title: Методи формування пізнавальних інтересів учнів при вивченні географії

description:
Ефективність уроків географії визначають різні показники, серед яких один із найважливіших – активність учнів, їхня зацікавленість у вивченні предмета. Вивчаючи географію діти науково пізнають світ. Пізнавальний процес має характер пошуку. Під його впливом в учнів повсякчас виникають запитання, н

                  а які вони шукають відповіді. При цьому їхня діяльність відбувається з захопленням, емоційним піднесенням, радістю. Спеціальні дослідження доводять позитивний вплив пізнавального інтересу на такі психічні процеси, як мислення та пам’ять. Пізнавальний інтерес — це вибіркова спрямованість особистості, звернена до сфери пізнання, її предметності та власне процесу оволодіння знаннями, це інтерес до глибокого свідомого пізнання. Процес формування пізнавального інтересу до географії відбувається різноманітними методами. В педагогічній літературі існує багатоманітна класифікація різних методів формування пізнавальних інтересів. Їх можна використовувати при вивченні будь-яких шкільних предметів, зокрема і географії. В "Педагогіці" М. Фіцули наводяться такі методи: навчальної дискусії; забезпечення успіху в навчанні; пізнавальних ігор; створення інтересу в процесі викладання навчального матеріалу; створення ситуації новизни навчального матеріалу; опори на життєвий досвід учнів; творчих завдань. В чому суть цих методів? Як їх можна використати на уроках при вивченні географії? Розглянемо приклади. Метод навчальної дискусії формується на обміні думками між учнями, вчителем та учнями, вчить самостійно мислити, розвиває вміння практичного аналізу і ретельної аргументації висунутих положень, поваги до думки інших. Дискусія — це глибоке обговорення якогось спірного проблемного питання. Вона є складною формою роботи, але водночас і важливим засобом активізації пізнавальної діяльності учнів. Навчальну дискусію найкраще проводити з метою розв’язання поставленої проблеми фронтально чи окремими групами учнів. Завдяки її проведенню учні отримують нові знання, позитивні емоції. Діти з великим задоволенням включаються в обговорення проблемного питання. Навчальна дискусія створює оптимальні умови для попередження можливих помилкових тлумачень, для підвищеної активності учнів і міцності засвоєння ними матеріалу. Вона сприяє розвитку критичного мислення, вчить аргументувати власні позиції щодо поставленої проблеми. Участь у дискусії виховує в дітей уміння критично ставитися до чужих і власних суджень. Для того, щоб дискусія пройшла успішно, слід створити в класі таку атмосферу, аби учні могли відверто, не соромлячись вступати в обговорення та висловити думки і позиції. Але дітям важливо при цьому дотримуватися таких правил: говорити по черзі, не перебивати іншого; критикувати думку, а не особу; поважати всі висловлені думки; не сміятися, коли інший говорить, за винятком, коли хтось жартує; не змінювати теми дискусії; заохочувати до участі всіх учнів. Учитель повинен слідкувати за ходом дискусії, не дати можливості учням перетворити її в гарячу суперечку, відхилитись від теми обговорення. Найпоширеніші форми проведення дискусій це: "Круглий стіл", "Засідання експертної групи", "Симпозіум", "Дебати". Можливі питання для дискусій: Карта — це вікно у світ (6 кл.) "Господарство Австралії, що колись їхало на вівці, пересіло в рудну вагонетку" (7 кл.) Чи можна вважати, що річки — продукт рельєфу і клімату? (8 кл.) Ґрунти — літопис і пам'ять природи (8 кл.) Ринкова система господарювання є ефективнішою, ніж центрально-керована (планова) (9 кл.) Метод забезпечення успіху в навчанні передбачає допомогу вчителя відстаючому учневі, розвиток у нього інтересу до знань, прагнення досягти успіху. Допомогу слід надавати доти, доки він наздожене однокласників і отримає першу хорошу оцінку, яка піднімає настрій, пробуджує усвідомлення власних можливостей і на цій основі прагнення закріпити успіх. Учень, досягаючи будь-якого результату, має почуватися успішним, бо лише це відчуття допоможе самоствердженню його особистості. Таким чином можна запобігти появі прогалин у знаннях окремих учнів і водночас усунути причини незадоволення й небажання вчитися. Адже забезпечення успіху в навчанні ефективніше, коли в дітей зміцнюють віру у власні сили, пробуджують почуття власної гідності. Слушними з цього приводу є слова відомого педагога В. Шаталова: "Ти можеш!" - повинен нагадувати вчитель учню. "Він може!" - повинен нагадувати колектив. "Я — можу!" - повинен повірити в себе учень". Отже, успіх в навчанні — єдине джерело внутрішніх сил дитини, що народжує енергію для подолання труднощів, бажання вчитися. Метод пізнавальних ігор має неабиякий вплив на засвоєння учнями знань, набуття умінь і навичок. Гра — один з найдавніших методів навчання. Вона збагачує дітей певними враженнями, забезпечує емоційну обстановку відтворення знань, полегшує засвоєння навчального матеріалу, створює піднесений настрій, заохочує до навчальної роботи, знімає втому, перевантаження. Гра є одним із засобів і умов розвитку інтелекту школярів. Ігровий метод навчання визначає цілеспрямований вплив на зміст освіти, що підлягає засвоєнню, характер взаємодії вчителя й учнів, передбачає вид навчальної діяльності. Для ігрових методів характерні особливості, що відрізняють їх від традиційних: наявність ігрових моделей об'єкта, процесу або діяльності; активізація мислення й поведінки учня; високий ступінь задіяності у навчальному процесі; обов’язковість взаємодії учнів між собою та вчителем або навчальним матеріалом; посилення емоційності і творчий характер заняття; самостійність у прийнятті рішення; прагнення набути вміння і навички за відносно короткий термін. Ігри надають важливі відомості, інформацію про географічний об’єкт, орієнтують на навчання. В педагогічній науці існують різні класифікації ігор. Різносторонність географії дає можливість використовувати велику кількість із них, зокрема: творчі ігри: заочні мандрівки до областей, гір, річок; дослідницькі експедиції книгами, картами, документами; ведення щоденника мандрівника та ін.; ігри з готовими правилами та настільні ігри: мозаїка, географічне лото, географічне доміно, пошта, упізнай силует, географічний ланцюжок, математичний ланцюжок та ін.; рольові ігри: учні виступають в образах керівників експедицій, соціологів, експертів, журналістів, телеведучих, суддів та ін. Наведу приклади проведення деяких з них: "Пошта" (тема "Породи, що складають земну кору" 6 кл.) Заготовляються три конверти з підписами "Магматичні породи", "Осадові породи", "Метаморфічні породи". Учням пропонується вкласти до них картки з написами тих порід, які за утворенням належать до кожного з цих типів. Наприклад, базальт, торф, графіт, граніт, мармур, пемза, польовий шпат, кам’яна сіль, гнейс, вулканічний туф, лабрадорит, пісковик, вапняк, крейда, кремній, доломіт, кварцит. "Мозаїка" (тема "Південна Америка" 7 кл.) Із запропонованих об’єктів вибери ті, що належать Південній Америці: Вулкан Кіліманджаро, річка Мюррей, Панамський канал, гори Анди, Амазонська низовина, Драконові гори, мис Агульяс, острів Вогняна Земляна, мис Паріньяс, водоспад Анхель, гори Атлас, вулкан Котопахі, озеро Ейр, річка Оріноко, пустеля Калахарі, затока Ла-Плата, Великий Вододільний хребет. "Математичний ланцюжок" (тема "Внутрішні води та водні ресурси" 8 кл.) Гра полягає у складанні ланцюжка з довжин і кількості приток річок, площ озер, висот рівнинних точок і гірських вершин та ін. 11508061181149981 (1150-кількість приток Дніпра, 806-довжина Південного Бугу, 1181-абсолютна висота озера Бребенескул, 149-площа озера Ялпуг, 981-довжина Дніпра в межах України). "Упізнай силует" (тема "Адміністративно-територіальний устрій" 9 кл.) Для цієї гри заготовляються силуети областей із контурної карти, наклеєні на картон. Вчитель їх демонструє, а учні повинні відгадати назву, вказати обласний центр та області-сусіди. Метод створення інтересу в процесі викладання навчального матеріалу полягає у використанні цікавих пригод, гумористичних уривків тощо, якими легко привернути увагу учнів. Особливе враження справляють на учнів цікаві випадки, несподіванки з життя й дослідницької діяльності вчених. Учні із задоволенням слухають вчителя, коли він розповідає додаткову цікаву інформацію стосовно змісту уроку. Наприклад, при вивченні у 8 класі теми "Формування території України" можна використати цікаві історичні факти про свій обласний центр — місто Черкаси як центр великих історичних подій 17-18 століття. Особливий інтерес в школярів викликає походження географічних назв, пов’язані з цим легенди, прислів’я, унікальні явища в природі та явища, які на сьогоднішній день важко пояснити. Наприклад, у 8 класі при вивченні теми "Рельєф. Гори" можна розповісти цікаву легенду про походження назви гори Говерла. "Легенда про Говерлу" Угорський барон Янош Нодь вирішив першим побувати на найвищій горі Українських Карпат і назвати її своїм ім’ям. Узяв він із собою 20 слуг і вирушив у дорогу. Було це влітку. Діставшись підніжжя гори, він вирішив отаборитися, перепочити. Два дні тривав перепочинок. Нарешті вирішив Нодь, що вже час підкорювати гору. Нелегкий шлях видався: хащі густі, каміння колюче, повалені бурею товсті колоди. Знемагали люди, падали від утоми, лише барон не бачив і не відчував нічого, окрім бажання підкорити гору. Раптом закрили літнє сонце тяжкі чорні хмари, посопав густий сніг, піднявся вітер — почався справжній буран. Кинулися люди хто куди, рятуючись від стихії. За ніч випало дуже багато снігу. Лише третина людей повернулася до табору — інші загинули, в тому числі і Барон Нодь. Ті, що повернулися, тільки одне казали: "Говерло! Говерло!". В перекладі з угорської це означає "вершина вся в снігу". Відтоді й назвали гору Говерлою. Зацікавлюють школярів також афоризми, крилаті слова, влучні порівняння, парадоксальні дані. Та не слід перенасичувати урок надлишковою інформацією. Бажано використовувати два-три цікавих факти. Непотрібно перетворювати його на цікаве шоу. Дитина повинна зрозуміти навіщо вона вчиться. І тільки тоді учитель зможе сформувати пізнавальний інтерес своїх учнів. В противному випадку діти стануть лише користувачами готової інформації, а це ніяк не сприятиме їхній активності. Діти втратять здатність аналізувати інформацію та робити висновки, тобто думати. Метод створення ситуації новизни навчального матеріалу передбачає, що у процесі викладання вчитель прагне на кожному уроці окреслити нові знання, якими збагатилися учні. Педагог створює таку морально-психологічну атмосферу в класі, в якій вони отримують моральне задоволення від того, що інтелектуально зросли. Важливе значення має мотивація нового навчального матеріалу на початку вивчення теми чи уроку, коли вчитель спеціальними прийомами заохочує учнів до здобуття знань. При цьому можна актуалізувати опорні знання та чітко виокремити нові, очікувані результати. На етапі закріплення чи підсумку, коли учень відчує, що збагатив свої знання, словниковий запас, він цінуватиме кожну годину перебування в школі, намагатиметься ефективніше працювати над собою. Метод опори на життєвий досвід учнів — дуже важливий фактор у формуванні пізнавальних інтересів учнів. Адже у повсякденному житті за межами школи учні спостерігають найрізноманітніші факти, явища, процеси, події, які можуть ґрунтуватися на певних закономірностях, з якими вони знайомляться під час вивчення фізичної географії. Деякі учні разом з батьками подорожували по Україні, побували в Українських Карпатах чи Кримських горах, відпочивали на Чорному або Азовському морях. Тому, готуючись до уроку, на якому вивчаються ці об’єкти, слід визначити, що в новому навчальному матеріалі може бути відоме учням, або хто з них на уроці поділиться враженнями від подорожей Україною. Важливе значення в розвитку пізнавальних інтересів дітей має дослідження краєзнавчого матеріалу. Наприклад, у 9 класі вивчаючи тему "Населення" учням можна запропонувати здійснити дослідницько-пошукову роботу: визначити кількість дворів та жителів на своїй вулиці. На основі аналізу зібраних даних скласти характеристику вікової та статевої структури населення вулиці. Особливе значення належить краєзнавчим екскурсіям. Так, у 8 класі при вивченні теми "Ландшафти і фізико-географічне районування" можна провести екскурсію по рідній місцевості з метою спостереження об’єктів чи господарської діяльності людей в природній зоні, в якій проживають учні. При цьому вони не лише пасивно спостерігають навколишнє середовище, а й активно розв’язують поставлені перед ними завдання екскурсії: описати характер рельєфу; визначити переважаючі рослини; визначити господарське використання території. Метод творчих завдань теж сприяє формуванню пізнавальних інтересів учнів. На уроках з використанням творчих завдань у дітей переважають позитивні емоції, розвивається фантазія, а отже збільшується можливість креативного та образного мислення, підвищується інтерес до географії. Найчастіше можна використати такі завдання: "Опишіть подію", "Опишіть об’єкт", "Репортаж з місця подій", "Скласти загадки", "Скласти задачу", "Скласти сенкан". Дуже подобається учням створювати реклами певних об’єктів чи явищ. Наприклад, після вивчення теми "Внутрішні води" можна створити рекламу однієї з річок України так, щоб виникло бажання здійснити подорож нею. Вона може бути представлена у вигляді вірша, плаката чи слайд-шоу. Завдання "Уяви ситуацію" теж викликає цікавість учнів. Під час вивчення теми "Африка" у 7 класі можна запропонувати учням таке завдання: уявіть, що материк Африка повністю знаходиться в південній півкулі. Як це вплине на природні умови території материка? Цікаве завдання учням у 9 класі під час вивчення економіко-географічного положення України: вигадати країни, які могли б оточувати Україну, визначити, як вони впливатимуть на її економіку. Так само можна запропонувати змінити розташування областей чи великих міст, пояснити зміни у їх статусі, що відбудуться внаслідок цього. Творчий потенціал учнів найповніше розкривається при складанні і оформленні кросвордів. Їх можна використовувати на різних етапах уроку і як домашнє завдання. Під час підбору запитань чи завдань до кросвордів учні здійснюють величезну пошукову роботу, не помічаючи, що при цьому повторюють вивчений матеріал. Отже, головний спосіб формування пізнавальних інтересів учнів, розвитку їх розумової активності, творчої діяльності полягає у вдосконаленні та поєднанні активних форм та методів навчання. Важливо на уроках використовувати їх залежно від рівня підготовки класу, наявності необхідних засобів навчання, емоційно-психологічної атмосфери класу. Саме застосування системи методів, заздалегідь обміркована різноманітність прийомів і форм навчання в межах теми й курсу в цілому, а потім і під час планування наступних курсів, мають вирішальний вплив на формування пізнавальних інтересів учнів. Важливим чинником є також особистість вчителя, який організовує пізнавальну діяльність школярів. Для сприйняття інформації саме вчитель повинен створити емоційний фон діяльності учнів, що включає підтримку їх починань, заохочення, похвалу. Емоційність у дискусіях, діловий та енергійний тон уроку стимулює пізнавальний інтерес. Сильний вплив на формування пізнавального інтересу учнів має педагогічний оптимізм учителя, віра в пізнавальні можливості учня. І коли по закінченні уроку діти скажуть, що час пролетів дуже швидко, значить вони не сумували, їм було цікаво. Список використаної літератури 1. Врублевська М. О. Секрети успішного уроку географії. — Х.: Вид. група "Основа", 2005. 2. Фіцула М. М. Педагогіка: Навчальний посібник для студентів вищих навчальних закладів. — К.: Вид. центр "Академія", 2002. 3. Усі географічні назви (за шкільною програмою) / Упорядн. Л. В. Петринка. — Х.: ТОРСІНГ ПЛЮС, 2008. 4. Дудка С. В. Навчальні ігри на уроках географії. — Х.: Вид. група "Основа", 2005.

category: Методика та технологія


title: Нестандартні навчальні диктанти

description:
Диктант - це вид орфографічного вправи, сутність якого для учнів полягає в запису сприйманого на слух речення, слова, тексту. Спостерігаючи за учнями на протязі багатьох років прийшла до висновку, що роль диктантів при навчанні мови значна. Ефективність їх досягається тим, що учень, мовчки вимовл

                  яє звуки, вчиться співвідносити звуки і букви і відчувати звук як фонему. Диктант вимагає посиленої уваги, яку визначає швидкість і точність освіти навичок. Це і дає підставу рекомендувати диктант як один з основних видів роботи під час навчання правопису. Диктанти, які я використовую у своїй практиці мають певні особливості як за формою, так і за методичним спрямуванням. Передусім, це диктанти навчальні, досить малої форми, але насичені певними орфограмами. Проводжу я їх, переважно, на початку уроку – своєрідною орфографічною розминкою для учнів. Диктант повторної дії. Проводиться з ІІ півріччя в 2 класі. Час обмежується до 5 – 7 хвилин, обсяг – до 20 слів, але можна його змінювати, залежно від класу, рівня його підготовленості, можливостей і потреб певного уроку. Такий диктант є доцільним у двох випадках: коли вчитель виявив у багатьох школярів значні правописні прогалини, які треба негайно усунути, або коли він хоче запобігти можливим помилкам учнів на певне правило. Звичайно, другий варіант є раціональнішим, оскільки виправляти значно важче, ніж запобігати. Тут потрібна особлива методика роботи. Наприклад, я виявила, що учні часто помиляються у правописі слів з ненаголошеними голосними, тому я пропоную такий диктант повторної дії. Цього літа рясно вродила горобина. Великі червоні кетяги звисають серед зеленого листя. Старожили кажуть, що багатий урожай горобини на – люті метелиці взимку та великі морози. Учні записують текст га окремих аркушах. Після запису я повторно читаю його, але при цьому розкриваю правопис кожного сумнівного слова. Діти виправляють допущені помилки самостійно. Після цього я пропоную їм ще раз подумати над виконаною роботою, порадитися з товаришем щодо написання тих чи інших слів. Потім роботи збираються, але я оголошую, що всі вони лежатиме муть тут, у класі, до наступного уроку, оскільки ще багато учнів допустили помилки. Розрахунок дуже простий: діти ще раз переглянуть текст диктанту, з’ясують написання того чи іншого слова. На наступному уроці я пропоную дітям написати цей же диктант, але попереджую, що учні, які напишуть його без помилок, втретє вже не писатимуть. Диктант читається уже в швидшому темпі, без повторень речень (про це я також домовляюся попередньо з вихованцями). Перевірка робіт така ж, як і першого разу. І знов аркушики залишаються у класі, що дає можливість дітям ще раз переглянути власні роботи. Після цього разу ті, що написали диктант без помилок, звільняються від наступного. Їм на цей час я пропоную самостійну роботу, що містить схожі орфографічні завдання. Решта учнів пише диктант утретє. Як правило, помилок у роботах немає. А якщо в окремих дітей вони, все-таки, трапляються, то з цими учнями я працюю вже індивідуально. Якщо ж є потреба написати диктант ще раз, то це слід зробити. Тільки б на користь. Чим старший клас, тим насиченість тексту орфограми зростає, час обмежується, а коментування вчителем звужується. Диктант безпосередньої дії. Я теж проводжу цей диктант на початку уроку, обмежуючи його часом та з невеличким обсягом слів. Від інших видів навчальних диктантів він різниться тим, що будується на основі зв’язного тексту, який продовжується з уроку в урок. Такий диктант може тривати протягом трьох – п’яти занять. Бажано, щоб текст був цікавий і насичений відповідними орфограмами. Приклад диктанту, який можна пропонувати четвертокласникам. Він – для закріплення знань, умінь і навичок правопису ненаголошених голосних, апострофа, речень з однорідними членами, практичних уявлень про пряму мову. Розділові знаки, за допомогою яких оформляється пряма мова, треба учням продиктувати. Пам’ятний день Сьогодні неділя. Малий Мар’янко з матір’ю поїдуть до діда Дем’яна в сусіднє село Валер’янівку. Це для нього свято. Вони будуть їхати в’юнкою польовою стежкою на велосипедах, об’їжджаючи широкі лани буряків, пшениці, соняшника, кукурудзи. Потім… Потім вони об’їдуть підгір’я з невеликим підйомом прямо до дідового подвір’я. Мар’янко уявляє, як вони під’їдуть до широких дерев’яних воріт, як дзвякне клямка хвіртки. А тоді… А тоді викотиться м’ячиком по трав’янистому м’якому подвір’ю маленький Рябко. А в нього хвости десь назбирав по бур’янах досить реп’яшків. Буде Мар’янку робота. Аж ось… Аж ось на ганок з’явиться дід Дем’ян у солом’яному брилі та лагідною усмішкою під вусами. Мар’янко пам’ятає, що дідусь обов’язково скаже словами прислів’я: – Свято в тій сім’ї, яку пам’ятають добрі люди! А потім… А потім дід Дем’янко поведе Мар’янка на пасіку в сад. Там рясно яблук, вишень, груш, слив. Там повітря напоєне духмяним запахом меду. – Ой, мрійнику, сідай уже та поїдемо в гості до діда, – покликала мати Мар’янка. Отже, текст я пропоную на п’яти послідовних уроках. Методика диктанту безперервної дії така. Учитель попереджує, що диктуватиме текст без повторення речень, дещо швидше, ніж під час звичайних диктантів, що учням самим треба буде здогадатися, на які правила дається текст. Диктант закінчено. Школярі повідомляють, що найбільше правописних моментів стосуються правила вживання апострофа, великої букви, сполучення ьо, ненаголошених е та и, однорідних членів речення. Далі я пропоную обґрунтувати поширеність цих орфограм та пунктограм (без уживання термінів). Після цього перевіряю правильність написання. Звичайно, дітям цікаво, що ж далі було з Мар’янком. Я запевняю їх, що на наступному уроці розповідь про хлопчика буде продовжено. Подальша технологія проведення диктанту може ускладнюватися окремими вимогами до учнів, скажімо: при читання тексту та його запису учні одночасно підкреслюють орфограми у словах, можуть радитися при цьому пошепки з сусідами по парті, користуватися орфографічним словником під час перевірки. Усе це тільки сприятиме усвідомленню правильних написань слів, пізнавальній самостійності школярів, удосконаленню їхньої грамотності. Диктант швидкої дії. Речення для такого диктанту я добираю короткі, найкраще афористичного змісту, прислів’я, які учні зможуть запам’ятати і використовувати пізніше у мовленні. Наприклад, для засвоєння правила про дієслова на –ся, речення диктантів можуть бути такими: 1. З ким поведешся, від того й наберешся. 2. Не навчишся плавати, поки у вуха води не набереш. 3. Брехнею світ пройдеш, а назад не вернешся. 4. Повний колос до землі гнеться, а порожній угору пнеться. 5. Б’ється, як риба об лід. 6. Чотири котяться, двоє біжать, один сидить. Для запису я пропоную одне-двоє речень, не більше. Їх легко запам’ятовувати, пояснити правопис. Методика диктанту така. Вчитель зауважує, що читатиме кожне речення лише один раз. Його треба уважно прослухати, запам’ятати і швидко записати, визначивши, яке правописне правило діє тут. Отже, відбувається все у прискореному темпі. Пояснення теж коротко. Перевірка диктанту – колективна, групова або взаємна. Диктант усної дії. Він проводиться й усно, й письмово. Для такого диктанту я добираю слова або речення і пропоную учням послухати їх та визначити, яке правило правопису діє в цих прикладах. Наприклад, такі слова: сказав, скопав, сходив, спитав, сфотографував, стулив. Діти самостійно визначають, а потім сигналізують карткою, що ці слова стосуються правила правопису префікса –с перед буквами к, п, т, х, ф. один з учнів називає це правило. В такому випадку я можу запропонувати не диктант, а саме правило правопису слів з префіксом з- (с-) та самостійно навести ряд прикладів, серед них – і продиктовані щойно слова. Можна побудувати диктант і з речень. Доречно для цього дібрати їх однорідними членами, зі звертаннями, складні. Проводжу я їх як підготовчі перед контрольними. Диктант зворотної дії. Спостерігаючи за дітьми, прийшла до висновку, що це один з найцікавіших видів навчальної роботи, оскільки він є диктантом для вчителя. Я даю учням (часто як домашнє завдання) таку роботу: підготувати текст диктанту для вчителя. Треба підібрати два-три речення (а починати варто з одного), щоб потім на уроці продиктувати вчителю. Речення, що диктують діти пишу на дошці каліграфічно і грамотно як зразок для вихованців. Діти охоче беруться за пошук таких речень. Подібні завдання я пов’язую зі щойно онрацьованими правилами правопису. Добре, коли до роботи залучаються батьки. Це сприяє орфографічній підготовці школяра. Для того, щоб продиктувати диктант у класі, дитина вдома має добре засвоїти текст. Диктує хтось із учнів, якого обирає клас. Можливі і такі варіанти: жеребкування, визначення того, хто буде зачитувати, за допомогою лічилки тощо. Як правило, школярі перед уроком порівнюють тексти на складність, перевіряють один одного. Усе це підсилює дитячий інтерес до грамотності. Тому я в таких випадках обов’язково підтримую здорову зацікавленість. Диктан колективної дії. Перед його написанням клас поділяється на кілька груп, у кожній з них обирають консультанта. Це роблять самі учні. Диктант, як звичайно, обмежений обсягом і часом, читається швидко. Кожна група перед записом слів чи речень радиться з приводу сумнівних випадків, пригадує відповідне правило правопису. Перевіряють роботи також колективно. Зразок диктанту на правило правопису однорідних членів речення. У нашому краї живуть горобці, синиці, солов’ї, щиглики, ворони, чорногузи, сороки. Їх оперення різне за забарвленням: синє й червоне, жовте і біле, зелене й чорне. Диктант взаємної дії. Його диктує один учень іншому або кільком. Готують текст, як і у диктантах зворотної дії, вдома визначені для цього учні (для групової роботи) або всі школярі. Обсяг диктанту я чітко регламентую. В окремих випадках перевіряю, чи дібрані тексти не занадто складні. Диктант наступної дії. Це один із видів вибіркових, але з дещо іншим завданням. Я диктую, а учні записують в зошитах тільки те, чого вони не знають, як написати. Відоме пропускають. Наприклад, пропонується текст: Велосипедисти під’їхали до фінішного транспаранта. Спортсмени святкували свою перемогу. На трасі вони були першими. Учні записали: велосипедисти, транспаранта, спортсмени, трасі. Отже, вони сумнівалися у правильності запису цих слів. Тому наступне завдання вчителя та вихованців – з’ясувати, як вони пишуться. Тут робота з орфографічним словником, таблицею «Пиши правильно!», підручником. Велике значення має і саме слово вчителя. Доцільно зауважити, що всі наведені диктанти, крім повторної дії, виконуються в робочих зошитах з мови. Назви диктантів, цілком зрозуміло, є умовними. Але важливо те, що кожний з них справляє певний позитивний вплив на формування грамотності учнів. Це пов’язано з психологічним станом дітей. Диктанти незвичні для них, їх методика проведення своєрідна, тому зацікавлює. Окрім цього, диктанти містять елементи колективного й індивідуального в нерозривному взаємозв’язку. Це дає можливість кожному учневі виявити себе. Є ще одна суттєва якість цих диктантів: вчитель складає усний договір з учнями про те, що вони разом протягом року проведуть серію спеціальних диктантів, які допоможуть їм стати грамотними. Така умова психологічно виправдовується цілорічною спрямованою роботою. Я поділилася тільки основними методичними формами проведення запропонованих диктантів. Але варіанти цих форм кожен учитель може змінювати з урахуванням свого досвіду та підготовленості учнів. Наприклад, той же диктант усної дії можна влаштувати й по-іншому: учитель чітко продиктовує слова (словосполучення або речення), в яких школярі допустили або можуть допустити помилки – гітара, мітинг, боротьба, кореспондент тощо. Пропонує учням повторити ці слова пошепки, потім уголос, хором чи індивідуально. Можна обмежитись усним поясненням вживання окремих сумнівних букв у цих словах, можна їх і записати. Або на наступних етапах уроку, все-таки, повернутися до них, ввівши до окремих видів навчальної роботи і тим самим перевірити, чи засвоїли, запам’ятали учні правопис належних слів. Цей прийом, до речі, може стосуватися всіх видів диктанту. До записаних слів вчитель може повертатися ще раз у ході уроку. Коли наші діти зможуть стати грамотними? Коли вчитель викличе в учнів бажання бути грамотними. Коли зуміє запобігти помилкам. Бо це набагато легше і продуктивніше, ніж виправляти їх в учнівських роботах. Запропонованими диктантами можна разом з іншими прийомами формування грамотності школярів спонукати до творчої, результативної діяльності і педагога, ф учнів. Кожен вчитель, незважаючи на існуючі посібники (хоча вони є досить корисними не лише для диктантів, але й для добору дидактичного матеріалу на урок), має поступово укласти свій збірник диктантів – з різноманітних джерел, текстів, уже випробуваних ним у попередні роки навчання, під час опрацювання складного для дітей матеріалу. Тому й до пропонованих диктантів кожен вчитель добирає такий матеріал, який відповідатиме потребам його класу.

category: Методика та технологія


title: Створення творчого середовища у процесі навчання математики

description:
Інтенсивне прискорення науково-технічного прогресу, лавиноподібне наростання інформації про світ і необхідність оволодіти нею поставили перед педагогами і психологами ряд складних завдань. У всіх галузях народного господарства потрібні такі спеціалісти, які б не тільки досконало володіли своєю сп

                  еціальністю, але й уміли працювати творчо. Творчі здібності людини слід визнати найістотнішою складовою її інтелекту, а завдання їх розвитку - одним із найважливіших у педагогічній роботі. Творчі здібності — продукт саморуху, самостійного розв'язування задач, самостійного розкриття закономірностей і зв'язків між предметами та явищами, продукт роботи мозку по шляху "... від відкриття істин, усім відомих, до відкриття істин, нікому не відомих" (К. Ціолковський). Це продукт розвитку, причому розвитку вільного, за якого цікавість, захоплення і пристрасть — головні рушійні сили. На своїх уроках я якраз і звертаю увагу на розвиток творчих здібностей. Це самостійні роботи творчого характеру, пошук нових методів доведення теореми, оригінальне розв'язування складної задачі. Особливе місце займає дослідницький метод навчання (можна створити у класі дослідницькі групи, які звітуватимуть одна перед одною після вирішення заданої проблеми). У процесі дослідження учні можуть використовувати різні літературні джерела, виконують малюнки, схеми, аналізують результати, відповідають на запитання, одержуючи, за потребою, консультацію вчителя. (Наприклад, під час вивчення теми "Теорема Піфагора" пропоную учням розглянути різні способи її доведення.) У своїй діяльності використовую різні методи і методичні прийоми: репродуктивний (з послідовним ускладненням видів діяльності), пояснювально-ілюстративний, дослідницький. Адже, за висловом Спенсера, "навчати — означає спонукати учнів творити відкриття". Творчі здібності учнів проявляються в ситуації, коли треба знаходити в реальній дійсності нові проблеми, бачити їх нові сторони. Для цього задана діяльність повинна бути новою (хоча б на першому її етапі) і цікавою для всіх. Пропонований матеріал повинен містити (у прихованому вигляді) ряд цікавих проблем, які не слід відкрито формулювати. Тому задачі слід добирати так, щоб учень міг творити, мислити, щоб він сам мав можливість досягти вершин інтелектуальної творчості. Будучи простою, задача має бути достатньо цікавою і викликати інтерес до неперервної, довготривалої діяльності. Адже, як відзначав психолог Л. Виготський, "... задачі, які ставляться перед учнями, мають випереджати вже досягнутий ними рівень на один крок". Тільки так серед дітей можна виявити обдарованих для поглибленої роботи з ними. Важливим є не стільки те, чи розв'яже учень задачу, скільки те, як він буде думати, розв'язуючи її. Передумовою розвитку творчих здібностей є глибокі і міцні знання, уміння і навички, стійкі пізнавальні інтереси, максимальна самостійність, цілеспрямованість, наполегливість. Практика свідчить, що повноцінне засвоєння знань неможливе без оволодіння учнями прийомами розумових дій (аналіз, синтез, порівняння, узагальнення, систематизація тощо). Важливою справою навчання є виховання мислення, здатності не тільки володіти операціями, прийомами, а й розкривати нові зв'язки, нові прийоми, приходити до розв'язування нових задач. Для того, щоб глибше розвивати творчі здібності учнів, після розв'язування задачі я пропоную учням змінити її умову і дати відповідь на запитання: "Що буде, коли...". Інколи я пропоную учням самостійно скласти задачі, які б найповніше виражали основне і найсуттєвіше в змісті пройденого матеріалу. Таке завдання дає змогу учневі визначити змістовні зв'язки між елементами пройденого матеріалу. Фундаментом для розвитку здібностей виступають пізнавальні інтереси. Тому на уроках я намагаюся створити умови, що забезпечують формування пізнавальних інтересів. Важливе місце у моїй роботі посідають дидактичні ігри, КВК, "Поле чудес", "Найсильніша ланка", "Що? Де? Коли?" тощо. Основним завданням навчання і виховання є створення умов для розвитку творчих здібностей учнів. У своїй діяльності я використовую дидактичний матеріал, який диференціюю за рівнями складності і застосовую, враховуючи інтереси і нахили учнів. Адже, як відзначала Ж. Санд, "... жоден розум не буває тотожним іншому, і ніколи одні і ті самі причини не викликають в різних умах однакових наслідків". Для контролю знань добираю завдання трьох видів, що відповідають рівням навчальних досягнень учнів. Д. Пойа стверджував, що краще розв'язати одну задачу кількома способами, ніж кілька різних чи однотипних задач. Цього принципу дотримуюсь і я, порівнюючи різні розв'язання, оцінюючи їх стандартність чи оригінальність, складність в обчисленнях, доступність, новизну. Розгляд різних способів розв'язування однієї задачі допомагає учням зрозуміти, яким великим діапазоном умінь і знань потрібно володіти. Інколи розібратися в готовому "чужому" розв'язанні, поясненні зовсім не легше, ніж розв'язати задачу самому. Тому на уроках я практикую самостійну роботу з підручником. Крім того, пропоную учням працювати з додатковою літературою, що дає їм змогу не лише розширити свій кругозір, ознайомитися з матеріалом, не передбаченим програмою, а й вникнути у нові проблеми і гіпотези математичної науки, поміркувати над методами їх розв'язування, зануритися у світ тих передбачень і загадок, що змушують мислити, міркувати і шукати. На уроці намагаюся показати учням математику з найпривабливішого боку, викликати в дитини радість від занять розумовою працею, допомогти подолати труднощі й отримати перемогу над самим собою. Адже інтерес — "золотий ключик" до виховання здібностей. Урок математики сприяє формуванню в школярів умінь застосовувати знання на практиці, працювати з бажанням, самостійно порівнювати свої "сьогоднішні" успіхи з "учорашніми". Важливо, щоб кожен учень виконував посильну творчу роботу, в чому проявлятимуться елементи гуманізації та диференціації, вмів використовувати математичні факти та доводити їх — важливе завдання учителя. Це сприятиме розвитку творчих здібностей і "паростків" таланту, навчальної діяльності. Робота з обдарованими дітьми, що бере початок на уроці, значною мірою виходить за його межі і має переважно характер позакласної роботи. Основні види діяльності: гуртки, олімпіади, знайомство й робота з цікавою літературою тощо. Роботу зі здібними до математики дітьми починаю у 5- 6 класах. Головна мета цієї роботи - зацікавити, привернути увагу до математики всіх потенційно здібних дітей. І на цьому етапі обдарованим дітям (вони, як правило обдаровані різнобічно) треба допомогти у виборі. Тут стане у пригоді реклама - яскрава, цікава. Таким "закликом" до поглибленої праці з математики може стати математичний КВК, вечір - бенефіс, свято тощо. Але діяльність щодо "заманити" не може звестись до одноразової акції, це процес, що повинен поступово перейти в повсякденну цікаву працю і продовжуватися до кінця навчання, а може протягом життя. Наявність математичних здібностей в одних учнів і недостатня розвинутість їх в інших вимагає від мене постійного пошуку шляхів формування і розвитку таких здібностей у школярів. Рівнева диференціація з урахуванням психології математичних здібностей учнів збільшує можливості роботи вчителя. Такий підхід створює умови для розвитку здібностей учнів, які мають природжені задатки до занять математикою, і забезпечує посильною роботою учнів, які не мають таких задатків. Виконуючи посильні завдання, учень отримує впевненість у своїх силах. Розв'язування задач - це робота дещо незвичайна, адже це розумова робота. А щоб навчитися будь-якій роботі, треба спочатку добре вивчити той матеріал, над яким доведеться працювати, ті інструменти, з допомогою яких буде виконуватись робота. Отож, для того щоб навчити учнів розв'язувати задачі, я пропоную їм розібратись в тому, що вони собою являють, як побудовані, з яких частин складаються, що потрібно знати, щоб розв'язати ту чи іншу задачу. Велику роль відіграють задачі, які учні складають самі. Складання задачі часто вимагає роздумів, які під час розв'язку готових задач не потрібні. Тому складання задач сприяє розвитку творчого мислення учнів. Щоб привчити учнів самостійно мислити, викликати в них віру у власні сили потрібно також виховати впевненість у своїх можливостях, необхідно примусити їх пройти через певні труднощі, а не подавати все в готовому вигляді. Відомо, що будь-який урок — це складне педагогічне явище, витвір вчителя, на якому учні демонструють свої знання, уміння та навички. Чи цікаво дітям на уроці? Чи люблять вони вчитися? На ці питання не можна відповісти напевне. Іноді діти ідуть на урок із задоволенням, іноді без нього. Як зацікавити дітей? Як привернути їх увагу до свого предмету? Звичайно, за допомогою того, що їм буде слухати найцікавіше, того, що вони будуть робити із задоволенням. Як донести матеріал до їх свідомості яскраво і красиво, щоб запам'яталось надовго і назавжди? Іноді можна почути, що математика складна, суха і нецікава наука. Людей, які люблять математику, це вражає й ображає. Математика сувора, але красива й глибока, як чиста криниця. А завдання — вчителя і полягає в тому, щоб розкривати перед учнями її емоційний бік, чуйну і вродливу стать. Як краще цього домогтися? Красивими, цікавими уроками. Уроками, які пробуджують цікавість і працьовитість, фокусують увагу і зосередженість. Отже, нестандартний урок. Він не вкладається в рамки виробленого і сформульованого дидактикою. На цьому уроці можна не дотримуватись чітких етапів навчального процесу, методів, традиційних видів роботи. Для такого уроку характерною є інформаційно-пізнавальна система навчання — оволодіння готовими знаннями, пошук нових форм викладу, розкриття внутрішньої сутності явищ через гру, змагання або нетрадиційні форми роботи з дітьми, використовувати власні дидактичні матеріали, часто саморобні і тим більше корисні для учнів. Для прикладу наведу урок у 6 класі з теми "Відсотки" під назвою "Бізнес-гейм". Щоб наблизити математику до життя, щоб показати її різноманітність застосування, цей урок було проведено у вигляді ділової гри. Учнів класу було поділено на три команди, і весь урок вони працювали за груповим методом. Кожна команда сиділа за окремим великим столом. Ідея уроку полягала в тому, що учні — гості, які приїхали у місто "Відсоток", а вчитель — бізнесмен, мешканець цього міста, знайомить їх з ними і його мешканцями. Під час цієї мандрівки з учнями трапляються цікаві пригоди — вони витрачають і заробляють гроші, займаються бізнесом, а допомагають їм у цьому відсотки. Урок краще проводити в кінці теми, щоб діти були знайомі з усіма типами задач на відсотки. Цей урок вимагає гарної підготовки вчителя. Необхідно намалювати яскраві плакати з написами об'єктів продажу, картки з задачами, принести гральний кубик і кашкети з написами "Бізнес-гейм". У проведенні уроку вчителеві допомагають учні цього класу — "працівники фірми". Учень - начальник фінансів — буде вести банківські рахунки команд на одній з відкидних дощок, троє менеджерів по одному біля кожного з трьох столів – для виплати коштів, зароблених учнем окремо та для того, щоб кидати гральний кубик. Під час проведення цього уроку спостерігається велика зацікавленість учнів, вони активні, збуджені, працюють із задоволенням це можна пояснити, мабуть, тим, що учні відчувають себе у ролі бізнесменів, мають змогу заробити і витратити власний капітал. Це урок – міні-модель сучасного життя, де без знань відсотків та їх застосування не обійтись. Тому ми бачимо і мотиваційний бік цього уроку. Під час підведення підсумків я відзначаю не тільки командну роботу певної групи учнів, але й індивідуальні відповіді. Досвід роботи показує, що для поліпшення розуміння, закріплення та відтворення інформації доцільно проводити такі уроки як: урок-змагання; урок-вікторина, урок- "круглий стіл"; урок-гра та ін. Щоб зацікавленість учнів до вивчення математики не знижувалась, доречно систематично проводити ігри з використанням інтерактивних технологій. Так у 9 класі практикую проведення уроків-змагання під час узагальнення і систематизації знань учнів з певної теми. Наприклад, урок узагальнення і систематизації знань за темою "Числові послідовності". Клас поділено на три команди: "Трикутник", "Квадрат", "Коло". Така організація учбової діяльності на уроці дає можливість реалізувати принципи диференціації навчання, оскільки гарантує участь кожного учня на тому чи іншому етапі уроку. Так, учні з низьким рівнем навчальних здібностей можуть забезпечити команді бали на І етапі уроку, а учні з високими здібностями – виступи із захистом творчих робіт. Другий етап уроку – "поле діяльності" для учнів з середніми навчальними здібностями. Позакласна робота з математики дуже важлива для пробудження в учнів інтересу до математики. Тому математичні вікторини, змагання, ігри, прес-конференції, вечори сприяють підвищенню математичної культури, розширюють і поглиблюють здобуті на уроках знання, показують застосування їх на практиці, розвивають мислення, математичні здібності, допомагають ввійти у світ наукових і технічних ідей. Так при проведенні прес-конференції "Гранітна опора наук" учні 7-9 класів багато дізналися про значення математики в різних галузях людської діяльності. Така форма роботи сприяє розширенню кругозору учнів, розвиткові уміння самостійно й творчо працювати з навчальною, науково-популярною літературою, формуванню в дітей інтересу до математики, а також поглибленню знань. Учням дуже подобається брати участь в іграх, правила яких максимально наближені до умов тих ігор, за якими вони мають можливість спостерігати з екранів телевізорів. Такими іграми є "Перший мільйон", "Поле чудес", "Слабка логіка" та інші. Щоб розвинути творчі здібності учнів, поступово та систематично залучати до самостійної пізнавальної діяльності, щоб забезпечити співпрацю між учнями та учителем, традиційного уроку недостатньо. У кожного вчителя свій підхід до викладання предмету, своє бачення проблеми навчання предмету, але кожен намагається знайти підхід до своїх вихованців, виявити і розкрити їхні здібності, вселити віру у власні сили, спрямувати на досягнення успіхів у навчанні. Велику увагу приділяю розвитку нестандартного мислення, розвитку уяви, тому застосовую різні форми проведення уроку: урок-гра; змагання; комбіновані уроки;уроки систематизації і узагальнення у формі подорожей, конкурсів, математичних турнірів. Для перевірки засвоєння теми, або перевірки домашнього завдання використовую різні способи: фронтальна перевірка; вибіркова перевірка кількох робіт; доповнення записів; математичні диктанти; робота в парах (групах) з послідуючою перевіркою і самоаналізом. Такий підхід дає змогу не тільки досягти ефекту несподіваності і новизни, але виховувати відповідальність і впевненість в своїх знаннях. Математика має значну перевагу перед іншими предметами в тому, що вона на кожному кроці може торкатися найрізноманітніших явищ природи та навколишнього середовища під час розв'язування задач. З метою розвитку навчально-пізнавальних здібностей я використовую екологічний та краєзнавчий матеріал, в якому числові характеристики є складовими частинами задач, вивчення яких передбачене програмою. Активізує пізнавальну діяльність учнів бачення перед собою мети вивчення даної теми, зв'язку з життям, практикою. Найважливіше завдання, яке стоїть перед вчителем математики - наблизити викладання предмета до потреб практики. Прикладні вправи допомагають глибше зрозуміти теоретичний матеріал. Значну увагу приділяю виконанню методики викладання через цілеспрямоване впровадження інноваційних технологій навчання. При викладанні математики я використовую презентації, створені за допомогою програми Microsoft Power Point. Використовуючи текстовий редактор Microsoft Word та редактор формул Microsoft Eguation, я створюю дидактичні матеріали, які застосовую для організації самостійної роботи учнів, для проведення контрольного тематичного оцінювання. Використання нових інформаційних технологій у поєднанні з традиційними засобами навчання дає можливість зробити процес навчання більш цікавим та ефективним. Розвитку навчально-пізнавальних здібностей сприяє позакласна робота. Проводяться математичні тижні, присвячені видатними вченим - математикам, в ході якого проводяться змагання юних математиків "Щасливий випадок" (5-6 кл), інтелектуальна гра "Найрозумніший математик" (7-9 кл.), тематичні вечори "М. В. Остроградський. Шлях у науку", "Від Евкліда до Лобачевського ", конкурси "Задача на кожен день", "Кросворд", вікторини "Чи знаєш ти історію математики", "Видатні математики", ігри "Поле чудес", "Сильна ланка". Не кожен учень буде використовувати математичні знання безпосередньо, але сподіваюсь, що мої учні будуть людьми мислячими, всебічно розвиненими, творчими.

category: Методика та технологія


title: Початкова підготовка плавця. Вправи для дитини, яка не вміє плавати

description: У методичних матеріалах на заявлену тему авторка пише: "Чи можна самому навчитися плавати? Так. Можна. Тільки краще це робити під керівництвом викладача. На заняттях із плавання необхідно суворо дотримуватися заходів безпеки"

category: Методика та технологія


title: Ігрові вправи з творчим завданням „У світі цікавої лексикології та фразеології”

description: Дидактична збірка матеріалів із навчальної теми предмету „Українська мова” з теми „Лексика та фразеологія”, що розрахована на учнів 5-6-х класів. Різноманітні дидактичні ігри з творчим завданням пожвавлюють урок, викликають зацікавлення в учнів, збагачують їх словниковий запас

category: Методика та технологія


title: Кросворди на уроках екології

description: У матеріалі на заявлену тему автор пише, що протягом багатьох років роботи у школі з успіхом використовує кросворди, що складені у відповідності до тем навчальної програми. Додаються зразки кросвордів

category: Методика та технологія


title: Формування читацької компетентності молодших школярів

description: Подано медійну презентацію педагогічного досвіду роботи вчителя початкових класів на заявлену тему та доповідь до неї

category: Методика та технологія


title: Розвиток ноосферного світогляду учнів початкової школи через використання біоадекватної методики проведення уроків розвитку зв’язного мовлення

description: У статті на заявлену тему авторка пише, що однією важливою проблемою, наслідки якої ми спостерігаємо сьогодні, є методологія біосоціальної сутності людини. Такий підхід є явно спрощеним, оскільки знімає проблему духовного в людині, збільшує ризик втрати сенсу життя особистості

category: Методика та технологія


title: Практичне використання інтерактивних технологій для розвитку пізнавальних здібностей молодших школярів

description: Матеріали з досвіду роботи на заявлену тему, де авторка пише, що негативне ставлення до навчання виникає при відсутності успіхів, бо успіх завжди є найважливішим стимулом навчання. Враження від успіху настільки велике, що може змінити на краще негативне ставлення до навчання

category: Методика та технологія


title: Формування здоров'язберігаючої компетентності на уроках музичного мистецтва

description:
У статті на заявлену тему з досвіду роботи авторка пише, що пропаганда здорового способу життя, збереження та зміцнення здоров’я підростаючого покоління є одним із пріоритетних напрямів модернізації освітніх систем і складає стратегічну основу національних доктрин розвитку сучасної освіти. Унікальни

                  м у цьому є урок музичного мистецтва

category: Методика та технологія


title: Тестові завдання різних форм зі світової літератури для учнів 5-го класу

description: На сучасному етапі розвитку освіти тести - ефективний спосіб перевірки результатів навчальних досягнень великої кількості учнів. Пропоновані тестові завдання охоплюють навчальний матеріал І семестру 5-го класу за новою програмою

category: Методика та технологія


title: Роль діяльнісного підходу як засобу розвитку креативних здібностей учнів на уроках світової літератури, російської мови

description: У посібнику розглядається роль інтерактивного навчання в розвитку креативних здібностей учнів; описано авторський досвід створення ситуації успіху на інтегрованих уроках, уроках компаративного, культурологічного аналізу, під час створення проектів, проведення уроків-тренінгів

category: Методика та технологія


title: Контрольні тести з літератури. (Рос. мова)

description: Збірник контрольних тестів для учнів 8, 10, 11-х класів за навчальними темами програми зі світової літератури

category: Методика та технологія


title: Проблема соціалізації особистості слабозорих школярів у середніх і старших класах під час викладання української літератури

description:
У статті розкриваються актуальні питання соціалізації особистості слабозорих школярів. Проблема гармонійної реалізації системи формування соціалізації особистості дитини завжди була актуальна. Це питання особливо гостро стоїть в процесі навчання, розвитку розумової діяльності дітей зі зниженим зо

                  ром. Вчителю літератури, працюючому зі слабозорими дітьми, необхідно уявляти особливості методології предмета літератури в корекційній школі. Потрібно пам'ятати, що нестача зору виступає тією проблемною зоною, яка формує цілісно - смислові підстави самовизначення людини в соціумі, закріплюючи його Я - ОБРАЗ, сформований первинними практиками соціалізації в початковій школі і забезпечує стартові можливості для дітей з порушенням зору в доросле життя. Ключові слова: соціалізація особистості, самовиховання дітей з порушенням зору, позитивні риси. Про історичне минуле людини написано багато. Але не дивлячись на це, залишається велике прагнення людей до осягнення себе, оцінки своєї особистості. Філософи, антропологи, психологи, представники педагогічної науки, діячі літератури і мистецтва прагнуть все глибше дослідити і розкрити сутність людини, зрозуміти закономірності життєвого прояву особистості, закономірності в реалізації фізичних та інтелектуальних можливостей, ясніше побачити перспективи в епосі. Всі ці питання в різні роки вирішувалися по - різному. Останнім часом, коли багато уваги приділяється питанням психології, як у вітчизняній, так і в світовій літературі з'являється ряд експериментальних і теоретичних робіт, аналіз яких показує, що "мислення є одним їх найважливіших компонентів для формування соціалізації особистості дитини, мислення це найважливіший психологічний процес, за допомогою якого людина відображає дійсність, з усіма її зв'язками і відносинами" 1. Перед шкільними вчителями стоїть непросте завдання - створити так званий міст, який буде служити засобом взаємин між особистістю дитини і навколишньою дійсністю. Система викладання в сучасних школах спрямована на гармонійний розвиток особистості дитини у всіх її напрямах, одним із важливих компонентів цієї системи є предмет "Література", який спрямований сформувати уявлення про вічні життєві цінності, вчить міркувати, думати, аналізувати. Проблема гармонійної реалізації системи формування соціалізації особистості дитини завжди була актуальна. Це питання особливо гостро стоїть в процесі навчання, формування розумової діяльності слабозорих дітей. "Бігле" читання, грамотне і логічне побудова думки, формування індивідуального думки на основі прочитаного твору - завдання, які покликаний вирішити вчитель літератури для досягнення найголовнішої мети - допомогти сформувати засобом предмета літератури адекватне уявлення про навколишній світ і усвідомлення свого місця в реальній дійсності. Робота за рішенням даних цілей і завдань повинна вестися з урахуванням особливостей розумової діяльності дітей з порушенням зору. Відомо, що діти з ослабленим зором володіють більш тонкою психікою, у них може спостерігатися затримка психічного та розумового розвитку і розлад центральної нервової системи. Вчителю української літератури, працюючому зі слабозорими дітьми, необхідно знати особливості методології, вміти вибудовувати певну ієрархію завдань у процесі навчання для досягнення мети - соціалізації особистості через предмет "Література". Актуальність викладання предмета літератури в школі для дітей зі зниженим зором диктується психологічними особливостями дітей з порушенням зору: по-перше, підвищеною чутливістю дитини до несправедливості, яка іноді переростає в агресивність по відношенню до оточуючих його людей і навколишнього світу; по-друге, почуттям соціальної вразливості й незахищеності; по-третє, почуттям приреченості і зневіри у власні сіли. І тому в школі для дітей зі зниженим зором предмет "Література", крім навчання загальноосвітнім навичкам: читати, аналізувати, думати, міркувати, бере на себе і додаткову функцію - адаптація дітей до сучасних умов. У рамках закладу ця функція, разом із загальноосвітніми завданнями предмета "Література" є не менш важливою і значимою. Література як дисципліна також містить і виховні завдання: виховання ініціативності, підприємливості, подолання конфронтаційних установок в учнівському середовищі. Але головне, зроблена спроба вирішити корекційні завдання, тобто "Профілактика вторинних відхилень", зняття стану невпевненості, настороженості - " я не такий як усі", агресивності до навколишнього світу і людям. Головне, на тлі сучасної загальної низької культури, повсякденного недбалого ставлення до понять моральності, щоб у дитини з'явилося відчуття значущості, потрібності себе для друзів, сім'ї, суспільства через реалізацію своїх власних здібностей, умінь, знань. Системна робота на уроках літератури з соціалізації особистості дитини така: у 5-6 класах ми закладаємо поняття: "мораль", "моральність", "добро - зло", "дружба - любов", "честь - совість", "Родина", "природа", "людина", "культурна людина", "щасливий, здорова людина". Вивчення і розшифровка всіх цих понять відбувається досить ефективно, тому супроводжуються художніми ілюстраціями з досліджуваних творів. Таким чином, діти не тільки теоретично вчаться розуміти і розрізняти поняття, а й отримують наочне уявлення про них. У 7-8 класах відбувається закріплення основних понять, які були вивчені в попередніх класах на більш високому і складному рівні. За допомогою складних і серйозних творів. Вчителю важливо вміти зацікавити дитину не тільки в прочитанні твору, але і в роботі над ним. Процес "перенесення" ситуацій і характерів з художніх творів у реальну дійсність називається актуалізацією. Актуалізація теми, характерів, ідеї художнього твору є невід'ємною частиною вивчення предмета "Література". Самовизначення і самореалізація неможливі без свідомої роботи самої особистості з формування діяльно - вольового характеру. На рівні 9-10 класів відбувається закріплення основоположних принципів моралі, норм поведінки, з'являються ціннісні орієнтири, учні вчаться аргументувати власну думку. Уроки літератури в 11-12 класах розширюють і поглиблюють знання учнів, сприяють формуванню самостійного зваженого думки, допомагають самовизначитися в житті. Перед нами постає, практично, сформована особистість, яка володіє соціально - цінними рисами характеру. Але, на жаль, у дітей з ослабленим зором, як правило, погано сформовані такі соціально - позитивні риси характеру як доброта, чуйність, ввічливість, терпимість, чесність, чуйність. "Виховання даних рис характеру у слабозорих дітей утруднено без актуалізації самовиховання, все це відбувається внаслідок асоціального досвіду, набутого в ранньому дитинстві і низької мотивації до соціально - прийнятного способу життя". У процесі актуалізації самовиховання дітей з порушенням зору необхідна підтримка у формуванні у них уявлення про позитивні риси характеру, "засвоєнні позитивних соціальних норм", правил поведінки і спілкування, мотивації до зміни особистісних якостей, в оволодінні поведінковими навичками, виробленні корисних звичок, що лежать в основі формування рис характеру. На формування всього цього повинні бути спрямовані уроки літератури. Аналізуючи дослідження соціалізації учнів у школі для слабозорих дітей, можна виділити специфічні риси: Різка зміна інституційних умов і форм соціалізації, різке посилення глобальних, середовищних, особистісних факторів дезадаптації; Різке збільшення числа соціально неблагополучних дітей з малозабезпечених, соціально-незахищених сімей, дітей, позбавлених батьківського піклування, сімейної підтримки, культури і теплоти сімейного виховання, особливо з маргіналізованих верств населення; Зростаюча криміналізація дитячої середовища, особливо зростання кількісний і якісний - групових та адміністративно караних злочинів, наркоманії, формування середовищної лояльності до групових форм вживання наркотичних препаратів; Зростання випадків невмотивованого насильства, агресивності, демонстративно - асоціальної поведінки, складання особливої кримінально-корпоративної системи відносин між різними віками і групами. Всі ці риси у дітей з порушенням зору ускладнюються і загострюються недугою, викликаючи у них підвищену агресивність до оточуючих його людей і світу в цілому або нав'язливі думки про свою неповноцінності і безглуздості життя. Стає абсолютно ясно, що робота щодо соціалізації особистості подібного роду дітей повинна вестися не тільки з боку вчителя літератури. Необхідно, щоб благотворний вплив на дитину чинився з боку психолог, соціолога, лікарів, вихователів. Тільки в цьому випадку процес соціалізації особистості не буде однобоким, а стане ефективним і результативним. Таким чином, основний акцент у викладанні уроків літератури в школі для слабозорих дітей будується з урахуванням рефлексивних особливостей учнів. До основних функцій літератури як дисципліни в школі для дітей з порушенням функції зору додається і функція соціалізації особистості дитини. Література крім основних завдань: навчити дитину мислити, аналізувати, розмірковувати, робить найбільший акцент на формування особистісних якостей учнів через вивчення і прочитання того чи іншого художнього твору. Вчителю літератури треба пам'ятати, що нестача зору виступає тією проблемною зоною, яка формує цілісно - смислові підстави самовизначення людини в соціумі, закріплюючи його Я - ОБРАЗ, сформований первинними практиками соціалізації в початковій школі, і забезпечує стартові можливості для дітей з порушенням зору в доросле життя. І тому головне завдання вчителя - через уроки літератури допомогти дітям зі зниженим зором активно пізнавати соціальну дійсність, створювати умови для його більш повної самореалізації в суспільстві. Список використаної літератури 1. Гришкова Г. Н. Юсубова И. Б. Развитие познавательной самостоятельности школьника в трудовой деятельности // Нач. школа. - 2009. - №11. - С. 41-45. 2. Єрмаков В. П., Якунін Г. А.. Розвиток, навчання і виховання дітей з порушеннями зору. М., 2005. 3. Лебедева С. С. Актуальные проблемы образования инвалидов как средства их социальной адаптации // Образование как средство социальной адаптации инвалидов: опыт и перспективы / Сост. С. С. Лебедева - СПб., 1998. -С. 5. 4. Лось А. Как воспитать трудового человека // Народное образование. - 2008. - №10. - С. 202-208. 5. Назарова Т. П. Мыслительная деятельность при слабовидении у младших школьников, при решении арифметических задач, автореферат, кандидатская диссертация. - М., 2010. С. 57. 6. Солнцева Л. И. Психология особенности слепых и слабовидящих школьников, РГПУ им. А. И. Герцена, сборник научных трудов. - Л., 1980. С. 60. 7. Стахів Л. Роль праці в моральному вихованні особистості // Рідна школа. - 2009. - №5. - С. 56-58. 8. Орлов М. Ю. Восхождение к индивидуальности. – М.: Просвещение, 1991. С. 59. 9. Шапиро Д. Конфликт и общение. Кишинев: ARC, 1997.

category: Методика та технологія


title: Давайте учиться весело! (Рос. мова)

description:
Матеріали з досвіду роботи на заявлену тему, де авторка пише, що урок має нести не тільки певні знання, а й радість кожному учню. «Родзинка» дозволяє урізноманітнити урок, зробити його цікавим, живим та веселим. Це можуть бути пустощі, коротка бесіда, гра, уривок із фільму, аудіо-посібник, незвичний

                   початок уроку тощо

category: Методика та технологія


title: Игровые приёмы в логопедической работе с детьми, страдающими дисграфией на почве нарушения языкового анализа и синтеза. (Рос. мова)

description: Методичні рекомендації на заявлену тему, мета яких - виокремлювати речення з потоку мови та граматично правильно складати речення; визначати кількість, послідовність і місце слів у реченні, виокремлювати з речення слова; закріплювати в дітей знання термінів «слово» та «речення»

category: Методика та технологія


title: Інтерактивні технології навчання

description: У статті на заявлену тему авторка пише, що потреба сучасного суспільства у творчих людях стає все більш очевидним фактом. Тому перед сучасною шкільною освітою гостро постала проблема формування особистості, здатної до творчого саморозвитку

category: Методика та технологія


title: Формирование ключевых компетентностей с использованием инновационных технологий и ИКТ на уроках биологии. (Рос. мова)

description:
Для жизненного успеха человека сегодня требуются такие качества как социальная мобильность, автономность, способность применять полученные знания, сохранять свое "Я" в постоянно меняющихся условиях, и нам, учителям, необходимы такие подходы приемы и методы работы, с которыми происходило бы измене

                  ние позиции ученика: от объекта научения - получателя информации, до активного субъекта учения, самостоятельно добывающего необходимую информацию (у ученика развиваются способности и появляются возможности решать в повседневной жизни реальные проблемы умениями, анализа, рефлексии, самооценки). Биология – наука о жизни, а жизнь, как известно, у человека одна и прожить ее любой человек должен так, чтобы ему было легко и комфортно в любой жизненной ситуации. "Надо прогнать с уроков бога сна Морфея и чаще приглашать бога смеха Момуса (Ш. Амонашвили). Игровые технологии позволяют формировать качества активного участника учебного процесса, находить и применять решения развивать способности адаптироваться в измененных условиях, учиться общаться. Это викторины, путешествия, подбор пословиц, поговорок, их анализ и объяснение с различных сторон (научной, гипотетической, анатомической, воспитательной и т. д.), составление сказок и рассказов (на их сюжете) и исправление неточностей и предположений. Как фрагмент игры-путешествия: "Путешествие лекарственного препарата в организме" (движение, где усвоится, что препятствует усвоению, как будет выводиться, скорость действия: препарат введен внутримышечно (ягодица) внутривенно (плечевая вена), таблетка под язык (перорально). Фрагмент игры "Аквариум". Двое учащихся получают проблемный вопрос по теме и пытаются найти ответ на него, обсуждая возможные варианты ответа вслух, а остальные учащиеся разделены на группы (до обсуждения): 1-я группа - ошибки в суждениях; 2-я группа – правильные суждения; 3-я –делает правильные выводы в суждениях учащихся. Такая интерпретация этой игры позитивно отражается на процессе развития умения общаться (социальная и коммуникативная компетенция) и доказывать свое мнение, что помогает состояться ученику как личности. Считаю очень эффективным метод игровой технологии для развития такой ключевой компетенции, как учебно-познавательная. Это имитация, например, научного журнала (последние достижения науки в области биологии). Учащиеся (работа проводится в группах) называют свой журнал, ищут информацию, анализируют ее и объясняют. Формы представления могут быть разными: рисунки таблицы схемы альбомы. Ролевые игры способствуют формированию целенаправленных действий учащихся, развивая коммуникативные, социальные, информационные и общекультурные компетенции. Например "путешествие в Царство "Высшие споровые растения" (7 класс) - это специалисты: биологи, историки, экологи, медики, ученые (работа осуществляется в группах с домашними заготовками). А в 11 классе - на тему "Генная инженерия - "за" и "против". Группы готовятся по таким же направлениям, но добавляются еще социологи и группа "перспективы развития". При этом каждый ученик чувствует себя в той или иной роли, но, самое главное, они должны доказать не только правильность своего утверждения, но и найти их неприемлемость. Для развития ключевых компетенций применяю прием работы с текстом учебника (работа в группах): интегрировать текст в схему (график); интегрировать текст в таблицу; составить задания на сопоставления, сравнения; составление памяток; на составление плана-конспекта; тезисного плана; составление кроссворда с вопросами составление кроссворда с ответами в тестах; разделить текст на части и озаглавить их; составить 3-5 вопросов к данной части текста. Задания распределяются дифференцированно или каждый ученик выбирает свой вариант, зная заранее уровень его оценивания. Все уроки стараюсь проводить так, чтобы активизировать мыслительную деятельность учащихся и максимально получать обратную связь, для чего применяю проблемные вопросы и ввожу проблемные ситуации, что повышает уровень мотивации к данной теме и предмету. Так, в 8 классе, при изучении темы "Размножение насекомых" привожу пример из книги Л. Керролла "Алиса в стране чудес": Алиса пожаловалась гусенице, что случившиеся в ней волшебные изменения привели ее в полное замешательство. Гусеница ответила, что в этом нет ничего удивительного и странного. Почему ответ гусеницы был таким? В 7классе, при изучении темы "Высшие споровые растения. Мхи" -задается вопрос: какими особенностями внешнего и внутреннего строения должны обладать наземные растения? Здесь учащиеся должны установить причинно-следственные связи, вспомнить виды тканей у растений и их функции. Многие биологические процессы отличаются сложностью и детям с образным мышлением тяжело усваивать абстрактное обобщение. Развитию их мышления способствуют интерактивные демонстрации – модели, позволяющие самостоятельно конструировать процесс, исправлять свои ошибки, самообучаться. В этом случае важнейшим моментом является демонстрация опытов, позволяющих разобраться в сложнейших физиологических процессах. Так, например, при изучении темы ВНД "Мышление. Роль головного мозга", этот пример в некоторой степени можно отнести и ТРИЗ-методике (технология освоения научных способов познания). При рассмотрении понятия "умозаключение" (обобщение, вывод) подчеркиваю, что оно не всегда приводит к правильным выводам, но и к ложным. Пример ложных умозаключений: из спичечной коробки достают 4 спички и вставляют их в щели между коробкой и крышкой; между головками этих спичек зажимают третью спичку. Над слегка приоткрытой коробкой получается фигура из спичек в виде буквы "П". Задача формируется так: если поперечную спичку зажечь посередине- какой из концов вспыхнет раньше – там, где есть головка, или там, где две головки? (огонь не успевает дойти до спичечных головок, поскольку спичка с прогоревшей серединой пружинит и вылетает. Вывод о том, что раньше должны вспыхнуть две спичечные головки – это верно, но в данном случае он ошибочен, т. к. действуют другие законы природы (сила сжатия, твердость и эластичность предметов) Для развития учебно-познавательной компетенции и творческих способностей учащихся применяю приемы и. принципы теории решения изобретательских задач. Здесь использую некоторые приемы педтехники в групповой форме по плану: наблюдение-гипотеза-эксперимент с вопросами: Что происходит? Зачем? Почему? Каким образом? Учащиеся выдвигают как можно больше гипотез (предположений) о причинах явления по схеме: постоянные условия (норма) – наблюдаемые результаты – вывод. План работы следующий: перечислите признаки объекта; сравните; найдите зависимость между признаками или признаком в зависимости от другого; сформулируйте результат наблюдения (происходящего) – "если… - то" Пример. Урок по теме "Строение и работа сердца". При остановке сердца, даже по истечению 20 мин., работу его можно восстановить путем непрямого или прямого массажа сердца, а также действием дефибриллятора. Объясните, что при этом происходит и как восстанавливается при этом деятельность сердца? (условие: сердце сохраняет свою целостность). Принципы педтехники реализую через приемы: а) "Удивляй". Человека лишают сна в течение нескольких дней (казнь в Древнем Китае) - он умирает, а в опытах И. П. Павлова на собаках при выработке условных рефлексов собака засыпала прямо в станке. Объясните эти факты (9 класс, тема "Сон и сновидения"). б) "Лови ошибку" (работа в группа). Зеленый кузнечик лучше летает, чем прыгает, при этом он может преодолевать большие расстояния, а личинка его червеобразной формы и очень прожорлива (8 класс). Межклеточная жидкость течет по специальным сосудам, иногда она может содержать лимфоциты, защищающие организм от болезнетворных бактерий. Она участвует в обменных процессах (9 класс). в) "Фантастическая добавка". Придумать и изобразить фантастический организм (растение, животное), объяснить свой рисунок (работа в группе). г) "Составь задачу или задачи" (с помощью конкретной информации). Большая синица в период вскармливания потомства может уничтожать насекомых по весу в 2 раза больше собственного веса. При наличии насекомых в больших количествах, синицы могут давать до 2-3 поколений, а в одной кладке может быть до 5-11 яиц, при этом масса птицы до 15 г., а за один раз птица приносит 4-7  г. пищи. Информационные компьютерные технологии не заменяют учителя, а делают общение с учениками более содержательным, индивидуальным и деятельностным, т. к. включает максимальное количество видов памяти: слуховую, зрительную, двигательную, эмоциональную. Учащиеся сами активно участвуют в процессе обучения, являются центром, в результате чего изучаемый объект или явление запоминаются с более глубоким пониманием его сути. ИКТ позволяет на практике использовать метод проектов, помогает учащимся обрести бесценный опыт аналитической и исследовательской деятельности в группах, дает возможность реализовать свои способности, развивает социокультурные компетенции. Так, при изучении темы "Индивидуальное развитие организма человека" (11 класс), предлагаю учащимся темы проектов: "Алкоголь и наследственность", "Венерологические заболевания и потомство человека", "Наследственные заболевания человека", "Генная инженерия – наука будущего?" Использую видеофильмы (как озвученные, так и с отключением звука), фрагменты фильмов на всех этапах урока, презентации к теме, созданные учащимися, Интернет-ресурс с различных сайтов, а так же поэзию (найти ошибку): Ты прав. Одним воздушным очертаньем, Я так мила Весь бархат мой с его живым миганьем - Лишь два крыла. …Не спрашивай: откуда появилась? Куда спешу? Здесь на цветок я летний опустилась И вот дышу… (А. Фет "Бабочка") Домашнее задание (8 класс, тема "Насекомые"): Какое насекомое по ночам грабит улья? Какие гусеницы идут кормиться определенным строем? Какая бабочка пробует пищу ногой? Высшая задача учителя в том, чтобы дать возможность каждому ученику проявлять потребность быть самим собой и развивать свои возможности саморегуляции. В жизни каждого человека очень важным является умение оценить себя, свои возможности, осознать трудности, выбрать наилучший путь достижения цели. Поэтому очень важно развивать эти умения путем воспитания навыков рефлексивных качеств ученика - осмысление своих собственных действий, понимая своего внутреннего состояния. Такие беседы особенно эффективны в конце урока после изученной темы. По словам Т. Бильрота: "Кто чувствует в себе силу сделать лучше, тот не испытывает страха перед признанием своей ошибки!" (он первым применил научный метод для определения музыкального таланта). Например, учащиеся отвечают на такие вопросы: Считаете ли вы данную тему актуальной? Какие вопросы темы были для вас сложными? Вы были активны на уроке? (Что вам мешало?) Как вы оцениваете свою работу на уроке? (работа с сигнальными карточками) Все ли вам удалось на уроке? (Почему?) Как вы усвоили учебный материал? (сигнальные карточки).

category: Методика та технологія


title: Значення та застосування системи спеціальних знань у сфері фізичної культури

description:
Особлива роль навчального предмета "Фізична культура" в порівнянні з іншими дисциплінами навчального плану загальноосвітніх шкіл, полягає в тому, що цей предмет є одним з небагатьох який спрямований на пізнання своєї людської природи, а не на вивчення світу навколо. Більше того, це поки єдиний на

                  вчальний предмет, в якому закладений потенціал практичної реалізації одного з найважливіших завдань пізнання, яке витікає з давньої мудрості, яка говорить: "Пізнай себе". Головний сенс цієї мудрості полягає в тому, що дійсно повне і об'єктивне пізнання навколишнього світу можливе тільки через пізнання самого себе, своїх можливостей і прагнень. Такий підхід до пізнання дійсності не втратив свого значення і в наші дні, а фізична культура представляє для цього унікальні можливості, потенціал яких на максимум ще не використовується в процесі викладання цього предмета в загальноосвітній школі. Для обґрунтування доцільності використання таких теоретичних знань необхідно звернути увагу і на те, що в залежності від індивідуальних особливостей життєдіяльності колишніх учнів, знання, що складають зміст тих чи інших дисциплін навчального плану загальноосвітньої школи, нерідко виявляються незатребуваними. Така доля не загрожує системі спеціальних фізкультурних знань. Справа в тому, що вся їх суть спрямована на сприяння зміцненню і підтримку на оптимальному рівні самого необхідного і дорогого чим обдарувала природа кожну людину - її здоров'я. Саме здоров'я, оптимальний фізичний стан організму є матеріальною основою для нормальної життєдіяльності та досягнення успіхів у будь-якій сфері людського буття. З цього випливає, що спеціальні знання з області фізичної культури покликані виконувати роль найважливішого чинника, що забезпечує повноцінне життя, досить повне розкриття найрізноманітніших задатків і здібностей, досягнення майстерності в будь-якому вигляді професійної діяльності. Це можливо досягти тільки шляхом всебічного підвищення рівня фізкультурних знань, якості освіти у сфері фізичної культури, більш пильної уваги до формування її інтелектуального компонента. Мова йде про необхідність засвоєння учнями реально існуючого і найтіснішим чином взаємопов’язаного, надзвичайно широкого спектру знань з різних галузей науки про людину, з метою формування уявлень про його фізичний потенціал, як матеріальної основи ефективної рухової, інтелектуальної та духовної діяльності. По відношенню до процесу фізичного виховання знання можуть бути розглянуті в двох аспектах: як один з компонентів змісту освіти, представлений у навчальному предметі "Фізична культура" (розділ "Теоретико-методичні знання"); як надбання кожного учня, яке він набуває в процесі навчання і може використовувати для досягнення цілей щодо збереження та зміцнення свого здоров'я, фізичного самовдосконалення, задоволення різних фізкультурно-спортивних інтересів і потреб. З цього випливає, що знання повинні представляти собою провідний компонент змісту у сфері фізичної культури. Без освоєння теоретичного матеріалу неможливо вирішити завдання освіти, що становить сутність загальноосвітнього предмета "Фізична культура". Разом з тим, практика показує, що викладання розділу "Теоретико-методичні знання", його активному та цілеспрямованому освоєнню учнями в даний час ще не приділяється належної уваги, хоч і відсутність у школярів теоретичних знань з фізичної культури різко знижує ефективність навчання і виховання, зменшує інтерес до занять фізичними вправами, заважає прищеплюванню учням позитивного ставлення і потреби в систематичних самостійних заняттях фізичною культурою. Значення теоретичного матеріалу обумовлено і тим, що він, хоча і не робить прямого і безпосереднього впливу на підвищення рухової активності, фізичного вдосконалення людини, тим не менш, сприяє суттєвому підвищенню цілеспрямованості та ефективності процесу фізичного виховання. Одна з особливостей знань з фізичної культури полягає в їх високого ступеня прикладності. Вони покликані допомогти учням раціонально застосовувати практичні вміння та навички для зміцнення здоров'я, розвитку фізичних якостей, освоєння різноманітних рухових дій. Поряд з цим, вони також сприяють підвищенню рівня загальної освіченості та ерудиції учнів. Велика роль знань у формуванні щиро зацікавленого ставлення до занять фізичними вправами, в правильному розумінні й оцінці соціальної значущості фізичної культури як суспільного явища. Завдяки знанням інструктивно-методичного характеру учні отримують можливість грамотно з урахуванням особливостей і можливостей власного організму організовувати самостійні заняття фізичними вправами. Незамінна роль теоретичного матеріалу в справі формування мотиваційно-ціннісних орієнтацій і переконань, без яких неможливо дійсно ефективне використання засобів фізичної культури. Якісне освоєння теоретичного матеріалу, підвищуючи рівень загальної освіченості та ерудиції, ефективно сприяє загальному розвитку учнів. Незважаючи на таке велике значення, питань засвоєння теоретичного матеріалу з фізичної культури в школі вчителі не приділяють належної уваги. Ігнорують розроблену загально прийняту методику формування знань з предмету, але це відбувається за наявності ряду об'єктивних причин, які істотно ускладнюють процес викладання і засвоєння теоретичного матеріалу, головними з яких є: його неоднорідність, приналежність до різних областей наукових знань (гігієна, соціологія, історія, фізіологія, анатомія, теорія і методика фізичної культури та ін.), різнорівнева складність, різна ступінь прикладного значення, матеріально-технічна забезпеченість. Такий стан вимагає реалізації різних форм і методів які в найбільшій мірі відповідають особливостям того чи іншого конкретного матеріалу. Тому для реалізації більш ефективної технології викладання і засвоєння теоретичного матеріалу необхідно більш детально зупинитися на розгляді його ролі і особливостей, як елемента освіти у сфері фізичної культури. У галузі фізичного виховання школярів система спеціальних знань характеризується наступними параметрами: обсягом теоретичного матеріалу, що входить в неї; складом видів знань (фактів, понять, законів, принципів і т. п.), що існують у рамках відповідної науки та включених у зміст навчального предмета "Фізична культура". Структурна організація навчального матеріалу, що входить у цей предмет, знаходить відображення в його угрупованні за ознакою однорідності змісту. Орієнтуючись на цю ознаку, весь теоретичний матеріал можна поділити на групи за рівнем складності і ступеня прикладності по відношенню до конкретних практичних модулів навчальної програми. За цими ознаками теоретичний матеріал навчального предмета "Фізична культура" в загальноосвітній школі може бути розділений на: Предметно-наукові знання - знання про певні способи рухової діяльності, фізичного розвитку і вдосконалення особистості, які стимулюють учнів до пошукової діяльності системи фізичних вправ, адекватних індивідуальним особливостям фізичного стану. Предметно-наукові знання можуть бути продуктивними за умови, якщо вони є системою: уявлень на першому ступені навчання (початкова школа); понять на другому ступені навчання (середня школа); понять і законів, що є складовими наукової теорії на третьому ступені навчання (старша школа). На кожному ступені навчання слід виділяти ті системно оформлені наукові знання, які максимально відповідають віковим особливостям школярів. Крім предметно-наукових у навчальному процесі використовується і комплекс допоміжних знань: нормативно-профілактичних, контрольно-оцінювальних, історико-наукових, між наукових та міжпредметних. Нормативно-профілактичні знання визначають вимоги вивчення конкретного способу діяльності. Цей вид знань поєднує знання гігієнічних норм занять фізичними вправами, правила техніки безпеки протягом занять фізичною культурою і спортом у різних умовах, правила надання першої долікарської допомоги при травмах і пошкодженнях на заняттях або спортивних змаганнях. Контрольно-оцінювальні знання, крім формування емоційно-ціннісного відношення до об’єкта пізнання, покликані надавати школярам знання з контролю самопочуття, в процесі і після виконання фізичних вправ. Тобто вони сприяють вихованню емоційно-мотиваційної сфери учнів і водночас є засобом запобігання небажаних наслідків активної рухової діяльності і самокорекції фізичного стану. Контрольно-оцінювальні знання позначають певні норми ставлення до тих чи інших об’єктів, їх значення, у тому числі до різних знань в тій чи іншій сукупності систем об’єктів. Цей вид знань важливий для формування ставлення, усвідомленої питомої ваги різних знань, реальних об’єктів, для формування системи цінностей особистості. Історико-наукові знання дають змогу розкрити учням процес пізнання і його рушійні сили, розвиток знань уведення людського чинника в навчальний предмет, орієнтований на вивчення природи людини. Історико-наукові знання важливі для формування наукового і творчого мислення, виховання емоційно-мотиваційної сфери школяра. Вони виконують виховну і розвивальну функції. До міжнаукових можна віднести знання з фізіології, гігієни, теорії і методики певного виду спорту. Враховуючи специфіку навчального предмета "Фізична культура", в реальному навчальному процесі використовуються логічні знання. На наявність міжпредметних знань і необхідність їх застосування вказував ще Я. А. Коменський: "Усе, що перебуває у взаємному зв’язку, повинно викладатися в такому самому зв’язку". Основними функціями міжпредметних знань є освітня, виховна, розвивальна. Методологічна функція знань полягає в забезпечені єдності різноманітних процесів і явищ, що вивчаються різними навчальними предметами. У зв'язку з вищевикладеним стає очевидним, що проведення тільки практичних занять (що, на жаль, характерно для переважної більшості шкіл) вкрай обмежує можливості освоєння дуже важливого теоретичного матеріалу, який, власне, і являє собою головний зміст загальної середньої освіти у сфері фізичної культури. Формування спеціальних знань у процесі навчальних занять з фізичної культури в школі, підпорядковуючись загальним закономірностям педагогічного процесу, має свої характерні особливості, які треба враховувати при їх цілеспрямованому засвоєнні. Специфіка викладання навчального предмета обумовлює необхідність дотримання таких вимог: Використовувані засоби і методи повинні не тільки забезпечувати повноцінність засвоєння знань, а й сприяти підвищенню рухової активності учнів. Це стає досяжним при високому ступені взаємозв'язку освоюваного матеріалу з вмістом практичної фізкультурно-спортивної діяльності, коли потреба в його засвоєнні є усвідомленою і очевидною, обумовленої характером і завданнями практичної діяльності. Форми і методи повідомлення (отримання) і засвоєння теоретичного матеріалу повинні відповідати особливостям його конкретного змісту, рівнем складності і ступеня прикладності стосовно змісту та завданням практичних занять. Зміст освоюваного теоретичного матеріалу має стимулювати прагнення до пізнання особливостей і можливостей власного організму займаються, забезпечувати формування практичних навичок оперативного самоконтролю за станом організму під впливом занять фізичними вправами, дозволяти вносити своєчасні корективи в практику їх застосування на основі аналізу даних самоконтролю. Засвоєння матеріалу має передбачати реалізацію міжпредметних зв'язків, тобто використання знань з інших навчальних предметів, насамперед таких, як: історія, фізіологія, анатомія, фізика, хімія. Зрештою засвоєння теоретичного матеріалу має сприяти усвідомленню необхідності активної самостійної навчально-пізнавальне діяльності, спрямованої на вирішення завдань самовиховання і фізичного самовдосконалення. Загальний науковий рівень знань в галузі фізичної культури досить високий. Їх найбільш яскравою характерною рисою є те, що вони виробляються і формуються на стику найрізноманітніших наукових дисциплін: педагогічних, психологічних, математичних, гуманітарних і природно наукових і т. п. Даним обставиною обумовлений той факт, що з усіх дисциплін навчального плану загальноосвітньої школи, фундаментальні теоретичні знання з фізичної культури є самими інтегрованими і багатогранними, а тому одними з найскладніших за змістом і технології викладання і засвоєння. Рівень знань у галузі фізичної культури може бути різним і виявлятися в різному ступені складності: від простого опису елементарних фактів до викладу теоретичного матеріалу на міжпредметному рівні. При цьому ступінь їх складності співвідноситься з тією чи іншою щаблем абстракції. Чим вище ступінь абстракції теоретичного матеріалу, тим складніше виявляється та чи інша тема, або навчальна дисципліна в цілому. І справа тут не просто в додаткових витратах часу та праці, а в тому, що вивчення матеріалу на більш високому рівні абстракції вимагає перебудови стилю мислення. Вивчення явищ у навчальному процесі з фізичної культури можна зіставити з чотирма послідовними ступенями абстракції: Сходинка "А" - феноменологічна. На цьому ступені зміст навчальної дисципліни являє собою простий опис фактів і явищ, що спирається на використання життєвих понять. Вона передбачає формування загальних уявлень про зміст фізичної культури, основних аспектах збереження здоров’я і т. п. Дана щабель вивчення реалізується на самих початкових етапах освіти, дозволяє накопичити знання про факти для подальших узагальнень. Сходинка "Б" - аналітико-синтетична На цьому ступені зміст навчальної дисципліни передбачає пояснення природи, властивостей об'єктів, закономірностей протікання явищ, закладаються основи мови науки (понять, суджень і т. п.) По відношенню до змісту фундаментальних фізкультурних знань ця ступінь передбачає пояснення суті фізіологічних та психолого-педагогічних закономірностей фізичного виховання, засобів і методів формування рухових умінь і навичок, сприяння розвитку фізичних якостей, розкриттю змісту основних понять науки про фізичну культуру. Сходинка "В" - прогностична. Цей ступінь абстракції передбачає вивчення моделей процесів, аналіз законів і властивостей явищ, освоєння сучасної термінології. Стосовно до знань з області фізичної культури, на цьому ступені демонструються і аналізуються знання, що лежать в основі оздоровчої фізичної культури, тренування основних фізіологічних систем організму, методів лікарсько-педагогічного контролю і самоконтролю в процесі занять фізичними вправами, спортом, засоби і методи самовиховання і фізичного самовдосконалення. Сходинка "Г" - аксіоматична. Припускає високий ступінь спільності, інтегрованості знань. Зміст навчальної дисципліни охоплює великий обсяг матеріалу, що дозволяє робити точний і довгостроковий прогноз ходу явищ на основі відносно невеликого числа загальних принципів і положень. Виклад матеріалу спирається на міждисциплінарний науковий мову. Стосовно до галузі фізичної культури характеризується високим рівнем знання і глибоким розумінням основних закономірностей і принципів функціонування фізичної культури як явища суспільного життя. Наявністю власних суджень, поглядів щодо основних проблем і перспектив розвитку даного явища, що ґрунтуються на глибокому розумінні міждисциплінарних зв'язків і відносин, завдяки чому вони стають особистою точкою зору, переконаністю людини. Наука і відповідна навчальна дисципліна стають повноцінними, "набувають своє обличчя", на щаблях абстракції "Б" і "В", коли з'являється можливість чіткого визначення предмета вивчення, позначення меж науки, визначаються і наповнюються змістом її основні поняття. Подання матеріалу на більш низькому рівні складності ("А" - феноменологічна щабель абстракції) з'явилося б недостатнім по відношенню до вимог, що пред'являються до навчальних дисциплін, пропонованим для вивчення в старшому шкільному віці. Найвищий рівень складності подання матеріалу ("Г" - аксіоматична щабель абстракції) більш характерний для підручників і навчальних посібників системи вищої професійної освіти. Формування спеціальних знань є не тільки основою забезпечення освіти у сфері фізичної культури, а й головною умовою активного прилучення до фізкультурної діяльності, реалізації діяльнісного підходу в освоєнні цінностей фізичної культури. Досягнення такого результату передбачає вирішення наступних важливих завдань: якісного освоєння інструктивно-методичних знань; проведення практико-методичної підготовки; освоєння методів самовиховання і фізичного самовдосконалення; формування фізкультурно-спортивних інтересів і потреб та їх активну реалізацію в повсякденному життєдіяльності, що забезпечує перехід від "примусової" системи навчального процесу до системи широкого самовизначення у сфері фізичної культури. Освоєння інструктивно-методичних знань має здійснюватися на заняттях теоретичного та інструктивно-методичного характеру. У процесі цих занять учні повинні усвідомити і засвоїти суть методичних прийомів впливу на організм засобами фізичної культури, ознайомитися з основними закономірностями фізичного розвитку та доцільного впливу на вдосконалення фізичних кондицій і координаційної підготовки. Навчальні заняття інструктивно-методичного характеру обов'язково повинні доповнюватися самостійними формами методичного освіти, такими, наприклад, як робота з літературою, розробка програм самостійних занять з різною спрямованістю, знаходження відповідей на поставлені питання та ін. Практико-методична підготовка повинна здійснюватися в процесі інструктивно-методичних і практичних занять шляхом систематичного виконання комплексів таких практичних завдань, як: складання і проведення комплексів ранкової гігієнічної гімнастики; складання і проведення комплексів вправ у режимі дня; проведення вправ розминки, організація та проведення рухливих ігор; складання і проведення комплексів для сприяння розвитку окремих фізичних якостей, формуванню рухових навичок; участь в організації масових фізкультурно-оздоровчих заходів; участь в організації та суддівстві спортивних змагань тощо. Одне з провідних місць у системі фізичного виховання школярів повинне займати освоєння методів самовиховання і самовдосконалення. Спеціальна підготовка в даному напрямку включає інформацію про її зміст, основних методах і формах, а також практичне освоєння і використання цих методів у повсякденному житті. При цьому учні повинні акцентувати свою увагу на виконанні наступних дій і завдань: уточнити особисті мотиви здійснення процесу самовдосконалення; усвідомити особисті потреби та інтереси в фізкультурної діяльності і визначити шляхи їх задоволення; в кожному навчальному занятті намагатися вибрати інформацію, корисну для організації самостійної роботи; виховувати в собі вольові та інші позитивні особистісні якості шляхом систематичного подолання труднощів, що виникають при виконанні фізичних вправ; вчитися загартовувати свій характер за допомогою засобів фізичної культури, виробляти постійну готовність до вирішення складних життєвих завдань; прагнути до поглиблення спеціальних знань з області фізичної культури, фізіології, анатомії, психології, валеології тощо. Таким чином, прилучення до активної самостійної фізкультурної діяльності виявляється неможливим без засвоєння теоретичних, інструктивно-методичних знань і умінь, без оволодіння способами самовиховання і фізичного самовдосконалення. Для самоконтролю за якістю придбаних знань необхідно мати уявлення про три рівні їх засвоєння. Перший рівень проявляється в усвідомленому сприйнятті навчальної інформації та запам'ятовуванні її змісту. Досягнення другого рівня засвоєння знань забезпечує вміння застосовувати їх у практичній діяльності. Третій рівень характеризується сформованістю вмінь застосовувати отримані знання творчо, самостійно, змінюючи у нестандартних умовах. Досягнення третього рівня засвоєння знань забезпечує можливість ефективної організації самостійних занять фізичними вправами, створення умов систематичного самовдосконалення на основі реалізації концепції: "Я сам собі тренер". Реалізація такого підходу в практиці самовдосконалення можлива тільки за умови оволодіння необхідними знаннями на третьому рівні їх засвоєння і досить повного і різнобічного пізнання своїх особистісних, індивідуальних особливостей і фізичних можливостей власного організму. Дана обставина передбачає необхідність активної, цілеспрямованої діяльності в області самопізнання. Ще в глибоку давнину в Греції над входом до храму Аполлона в Дельфах було накреслено: "Пізнай себе". Згодом ці слова стали девізом цілого філософського вчення, заснованого на уявленні про те, що пізнання навколишнього світу йде через пізнання себе, своїх можливостей і прагнень. Такий підхід до пізнання дійсності не втратив свого значення і в наші дні, а фізична культура, знання, складові її інтелектуальну основу, становлять для цього унікальні можливості. Література 1. Васьков Ю. В. Добір і конструювання теоретичного компонента змісту фізкультурної освіти в загальноосвітній школі / Васьков Ю. В. - Х. ХОІУВ, 1997. – 199. 2. Андріанов В. Є. Макаренко Н. Г. Духовний потенціал фізичної культури // Теорія та методика фізичного виховання. №5 (25). – 2006. 3. Шамардіна Г. М., Долбишева Н. Г. Характеристика теоретичного, методичного та практичного рівня знань про фізичне виховання старшокласників / Шамардіна Г. М., Долбишева Н. Г. // Теорія та методика фізичного виховання. - №9 (35). – 2007. 4. Москаленко П. Г. Навчання як педагогічна система/ Москаленко П. Г. Тернопіль. ТДПІ, 1995. – 144с.

category: Методика та технологія


title: Роль гри у формуванні навчальної діяльності учня

description:
Основне завдання, яке стоїть перед вчителями початкових класів – покращити всебічний розвиток молодших школярів, виховувати в них відчуття прекрасного, формувати високі естетичні смаки, вміння розуміти та цінити красу і багатство рідної природи, любов до своєї Батьківщини. Світ постає перед дитин

                  ою в образах, звуках, фарбах, іграх. Гра входить у життя дитини з раннього віку. Граючись, діти глибше пізнають життя, набувають різних навичок та вмінь. Тому не дивно, що гра викликає такий інтерес і у непосидючих хлопчиків, і у сором'язливих дівчаток. Перевтілюючись у персонажів гри вони стають сміливими і безстрашними, вольовими і кмітливими. Під час гри формуються високі моральні якості школярів: доброта, чуйність, уміння поступитися своїми інтересами в ім'я колективу. Переборювати труднощі, долати перешкоди. Гра допомагає задовольнити дитячу допитливість, залучає до активного пізнання оточуючого світу. Навчатись, граючись! Ця ідея цікавила багатьох педагогів та вихователів. Практично вирішити цю проблему зміг наш сучасник, добре відомий всім Ш. О. Амонашвілі. Він показав, як через гру можна ввести в складний світ пізнання. Ш. О. Амонашвілі грає, спілкуючись зі своїми учнями. І це важливе вміння дорослої людини стати на один рівень з дитиною щедро винагороджується – блиском допитливих очей, живою активністю сприймання, щирою любов'ю до вчителя. Для навчання через гру існують дидактичні ігри. Головна їх особливість у тому, що завдання дітям ставляться у ігровій формі. Діти граються, не підозрюючи, що засвоюють якісь знання, оволодівають навиками дій з певними предметами, Вчаться культурі спілкування один з одним. Кожна дидактична гра має пізнавальний та виховний зміст, ігрове завдання, ігрові дії, ігрові та організаційні відносини. Пізнавальний та виховний зміст визначається як мета, тобто те, що дорослий бажає досягнути, заради чого організовує гру. Ця мета, конкретизується в доступній для дитини формі – в ігровому завданні, яке, звичайно, цікавить дітей, але разом з тим, породжує запитання: як це зробити? Про способи виконання ігрового завдання говориться в правилах гри, цікавих та зрозумілих дітям. У правилах гри закладено і більш глибокий зміст – пізнання світу та виховання певних моральних якостей. А для дітей правила важливі як способи вирішення ігрової задачі, досягнення успіху. Кожен з названих структурних компонентів має своє певне призначення, але всі вони разом, а головне – у взаємозв'язку, спонукають дітей до пізнавальної та практичної діяльності. Дидактичні ігри сприяють створенню умов для самоорганізації дітей. Роль педагога в тому, щоб зв'язати в єдності всі структурні компоненти гри і як найкраще використати її потенціальні можливості. Адже молодші школярі ще не в змозі самостійно проводити гру. Як же поєднати зусилля педагога та самостійну діяльність дітей під час проведення дидактичних ігор? Перш за все потрібно приготувати необхідний матеріал. До цього треба залучати дітей. Вони завчасно можуть виготовити емблеми, символи. Під час підготовки матеріалу з дітьми обговорюється ігрове завдання, правила, хід гри. Важливо, щоб діти чітко зрозуміли, що потрібно зробити, якого результату важливо досягти ігровими діями. Успішно виконане ігрове завдання вважається лише при умові дотримання правил гри, в які входять норми поведінки при спільній діяльності. Якщо їм не надавати належного значення і в центрі уваги дітей виявляється виграш, вони домагатимуться його будь-якою ціною, а правила здадуться їм чимось не потрібним, а той перешкодою в досягненні успіху. Змінити таке ставлення дітей до правил гри допоможе наполегливість учителя та мотив – хто порушив правила гри, виграш - не зараховується. Перед дітьми виникає протиріччя. Якщо дотримуючись правил, важче досягти успіху, якщо ні – легше обіграти інших. Тоді в центрі уваги дітей з'являються такі моральні поняття, як чесність та справедливість у відношенні один до одного. Головне завдання учителя - розвивати у дітей вимогливість один до одного, уважне, але й критичне відношення до ровесників. В побудові ігор можна виділити три типові ситуації: діти індивідуально не залежно один від одного, виконують завдання; діти, виконуючи ігрове завдання, входять в контакт один з одним: правильне розв'язання завдання однією дитиною впливає на успіхи інших; найбільш складні ігри з двома формами взаємодій - в середині групи і між групами: вони виховують почуття відповідальності, взаємодопомоги. Тип відношень у грі зумовлює особливості її організації, більшу або меншу самостійність дітей. Діти краще виконують завдання, якщо гра побудована на відомому їм змісті. Але в кожній грі передбачається не лише повторення відомого але й пізнання нового. Дидактичну гру слід використовувати як ланку між навчальною та самостійною ігровою діяльністю. Успіх проведення гри залежить від настрою учителя. Успіх забезпечений, якщо гра приносить насолоду не лише дітям, а й дорослим. Дидактичні ігри можна використовувати на всіх уроках: на читанні, письмі, математиці, образотворчому мистецтві. Навчально-виховний процес у початковій школі необхідно організувати так, щоб гра залишалася присутньою як найбільш засвоєна малюками форма діяльності. Дидактичні ігри у початковій школі активізують інтерес та увагу дітей, розвивають пізнавальні здібності, кмітливість, уяву, закріплюють знання, вміння та навички, а також виконують роль емоційної розрядки. За допомогою гри створюється атмосфера доброзичливості, емоційного піднесення, вільного вибору. Вона викликає позитивні емоції та інтерес до навчання. Для дітей молодшого шкільного віку, а особливо шестиліток, ігрова діяльність має велике значення, бо є найбільш доступною формою діяльності та ефективним засобом навчання і творчого розвитку особистості.

category: Методика та технологія