплює дітей. Вони самі складають дуже цікаві завдання, використовуючи періодичну пресу. Учням 9 класу при вивченні теми "Розв'язування трикутників" пропоную завдання на визначення кута і висоти підйому залізничного полотна. У зв'язку з цим розповідаю про професії проектувальника і експлуатування: проектувальник повинен виконати технічні та економічні розрахунки. Скласти схеми прокладки залізничних шляхів, вичертити графіки, скласти кошториси-без цього не можна прокласти новий шлях, - а це все математика; дуже важлива і робота експлуатування - без хорошої організації в роботі залізничного транспорту не можна добитися чіткості в русі поїздів, без знання математики не можна скласти графіки їх руху. З великим інтересом вирішували діти і такі завдання: 1. Укіс насипу залізничного полотна утворює ухил в 40 градусів. Довжина укосу 5,8 метра. Зі збільшенням швидкості поїздів знадобилося змінити укіс насипу, при цьому не змінюючи її висоти, зменшити ухил до 30 градусів. Для цього з боків насипу довелося присипати ґрунт. Визначити, на скільки збільшилася підставу насипу. 2. Завдання, що показують турботу держави про підвищення добробуту трудящих, про підростаюче покоління, про охорону навколишнього середовища. 3. Завдання про зв'язок навчання з життям, про навчальному працю учнів і їх суспільно-корисних справах. Серед таких завдань - завдання про допомогу працівникам сільського господарства, про спорт, участь в екологічних суботниках. Про збір насіння, лікарських трав. 1). Учні шостих класів допомагали в збиранні картоплі. 6 "а" клас зібрав 230 кг картоплі, 6 "б" - на 20 кг більше, ніж 6 "а", але обидва класи зібрали разом на 40 кг менше, ніж 6 "в" клас. Скільки кг картоплі було зібрано хлопцями. 2). Три школи збирали металобрухт. Одна школа зібрала 2т, інша-18ц, а третя -2240 кг. Яка школа зібрала найбільше металобрухту, а яка - менше усіх?Чи можна відвезти весь цей металобрухт на п'ятитонній машині. 4. Усім відомо, наскільки актуальна задача формування в школярів ініціативи і почуття високої відповідальності, дбайливого ставлення до народного добра. Математичний матеріал. який закладений в підручниках, дає великі можливості для економічного виховання підростаючого покоління. Наведу завдання, які пропоную учням: 1). На навчання кожного учня школи держава витрачає... грн. на рік. Підрахуйте, у скільки гривень обходиться державі навчання учнів вашого класу, вашої родини. 2). Кожен з учнів нашого класу отримав підручники безкоштовно. Скільки коштують ці підручники, якщо ціна (книги) математики.... грн., Російської мови.... грн. Скільки державних коштів заощадить один такий клас, якщо продовжить життя підручниками на 2 роки, на 5 років? 3). За одну добу через нещільно закритий кран із струменем товщиною в сірник втрачається 400 літрів води. Скільки восьми літрових відер попусту випливає з цього крана за 30 днів? На уроках математики корисно знайомити учнів з викладками економістів: Скільки млн. підручників випускається щорічно в країні; скільки тонн паперу для цього потрібно. Поняття "безкоштовні підручники" стає реальним, а не абстрактним, якщо учні на уроці підрахують: а) вартість підручників, отриманих одним учнем; б) вартість підручників для учнів всього класу; в) вартість усього тиражу. Інформація, отримана в результаті підрахунків на уроці запам'ятовується надовго. 5. Формуванню наукового світогляду допомагає нам введення у викладання елементів історизму, бібліографічних довідок. Наприклад, при вивченні теми "Аксіоми" в 7 класі розповідаю їм історію виникнення геометрії як науки, про першій книзі з геометрії - "Початках" Евкліда. 6. При складанні завдань, сприяють військово-патріотичному вихованню школярів, можна використовувати техніко-експлуатаційні характеристики нашої військової техніки і зіставляти їх з відповідними показниками техніки супротивника. Наприклад: 1). Максимальна швидкість радянського винищувача воєнного часу "ЯК-3" 720 км / ч, а німецького винищувача "Мессершмідт-109" на 120 км/год менше швидкості "ЯК-3" і на 30  км / год більше винищувача "Фокке-Вульф-190 -А ". Знайдіть швидкості німецьких винищувачів і порівняйте їх зі швидкістю "ЯК-3". 2). Використовуючи відповідь попередньої задачі порівняйте максимальні швидкості радянських винищувачів "МіГ-3", "ЛА-7" -640 і 680 км / год відповідно зі швидкостями німецьких винищувачів. Після вирішення таких завдань проводжу невелику бесіду про те, що в збільшенні швидкості літаків і поліпшенні їх техніко-експлуатаційних показників велику роль зіграли роботи в області аеродинаміки таких видатних математиків, як Келдиш, Кочин, чета. Наголошую, що перевага нашої бойової техніки полягала не тільки в авіації. Максимальна швидкість середнього танка Т-34 - 55 км / год, а німецького танка такого ж класу Т-III-40 км /год. Вирішення таких завдань сприяє вихованню почуття гордості за свою Батьківщину, учених, інженерів та робітників, створили бойову техніку. 7. Виховання почуття краси і гармонії математичних законів. Тут потрібно, використовуючи відомі істини шкільного курсу математики, виявити в них загальну, сильну ідею, гідну подиву. Шкільний курс математики включає в себе змістовний з цікавої для нас точки зору матеріал. Приклади: позиційна система числення, відкриття цифри 0; арифметичні дії з дробами; початки алгебри, рішення рівнянь першого та другого ступеня. У цих прикладів є історичний аспект: відомо, що наведені нами досягнення математичної науки зажадали тривалого періоду розвитку - багато давніх цивілізацій не знали позиційної системи числення, сучасних правил дій з дробами, сучасних формальних правил тотожних перетворень алгебраїчних виразів. Простота правил алгебраїчних перетворень містить в собі досить багато, зокрема те, до чого важко додуматися без алгебри (квадратні рівняння, системи рівнянь). Серйозні математичні задачі можуть бути вирішені багаторазовим застосуванням найпростіших умовиводів, що становлять зміст правил найпростіших алгебраїчних перетворень. У цьому всяка неупереджена людина може бачити елементи краси і гармонії математичних законів. 8. Зусилля вчителя математики повинні бути спрямовані на вирішення наступного завдання: навчити дітей володіти мовою цифр і фактів, зробити потребою застосовувати його до аналізу суспільних явищ, тобто навчити учнів аналізувати, порівнювати, конкретизувати і представляти образно величини і факти, що відносяться до економічних явищ, явищ соціального і суспільного життя. Це завдання не є новим. У процесі навчання математиці ми вчимо дітей порівнювати числа і величини, аналізувати їх, будувати і читати діаграми і графіки, тобто вчимо володіти мовою цифр, формул, графіків, причому часто робимо це на матеріалі оточуючих нас фактів і явищ. Однак вміння образно представляти величини що зустрічаються надасть значний вплив на ефективність виховного впливу не тільки завдань ідейного змісту, розв'язуваних на уроці але, головне, всієї ідеологічної інформації. Якщо ми вирішимо це завдання, то величини, які зустрічаються учням при читанні газет, прослуховування лекцій, бесід, будуть частіше викликати у них емоційні переживання: почуття подиву, захоплення, радості, нарешті, почуття обурення, незгодності. Кожен вчитель повсякденно виховує культуру поведінки учнів і своїм особистим прикладом вчить відповідальному ставленню до виконання дорученої справи. Цей перелік можна доповнити ще безліччю прикладів, які вчитель використовує у своїй роботі, так як процеси навчання і виховання нерозривно пов'язані. Робота по вихованню у процесі навчання математики буде ефективною, якщо вона проводиться в різних видах навчальної діяльності: у процесі оволодіння теорією предмета, при усному рахунку і вирішенні завдань, в ході виконання домашніх завдань, у ході екскурсій, при складанні задач самими учнями. Всі ці види робіт мають свої особливості і можливості у вихованні.

category: Методика та технологія


title: Ігрові вправи на розвиток фонематичного сприймання та звукового аналізу слів

description: Подано медіапрезентацію для логопедичних занять на заявлену тему

category: Методика та технологія


title: Розв’язування рівнянь і побудова графіків, що містять цілу та дробову частини числа

description: У статті на заявлену тему (медіапрезентація додається), авторка проаналізувала окремі способи розв’язування рівнянь зі змінною під знаком цілої та дробової частин, зокрема, графічний і аналітичні

category: Методика та технологія


title: Розвиток творчого мислення молодших школярів як засіб формування життєвої компетентності

description:
Методична розробка на заявлену тему з досвіду робота, що містить погляди на проблеми розвитку учнів початкової школи на кожному уроці. У ній розміщено добірку різноманітних вправ, що допоможуть учителю зорієнтуватись у складанні своїх дидактичних завдань творчого характеру, бо розумове виховання у в

                  сі часи було центральною проблемою педагогіки

category: Методика та технологія


title: Мандрівка рікою життя

description: Розробка практичного заняття на заявлену тему у формі подорожі, наукова мета якого - проаналізувати сучасний стан планетарних систем на порозі XXI століття; розкрити негативний уплив антропогенного фактору на навколишнє середовище; сформувати інформаційну компетентність

category: Методика та технологія


title: Загальні основи фізичної підготовки в гуртках спортивного туризму

description:
У статті автор-упорядник пише, що серед елементів, з яких складається сучасна туристська підготовка, велике значення має загальна фізична підготовка. Бездоганний стан здоров’я, нормальна робота внутрішніх органів, високий рівень розвитку сили, витривалості, швидкості, спритності - такі основні показ

                  ники доброї фізичної підготовки туриста

category: Методика та технологія


title: Ігри при вивченні іноземної мови

description: У статті на заявлену тему авторка пише, що досягти високого рівня комунікативної компетентності в англійській мові, не знаходячись серед її носіїв, справа дуже важка. Тому важливим завданням вчителя є створення на уроці реальних і уявних ситуацій спілкування, використовуючи гру

category: Методика та технологія


title: Чотирикутники. Методичні матеріали з геометрії

description: Матеріали із методичної серії вчителя „Скарбничка математичних ідей” пропонують різні види робіт, які можна використати при вивченні теми „Чотирикутники” з геометрії у 8 класі

category: Методика та технологія


title: Гра на уроці англійської мови як засіб підвищення пізнавальної активності школярів

description:
У матеріалі з досвіду роботи авторка пише, що у школярів молодшого віку переважають ігрові інтереси, довільна поведінка, наочне мислення, практичне ставлення до розв’язування завдань. Зважаючи на все це, доцільно в роботі з ними на уроках іноземної мови систематично застосовувати елементи гри в поєд

                  нані з бесідою, елементами самостійної роботи

category: Методика та технологія


title: Особливості використання кейс-методу при викладанні інженерної графіки

description: У статті з досвіду роботи авторка вказує, що засобом для досягнення поставлених цілей викладання будь-якої дисципліни є кейс, як пакет документів для роботи студентів

category: Методика та технологія