title: Стаття «Вивчення особливостей молодшого школяра як передумова успішної організації його навчальної діяльності»

description:
Переломні періоди розвитку суспільства активізують духовний розвиток особистості. Закон України “Про освіту” акцентує увагу на тому, що в умовах формування нових соціально-економічних відносин, переходу від авторитаризму до гуманного демократичного суспільства система виховання повинна ґрунтувати

                  ся на духовних цінностях [4]. Тому формування морально-духовної життєво компетентної особистості, яка успішно самореалізується в соціумі як громадянин, сім'янин, професіонал – пріоритетне завдання будь-якого цивілізованого суспільства[7]. Роль школи у ХХІ столітті - це виховання кожного учня високоморальною особистістю з широким світоглядом. Тому особливої актуальності набуває питання особистісного розвитку школяра та створення умов для успішної організації його навчальної діяльності, в якій школяр - не просто пасивний суб'єкт, а виступає творцем, активним учасником подій, відчуває своє зростання, викликає позитивні почуття, формує моральні якості й цінності, які згодом реалізуються в конкретних добродійних вчинках[9]. Вступ дитини до школи знаменує собою початок нового періоду його життя. З повним правом можна сказати, що з приходом в школу починається соціальне життя людини. Школяр - перший соціальний статус дитини; цей статус пов'язаний з новою системою вимог, пропонованих до нього, з сукупністю його соціальних обов'язків і прав. Дитина повинна ходити в школу, займатися навчальними предметами, робити на уроці те, що вимагає вчитель, слідувати шкільного режиму, підкорятися правилам поведінки. Діти починають нову, суспільну за своїм змістом і за своєю функцією діяльність - діяльність навчання. Їхні взаємини з дорослими і однолітками визначаються тепер тим, як він виконує свої нові, суспільно значущі обов'язки. [8] За віковою періодизацією, прийнятою українськими психологами і педагогами, час життя дітей від шести до одинадцяти років називається молодшим шкільним віком. При визначенні його меж враховуються особливості психічного і фізичного розвитку дітей. [11] Протягом молодшого шкільного віку продовжується ріст і розвиток організму дитини, змінюються пропорції тіла, зокрема співвідношення голови та довжини тіла. Активно розвивається у молодших школярів м'язова система. Продовжується ріст серцевого м'яза. Вага мозку першокласника наближається до ваги мозку дорослої людини. Нервовій системі властива висока пластичність, що забезпечує її здатність фіксувати впливи середовища, готовність реагувати на них. Підвищується рухливість нервових процесів, що дає змогу швидко змінювати поведінку відповідно до вимог учителя. Зростає роль другої сигнальної системи (мови) в аналізі і синтезі вражень від зовнішнього світу, утворенні тимчасових нервових зв'язків, виробленні нових дій та операцій, формуванні динамічних стереотипів. [1] Навчання в школі потребує від дитини серйозних розумових зусиль і сприяє вдосконаленню всієї її пізнавальної сфери. Пізнавальні процеси молодшого школяра набувають у ознак довільності. Сприймання учнів початкової школи стає все більш цілеспрямованим, довільним та осмисленим процесом. Розвиток пам'яті характеризується як кількісними, так і якісними змінами. Активізація довільної пам'яті супроводжується збереженням мимовільної, так само як механічне запам'ятовування співіснує з осмисленим. Учіння викликає потужний розвиток словесно-логічної пам'яті, хоча образна все ще домінує. Навчальна діяльність сприяє розвитку уяви та її переходу від репродуктивних до творчих форм. Хоча провідним видом мислення молодших школярів залишається наочно-образне, однак учіння забезпечує зростання абстрактних компонентів. В ході навчання учні початкової школи використовують практично всі операції мислення, особливо активно порівняння, аналіз та синтез, узагальнення та конкретизацію. Доступними і правильними для дітей цього віку є базові мислені форми - поняття, судження, міркування і умовисновки. Виникає здатність дитини до аналізу своїх розумових процесів – рефлексія. [10] Молодший шкільний вік - це період найбільш інтенсивного формування учбової діяльності. Все, що пов'язане з грою, для школяра стає менш значущим, ніж те, що пов'язане з учбовою діяльністю, яка стає провідним видом діяльності. [6]  Молодший шкільний вік характеризується певними психологічними віковими особливостями: перебудова      пізнавальних процесів - формування довільності; розвиток      саморегуляції поведінки, волі; засвоєння      вмінь читання, письма, обчислень, накопичення знань; розширення      сфери спілкування; формування      самооцінки; формування      впевненості в собі, компетентності; формування      зневіри у власних силах, втрата інтересу до навчання. У розвитку кожної людини виявляється загальне й особливе. Загальне властиве всім людям певного віку; особливе вирізняє окрему людину. Особливе в людині називають індивідуальним, а особистість з яскраво вираженим особливим - індивідуальністю. Індивідуальність характеризується сукупністю інтелектуальних, вольових, моральних, соціальних та інших рис людини, які постійно вирізняють одну людину від інших людей. До індивідуальних особливостей належать своєрідність відчуттів, сприймання, мислення, пам'яті, уяви, особливості інтересів, нахилів, здібностей, темпераменту, характеру особистості. [3] Кожній дитині притаманні індивідуальні властивості нервової системи, темперамент, інтереси, здібності, особливості мислення, уяви, пам'яті, емоцій, воля, активність, темп роботи, швидкість засвоєння навичок тощо. Цілий ряд відмінностей формуються у людини протягом життя, але є й вроджені особливості, до яких належать типологічні риси вищої нервової діяльності – темперамент. Темперамент визначається при цьому не однією якою-небудь властивістю нервової системи, а їх поєднанням. Враховуючи це, І. П. Павлов, об'єднавши в групи відповідні властивості, назвав їх типом нервової системи і виділив з них основні: сильний урівноважений рухливий, сильний урівноважений інертний, сильний неврівноважений (з домінуванням процесу збудження), слабкий. [2] Особливості типу темпераменту починають проявлятися вже з раннього дитинства. Завдання вчителів враховувати особливості того чи іншого типу темпераменту в навчальній діяльності. Особливості школярів з різним типом темпераменту [12]. Тип темпераменту Основні особливості Холеричний Мають        неврівноважену нервову систему. Зазвичай        швидко реагують на запропоновані завдання, але відповідають часто        необмірковано, не встигають себе гальмувати, виявляють нетерпіння. Захоплюючись        чим-небудь, починають працювати з повою віддачею, але швидко остигають. Значно        переоцінюють свої здібності. Для деяких        дітей характерним є чергування позитивних циклів з підйомами працездатності        з негативними циклами, в ході яких «усе валиться з рук». Навчальна        діяльність холерика в період піднесення характеризується творчістю,        логічністю, самостійністю, у період спаду має сумбурний характер.  Сангвіністичний Відповіді        вирізняються обдуманістю, аргументованістю (пояснюється їхньою сильною,        урівноваженою нервовою системою). Вирізняється        високою швидкістю реакції на те, що відбувається навколо них у процесі        навчальної діяльності. Характеризується        відносною стабільністю своєї працездатності.  Флегматичний Мають        високу працездатність, але повільно реагують на все, що відбувається навколо        них, і вирізняються небалакучістю, що іноді створює ілюзію недостатнього        засвоєння ними матеріалу. Міцно        запам’ятовують усе засвоєне і довго зберігають у пам’яті вивчений матеріал.  Меланхолійний Мають слабку        нервову систему і підвищену чутливість, тому, опинившись у ситуації        несподіваного питання, можуть впасти у «ступор», розгубитися навіть у разі        знання навчального матеріалу. Швидко        втомлюються і втрачають працездатність. Невпевнені        в собі, звідси занижена самооцінка. Часто мають        яскраво виражені художні та інтелектуальні здібності.    Але з це не означає, що кожна людина може віднести себе до одного з перелічених типів темпераменту в його чистому вигляді, оскільки такий темперамент зустрічається в житті досить рідко і швидше в дитячому віці. Якщо в характері дитини виявлені й домінують риси того чи іншого типу темпераменту, його відносять до одного з чотирьох зазначених типів.[2] Результативність навчально-виховного процесу значною мірою залежить від врахування індивідуальних особливостей характеру кожного учня. Урахування індивідуальних особливостей молодших школярів у навчанні та вихованні – це не пристосовування мети і змісту навчання і виховання до окремого учня, а пристосовування прийомів, методів і форм педагогічного впливу до індивідуальних їх особливостей з метою забезпечення запрограмованого рівня розвитку особистості. Індивідуальний підхід створює найсприятливіші можливості для розвитку пізнавальних можливостей, активності, схильності і обдаровань кожного учня. Такого підходу потребують насамперед діти, які виявляють неадекватну поведінку, обмежені, нерозвинені здібності, мають чітко виражені відхилення в розвитку. [5] Плутарх говорив : «Якими діти народжуються, це ні від кого не залежить, але щоб вони завдяки правильному вихованню стали хорошими - це в наших силах». Отже, врахування індивідуально-типологічних особливостей учнів у навчанні та вихованні - це не пристосування мети і змісту навчання і виховання до окремого учня, а пристосування прийомів, методів і форм педагогічного впливу до індивідуальних особливостей з метою забезпечення запрограмованого рівня розвитку особистості. Особистісно-зорієнтований підхід створює найсприятливіші можливості для розвитку пізнавальних сил, активності, схильностей і обдарувань кожного учня. Такого підходу потребують насамперед важкі вихованці, малоздібні школярі, а також діти з чітко вираженою затримкою розвитку. [13] Працюючи над даною темою, було укладено систему рекомендацій щодо роботи з дітьми з різними індивідуально-типологічними особливостями. Тип темпераменту Рекомендації щодо роботи Холеричний Заохочувати        цілеспрямованість, сумлінність, енергійність. Формувати        адекватну поведінку. Ураховувати        позитивне ставлення до всього нового. Організовувати        їхню діяльність так, щоб вона не призводила до перезбудження (гучні звуки,        змагання). Практикувати        ігри, які сприяли б закріпленню в нервовій системі холерика процесів        гальмування ("Мовчанка"). Пропонувати        цікаві додаткові завдання, але тільки в разі якісного виконання основної        роботи. Дозувати        завдання малими частинами, не ставлячи перспективного завдання на цілий        урок, тему. Пропонувати        додаткові завдання, що передбачають елементарні фізичні дії: витерти        дошку, підготувати наочність, роздати посібники. Сприяємо        залученню цих дітей до активної позашкільної роботи.  Сангвіністичний Боротися        з їхнім прагненням швидко досягти мети з униканням перешкод. Заохочувати        оптимізм і працездатність. Пропонувати        додаткові завдання, надання допомоги слабшому учневі. Організовувати        змагання, спонукати до творчої діяльності. Зацікавлювати        іграми з елементами пошуку та творчості, шляхом генерування ідей        (запропонувати та зафіксувати за короткий проміжок часу якомога більше        ідей для розв'язання складної ситуації); постановкою евристичних        запитань, що спонукають до елементарних дослідницьких дій.  Флегматичний Розвивати        комунікативні властивості. Спиратися        на велике терпіння для досягнення складних цілей. Терпляче        ставимося до повільного темпу роботи. Допомагати        в складних ситуаціях, дозволяти виконувати не всі завдання або збільшити        час на їх виконання. Не створювати        в ситуацію неочікуваного опитування. Не        порівнювати з більш успішними однокласниками. Оцінювати        лише результат, а й старання.  Меланхолійний Формувати        впевненість у собі. Спиратися        на доброзичливість і м’якість, у спілкування висловлювати співчуття і        розуміння. Ураховувати        глибину і тривалість емоційних переживань. Привчати        їх планувати свою діяльність, розумно розподіляти час і збалансовувати        тривалість праці й відпочинку. Залучати        до сумісної праці з дорослими. Пропенувати        в більшій кількості навчальні завдання цікавого характеру. Оскільки        меланхоліки здатні працювати на уроці тільки в повільному темпі,        використовувати ті ж методичні прийоми, що й при роботі з флегматиками.    Формуючи індивідуальний стиль учбової діяльності у молодших школярів, вчитель повинен передбачати створення таких умов, які б забезпечили оптимальний вплив типу темпераменту учнів на процес засвоєння навчального матеріалу. Саме це дає змогу простежити зародження індивідуального стилю учбової діяльності, визначити такі завдання, в яких виявилися б найбільш характерні реакції, пов'язані з типом вищої нервової діяльності й темпераменту, змоделювати умови, потрібні для нагромадження знань, умінь та навичок школярів. Список використаної літератури Вікова психологія : навч. посіб. / М. В. Савчин, Л. П . Василенко. - 2-ге вид., доповн. - К. : Академ-видав, 2011. - 384 с. - (Серія "Альма-матер"). Вітенко І. С, Вітенко Т. І. Основи психології. Видання друге, перероблене і доповнене. -Вінниця: НОВА КНИГА, 2008. - 256 с. Зайченко І.B. Педагогіка. Навчальний посібник для студентів вищих педагогічних навчальних закладів, 2-е вид. - К., «Освіта України», «КНТ», 2008. - 528 с. Закон України “Про освіту” Індивідуальні особливості молодших школярів та застосування їх в навчально-виховному процесі. – [Електронний ресурс]. –Режим доступу: http://5ka.at.ua/load/pedagogika Кутішенко В. П. Вікова та педагогічна психологія (курс лекцій). 2-ге вид.: Навч. по-сіб. - К.: Центр учбової літератури, 2010. - 128 с Наказ Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 31.10.2011 №1243 «Основні орієнтири виховання учнів 1-11 класів загальноосвітніх навчальних закладів України». Носко І.В.. Психологія розвитку та вікова психологія, 2003 Психологічні особливості особистісного розвитку молодшого школяра 2001 года. Автореф. дис... канд. психол. наук: 19.00.07 / О.А. Онисюк; Нац. пед. ун-т ім. М.П.Драгоманова. — К., 2001. — 20 с. — укpСергєєнкова О. П., Столярчук О. А., Коханова О. П., Пасєка О. В. Вікова психологія. Навч. посіб. - К.: Центр учбової літератури, 2012. - 376 с.Скрипченко О.В., Долинська Л.В., Огороднійчук З.В.. Вікова та педагогічна психологія, 2001Туріщева Л.В. 101 схема й таблиця. На допомогу шкільному психологу. – Х.: Вид.група «Основа», 2008. – 94с.Шадських Ю. Г.Психологія і педагогіка: Навч. посіб. для студ. вищих навч. закладів. - Львів : Магнолія 2006, 2007 . – 319с.

category: Методика та технологія


title: Авторська програма гуртка „Стежинками до медіакультури” для учнів 1-4-х класів

category: Методика та технологія


title: Стаття „Використання елементів технології критичного мислення на уроках світової літератури та російської мови”

category: Методика та технологія


title: Стаття „Формування екологічної культури школярів у навчальному процесі з біології”

description:
Однією з причин погіршення стану природи є бездумне використання людиною природних ресурсів без повернення природі її втрат. На початкових стадіях розвитку людства природа сама себе відновлювала, але з часом людина ставала все більшим егоїстом і вирішила, що природа не має права на відшкодування

                  збитків. Науково-технічний прогрес викликав бурхливий розвиток промисловості, сільського господарства, транспорту, зумовив появу великої кількості шкідливих речовин, побутових і виробничих відходів, що суттєво забруднюють і руйнують навколишнє середовище, викликають незворотні зміни в біосфері Землі. Ось чому так гостро постало питання про пошук шляхів удосконалення екологічного виховання та підвищення рівня екологічної культури кожної людини. Від успішного здійснення екологічного виховання, формування нового екологічного мислення залежить майбутній стан природного середовища. Працюючи над методичною проблемою "Формування екологічної культури школярів у навчальному процесі з біології", застосовую різні форми організації діяльності учнів: уроки-конференції з екологічною тематикою, уроки-семінари, уроки-ігри, групова робота, дослідницька робота. Намагаюсь завжди поєднувати теорію з практикою, залучаючи учнів до проведення дослідів, спостережень. Результати досліджень узагальнюються у вигляді рефератів, творчих проектів, які захищаються на узагальнюючих або на нестандартних уроках. Найбільш вдалі проекти, творчі роботи учні захищають під час проведення тижня біології. Так, наприклад, учнями 11 класу було досліджено екологічне становище Кривого Рогу, міста, в якому ми живемо. Дослідження учнів. Кривий Ріг – місто з дуже небезпечною екологічною ситуацією, яка склалась у результаті довгого й інтенсивного добування залізної руди та її переробки. Найбільшими забруднювачами навколишнього середовища є ВАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" і горно-збагачувальні комбінати, які добувають руду відкритим способом. У той же час Криворіжжя – найважчий з точки зору техногенного навантаження регіон України. Кривий Ріг стоїть першим серед інших міст держави за об’ємами викидів від стаціонарних джерел в атмосферне повітря. Ці об’єми постійно складають приблизно 13% від викидів по Україні. Техногенне навантаження в розрахунках на 1 кілометр квадратний площі нашого міста в 4 рази вище показника по Дніпропетровській області, яка вважається далеко не дуже благополучною по відношенню до екології. Кількість викидів на 1 мешканця міста складає більше 800 (!) кілограмів на рік, що в рази вище середніх показників по області. Мало оптимістичні й результати тогорічного спостереження Дніпропетровського обласного центру гідрометеорології, які свідчать про перевищення середньорічних концентрацій в атмосферному повітрі пилу, двоокису азоту, фенолу, формальдегіду. Крім цього, викиди високо мінералізованих шахтних вод – реальна небезпека навколишнього середовища для всієї України. Наукові робітники давно б’ють тривогу – це катастрофа не тільки для Дніпропетровщини, але й ближніх областей. Але програма поліпшення водного басейну разом з іншими масштабними проектами також потребує великих фінансових вливань… Одним із важливих факторів такої ситуації є техногенне навантаження на геологічну сферу. Силу антропогенного навантаження, залежно від кількості антропогенних процесів і кількості людських сил, витрачених на відновлення геологічного середовища до природного стану, можна розділити на п’ять градацій: 1. Техногенне навантаження практично відсутнє. Райони міської території, де розташовані дачі, орані землі, парки, сади, заповідні та рекреаційні зони, як, наприклад, парки ім. газети "Правда", ім. XX Партз’їзду, дачі Південного ГЗК, ЦГЗК, ботанічний сад та ін., тобто ті місця, де при великих затратах людських сил можна відновити середовище до рівня природного. 2. Техногенне навантаження слабке. Наявність міських забудов, підприємств легкої і харчової промисловості, будматеріалів, відділень ремпобуттехніки, будівельних комбінатів, таких як: швейна фабрика у селищі ім. Артема, молокозаводи, м’ясокомбінати, заводи безалкогольних і алкогольних напоїв та ін. 3. Техногенне навантаження середнє. Це розміщення в межах міста нафтосховищ, підприємств агропромислового комплексу, автотранспортних підприємств, автозаправочних станцій, які, окрім прямого негативного антропогенного впливу на зміну геологічного середовища, приводять і до наявності потужних потенційних забруднювачів навколишнього середовища. До середнього техногенного навантаження можна віднести і міські кладовища. У Кривому Розі, через його довжину, нараховується понад 35 кладовищ. Близько 20 з них – пасивно і активно діючі. Проблема подальшого розміщення місць поховання стоїть дуже гостро. За правилами, які дійшли до нас з часів царської Росії, для кладовищ вибираються місця сухі, віддалені від основних водотоків і водоймищ, житлових районів, з породами типу суглинків, щоб не допустити процесів омилення й мумізації покійників. Ці заходи необхідні для того, щоб уникнути забруднення підземних вод, а також унеможливити виникнення епідемії, пов’язаних з розмноженням щурів та інших гризунів, імовірними, якщо не вжити заходів для нормальних процесів розкладання. 4. Техногенне навантаження сильне. Такий різновид техногенного навантаження є найбільш поширеним і охоплює понад третину усього міста. Це зумовлено наявністю п’яти потужних гірничо-збагачувальних комбінатів і двома десятками шахт з видобутку залізної руди (з яких зараз діє тільки дев’ять) зі специфічним впливом на геологічне середовище, найбільшим в Україні гірничо-металургійним комбінатом "Криворіжсталь", Коксохімічним, Гірничо-цементним, Центральним рудоремонтним і десятками інших промислових підприємств. Крім того, це навантаження посилюється Криворізькою РЕС, шістьма великими залізничними станціями, трьома накопичувачами міських стоків, численними звалищами побутового сміття, розташованими вздовж міста по всій його довжині на відстані 15-20 км одне від одного, двома великими складами отрутохімікатів для сільського господарства. 5. Техногенне навантаження високе. Це таке навантаження, коли для відновлення геологічного середовища до природного необхідно період, що перевищує життя людини. Тобто ця територія практично не придатна для будь-якої господарської діяльності на даний час. У нашому випадку це ділянки землі зайняті під розміщення уранових шахт в районі розташування Першотравневого рудника. Над дослідницькою роботою учні працюють малими групами. Кожна група отримує посильне завдання, а тому з великим задоволенням учні беруться до роботи. 1 група – збирає матеріал; 2 група – узагальнює наданий матеріал; 3 група – створює проекти, буклети; 4 група – готується до захисту. Будь – яка дослідницька робота допомагає забезпечити активну пізнавальну діяльність учнів, залучає до пошуку вирішення складних, проблемних питань, формує навички аналізу, уміння абстрагувати, робити висновки, узагальнювати. А якщо така робота з екологічної тематики і тісно пов’язана з життям, то школярі з більшою зацікавленістю беруться до її виконання. Завдання школи – не лише надати учням певні знання, але й навчити їх використовувати в разі необхідності й творчо опрацьовувати. Отже, виховання бережливого ставлення до природи спрямоване на формування в дитини екологічних знань та наукових основ природокористування, необхідних переконань і практичних навичок, певної орієнтації та активної життєвої позиції в галузі охорони, збереження та примноження природних ресурсів.

category: Методика та технологія


title: Досвід роботи „Використання інтерактивних методів навчання”

category: Методика та технологія


title: Методичні матеріали „Дидактичне забезпечення уроків історії в 5-му класі”

category: Методика та технологія


title: Стаття «Інноваційні підходи до розвитку творчих здібностей учнів на уроках української мови»

description:
Освіта XXI століття вимагає від сучасного вчителя бути компетентним у різних аспектах педагогічної діяльності. Тому сьогодні майже не залишилося питань, на які б учитель-професіонал не знав відповідей. Коли ж з’являються методичні новинки, то ознайомитися з ними можливо завдяки самоосвіті, підвищ

                  уючи таким чином свою педагогічну майстерність. Отже, сьогодні здивувати вчителя важко, особливо з теми «Розвиток творчих здібностей учня на уроках української мови та літератури». Проте в кожного філолога є свої методичні набутки, якими він може поділитися з колегами. Нас зацікавило питання «Інноваційні підходи до розвитку творчих здібностей школярів…». Досвід роботи в даній царині дозволив нам створити власну систему роботи з дітьми, а також заставив по-новому працювати з учнями, шукати інших шляхів для досягнення поставленої мети й отримання позитивних результатів. Ми переконані, що школа й творчість – поняття тотожні, адже дитина щодня відкриває для себе новий світ, а разом із ним у собі таланти, одні з яких губляться в процесі навчання, інші потребують корекції та розвитку. Тому вчитель повинен вчасно виявити творчі задатки дитини й допомогти їй розвинути їх. Спонукаючи дитину до створення власного висловлення, філолог використовує різні загальновідомі педагогам методи й прийоми, ґрунтовно описані в методичній літературі. Однак одночасне поєднання декількох із них під час уроку щоразу створює ефект інновації. Так, наприклад, учитель використовує метод «Мікрофон», надаючи можливість дитині висловити думки вголос самостійно. Проте щоб розвинути творчі здібності, можна модернізувати цей метод таким чином: розпочинає говорити один учень, продовжує інший, а завершує розповідь третій. Такий вид роботи на уроці дозволяє дитині не тільки почути позицію однокласника, але й продумати відповідь так, щоб висловлення становило завершену думку, співзвучну з першим і другим доповідачем. Такий підхід вимагає неабиякого вміння, формує увагу, розвиває пам’ять, до того ж, якщо поставлене вчителем питання містить глибокий філософський зміст, то без творчої самореалізації школяру не обійтися. Наведемо наступний приклад. Пошуковий метод на уроці розвиває вміння дитини працювати з додатковими джерелами, вибирати найголовніше, відкидати другорядне, систематизувати його тощо. Так працюватиме більшість учнів, однак творчий піде іншим шляхом: знайдену необхідну інформацію він не тільки видасть на-гора, а й зробить узагальнення, висновки, укаже на актуальність, наведе паралелі… Зрозуміло, що через певний час у дитини розвинуться творчі здібності та сформується власне розуміння проблеми. Таким чином, творчі здібності дитини необхідно розвивати спочатку в усному мовленні, після того – в писемному. Коли учень навчиться самостійно грамотно, логічно, оригінально структурувати речення вголос, тоді в нього з’явиться відчуття слова, яке знайде відображення у творчій роботі. Доторкнутися до слова в прямому значенні не під силу жодному з нас, однак віднайти потрібний його відтінок творча дитина зможе. Цьому неабияк посприяє на уроці незвичайна атмосфера. Вдало підібрана вчителем музика, продемонстрований відеоролик, фрагмент фільму, споглядання репродукції картини відомих художників України й світу загострять почуття школяра й пробудять у творчої особистості необхідність написати власний оригінальний зразок. Ефект буде досягнуто лише тоді, коли є доцільність використання на уроці одного з видів мистецтва. Якщо ж, наприклад, музика звучить постійно без особливої потреби, то вона втрачає свою функцію камертона процесу творчості. Слово – багатофункціональний інструмент, яким зможе вміло скористатися тільки творча особистість. Тримати пензель у руках – ще не значить створити шедевр, водити голкою на полотні – вишити картину. Тому й виходить, що одна дитина, пишучи ручкою, просто послідовно зв'язує слова в текст, а інша живе словом, за його допомогою передає свій внутрішній світ емоцій та почуттів. Для творчої особистості слово – це не тільки вібрація звуків, тембр голосу, а також його ритмомелодика, естетика, колір, асоціації тощо. Ось чому так важливо навчити здібних дітей словом бентежити душу. Запропонуйте виконати вправу, умовою якої стане завдання вибрати з лексичного ряду слово, яке найкраще передасть емоційний стан ліричного героя. Наприклад, Після довгої розлуки з рідними дорога додому здавалася Тарасові (подорожжю, мандрівкою, стежкою, казкою, миттю, пригодою, мрією, стрічкою...). А потім обґрунтувати свій вибір. Інновацією в розвитку творчих здібностей дитини стане, на нашу думку, такий вид діяльності, як рольова гра. Можна запропонувати учню спробувати себе в образі письменника, актора, учителя, диктора тощо, а для цього необхідно написати сценарій свята, чи монолог виступу з певної теми, чи провести презентацію авторської книги. Результат здивує не тільки вас, а й однолітків дитини. Без сумніву, із таким важким завданням справиться лише творча особистість. Отже, сучасний педагогічний процес створює безліч інноваційних ситуацій для розвитку творчих здібностей дитини, якими може скористатися у своїй роботі вчитель. Необхідно лише вміло застосувати їх у навчальній практиці. Ми переконані: скільки вчителів, стільки й шляхів вирішення цієї проблеми.

category: Методика та технологія


title: Стаття «Сучасні організаційні форми роботи щодо навчання учнів розв’язувати творчі й експериментальні задачі на уроках фізики»

category: Методика та технологія


title: Тести з геометрії для 10-го класу

category: Методика та технологія


title: Використання схем і таблиць на уроках правознавства

category: Методика та технологія


title: Стаття „Профільне навчання як важливий чинник розвитку інноваційного потенціалу особистості учня”

description:
Інтеграція України в європейський та світовий простір викликала необхідність переглянути підходи до навчання школярів, проаналізувавши чинники, що гальмують підвищення якості та формування життєспроможності особистості. Профільне навчання спрямоване на формування єдиної життєвої, світоглядної, на

                  укової, культурної та професійної компетентності учнів, що забезпечить їх подальше самовдосконалення та самореалізацію. Перша сходинка в самовизначенні дитини є допрофільна освіта. Для тестування молодших школярів ми використовуємо такий психологічний інструментарій: Анкета: математичні здібності; Анкета: здібності до природничих наук; Анкета; лінгвістичні здібності; Визначення самооцінки. Показники здібностей молодших школярів дають змогу підібрати потрібні профілі, факультативи, спрямувати роботу за бажанням дітей та їхніх батьків. Тому в 2-4 класах ми ввели такі курси за вибором "Комп’ютерна грамота", "Сходинки до інформатики", "Математична логіка", "Креатологія". Інтерес учнів і плани батьків рік у рік змінюються, як змінюється і поняття престижності професії в самому суспільстві. Не всі учні йдуть до ВНЗ навчатися за обраними профілями. Не всі можуть працевлаштуватися, здобувши професію. Тому перед нами постало завдання: дати дитині можливість визначити свої особисті профорієнтаційні потреби, а батькам замислитися про реальні можливості і здібності їхніх дітей. Для цього ми відбирали й удосконалювали методи анкетування, вели роботу з профорієнтації, вивчали успішність, темперамент дитини, поповнювали матеріально – технічну базу школи, більше залучали батьків до освітянських проблем, підвищували інтерес до навчання. Зі свого особистого досвіду кожен із нас може сказати, що допрофільне навчання не обов’язково вплине на остаточний вибір учнями своєї професії. Однак допрофільне самовизначення учнів необхідне, бо це шлях до саморозвитку й самопізнання, до розвитку творчої самостійності. Учні повинні дати оцінку своїм здібностям, інтересам і схильностям. Робота із допрофільної та профільної підготовки в нашій школі розпочалася з 2003 – 2004 навчального року, коли шляхом аналізу складу педагогічних кадрів, анкетування учнів і батьків, з урахуванням матеріально – технічної бази школи було визначено інтерес до оволодіння предметами українська та іноземна мови, історія та правознавство, математика, фізика, біологія та географія. Тобто допрофільна підготовка спрямована на подальший перехід у старшій школі до суспільно – гуманітарного та природничо – математичного профілів. Для цього до варіативної частини навчального плану було введено курси за вибором та факультативи які сприяють допрофільній підготовці, а саме: спецкурси "Українська філологія", "Економічна математики", "Ділове мовлення", "Юний еколог", "Правознавець", "Голодомор", "Українознавство", "Країнознавство", курс "Компь’терного користувача". Для тестування старших школярів використовуємо такий психологічний інструментарій: Анкета: карта інтересів; Анкета: "Моя школа", "Ставлення до навчання та навчальних предметів"; Тест: "Самооцінка; Методики: "Квадрат інтересів", "Ціннісні орієнтири" і т. д. Профільне навчання охоплює сукупність предметів: базові, профільні та курси за вибором. Засвоєння змісту освіти в школі має, по – перше, забезпечувати загальноосвітню підготовку учнів, по – друге, підготовку до майбутньої професійної діяльності. Підготовка допрофільного визначення учнів відбувається в неперервному процесі профорієнтаційної роботи психолога, класних керівників, вчителів та батьків. Результати анкетування доводять, що особливий вплив на вибір учнем професії мають батьки. Тому з батьками проводиться систематична робота: Роз’яснювальні бесіди щодо законодавства України про мову та освіту; ознайомлення з навчальними планами і програмами; Вивчення освітньої мети, визначеної батьками для своїх дітей та шляхів її реалізації; Ознайомлення батьків з результатами діагностики профільних інтересів учнів. Беручи до уваги те, що профільна підготовка є відправною точкою професійного вибору, ми підтримуємо зв’язок із професійно – технічними та ВНЗ через вчителів та випускників школи. Хочу звернути увагу на деякі проблеми впровадження профільного навчання. Справді, більшість проблем не залежать від нас. Я хочу зосередитись на тих, які ми можемо вирішити самі. По – перше, це кадрове питання: учитель є вирішальним чинником у системі допрофільного та профільного навчання. Колектив вчителів нашої школи – це колектив педагогів, здатних ефективно забезпечувати вирішення завдань, що стоять перед школою. Рівень професійної компетенції вчителів нашої школи можна охарактеризувати так, із 50 вчителів вищу категорію мають 77%, першу – 16%. Вчителів, що мають педагогічні звання "вчитель-методист" – 33%, "старший вчитель" – 25%. Для моїх колег характерний постійний пошук нових, ефективних, сучасних інноваційних технологій. Ще в жовтні 2003 року весь колектив школи був залучений до інтерактивного семінару "Сучасній школі – демократичну освіту" по впровадженню інтерактивних технологій в НВП. В грудні 2004 року ми стали учасниками програми "Intel Навчання для майбутнього" і до липня 2005 року 99% вчителів пройшли двотижневі курси, а 64% із них отримали кваліфікаційні посвідчення та сертифікати про успішне завершення програми. І з 2006 – 2007 н. р. 37% вчителів успішно впроваджують інформаційно-комунікаційні технології в загальний педагогічний процес, тобто комплексно освоюють інноваційні педагогічні та інформаційно-комунікаційні технології. Сьогодні вчителі проводять уроки з використанням комп’ютера, на уроках математики, фізики, української мови, зарубіжної літератури, історії вчителі використовують електронні підручники, проводять інтегровані уроки, впроваджують метод проектів, створюють мультимедійні презентації як вчителі так і учні. На районному та обласному семінарах свою роботу представляла у вигляді мультимедійної презентації творча група "Школа" – керівник Гулак В. М., яка здійснює розробку педагогічних технологій проектної діяльності, спрямованих на розвиток самодостатньої особистості, здатної до самовизначення та самореалізації. Вчитель української мови та літератури Данильченко В. М. представила, як результат роботи, учнівську збірку віршів "Первоцвіт". Вчитель фізики Гулак В. М. – презентував роботу "Творчої лабораторії", де були представленні дослідницькі, інформаційні, експериментальні та технічні учнівські проекти. Вчитель історії Пономаренко С. О. показав результати роботи дослідницького проекту "Історія мого селища". Вчитель математики Терещенко Н. В. представила учнівські проекти "Математика в моїй родині". Вчителі обслуговуючої праці Теслюк О. М. і Балюра В. М. показали разом із учнями проект "І в похмуру й ясну днину запрошую вас на гостину...". Творча група "Пошук" керівник Кириченко Л. І. працює над розробкою системи виховання і розвитку життєвої компетентності учня в умовах гуманізації освіти. Так вчитель географії Третякова Л. Г. проводить заняття з використанням методу "Шести капелюхів, що думають". Вчителі зарубіжної літератури Курган Л. П. та Хмиловська В. П. проводять цікаві уроки з використанням інтерактивних технологій. Вчитель української мови та літератури Ковальова Л. В. проводить уроки з використанням текстоцентричної технології. Найголовнішою умовою розвитку творчого потенціалу учнів є творча робота вчителя, тому девіз вчителів школи І ступеня "Від творчо працюючого вчителя, до творчо працюючого учня". Класоводи цієї школи успішно впроваджують інноваційні технології на уроках, діляться набутим досвідом серед колег району. Рацибарська А. О. та Мендрух Т. О. працюють за міжнародним проектом "Корисні звички ХОУП". Мендрух Т. О. та Костенко В. М. проводять цікаві заняття по формуванню образного мислення (ФОМ). Лапко В. С. успішно працює по проблемі "Розвиток учнів через систему постановки та розв’язання поставлених задач", а Любезна Т. С. по проблемі "Навчання читанню від початкового до динамічного". З метою створення гуманної демократичної атмосфери в школі на основі взаємної поваги педагогів і учнів у школі створено лабораторію "Гуманізація навчально-виховного процесу" – керівник учасник республіканського семінару по цій проблемі Кравченко В. В. та майстер – клас по цій проблемі керівник Уразко Л. В.. Робота вчителів у творчих групах спонукала їх і до участі у освітянському конкурсі "Учитель року". Так лауреатами обласного конкурсу "Учитель року" стали у 2007 році Терещенко Н. В., в 2008 році Гулак В. М. та прийняли участь у цьому конкурсі вчителі Коротя О. І., Клименко Л. В., Ковальова Л. В. В 2009 році в обласному конкурсі "Учитель року" прийняли участь вчителі Теслюк О. М. та Лисакова І. М. Не менш вагомих результатів досягли і наші вихованці. Щороку ми маємо переможців другого й третього туру Всеукраїнських олімпіад з географії, біології, української мови, історії, права та фізики. В 2005 році випускниця нашої школи Каренська Наталія зайняла ІІІ місце на ІV етапі Всеукраїнських олімпіад з біології. В 2006 році із 73 випускників – 11 медалісти, 100% яких вступили до ВНЗ ІІІ – ІV рівня акредитації на бюджет, 75% випускників вступили до ВНЗ ІІІ – ІV рівня акредитації, 24% до ВНЗ І – ІІ рівня акредитації, 20 учнів стали призерами ІІ туру Всеукраїнських олімпіад з них 2 учні (Кравцов Артем і Каренська Наталія) стали призерами ІІІ туру. В 2007 році із 43 випускників 7 медалістів які 100% вступили до ВНЗ ІІІ – ІV рівня акредитації на бюджет, 79% випускників вступили до ВНЗ ІІІ – ІV рівня акредитації, 19% до ВНЗ І – ІІ рівня акредитації, 25 учнів стали призерами ІІ туру Всеукраїнських олімпіад з них 2 учні (Кравцов Артем і Лизько Руслан) стали призерами ІІІ туру. В 2008 році 27 учнів школи стали призерами ІІ туру Всеукраїнських олімпіад і 3 учні (Кравцов Артем, Дорогокупля Максим і Демченко Тетяна) стали призерами ІІІ туру олімпіад. Кожен загальноосвітній заклад сьогодні має свої пріоритетні напрямки, відрізняється конкретними цілями і завданнями своєї діяльності, але головне, що об’єднує всі школи, – це усвідомлення необхідності своєї діяльності на засадах компетентнісно – орієнтованого підходу, бачення свого випускника як успішної людини, здатної в майбутньому застосовувати набуті технології життєтворчості й самореалізації. Тому нині необхідно готувати випускника школи не до роботи на конкретному робочому місці, а до галузевого ринку праці. Сучасне суспільство потребує професіоналів, чиє мислення не обмежене спеціальними знаннями, а має риси універсалізму, фундаментальності й духовно – моральну основу.

category: Методика та технологія


title: Стаття „Організаційна культура вчителя математики”

description:
Постановка проблеми та її значення Проблема ефективності підготовки педагогічних кадрів завжди була в центрі уваги дослідників. У період реформування системи освіти особливої актуальності набули такі аспекти цієї проблеми як формування особистості вчителя. Нова освітня пар

                  адигма передбачає становлення компетентності, розвиток ерудиції, творчого потенціалу і культури особистості. Велике значення для розвитку освіти завжди мали такі чинники, як «особистість Учителя», «педагогічна культура», «морально-психологічний клімат навчального закладу” та інші. Але також актуальними стали поняття «організаційна культура вчителя» та «організаційна культура навчального закладу». Завданнями даного теоретичного дослідження визначеної проблеми є: формулювання поняття організаційної культури вчителя; визначення ролі організаційної культури вчителя; Аналіз досліджень та публікацій. Поняття та роль організаційної культури в розвитку сфери освіти висвітлена сьогодні в роботах Л. Карамушки, Г. Костюка, Н. Побірченко, С.Клепка, Д. Лихачова, В. Сухомлинського, А. Фурмана, К.Ушакова, В. Ясвіна та ін. Метою статті є висвітлення поняття та ролі організаційної культури в розвитку сфери освіти. Виклад основного матеріалу. Організаційна культура вчителя передбачає наявність у нього готовності покращувати соціальну атмосферу в якій відбувається процес навчання, виховання,розвитку учня[8]. Одним із нових напрямків, який прийшов на зміну традиційним дослідженням соціально-психологічного клімату організації в організаційній психології є вивчення організаційної культури. Дослідження підтверджують, організаційна культура вчителя впливає на формування сприятливого психологічного мікроклімату школи, що створює оптимальні можливості для розвитку учнів і вчителів, підтримує співробітництво серед учителів, стимулює продуктивні педагогічні ініціативи і мотивовану готовність до творчої дослідницької діяльності. Для розвитку освіти істотне значення завжди мали такі чинники, як „особистість вчителя ”, „педагогічна культура ”, „морально-психологічний клімат навчального закладу” та інші. Нині в цьому смисловому ряді базових понять присутні актуально значущі поняття „організаційна культура вчителя ” та організаційна культура закладу освіти ”[8]. Єдиної точки зору на поняття організаційної культури нині не вироблено, як і не існує загальноприйнятого його визначення. Більшість авторів під цим поняттям розуміють: норми і правила поведінки; мову спілкування працівників; звичаї та ритуали; історію організації; цінності організації, які орієнтують індивіда в тому, яка поведінка вважається допустимою або не припустимою. Важливим атрибутом організаційної культури є „символіка", за допомогою якої ціннісні орієнтації „передаються" членам організації. Внутрішніми складовими організаційної культури вчені вважають прийняту систему комунікації (спілкування), положення особистості в організації [9]. До зовнішньої складової організаційної культури дослідники відносять саме приміщення організації і його дизайн," розташування, обладнання, меблі. Всі ці характеристики організаційної культури разом відображають і надають смисл концепції організаційної культури. Члени організації, поділяючи віру і очікування, створюють своє фізичне оточення, виробляють мову спілкування, здійснюють дії, які адекватно сприймаються іншими і проявляють почуття і емоції, зрозумілі усім. Все це, будучи сприйнятим працівниками, допомагає їм зрозуміти і інтерпретувати культуру організації. Можливі принаймні дві інтерпретації поняття «організаційна культура». У першому випадку організаційна культура розглядається як результат рішень, прийнятих адміністрацією певної організації. Це офіційна картина організації. У зв’язку з цим можна говорити про формальну організацію. Друга інтерпретація організаційної культури передбачає розгляд реальної ситуації. Реальною організаційною культурою вважаються ті відносини і позиції, які вже існують. Формальна та реальна організаційні культури, як правило, повністю не збігаються. Міра невідповідності реальної і формальної організаційної культури у різних ситуаціях може значно змінюватись. Чим більше розходження, тим менший керівний вплив буде здійснювати організаційний компонент на культуру школи, тим більшою буде невідповідність формальних вимог і реальних можливостей. І зрештою це може призвести або до повного «змертвіння» організації школи, тобто формалізації, або до некерованого хаосу, де кожен диктує свої умови й робить, що хоче[6]. Чинники організаційної культури поділяються на зовнішні та внутрішні. Зовнішніми чинниками шкільної організаційної культури є всі ті зовнішні обставини, які впливають на школу, - суспільство, мораль, національні традиції, вимоги практики, тобто пристосування учнів до життя, необхідні знання, ринкові відносини, які вимагають чіткого узгодження попиту і пропозиції в будь-яких сферах функціонування школи. Внутрішніми чинниками культури школи є її власні можливості, здатність відповідати вищеназваним критеріям, а також – місцезнаходження, зовнішній вигляд, за певними параметрами підібраний персонал, основна ідея школи, її принципи і цілі, спосіб досягнення цілей, форма покарання і заохочення за виконану роботу, тобто певний внутрішній розпорядок життя школи, який реально показує шкільну культуру в звичайних процедурах і операціях[7]. Взаємодія внутрішніх і зовнішніх чинників шкільної культури є досить складною. Зовнішні вимоги значною мірою визначають вибір школою своїх орієнтирів. Індивідуальність школи має бути чітко «вписана» у зовнішню структуру суспільства, інакше заклад опиниться за межею соціального визнання й успіху, і навіть дуже гарні та гуманні ідеї, сформульовані в ньому, не будуть сприйняті в суспільстві, оскільки життєва практика може їх нівелювати. Але, з іншого боку, повне, тотальне виконання всіх вимог суспільства призводить до розчинення школи в безлічі соціальних інститутів і втрати нею реальної, живої атмосфери, яка є єдиним чинником розвитку, формування молодої особистості та її світосприйняття. Таким чином, узгодження цих чинників має відбуватися шляхом свідомого й чіткого вибору вчителем власного стилю, але за умови, що ця культура вчителя, тобто окремий стиль, є одним із множини суспільно визначених зразків функціонування такої культури в соціумі. Тобто це має бути стиль уже вироблений і апробований окремими людьми, який характеризується своїми правилами, принципами і зовнішніми проявами. Питання організаційної культури знайшли широке відображення в працях із загального менеджменту. Вони розглядалися в роботах Л. Вінокурова, О. Віханського, І. Грошева, П. Ємельянова, І. Забірової, А. Званковського, Є. Ільїна, Л. Карташової, В. Козлова Т. Комісарової, Н. Левкіної, В. Маслова та ін. Роль організаційної культури в розвитку сфери освіти висвітлена сьогодні в роботах Л. Карамушки, Г. Костюка, Н. Побірченко, С.Клепка, Д. Лихачова, В. Сухомлинського, А. Фурмана, К.Ушакова, В. Ясвіна та ін. Г. Монастирський пише, що організація – це складний організм, основою життєвого потенціалу якого є організаційна культура. Вона не тільки відрізняє одну організацію від іншої, але і зумовлює успіх функціонування та виживання організації в довгостроковій перспективі [5]. Стефан П. Робінс та інші дослідники наголошують, що організація, як і людина, має особистість, яку і називають організаційною культурою. Вони пропонують вимірювати культуру організації за такими характеристиками: ототожнення з організацією, наголос на груповій діяльності, увага до людей, інтеграція діяльності підрозділу, контроль, терпимість до ризику, критерії винагороди, терпимість до незгоди, орієнтація на кінцевий результат, зосередженість на відкритій системі [7, с. 233-234]. Вчитель повинен забезпечувати високий науково-теоретичний і методичний рівень викладання предмету у повному обсязі освітньої програми. Методи і форми викладацької діяльності, техніка проведення уроків повинні відповідати вимогам чинного законодавства України та нормативам освітньої діяльності. Вчитель не може надавати освітні послуги або супутні консультаційні послуги, не маючи відповідної професійної компетентності і навичок у цих питаннях. Шлях до професійної компетентності може бути розділений на дві окремі стадії: а) досягнення професійної компетентності. Професійна компетентність викладача вимагає вищої фахової освіти, підготовки і перевірки знань з відповідного навчального предмету, пов'язаного із визначеною галуззю знань, та проходження кваліфікаційних курсів для одержання права викладати, а також відповідного досвіду роботи; б) підтримання професійної компетентності на належному рівні якості. Процес підтримання професійної компетентності на потрібному рівні вимагає постійного відновлення знань, вивчення відповідних національних стандартів викладання, інших законодавчих та інструктивних матеріалів, постійного підвищення професійного рівня на курсах перепідготовки вчителів. Робота вчителя математики має бути спрямована на кінцевий результат – формування у дитини компетентності та компетенції з математики, які йому необхідні для складання Державної підсумкової атестації та ЗНО. Важливими є і партнерські відносини учня і вчителя. Учень і вчитель мають співпрацювати протягом усього навчально-виховного процесу зі спільною метою – формування певних компетентностей та компетенцій, саморозвитку та самовдосконалення своїх професійних і особистих якостей. Принцип чесності, відкритості, об'єктивності та незалежності змушує вчителя бути неупередженими в думках, чесними і незалежними в оцінці знань та навичок учнів. Вчитель повинен реалізовувати навчальний процес на основі принципу адаптивності та гнучкості освіти. Необхідно вміло використовувати наявні в дитини резерви й сприяти його швидкій і повній адаптації до існуючої системи освіти. Необхідність принципу адаптивності та гнучкості виникає у зв'язку з тим, що учні мають індивідуальні розбіжності в мотивації, знаннях, уміннях і навичках, що робить навчання для одних легким і нецікавим, для інших — складним і також нецікавим, і тільки для третіх — відповідним їх здатностям. Виникає необхідність психологічної, соціальної й педагогічної адаптації учнів з метою формування їхньої здатності до ефективного навчання. Адаптивність передбачає вміння швидко пізнати психологію дитини й перебудувати свою діяльність на основі самоосвіти й самовиховання. До адаптивних здатностей вчителя можна віднести: здатність самостійно підбирати навчальний матеріал, визначати оптимальні засоби й ефективні методи навчання; здатність по-різному, доступним чином викладати той самий навчальний матеріал для того, щоб забезпечити його розуміння й засвоєння всіма учнями; здатність будувати навчання з урахуванням індивідуальності дітей, забезпечуючи швидке й глибоке засвоєння ними знань, умінь і навичок; здатність правильно будувати урок, постійно вдосконалюючи свою майстерність; здатність передавати свій досвід іншим вчителям і, у свою чергу, вчитися на їхніх прикладах; здатність до самонавчання, включаючи пошук і творчу переробку корисної для навчання інформації, а також її безпосереднє використання в науково-педагогічній діяльності. Вчитель повинен бути позитивним прикладом для учнів. Суть позитивного особистого прикладу як методу виховання полягає у використанні кращих зразків поведінки і діяльності інших людей для спонукання учнів до активної роботи над собою, до розвитку і вдосконалення особистісних властивостей та якостей і подолання наявних недоліків. Виховне значення особистого прикладу багато в чому залежить від авторитету особи. Чим вищий авторитет, тим значніше впливає особа на свідомість і поведінку інших людей. Особливо високо цінується в особистості цілісність характеру, вимогливість до себе та інших, заповзятість і наполегливість у досягненні поставленої мети. Вчитель, його моральне обличчя значно впливають на формування свідомості й поведінки учнів. Вчитель повинен пам'ятати, що його особистий приклад впливає на учнів незалежно від їх волі і бажання. Ніякі слова учителя не можуть дати такого чіткого уявлення про правила поведінки, як його вчинки та дії. Члени організації повинні пам'ятати і усвідомлювати, що учні постійно спостерігають, як усі члени трудового колективу поводяться на заняттях і в житті, як вони вдягнені, як поводяться з оточуючими. Дітей цікавить, яку вони мають думку щодо тієї або іншої події, як ставляться до своїх службових обов'язків. Не менш важливими є принципи етики спілкування та взаємодії, толерантність. Вчителі та учні повинні поважати, приймати й правильно розуміти велику розмаїтість культур нашого світу, наших форм самовираження, способів прояву людської індивідуальності. Принцип толерантності набуває особливого значення в умовах міжнародної інтеграції. Формування популярності здорового способу життя. Здоровий спосіб життя — орієнтованість діяльності особистості в напрямку зміцнення й розвитку особистого (індивідуального) і суспільного здоров'я. Вчитель повинен активно підтримувати здоровий спосіб життя. У рамках роботи класних керівників обов’язково запланованими є бесіди, класні години із учнями на теми: "Здоровий спосіб життя", "Шкідливість паління, вживання наркотиків і алкоголю", "Профілактика СНІДу". На уроках математики також є доцільним розгляд задач і вправ валеологічного змісту, проведення фізкультурних хвилинок. Зовнішній вигляд вчителя та учнів повинен відповідати їх місії. Зовнішній вигляд залежить від кожної окремої особистості, саме тому вчительський імідж може бути як позитивним, так і негативним. Як засвідчують педагоги-практики, вплив учителя на учнів починається після першого візуального знайомства. Він, зрозуміло, не є прямий, асе це не заперечує його значущості. Тому позиція має бути однозначною: зовнішність учителя – не дрібниця, це завжди важливо й актуально, це сходинка до успіху у справі виховання учнівської молоді. Педагог формує морально-етичні погляди і смаки вихованців. Будь-яка деталь у його зовнішності й поведінці має виховне значення. Тому він повинен одягатися акуратно, не крикливо. Водночас його одяг має бути зручним для виконання необхідних педагогічних операцій: писання на дошці, роботи з демонстраційними матеріалами, нахиляння, ходіння між рядами парт тощо. Отже, розвиток особистості учня можна розглядати як результат і як умову функціонування взаємин його з вчителем. Досвід свідчить, що через механізм оптимізації міжособистісних взаємин у системі „вчитель – учень ” можна ефективно впливати на розвиток особистості. Під "оптимальними" розуміємо такі взаємини між вчителем і учнями, які є особистісно-орієнтованими: забезпечують дотримання психологічних умов для самоствердження і самореалізації дитини; створюють емоційно-психологічний клімат,який сприяє виникненню почуття психологічної захищеності, зняттю надмірного хвилювання в ситуації, зниженню рівня тривожності учнів (зокрема в ситуації їхньої взаємодії з вчителями); виробленню адекватного ставлення викладача і учня один до одного тощо[3]. Література 1. Клепіков О.І., Кучерявий І.Т. Основи творчості особи: Навч. посібник. – К.: Вищашкола, 1996. – 295с. 2. Виханский О. С. Менеджмент [учеб.] / О. С. Виханский / [Электрон. ресурс]. – Режим доступа:http://www.univer5.ru/menedzhment/menedzhment-o.s.vihanskiy-217/Page-276.html. 3. Навчальний процес у вищій педагогічній школі: Навчальний посібник / за ред. академіка О.Г. Мороза. – К.: НПУ ім. М.П. Драгоманова, 2007. – 337с. 4. Макаренко А. С. Педагогическая поэма / А. С.Макаренко. – М.: ИТРК, 2003. – 720с. 5. Монастирський Г. Л. Теорія організації [підруч.] [Електрон. ресурс]. – Режим доступу:http://pidruchniki.ws/ 15840720/menedzhment/teoriya_organizatsiyi_-_monastirskiy_gl. 6. Пономарьов Я.А. Психологія творчості // Тенденція розвитку психологічної науки. – К.: Наука, 1988 7. Робінс. Основи менеджменту / Робінс, П. Стефан, Де Ченцо, А. Девід; [пер. з англ.А. Олійник та ін.]. – К.: Вид-во Соломії Павличко «Основи», 2002. – 671 с. 8. Сгадов C.В. «Творчість особистості як компонент її організаційної культури» 9. Дмитренко М. Й. «Методологічні засади дослідження корпоративної культури у соціально-філософському знанні», «Гуманітарний часопис» 2011, № 1

category: Методика та технологія


title: Дидактичний матеріал із навчання грамоти в 1-му класі

category: Методика та технологія


title: Стаття „Форми та методи навчання ідіоматичним виразам на уроках англійської мови”

category: Методика та технологія


title: Стаття „Стихія кольору - живопис вірша. Розвиток образного мислення учнів шляхом створення каліграм”

category: Методика та технологія


title: Дидактичний матеріал до теми „Прислівник” для 7-го класу

category: Методика та технологія


title: Стаття «Кредо, або роздуми про наболіле»

description:
Видалося на вихідні трохи вільного часу, і захотілося поміркувати про наболіле. Про те, які головні завдання повинні ставитися перед учителем. Взагалі та в цілому, так  би мовити. Тим паче – події останнього часу спонукають до цього. Отже - заради чого ми, вчителі, таки працюємо? Принаймні

                  , ті деякі фанатики і порівняно численні професіонали, які думають не тільки про поточне, ДПА, ЗНО, перевіряючих та атестацію, а ставлять перед собою якесь надзавдання, особисту мету, яка плавно переходить у суспільно значиму. І зазначена мета не може не бути переважно виховною. Я розумію, звичайно, що головні замовники - батьки і держава - мають власні точки зору з даної проблематики. У першу чергу вони, як правило, бажають, щоб ми збагатили їхніх чад ( трудові ресурси ) знаннями, щоб  держава могла майбутніх випускників максимально ефективно використовувати, а останнім подобався процес. Ні, важливість виховання при цьому ніхто не заперечує, тріскучою балаканиною з даного питання заповнена значна частина будь-якого підручника з педагогіки, але, по суті, за порожніми словами нічого не стоїть. Тим часом у педагога, виснаженого постійною гонитвою за «якістю знань» (а насправді - за горезвісними відсотками успішності, від яких безпосередньо залежить його категорія,  а відповідно і зарплата), часто не залишається часу (та й сил) навіть просто  поговорити зі своїми учнями. Яке вже тут виховання?! Особливо якщо мова йде не про класного керівника, а про «чистого» предметника. І все ж роль вчителя в якості активного суб'єкта виховного процесу, що називається, важко переоцінити. Тим більше, що істотну частину дня дитятко проводить у школі, та й батьки - люди часто вельми зайняті. Я повністю усвідомлюю, що абсолютно все, сказане нижче (і вище) є не істиною в останній інстанції, а моєю власною, суто особистою думкою. Індивідуальною, так би мовити, у справедливості якої я цілком і повністю впевнена. І сподіваюся, що значна частина колег до неї приєднається. Але і самостійно готова її відстоювати. І ще: неможливо осягнути неосяжне, тому скажу лише про найважливіше. Наприклад, зрозуміло, що треба уважно шукати в дітях зерна їх талантів, копітко ростити їх, допомагати розвивати власні задатки та схильності і т.д, і т.п. Та це ж очевидно, з цим жодна нормальна людина не стане сперечатися. Тому   акцентувати увагу на цьому  не стану. Я буду говорити про зовсім інші матерії, аж ніяк не настільки безумовні. Отже, в чому ж особисто я бачу цілі виховання? Які якості хочу сформувати у майбутнього випускника? Чому маю бажання навчити (до речі, не зрозумійте мене неправильно: вчити в сенсі передачі конкретних знань з предметів, зрозуміло, необхідно,  виховання  ж повинно  відбуватися в процесі навчання)? На Заході головною метою навчання в школі, безумовно, вважають соціалізацію. Наприклад, в США на даний момент громадська активність випускника для подальшої його кар'єри, мабуть, важливіша за знання, отримані  при вивченні різних предметів. Близька до цього була і позиція радянської школи. Бо «виховання активного будівника комунізму» - це та ж соціалізація, названа інакше. Але сучасна українська школа у багатьох істотних моментах є продовжувачкою радянської школи. Так що і в нашій системі середньої освіти соціалізацію учнів, безумовно, розглядають як головну мету (у всякому разі, головну виховну - але ми й говоримо про виховання). І ніякі спроби впровадження особистісно орієнтованої педагогіки нічого не змінюють, бо на чолі  все одно ставиться соціалізація. Не заперечуючи даної важливості, визначення її як головного пріоритету вважаю абсолютно невірним. Тим більше, що агресивне по природі шкільне середовище і без нашої участі у значній мірі вирішує проблему (активно виробляючи при цьому конформістів і соціопатів). Набагато важливіше виховати людину, здатну протистояти середовищу. Головне, чого треба вчити дітей - це вмінню мислити самостійно і приймати власні рішення, брати відповідальність на себе. Найлегше (і найнебезпечніше) в житті - це ревне бажання бути завжди з масою, в колективі, бути таким, як усі. Конформізм - надзвичайно приємна штука і жахливо приставуча. Коли ти в натовпі, тобі (відносно) комфортно, (практично) не дме і, щоб не трапилося, не страшно і не совісно - адже навколо брати і однодумці, весь народ не може помилятися.   А виступити одному проти всіх важко, незручно, некомфортно і велика сміливість для того потрібна. Так от вчити дітей відкривати в собі запаси громадянської мужності, виховувати готовність до таких ВЧИНКІВ ми й повинні. Терпляче й наполегливо. Треба навчити їх слухати і розуміти інших, критично сприймати чужу думку, але при цьому мати суто особисту точку зору і відстоювати свої погляди - до кінця, якщо буде потрібно. Навчити не брати нічиї слова на віру (у тому числі і наші), «фільтрувати» чужі думки і інформаційний потік загалом. Вірити можна лише в любов, дружбу і Бога. Все інше вимагає доказів. Навчити сперечатися (в першу чергу - з нами, бо «пробний камінь» повинен бути, по-перше, завжди під рукою, і, по-друге, вельми твердим, потребуючим значних зусиль). Навчити мислити парадоксально і оригінально, глибоко аналізувати ситуацію, не піддаватися спокусі очевидних і простих рішень. Навчити йти на розумні компроміси в другорядних питаннях, але ніколи - в головному, виробити власні принципи і не поступатися ними. Навчити понад усе цінувати особисту свободу і особисту гідність, права особистості. Навчити, що любити і поважати треба не людство в цілому, а окремих людей. Людство в цілому, здається, цього не заслуговує... І вчити цьому потрібно без повчальності. Так, щоб у учнів залишилося враження, що вони прийшли до всього самі. Який же результат? Що має стати головним результатом «педагогічного процесу»? ОСОБИСТІСТЬ. Особистість самостійна, творча, мисляча і здатна протистояти маніпуляціям. Як же цього важко досягти повною мірою... Мабуть, навіть неможливо. Але прагнути необхідно. Бо лише люди, у яких сформовані  вищезазначені якості, здатні прийняти виклики сучасного складного світу, вивести країну з нинішнього глухого кута на дорогу прогресу, по якій іде цивілізована частина людства. Без таких людей Україні судилося сумне й безпросвітне животіння. Бо, повторюся, ОСОБИСТІСТЬ вище колективу, навіть якщо останній іменується гучним словом «народ». А народ лише тоді заслуговує цього гордого імені, коли являє собою сукупність особистостей. Інакше це всього лише маса. Тому повноцінна педагогіка можлива лише у вільній демократичній країні без «лідерів партій» та «вертикалей влади». Саме для такої країни я  намагаюся готувати своїх учнів. І справжній учитель не може не бути вільнодумаючою людиною, бо Майбутнє  з нами. Так чи ні?! І якщо Вам стає цікаво спілкуватися з Вашими учнями не як зі школярами, у яких Ви викладаєте (це само собою), а саме як з ЛЮДЬМИ - це і є найкращий доказ того, що Ваші зусилля не пропали марно, і Ви, напевне, зробили цей недосконалий світ хоч трішечки кращим. Ненадійний і неостаточний, але, мабуть, єдиний доказ.

category: Методика та технологія


title: Стаття „Аромотерапія”

category: Методика та технологія


title: Таблиці з орфографії

category: Методика та технологія


title: Стаття „Развитие активной, социально-компетентной личности учащихся на уроках русского языка в современной школе”

description:
Главная задача учителя в современной школе - создать условия для развития активной, социально - компетентной, творческой личности на основе компетентностного похода к образованию. Учитель формирует творческую адаптированную личность через выявление интересов, склонностей, способностей учащихся, с

                  оздание условий для саморазвития каждого ученика; воспитание гармонично развитой личности, способной к активной деятельности, критическому мышлению; обеспечение механизма установления партнерских отношений в системе взаимодействия учитель - ученик. Задатки творческих способностей присущи любому ребенку. Нужно суметь раскрыть и развить их. Выпускники школ должны не только овладевать материалом школьных программ, но и уметь творчески применять его, находить решение любой проблемы. Это возможно только в результате педагогической деятельности, создающей условия для творческого развития учащихся. Поэтому проблема развития творческих способностей учащихся является одной из наиболее актуальных. Актуальность: в опыте разрешаются противоречия: между наличием негативно-пассивного отношения к предмету и необходимостью осознания значимости занятий; между системой знаний, умений и навыков, полученных учащимися, и неспособностью применить их в нестандартной ситуации; между ориентацией инновационных форм и традиционными методами и формами, ориентированными на передачу готовых знаний. В своей работе я использую следующие методы для развития творческих способностей учащихся: эвристический; проблемный; модельный. Именно эти методы обучения позволяют педагогу предоставить учащимся больше самостоятельности и творческого поиска. При традиционных формах обучения учащийся, приобретая и усваивая в учебном процессе некоторую информацию, становится способным воспроизвести указанные ему способы решения задач, упражнений и т. п. Однако он не принимает участие в творческом поиске путей решения поставленной проблемы и, следовательно, не приобретает опыта такового поиска, углом зрения. Чтобы формировать творческий опыт, необходимо конструировать специальные педагогические ситуации, требующие и создающие условия для творческого решения. Моя задача - вовлечь в творческую деятельность учащихся, помочь всем ученикам открыть в себе способности, о которых они раньше и не подозревали. Все приемы должны быть направлены на развитие у ребят самой потребности в творческой деятельности, стремления к самореализации через различные виды творчества. Все уроки по развитию творческих способностей выстраиваются с учетом творческой активности учащихся. Планируемая педагогическая ситуация продумывается с опорой на достижения учащихся, на то, что они умеют и знают, с учетом их творческих возможностей. Мы с вами составляем упражнение, возможно, для ваших будущих учеников. Текст перед вами. Какие буквы вы заменили бы точками, чтобы ребята, вспоминая изученное, вставляли их? Это эвристический вопрос, результаты которого многоплановы. Возникает творческий интерес учащихся, их внимание сосредотачивается на предложенном тексте. Они приучаются видеть "ошибкоопасные" места, а, значит, законы орфографии становятся достоянием их творческого опыта, Происходит попутное повторение, причём, судя по результатам, более продуктивное, чем при традиционной формулировке задания. При письменном выполнении задания учитель видит, какие орфографические правила трудны для данного ученика: именно они выделяются при составлении упражнения. В дальнейшем полученные учителем сведения послужат своего рода стартовой площадкой для индивидуальной работы с учеником по орфограммам. Эвристические задания направлены на формирование обобщенного лингвистического умения: "Докажи, что слово "животное" является именем существительным". При изучении словообразования интересным творческим заданием станут следующие эвристические задачи: Задание 1. Определить, каким способом созданы неологизмы Маяковского: пошляпно, раздождиться, щекопузье, юбилеить, боксеровидный, заграничный, рай-страна, словопад. Задание 2. На основе каких фразеологических оборотов образованы данные ниже слова: смотаться ("убежать"), взбелениться, перегибать, насобачиться. В ряде случаев уместны корректирование и редактирование текста, которые содержат опечатки. Подобные упражнения обеспечивают концентрацию внимания, а также самопроверку — при непременном контроле со стороны учителя. Внимание активизируется творческим заданием, предполагающим обоюдную готовность учителя и ученика к нестандартным творческим решениям. Ученики выписывают слова, в написании которых сомневаются или которые, по словам педагога, "ты написал бы иначе". На первом этапе анализируются печатные или письменные тексты (периодика, плохо отредактированные книги, непроверенные работы товарищей), на втором — устные (телепередачи, тексты песен). Со временем ребята начинают видеть мир сквозь "языковые очки": в произносимом и записанном тексте искать грамматические закономерности, оценивать собственную возможность следовать им. Этимологические экскурсы неизменно привлекают и концентрируют внимание как потенциальный фактор ассоциаций. На уроках я часто знакомлю ребят со сведениями из истории слов. Ребята узнают, что порох -слово из ряда прах, порхнуть, а яства вовсе не являются, а предназначены для того, чтобы ясти. Разнокорневые паронимы давить — довлеть оказываются, к удивлению ребят, словами с совершенно различным значением — отсюда и различие гласных в корне. Пробуждается живой интерес к слову, к его структуре. Индивидуальная работа над ошибками. Ряд учащихся делает ошибки в определенных местах, в определенных словах, причем нередко это объясняют невнимательностью, что не всегда справедливо. Обнаруженные у некоторых вполне внимательных учеников традиционные ошибки требуют индивидуальной работы. Например, учащемуся, делающему ошибки в притяжательных прилагательных, предлагается работа с географической картой: "Ты летишь на вертолете, смотришь вниз и сверяешь курс с картой". При этом ученик должен выписать названия деревень и поселков на - ино и (если окажется) на - ено. После этого он самостоятельно делает вывод о наличии буквы и в словах подобного типа, где ранее допускал ошибки. Когда ошибка сделана, учитель требует её прокомментировать. Но отклик будет чисто формальным, если он основан на навязываемой позиции: "Почему не так?" Важно, чтобы была избрана аргументированная позиция: "В силу чего ошибка сделана?" - или творческая: "Ошибка ли это?" Диалог при этом ведется как поблемно-поисковый, обнажающий логику и психологию орфографического мышления учащихся и позволяющий избегнуть долгого поиска нужного правила. При творческом взаимодействии происходит выявление ассоциаций, корректирующих речевое поведение учащихся. При этом не только ликвидируются стереотипные ошибки, но и формируются нестандартные решения, приводящие процесс мышления к оптимальным формам и речевым структурам. Вот ответы, данные учащимися при аргументировании ошибок: "Забыл, что это глагольное прилагательное". (Сигнал для учителя - не уделил этому правилу достаточного внимания). "А, ведь в инфинитиве - колыхаться, поэтому колышутся". "Я написала "роят" потому, что в неопределенной форме — рыть, значит я написала правильно". Последний случай не только свидетельствует о необходимости более четко отделить инфинитивную форму на - ить от остальных, прежде всего на - ыть, но и о зарождающемся самостоятельном лингвистическом мышлении ученицы: она не объясняет ошибку, а аргументирует необходимость постановки нужной, с её точки зрения, буквы. Риторическая технология дискуссии, поддерживаемой учителем, приведет ученицу к самостоятельному открытию. Многие задания формулирую как призыв к активному диалогу и совместному поиску истины. Объясняю задание, проецируя текст на экран: "Я подчеркнула буквы, написание которых нуждается в уточнении. Попробуем объяснить выбранный нами вариант написания". Если это не контрольная работа, подчеркиваются не только нарочно сделанные ошибки, но и случаи правильного написания. Зная это, школьник с риторически пассивной позиции "обучаемый" перемещается на активную позицию "собеседник". В процессе аргументации он сам отыскивает ошибки и попутно припоминает условия написания подчеркнутых букв не правила, а модели их применения. Проблемно-поисковая беседа приводит в этом случае к самостоятельному исправлению ошибок, а красный цвет в тетради становится сигналом, заостряющим внимание и призывающим к активному размышлению. Ученик аргументирует: - Я написал так потому, что приставка не не влияет на удвоение н. - Но разве в слове нерастраченный только одна приставка?- интересуюсь я. Г. Г. Воробьёв подчеркивает: "Когда учитель не совсем уверен, что получит нужный ему ответ, он... дарит идею. Дарить -- в данном случае означает, что... получивший не догадывается о дарении, полагая, что это его собственная идея. Как известно, свои идеи больше волнуют, увлекают и побуждают к самореализации".! Стандартная работа над ошибками создает психологический дискомфорт, поскольку не учитывает сомнения и вопросы нередко возникающие у ребят. Необходим отклик, которого в этом случае учитель не слышит, да и не предполагает. Творческая работа над ошибками наоборот, делает возможным отклик: она действительно актуальна дл5 ученика. Игра как свободное проявление личностного начала ребят давно привлекала моё внимание. Игровые приемы дают простор творческому развитию. Игра позволяет сделать многие понятия "живыми", создает творческие ситуации на уроке. Например, в начале изучения темы "Члены предложения" я приношу в класс необычный, непонятный предмет. Ученикам предлагается задать столько вопросов, сколько, по их мнению, требуется для того, чтобы получить максимально полную информацию о неизвестном предмете. И последовали вопросы: Что это? Что он делает? Какие у него свойства? Где применяется? Как? Для чего? Каждый ответ рождал новый, более конкретный вопрос на уточнение. Если проанализировать все прозвучавшие и зафиксированные на доске вопросы, мы увидим, что все члены предложения: и подлежащее, и сказуемое, и обстоятельство, и определение, и дополнение — в них отражены. Далее классу дается задание - попытаться обобщить все, что удалось узнать о незнакомом предмете. Ученики читают свои предложения. И вдруг обнаруживается, что у каждого своё. Каждый вынес в объяснение то, что ему показалось важным. Вот один из примеров: "Это очень необычный цветок красного цвета из спрессованного песка, служит на планете Марс для украшения квартир". Разбор с помощью учителя данного предложения по членам, анализ вопросов, которыми связаны в нем слова, и сопоставление их с теми, что звучали в начале урока, даёт ученикам понять, зачем вообще нужны "какие-то" члены предложения" и зачем нужно учиться видеть и выделять их в предложении. Уроки развития речи - это уроки творчества. На них должна проявляться индивидуальность каждого ученика. Если учитель не сумел вызвать и организовать собственную творческую деятельность учащихся, содержательное и разумное их общение, большого успеха он не добьётся. Я планирую творческие работы в соответствии с изучаемым грамматическим материалом и программой по развитию речи в определенной системе: от небольших работ творческого характера (миниатюр) к большим сочинениям на специальных уроках по развитию речи. Например, при изучении темы "Определение" характер работы определялся самой темой урока, которая естественно позволяет обратиться к сочинениям описательно-повествовательного характера. Подготовка к творческой работе ставила своей целью не только закрепление навыков использования в речи изученного материала, но и повторение пройденного. Какой предмет предложить учащимся для описания? Это также вопрос немаловажный. Хотелось, чтобы ученики работали с интересом, могли использовать жизненный опыт, только в этом случае язык сочинения может быть точным, выразительным. Мы выбрали для описания аквариум. У многих учеников есть дома аквариумы, они имеются и в школе. Кроме того, интерес вызывает и смысловой, этимологический анализ слова. После знакомства с характерными особенностями художественного и научно-популярного описания, мы проанализировали два текста: отрывок из книги Ф. Полканова и стихотворение В. Фетисова "Страна чудес". Вся проведенная в классе работа подготовила учеников к домашнему сочинению. Творческая работа увлекла ребят, многие из них приложили рисунки с изображением аквариумов, многие при описании использовали поэтические образы. Вот отрывок из работы ученика: Мой аквариум. Аквариум - это маленькое подводное царство. Как принцессы, важно плавают самки меченосцев. Они темно-красные с черными пятнами.  Вокруг, как придворные дамыи кавалеры, снуют серенькие гуппи и красные меченосцы. Большое значение для воспитания чувства прекрасного, а также для развития творческих речевых способностей учащихся имеет реализация межпредметных связей между русским языком и музыкой. Ребята с удовольствием пишут сочинения на музыкальные темы. Ситуативные упражнения на уроках развития речи стимулируют речевую активность школьников, вызывают желание высказать свои мысли. Можно предложить ребятам отредактировать школьное сочинение, а можно задание сформулировать иначе: Представьте, что вы тоже на воскресной прогулке. Переработайте сочинение так, чтобы читателю было ясно, что прогулка была интересной, что она удалась, что ребята захотят еще раз вместе отправиться на прогулку. Подумайте: какие подробности следует опустить; о чем рассказать полнее; как лучше озаглавить сочинение. Ученик поставлен в определенную речевую ситуацию (мы, участники воскресной прогулки, рассказываем о ней), намечен адресат высказывания (читатель), сформулирована коммуникативная задача. Таким образом, сочинение перестало быть безадресным, ситуация нашла отклик у ребят. Помимо написания сочинений привычных жанров, я использую творческие работы нетрадиционных жанров. В центре оказывается не столько текст, сколько ребенок со всеми его впечатлениями, потребностью в образном мышлении. Поощряю у ребят импровизацию, употребление незапланированных индивидуальных языковых средств. Вызывают интерес школьников необычно названные виды работ: "сочинение-различение" (стилизация), "сочинение-развлечение" (лингвистические миниатюры-подражания). Речевые ситуации, созданные с помощью слова учителя и средств наглядности, являются ситуациями воображаемыми, поэтому при создании таких ситуаций от преподавателя и ученика требуется немалая доля творчества. Надо поставить школьника в такие условия, чтобы он говорил не потому, что обязан, а прежде всего потому, что ему интересно выразить свое отношение. Работая с учениками, пытаюсь "раскрепостить" детей, добиться от них свободного, творческого осмысления всего, что они делают и изучают. К внутренней свободе они идут от внешней раскрепощенности: от выработки дикции, четкой и ясной, от развития интонационной гибкости голоса, умения легко двигаться. При этом у меня нет цели сделать из детей артистов. Я хочу научить их легко, свободно выражать свои мысли. Структура уроков предполагает организацию творческой, поисковой лингвистической деятельности учащихся с различным уровнем учебных и лингвистических способностей. Дифференцированный подход помогает в условиях классно-урочной системы обучения реализовать творческие возможности всех учащихся. Например, при изучении в 6 классе темы "Буквы е-и в корнях с чередованием" предполагаются дифференцированные творческие задания на уроке: Составить таблицу для распределительного диктанта. Выполнить упражнение с графическим комментированием. Написать творческую работу, используя слова с ей. Решение поставленных задач я стремлюсь обеспечить на специальных занятиях. На них можно оптимально сочетать коллективную, групповую и индивидуальную поисковую деятельность учащихся. Первое занятие можно подготовить и провести уже в 5 классе после изучения разделов "Фонетика. Графика" При отработке фонетических умений можно использовать стихи, а в заданиях к ним предлагать не только анализ языковых фактов, но и текстовых свойств. Например, при изучении твердых-мягких и звонких-глухих согласных, предлагаю текст: И ж... вут в кв... ртире с намиДва ежа. И два ужа,Целый день п... юи над намиДва пр... ятеля-ч... жа. И про наших двух ежей,Двух ужей. И двух ч... жейЗнают в нашем нов... м дом...Все двенадцать этажей. Задание: Расскажите о звуках, которые обозначены выделенными буквами. Какие звуки преобладают в этом тексте и почему? Расставьте ударения. Ударные слоги обозначьте знаком -, а безударные - о. Продолжите запись стихотворения: оо-о-о-о Укажите строчки стихотворения, концы которых совпадают. Подготовьтесь к выразительному чтению стихотворения. Школьники выполняют не только традиционные для этого раздела задания, но и творческие. Данная тема создаёт большое поле для дальнейшей работы, для совершенствования системы

category: Методика та технологія


title: Стаття „Розкриття креативного потенціалу учнів через призму естетичного виховання на уроках фізики”

description:
Материалы статьи показывают, как знания зависят от эстетического представления и эмоционального состояния преподавания учебного материала - важного условия перехода знаний в убеждения, условия становления мировоззрения учащихся, развития креативных способностей. Эстетическое и эмоциональное состо

                  яние имеет большую силу воздействия на развитие мыслительной деятельности и креативного потенциала, на интеллектуальную жизнь учащихся. Для этого необходимо использовать интеграцию наук, чтобы она имела программу собственных воспитательных воздействий и последствий обучения, чтобы было интересно и, очень важно, чтобы учебная деятельность была захватывающей и давала много позитива. Мы показали, как учитель может использовать интеграцию предметов естественно - математического цикла, художественную культуру, историю, искусство, музыку на уроках физики, чтобы ученики получали не только определенный объем знаний, но и учились видеть, понимать, чувствовать красоту науки и самого процесса познания. Ключевые слова: креативный потенциал, интеграция наук, эстетическое воспитание. Article Submissions how learning depends on the aesthetic views and emotional state of teaching learning material - an important condition for the transition to the knowledge beliefs, worldview conditions of formation of students, the development of creative abilities. Aesthetic and emotional state has a large impact force on the development of mental activity and creativity, the intellectual life of students. To do this, use the integration of science, that it has its own program of educational influences and consequences of learning to make it interesting and very important to learning activity was exciting and gave a lot of positives. We have shown how the teacher can use the integration objects naturally - mathematical cycle, artistic culture, history, art, music, physics lessons to students not only receive a certain amount of knowledge, but also learned to see, to understand, to feel the beauty of science and the process of cognition. Keywords:сreative potential, integration of sciences, aesthetic education. …Метою пізнання є знаходження таких формул, такої найпростішої системи законів, яка була б як би ключем до всього різноманіття природи: тоді наука створила б для нас світ, який повний величезної естетичної гідності. А. В. Луначарський В Україні формується новий погляд на діяльність учителя. Особливість сьогодення в тому, що кожний учитель виконує функції інноватора, фахівця, який в щоденній праці упроваджує новітні ідеї, технології, концепції, методики навчання і виховання… Діяльність кожного учителя слід розглядати як інноваційну педагогічну систему, спроможну до постійного оновлення, відкриту до нового педагогічного і учнівського досвіду, до змін у системі потреб учнів та вимог суспільства… Шлях до педагогічної творчості інноваційного рівня пролягає через наявність системи в роботі, розуміння законів розвитку соціальних систем, які дозволяють учителю усвідомити діалектичну сутність педагогічних явищ. [5] Одним із основних завдань сучасності є розвиток креативного потенціалу учнів. Але в класі не всі діти мають однакові здібності, а ми повинні розвивати їх у кожного учня і на кожному уроці. Для цього необхідно підібрати систему вправ, які сприятимуть розвитку креативного потенціалу учнів. Для оптимального розвитку креативного потенціалу учнів потрібно: підтримувати здатність дитини до креативності; уникати негативного оцінювання креативних ідей дитини; терпляче сприймати найдивовижніші її ідеї, уважно ставитися до будь-яких запитань дитини; допомогти дитині покладатися на ризик та інтуїцію: найімовірніше, що саме це допоможе зробити справжнє відкриття. Мабуть, не має ні одного предмета у шкільному курсі, який так чи інакше не міг би бути залучений на уроці фізики, чи то математика чи хімія, біологія чи географія, природознавство чи астрономія, історія чи література, образотворче мистецтво чи обслуговуюча праця… Плануючи урок, ми обов’язково звертаємо увагу на міжпредметні зв’язки, тобто на збагачення інтеграційного науково - методичного інструментарію в фізиці. Існує множина точок зіткнення естетики математики і краси фізики. Наприклад, розгляд краси форми й властивостей параболи і гіперболи обґрунтовується використанням оптичних явищ на поверхнях обертання цих кривих; краса візерунку у дитячої іграшки – калейдоскопі – пов’язана із симетрією відбивання. Розглянемо симетрію – найпопулярнішу категорію естетики. Для фізики стає характерним підсилення ролі принципів симетрії. Тому дуже важливо сформувати в учнів поняття симетрії у загальному вигляді і показати широке його застосування. Можемо встановити симетрію у русі: "…якщо змінити (подумки) напрям часу на обернений, то усі матеріальні частинки змінять знак швидкості. Але поп’ятний рух буде виконуватися тільки по тим же траєкторіям, по яким відбувався рух уперед". Симетрія процесів плавлення й кристалізації, пароутворення і конденсації після графічної ілюстрації дуже добре засвоюється. Необхідно тільки звернути увагу учнів на красу симетрії графіків. Симетрія допомагає розв’язувати задачі на постійний струм. Наприклад, у задачі про куб, який зроблено з проволоки, в колі електричного струму рівність потенціалів точок 1, 2, 3 і 4, 5, 6 дає можливість отримати красиву еквівалентну схему із симетричними ділянками AC, CD, DB, яка спрощує розрахунки. Зазвичай ми говоримо, що математика допомагає фізиці, але, виявляється, буває і навпаки – фізика приносить користь математиці. Наприклад, як поняття центру тяжіння можна використовувати для доведення декількох теорем геометрії. Існує безліч доведень однієї із популярних теорем – теорем Піфагора, серед яких є і такі, де використовується колір і навіть… шахова дошка. Зупинимося на моментах зіткнення фізики й мистецтва. Деякі теми шкільного курсу фізики, наприклад, "Звук", пронизані як музикознавчим, так і естетичним наповненням. Визнаний авторитет музичної освіти і виховання школярів композитор Д. Б. Кабалєвський часто писав про єдиний підхід до науки і музики. "Музичність" фізики – це засіб для збудження інтересу до предмету, спосіб показу великих його можливостей відчути красу науки. Здивують і вплинуть на становлення креативно – естетичної особистості учня розповіді про вчених, чиє життя пов’язане з музикою. А. Ейнштейн із захопленням грав на скрипці, М. Планк був чудовим піаністом, Томас Юнг відомий як талановитий музикант, а енергетик Г. М. Кржижановський є автором відомої "Варшавянки". Говорячи про акустичний резонанс, можна згадати Домський собор у Ризі або орган, який встановлено у цьому місті. Корисно у таких випадках залучати учнів, які мають музичну освіту. Відомий дослід з камертонами на ящиках протягує промінець до "чаклунства" великих майстрів Аматі, Страдиварі і Гварнері. Обов’язково необхідно порадити учням ознайомитися з книгою "Фізика і музика" Г. Анфілова, де йде мова про перетворення й удосконалення "співочої трості" до світломузичної машини К. Леонт’єва. Запропонувати учням оформити на музичну тематику фізичні бюлетені, стіннівки, кросворди, провести вечір із демонстрацією світломузичних установок. При вивченні теми "Механічні коливання. Звук" учням можна запропонувати підготувати презентації і міні-проекти на тему: "Музичні інструменти і фізичні основи їх роботи". Образотворче мистецтво зберігає багаті можливості для естетичного виховання у викладанні фізики. Нас цікавить взаємообернений зв'язок фізики і образотворчого мистецтва, тому що пряме ілюстрування уроку або явища мало чого дає для глибокого естетичного почуття дітей. Знайомлячи вперше учнів із фізикою, можна розповісти про М. В. Ломоносова, хто за висловлюванням О. С. Пушкіна, "сам був першим університетом". Так і зустрілися для учня "фізики" і "лірики". Але, спитає нас учень: "Чи може одна людина "замінити" цілий університет?" Не кожен, звичайно, а Ломоносов зміг. І тут необхідно розповісти учням про його експерименти з кольоровим склом і показати відому "Полтавську битву", його малюнки полярних сяйв. До дня народження великого вченого (листопад) можна зробити спеціальний випуск стіннівки "М. В. Ломоносов – фізик, хімік, художник, літератор". Методика використання відомостей про живопис на уроках фізики може бути побудована у різних напрямках в залежності від смаку вчителя. Можна залучати на учбове заняття твори художників як ілюстрацій явищ, подій із життя фізиків; можна зупинитися на фізичних явищах у техніці живопису і технологій живописних матеріалів й інструментарію художника; можна підкреслити інтерес і творчість вчених в образотворчому мистецтві й навпаки – про використання досягнень науки у мистецтві; можна ознайомити про досвід і знання художників про колір й застосувати їх у розповіді про роль кольору на підприємстві. Але треба пам’ятати, що живопис на уроці фізики – не мета, а лиш помічник у розвитку естетичного смаку учнів, будь – який приклад повинен підлягати внутрішній логіці уроку, носити природний для даного моменту характер у підпорядкованому зв’язку фізики й мистецтва без художньо – мистецтвознавчого аналізу витворів живопису. А лейтмотивом розмов про живопис на уроках фізики може прислужити світло і колір. При вивчені явища тяжіння, коли повідомляється коротка біографічна довідка про Ісаака Ньютона, щоб підкреслити величезну широту наукових інтересів цього титана думки, можна після слів: "Він… відкрив і вивчив багато важливих властивостей світла" - додати, що І. Ньютон першим зрозумів будову веселки й довів, що сонячний промінь складається з різних кольорів. Коли вивчаємо дисперсію світла, то учні вже знають про те, як поводить себе промінь при проходженні через тригранну призму. Ньютон проводив свої досліди ще в 1666 році на витонченій і дивовижній установці, користуючись різними призмами. Згадаємо його слова з цього приводу: "Видовище живих й яскравих фарб, які були отримані, надавали мені приємну насолоду". Відомо, що К. Маркс назвав почуття кольору "популярною формою почуття взагалі". Взагалі, популярність форми повинна налаштувати вчителя на те, щоб почуття кольору в учнів мало й естетичну властивість. Називаючи кольори у спектрі, вчитель може визвати гострий інтерес школярів довідкою про те, що весь спектр відбиває велику гаму естетичних почуттів людини. Підтвердженням цього є слова відомого спеціаліста по технічній естетиці Жака В’єно (Франція): "Колір здатен на все: він може народити світло, заспокоєння або збудження. Він може створити гармонію або визвати потрясіння: від нього можна чекати чудес, але він може визвати і катастрофу". Про деякі властивості кольору, які мають фізичні відтінки, можна згадати на уроці. Наприклад, кольори діляться за температурними враженнями – теплі (червоний, оранжевий) і холодні (блакитний, синій); по вазі – легкі (світлі кольори), важкі (темні). Колір можна "врівноважити". Також можна нагадати, що і наука використовує "кольорові" терміни: "червоне зміщення", "червона межа фотоефекту", "чорні діри", "чорний ящик", "абсолютно чорне тіло", "кольорові кварки", епітети однакові, а фізичний зміст різний. Так і в живопису – один і той же колір у різному оточенні може визвати різні почуття, іноді протилежні – радісні й відразливі, наприклад, для людей, які пройшли війну, червоний прапор на рейхстазі і кров на обличчі репінського Івана Грозного. Вивчення законів відбивання і заломлення світла дає змогу у багатьох випадках використовувати витвори образотворчого мистецтва. Наприклад, зображення перевернутого краєвиду на спокійній поверхні води виконується за правилами дзеркального відбивання. Заміна у дзеркалі правого на ліве із збереженням розмірів, форми і кольору завжди дивує учнів, хоча вони кожен день дивляться у дзеркало. Відомий фізик М. Гарднер у книзі "Живопис, музика і поезія" зауважив: "Симетрія відображення – один із стародавніх і найпростіший спосіб створити зображення, які радують око". Можна запропонувати учням на узагальнюючому занятті "Геометрична оптика" провести фізичний калейдоскоп на тему: "Поширення світла й розміщення окремих об’єктів на художніх картинах". У методичній і педагогічній літературі можемо знайти багато прикладів де і як використовувати на уроках фізики твори письменників і поетів, а також літературну творчість вчених. Наведемо уривок з твору "Спіймай синій колір" Я. М. Мустафіна: "Это ведь только те, кто рабочего нутра не знает, думают, что в рабочей профессии нет красоты… Не так–то просто научиться хорошо закалять зубила!.. - Считаю вот, чтоб не передержать, - ответил он на немой вопрос Олега и вытащил зубило из чана. - Видишь, будто радуга упала на металл? Паренек увидел, как инструмент вдруг точно ожил: по нему побежали разноцветные полосы – светло-розовая, за ней оранжевая, следом соломенного цвета их настигала сиреневая полоска… - Вот и лови синий цвет, - шепотом сказал Муромцев, словно боялся, что скажи он громче, и нужный цвет на самом деле убежит. - Не зевай! – С этими словами старый слесарь вновь резко окунул зубило в воду… - Вот и все. Теперь любую сталь можешь рубить". [3] Цей уривок можна використати при вивченні теми "Випромінювання і спектри". Для отримання певної твердості металу (Т = 588 К) слюсарю Муромцю необхідно, щоб був синій колір. Тепер можна говорити й про теплове випромінювання. Також уривок може бути використаним при вивченні твердих тіл. Фізичні задачі із літературних джерел або побудовані на основі уривків художніх творів, звичайно, мають якісний характер. Ось у цьому і складаються зусилля вчителя, щоб фізична якість обернулася для учнів і естетичною якістю і лягла у скарбницю їх креативного потенціалу. Багато гарних задач з літературним змістом наводить у своєму збірнику В. Ланге. Аналогія між бароном, який витягує себе з болота за волосся, і велосипедистом, коли він підтягує руль до себе, щоб переїхати кромку тротуару, аналізується у задачі "За прикладом Мюнхаузена". З цікавістю сприймають учні рядки із "Драми на полюванні" А. Чехова у розмові про броунівський рух: "Від вікна до мого ліжка йшов широкий сонячний промінь, у якому, ганяючись одна за одною і хвилюючись, літали білі порошинки, від чого і сам промінь здавався затягнутим білою білиною". Завдяки розсіяному світлу на порошинках ми бачимо їх рух. Чехов, який колись хотів спробувати спіймати сонячний промінь, чудово відтворює думку Лукреція з "Первоначал вещей": Так, исходя из начал, движение мало – помалу Наших касается чувств и становится видимым также Нам и в пылинках оно, что движутся в солнечном свете, Хоть незаметны толчки, от которых оно происходит. Рядки І. Крилова "Лебідь, Рак і Щука" використовується при розв’язанні задачі такого змісту: "Вказати, дії яких сил компенсуються у прикладі з возом із байки Крилова"? Учні із задоволенням розв’язують задачу Л. Боровинського "Почему не лежится Ваньке Встаньке?" на вірші С. Маршака: - Тебе, дорогой, потому не лежится, Что слишком легка у тебя голова! Перед вивченням теми "Повне відбивання світла" поставимо учням таке питання: "А хто з вас зможе зав’язати світловий промінь?" Беремо тонку (діаметр 3 – 4 мм) гнучку трубку із прозорого поліетилену (довжина 15 – 20 см). Один з торців прикладаємо до променя лазера і вільно згинаємо трубку. На другому кінці видно яскраве кільце, світло "заплуталося" у стінках трубки. Потім зав’язуємо трубку у вузол. Ми зав’язали світловий промінь у вузол! Розмаїття лабораторних робіт дозволяє розкрити учням різні естетичні сторони експерименту: якісний аналіз спостережень і вивчення фізичних явищ (спектри); кількісну оцінку вимірюваних величин (коефіцієнт тертя); залежність між величинами (період і довжина маятника); знайомство з технічними приладами, пристроями і установками – все це сприймається як суб’єктивне відкриття. Найголовніше тут те, що учень, вправляючись, набуває навички гарної праці з тим, щоб потім використовувати їх у своїй діяльності. Ось тут і закладається основи мобільності естетичного стереотипу, коли акуратність, окомір, дбайливе відношення з приладами, раціональність й точність вимірювань закріплюються і можуть бути перенесені на інші дії у подальшому житті. Учні з фізичними явищами зустрічаються в житті на кожному кроці, але не помічають їх і часто не можуть їх пояснити. Учителю необхідно навчити учнів бачити красу фізики, аналізувати, пояснювати й використовувати фізичні явища у повсякденному житті. У зв’язку з цим заслуговує уваги ідея розвитку креативного потенціалу учнів на уроках фізики методами естетичного виховання. Література 1. Заблодська А. Ф. Фізика і мистецтво / А. Ф. Заблодська. – Х.: Вид. група "Основа", 2008. - 112 с. 2. Мигдал А. Б. О красоте науки / А. Б. Мигдал // Наука и жизнь. – 1983. - № 3. – С. 59. 3. Мустафин Я. Лови синий цвет. Повести и рассказы / Я. Мустафин. – М.: Современник, 1979. – 173 с. 4. Нестандартні уроки фізики / [упорядкув., І. Ю. Ненашев, Н. Г. Шляхова]. – Х.: Вид. група "Основа", 2005. – 144 с. 5. Остапчук О. Є. Діяльність учителя: готовність до інновацій / О. Є. Остапчук. – Кривий Ріг.: ПП "Іріда", 2004. – 143 с. 6. Сибрук В. Роберт Вуд – современный чародей физической лаборатории / В. Сибрук. – М.: Наука, 1980. – 142 с. 7. Старощук В. А. Дванадцять кроків до майстерності / В. А. Старощук. – Х.: Вид. група "Основа", 2004. – 112 с.

category: Методика та технологія