title: Презентація на тему «Сонце та його будова»

text:
Сонце та його будова
Презентацію підготувала:
Учениця 11-Б класу
Матюшенко Зоряна
Сонце
Сонце — центральне світило у Сонячній системі. Події та явища, що відбуваються на ньому, значною мірою визначають процеси, які відбуваються на планетах, зокрема і на планеті Земля.
Водночас Сонце — типова жовта зоря серед багатьох мільярдів інших, що населяють нашу Галактику. Завдяки винятковій близькості до Землі Сонце — єдина зоря, на поверхні якої ми бачимо окремі деталі і чиї властивості порівняно з іншими зорями добре вивчені.

Внутрішня будова Сонця
Всередині Сонця (під фотосферою) виокремлюють такі структурні шари:
сонячне ядро — внутрішня частина, де відбуваються термоядерні реакції, простягається до 173 тис. км від центру;
зона променистого переносу, в якій перенесення енергії від центральної частини до верхніх шарів відбувається переважно шляхом випромінювання, простягається від ядра до 494 тис. км від центру;
конвективна зона, в якій перенесення теплової енергії відбувається переважно шляхом конвекції, тобто рухами розпеченого газу, і яка простягається до видимої поверхні Сонця.

Атмосфера і «поверхня» Сонця
Сонце здається ідеально круглим диском, яскравість якого дещо зменшується від центра до чітко окресленого краю. Цей факт дозволяє ввести поняття «поверхні» Сонця, хоча насправді, як у будь-якої газової кулі — поверхні у звичному для нас розумінні у нього немає. Є плавне зменшення густини з висотою від стану умовно щільного до дуже розрідженого.

Сонце має складну будову як внутрішніх, так і зовнішніх шарів. Зовнішні шари Сонця — це його атмосфера, яку умовно поділяють на три концентричні оболонки:
Фотосфера;
Хромосфера;
Сонячна корона.
1.) Фотосфера
Фотосфера (з грец. — «сфера світла») — це найнижчий і найщільніший шар атмосфери, 300 км завтовшки, від якого ми отримуємо основний потік сонячного випромінювання. Оскільки товщина фотосфери становить не більше однієї тритисячної частки радіуса Сонця, саме її умовно на-зивають поверхнею Сонця.
Фотосфера має жовто-білий колір і густину, в сотні разів меншу від густини атмосфери при поверхні Землі. Температура фотосфери зменшується з висотою, і той її шар, випромінювання якого сприймає людське око, має температуру біля 6 000 К. За таких умов майже всі молекули розпадаються на окремі атоми і лише у верхніх шарах зберігається відносно небагато найпростіших молекул, таких як Н2, ОН, СН.

2.) Хромосфера
Хромосферу можна побачити під час повного сонячного затемнення у вигляді вузького жовто-червоного кільця.
Товщина хромосфери становить 12-15 тис. км, а температура зростає від 4 500 К на межі з фотосферою до 100 000 К у її верхніх шарах.
Сонячна хромосфера дуже неоднорідна: в ній є довгасті, схожі на язики полум'я утворення — так звані спікули. Тому хромосфера нагадує траву, що горить. Час життя окремої спікули — до 5 хв, діаметр біля основи — від 500 до 3 000 км, температура у 2-3 рази вища, а густина менша, ніж у фотосфері. Речовина спікул піднімається із хромосфери в корону і розчиняється в ній. Таким чином, через спікули відбувається обмін речовини хромосфери з короною, яка лежить вище.

3.)Сонячна корона
Сонячна корона простягається на висоту в кілька сонячних радіусів, поступово переходячи у міжпланетний простір. Температура її на межі з хромосферою становить 100 000 К, а далі зростає до 2 000 000 К. Корона у мільйон разів менш яскрава, ніж фотосфера, і не перевищує яскравості Місяця у повні, а тому спостерігається лише під час повної фази сонячного затемнення чи за допомогою спеціальних телескопів. Корона не має чітких обрисів, її неправильна форма змінюється з часом. Найвіддаленіші частини корони не утримуються сонячним тяжінням, і тому речовина корони неперервно витікає в міжпланетне середовище, формуючи явище сонячного вітру. Речовина сонячного вітру складається в основному з ядер водню (протонів) і гелію (а-частинок). Біля основи корони швидкості частинок не перевищують 0,3 км/с. Але на відстані орбіти Землі їхні швидкості досягають 500 км/с за концентрації частинок 1-10 в 1 см3.Поширюючись на величезну відстань, аж за орбіту Сатурна, сонячний вітер утворює велетенську геліосферу, яка межує зі ще більш розрідженим міжзоряним середовищем.

Хімічний склад
Хімічний склад (за кількістю атомів) визначено з аналізу сонячного спектра:
водень становить близько 90%;
гелій — 9,88%;
інші елементи — порядку 0,1%, зокрема: на 1 млн атомів водню припадає 851 атомів кисню, 398 вуглецю, 123 неону, 100 азоту, 47 заліза, 38 магнію, 35 кремнію, 16 сірки, 4 аргону, 3 алюмінію, по 2 атоми нікелю, натрію і кальцію, а також зовсім небагато всіх інших елементів.
Речовина Сонця дуже іонізована, тобто атоми втратили свої зовнішні електрони й разом з ними стали вільними частинками іонізованого газу — плазми.

Cонячні цикли
Спостерігаючи сонячні плями в телескоп, Галілео Галілей помітив, що вони пересуваються вздовж видимого диска Сонця. На цій підставі він зробив висновок, що Сонце обертається навколо своєї осі. Кутова швидкість обертання світила зменшується від екватора до полюсів, точки на екваторі здійснюють повний оберт за 25 діб, а поблизу полюсів зоряний період обертання Сонця збільшується до 30 діб. Земля рухається по своїй орбіті в тому ж напрямку, в якому обертається Сонце. Тому відносно земного спостерігача період його обертання більший і пляма в центрі сонячного диска знову пройде через центральний меридіан Сонця через 27 діб.

Спостереження Сонця
У 1905 році Джордж Еллері Гейл в обсерваторії Маунт-Вілсон встановив перший сонячний телескоп побудований в невеликій обсерваторії, і зайнявся пошуком відповіді на проблему походження плям на Сонці, відкритих Галілеєм. Джордж Хейл відкрив, що плями на Сонці викликані магнітним полем, оскільки воно призводить до зниження температури поверхні. На сьогодні Сонце регулярно спостерігають із численних наземних обсерваторій. Проте найбільш детальну та цінну інформацію про природу та активність нашої найближчої зорі можна отримати лише за допомогою орбітальних телескопів таких як SOHO, Обсерваторія сонячної динаміки та інші.
Цікаві факти
Сонце містить у собі 99,87% маси усієї Сонячної системи;
Середня густина Сонця становить всього 1,4 г/см³, тобто дорівнює густині води Мертвого моря;
Кожну секунду Сонце випромінює в 100 000 разів більше енергії, ніж людство виробило за всю свою історію;
Питома (на одиницю маси) енерговитрата Сонця — всього 2×10-4 Вт/кг, тобто приблизно така ж, як у купи гнилого листя;
8 квітня 1947 року на поверхні південної півкулі Сонця було зафіксовано найбільше скупчення сонячних плям за весь час спостережень. Його довжина становила 300 000 км, а ширина — 145 000 км. Воно було приблизно в 36 разів більше за площу поверхні Землі і його можна було легко розгледіти неозброєним оком під час заходу Сонця;
Кількість сонячних плям та інтенсивність випромінювання Сонця корелюють між собою. Цікаво те, що сонячна сталазазвичай на кілька десятих відсотка вища, коли кількість сонячних плям найбільша.

                 Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Історія розвитку вчення про будову атома»

text:
Історія розвитку вчення про будову атома.
Ядерна модель атома
Відкриття атома
        Наприкінці ХІХ і на початку ХХ ст. у фізиці було отримано кілька визначних дослідних фактів, які привернули увагу вчених до мікросвіту. Це відкриття рентгенівського випромінювання (1895р., В.К. Рентген, І. Пулюй), радіоактивності (1896 р., А. Беккерель), електрона (1897 р., Дж.Дж. Томсон). Вони ставили під сумнів погляди давніх учених про неподільність атома, суперечили усталеним класичним уявленням про будову речовини, спонукали до поглиблення знань про явища, які відбуваються в мікросвіті.
           У 1897 р. англійський фізик Дж.Дж. Томсон експериментально відкрив електрон як складову частинку атома і носія найменшого електричного заряду. Він припустив, що атом - це позитивно заряджена куля, всередині якої міститься негативно заряджені електрони. Рівномірність їх розподілу в об'ємі кулі та рівність позитивного і негативного зарядів зумовлюють електричну нейтральність атома.
Е.Резерфорд
        У 1911 р. англійський фізик Е. Резерфорд, досліджуючи разом зі своїми співробітниками проходження а-частинками тонких металевих пластинок, установив, що ці заряджені частинки певним чином розсіюються в речовині. Вузький пучок швидких альфа-частинок спрямовувався на тонку золоту чи платинову пластинку ,  за якою розміщувався екран. здатний фіксувати їх попадання на екран спалахами. За допомогою спеціального оптичного пристрою можна було спостерігати і вимірювати кут відхилення альфа-частинок.Більшість із них рухалася майже прямолінійно( кут відхилення альфа-частинки становив 1-2 градуси). Проте незначна їх частина відхилялася на більші кути; були зафіксовані навіть такі альфа-частинки, які після розсіювання змінювали напрям руху на протилежний (альфа-частинки>90 градусів).
Щоб пояснити одержані результати, Резерфорд припустив, що атом є складним утворенням, схожим на Сонячну систему: всередині його міститься позитивно заряджене ядро, навколо якого обертаються електрони. Його розрахунки показали. що в ядрі зосереджена практично вся маса атома, але його розміри набагато менші за самий атом. Вимірювання показали, що лінійні розміри атома становлять 10-10м, а радіус його ядра дорівнює приблизно 10-15 м.Таким чином, на підстальних даних Е, Резерфорд запропонував ядерну модель атома, яка узгоджувалася з результатами його дослідів і пояснівала багато інших явищ. пов'язаних із будовою атома.
Будова атома:
  ЯК ВИГЛЯДАЄ АТОМ:      Як виглядає атом:
Презентацію підготувала учениця 11-б класу Ягупова Крістіна
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Електромагнітні хвилі в природі і техніці» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Микола Гурович Куліш» (варіант 1)

text:
Микола Гурович Куліш

5 грудня 1892 р. – народився в с. Чаплинка на Херсонщині.

1901 – 1905 рр. – навчався у початковій школі с. Чаплинка
1909 р. – закінчив у м. Олешки училище і вступив до приватної гімназії
1913 р. – екстерном закінчив                       гімназію

1914 – вступив до Одеського університету, але не зміг його закінчити, бо почалася Перша світова війна

1915 – 1917 рр. – Перебував на фронті

1917 р. – повернувся до м. Олешки

Готували:
  Макаренко Галина
                      та
  Гнатюк Людмила


Презентація на тему «Правило Ленца. Явление самоиндукции. Энергия магнитного поля»


Презентація на тему «Видимое движение планет»


title: Презентація на тему «Інфрачервоне випромінювання» (варіант 1)

text:
Інфрачервоне випромінювання
Інфрачервоне випромінювання — оптичне випромінювання з довжиною хвилі більшою, ніж у видимого випромінювання, що відповідає довжині хвилі, більшій від приблизно 750 нм.
Людське око не бачить інфрачервоного випромінювання, органи чуття деяких інших тварин, наприклад, змій та кажанів, сприймають інфрачервоне випромінювання, що допомагає їм добре орієнтуватися в темряві.
Інфрачервоні промені випромінюються всіма тілами, що мають температуру вищу за абсолютний нуль, максимум інтенсивності випромінювання залежить від температури.
Інфрачервона камера для комфортного водіння в нічний час

При підвищенні температури максимум зміщується в бік коротших хвиль, тобто в напрямку видимого діапазону. У зв'язку із залежністю спектру та інтенсивності інфрачервоного випромінювання від температури його часто називають тепловим випромінюванням.
              Приблизно 52% загальної інтенсивності випромінювання Сонця над поверхнею моря в сонячний день припадає на інфрачервоний діапазон.
Класифікація за довжиною хвилі
За визначенням Міжнародної комісії з освітленості за довжиною хвилі інфрачервоне випромінювання підрозділяється на три діапазони:
— від 700 до 1400 нм, ближнє інфрачервоне випромінювання
— від 1400 до 3000 нм, середнє інфрачервоне випромінювання
  — від 3000 нм до 1 мм. далеке інфрачервоне випромінювання
Одним із застосувань інфрачервоного випромінювання є прилади нічного бачення, що реєструють теплове випромінювання предметів оточення і перетворюють його у видиме зображення. У військовій техніці інфрачервоні промені використовуються також для наведення ракет на теплове випромінювання літаків і гелікоптерів.
Крім того, останнім часом інфрачервоне випромінювання дедалі частіше починають застосовувати для обігріву приміщень та вуличних просторів.
Інфрачервоні обігрівачі використовуються для організації додаткового або основного опалення у приміщеннях, а також для локального обігріву вуличного простору.
Інфрачервоні випромінювачі застосовують у промисловості для сушіння лакофарбових поверхонь.
Інфрачервоний метод сушіння має істотні переваги перед традиційним, конвекційним методом. У першу чергу це, безумовно, економічний ефект. Час роботи і витрачена енергія при сушінні інфрачервоними променями менше тих же показників при традиційних методах.
 Особливістю застосування ІЧ-випромінювання в харчовій промисловості є можливість проникнення електромагнітної хвилі у такі капілярно-пористі продукти, як зерно, крупа, борошно тощо на глибину до 7 мм.
Ця величина залежить від характеру поверхні, структури, властивостей матеріалу і частотної характеристики випромінювання.
Електромагнітна хвиля певного частотного діапазону надає не тільки термічне, а й біологічний вплив на продукт, сприяє прискоренню біохімічних перетворень в біологічних полімерах


title: Презентація на тему «Электрический ток в жидкостях»

text:
ПрезентацияНа тему: «Электрический ток в жидкостях»

Ток в жидкостях
Как известно, химически чистая (дистиллированная) вода является плохим проводником. Однако при растворении в воде различных веществ (кислот, щелочей, солей и др.) раствор становится проводником, из-за распада молекул вещества на ионы. Это явление называется электролитической диссоциацией, а сам раствор электролитом, способным проводить ток.
Электролиз
Электро́лиз — физико-химический процесс, состоящий в выделении на электродах составных частей растворённых веществ или других веществ, являющихся результатом вторичных реакций на электродах, который возникает при прохождении электрического тока через раствор, либо расплав электролита.
Майкл Фарадей.
Майкл Фараде́й   — английский физик-экспериментатор и химик. Член Лондонского королевского общества (1824) и множества других научных организаций, в том числе иностранный почётный член Петербургской академии наук (1830).
Открыл электромагнитную индукцию, лежащую в основе современного промышленного производства электричества и многих его применений. Создал первую модель электродвигателя. Среди других его открытий — первый трансформатор, химическое действие тока, законы электролиза, действие магнитного поля на свет, диамагнетизм. Первым предсказал электромагнитные волны[1]. Фарадей ввёл в научный обиход термины ион, катод, анод, электролит, диэлектрик, диамагнетизм, парамагнетизм и др.   Также опубликовал в 1836 г. Законы электролиза, названные в последствии в его честь.

1-й Закона электролиза Фарадея-
Масса вещества, выделяющегося на каком-либо из электродов, прямо пропорциональна заряду, прошедшему через электролит
Электрохимический эквивалент вещества - табличная величина.
2-й Закон электролиза Фарадея-
Электрохимические эквиваленты различных веществ относятся, как их химические эквиваленты.
Протекание тока в жидкостях сопровождается выделением теплоты. При этом выполняется закон Джоуля-Ленца.

Электрическая диссоциация:
Диссоциация на ионы в растворах происходит вследствие взаимодействия растворённого вещества с растворителем; по данным спектроскопических методов, это взаимодействие носит в значительной мере химический характер. Наряду с сольватирующей способностью молекул растворителя определённую роль в электролитической диссоциации играет также макроскопическое свойство растворителя — его диэлектрическая проницаемость.
Презентацию подготовили ученики 11-А класса

Кожевников Богдан,Коваленко Влада.


title: Презентація на тему «Магнітні властивості речовин» (варіант 1)

text:
Магнітні властивості речовин
Мірзоян Роман 202н.в.
По своїм магнітним властивостям усі речовини можна розділити на слабомагнітні і сильно магнітні. До слабомагнітних речовин відносять парамагнетики і діамагнетики, до сильно магнітних – феромагнетики, антиферомагнетики і феромагнетики.
Магнітні властивості квантових точок у надпровідниках
Пара- і діа- магнетики, коли у відсутності зовнішнього магнітного поля вони не намагнічені, і характеризуються однозначною залежністю між вектором намагнічування  і напруженістю статичного магнітного поля    .І – середній магнітний момент одиниці об’єму магнетика, створюваного молекулярними струмами.

           , n – середнє число молекул в одиниці об’єму,  - середній магнітний момент однієї молекули.	В слабих полях ця залежність лінійна: 	.для 	пара- >0діа-   <0.

Феромагнетиками називають тверді тіла, які можуть мати спонтанну намагніченість, тобто намагнічені вже у відсутності магнітного поля. У цьому відношенні вони аналогічні сегнетоелектрикам. Перехідні метали: залізо, кобальт, нікель та їх сплави.
Феромагнетики
Характерною особливістю феромагнетиків є складна нелінійна залежність між   та   , або між     та

Феромагнітна рідина
Друга особливість феромагнетиків – магнітний гістерезис В(Н).Для кожного феромагнетика існує певна ТТк, яка називається температурою Кюрі, при переході через яку у речовині феромагнетика відбувається фазовий перехід (другого роду). Нижче точки Кюрі магнетик зберігає феромагнітні властивості, вище цієї точки стає парамагнетиком.
Феромагнетики
Діамагнетизм
Діамагнетизм спостерігається у таких речовинах, атоми яких у відсутності магнітного поля не мають магнітного моменту. Якщо магнітне поле відсутнє, то на електрон в атомі діють сили тільки із сторони атомного ядра та інших електронів.
Діамагнетизм
У постійному магнітному полі    до цих сил додається сила               , де     - швидкість електрона. Внаслідок цього. Через те, що магнітне поле роботи не здійснює, при наявності зовнішнього постійного магнітного поля внутрішній рух електронів атома не змінюється, але атом в цілому отримує додаткове обертання з кутовою швидкістю:

.

З’явлення діамагнетизму
Це теорема Лармора, а  - ларморовська частота.
Кутова швидкість ларморовського обертання електронів співпадає по напрямку з вектором    . Через те, що заряд електрона від’ємний, то магнітний момент, пов’язаний з цим обертанням, направлений проти поля    . В результаті здійснюється намагнічування середовища   , направлене також проти поля    . Це і є діамагнетизм.

Явище відштовхування діамагнетика
Парамагнетизм
Атоми парамагнетика мають ненульовий магнітний момент ще у відсутності магнітного поля. У відсутності поля моменти орієнтовані хаотично. У магнітному полі магнітні моменти атомі орієнтуються переважно у напрямку поля.

Діамагнетизм і парамагнетизм
У конденсованій речовині (парамагнетику) магнітне поле тільки підтримує, а не створює намагніченість. Намагніченість створюється і встановлюється в результаті зіткнень атомів між собою.
Парамагнетизм
Магнітне поле – складова частина, „електромагнітного поля”, що є окремим видом матерії. Особливість магнітного поля проявляється в його механічному діянні лише на рухомі електричні заряди або на тіла, які мають магнітний момент, незалежно від того, рухаються вони чи ні. Джерелами магнітного поля є рухомі електричні заряди, наприклад, струм у провідниках.
Парамагнетизм
Магнітне поле пов’язане з електричним полем. Цей зв’язок проявляється в тому, що при зміні одного з них виникає друге. Магнітне поле, що існують навколо магнічених тіл, в тому числі й магнітів, спричиняються рухом електричних частинок, з яких складаються тіла (електронів, нуклонів). Основними характеристиками магнітного поля є вектор напруженості Н в заданій точці поля (у вакуумі) та вектор магнітної індукції В (при наявності середовища).
Магнітне поле Землі
Ці величини є силовими характеристиками діяння магнітного поля на певні магнітики або на контури з електричним струмом. Напруженість магнітного поля обчислюють в ерстедах (в СГСМ системні одиниці) і в („ампер на метр”) в МКСА системі одиниць). Напрям вектора Н магнітного поля, створюваного електричним струмом у провіднику або контурі, можна визначити за правилом гвинта.
Для наочної характеристики магнітного поля запроваджено поняття про лінії напруженості магнітного поля або лінії магнітної індукції, що є кривими лініями, дотичні до яких в кожній точці збігаються відповідно з напрямами векторів Н або В. самі ж величини цих векторів виражають густиною ліній напруженості чи індукції, тобто кількістю відповідних ліній, які перетинають перпендикулярну до них площину в 1 см2 або в 1 м2. Основним законом магнітних явищ вважають Біо-Савара закон.
Планетарне магнітне поле
Магнітний запис
Запис магнітний — спосіб запису електричних сигналів на шарі оксиду заліза чи іншому магнітному матеріалі, нанесеному на немагнітну основу: тонку пластикову стрічку, алюміній, скло та ін..
Магнітний запис
Принцип запису і відтворення
При запису електричний сигнал від джерела сигналу подається на електромагнітну головку, яка намагнічує магнітне покриття носія відповідно до частоти й амплітуди підведеного сигналу. Імпульси можуть бути звуковими (звукозапис), візуальними (відеозапис) або нести цифрову інформацію (для комп'ютера).

Принцип магнітного запису
При відтворенні носій пропускається через ту ж або іншу головку і остаточна намагніченість магнітного шару носія індукує в головці електричний сигнал, який далі підсилюються.
При запису аналогових сигналів різної частоти (аудіо- або відео- сигналів) сигнал при запису та зчитуванні зазнає підлягає спотворенню, яке покликане компенсувати нерівномірність амплітудно-частотної характеристики тракту передачі сигналу та носія.

Історія та сучасний стан
Роком народження магнітного запису вважається 1898 рік, коли датський фізик Вальдемар Поульсен вперше здійснив магнітний запис звуку на стальну дротину. Свій винахід В. Паульсен назвав телеграфоном через те, що пристрій був призначений для роботи разом з телефоном для виконання функцій, схожих до функцій сучасного автовідповідача.

Магнітна стрічка побутового магнітофону
В 1956 році фірма IBM використала магнітний запис для обчислювальної техніки — створила пристрій на жорсткому магнітному диску (ЖМД) ємністю 5 Мегабайт. Вага цього пристрою — 1 тонна, вартість — 50 тис. доларів. До речі: якщо вартість 1 Мбайта на першому ЖМД становила 10 тис. доларів, то сучасні ЖМД характеризує вартість 1 Мбайта в 0.04 долара.
Жорсткий диск із слідом від падіння головки
Етап, який переживає магнітний запис сьогодні, пов'язаний із застосуванням для відтворення замість магнітних головок (МГ) індукційного типу магнітних головок, робота яких заснована на використанні магніторезистивного (МР) та гігантського магніторезистивного (ГМР) ефектів. МР-ефект спостерігається в багатьох матеріалах і пов'язаний з тим, що електричний опір зразка з такого матеріалу змінюється при розміщенні його в зовнішньому магнітному полі. Такі зразки використовують як датчики магнітного поля і, зокрема, для відтворення інформації з магнітного носія. В останньому випадку кажуть про МГ магніторезистивного типу.
Використання ГМР-ефекту в МГ дозволило досягти рекордного показника щільності запису на ЖМД: 1 Гігабіт на кв. дюйм (155 Мбіт на кв. см) в 1996 році та 4 Гбіт на кв. дюйм в 1999 році. Того ж року фірма IBM випустила на ринок ЖМД типу Вінчестер, в яких за рахунок МГ з ГМР-ефектом вдалось отримати ємність 25 Гбайт. Інформація зберігалася на 5 пластинах, середній час пошуку становив 9 мсек. В умовах лабораторії вдалося отримати щільність запису навіть 10 Гбіт на кв. дюйм, біля 2004 року щільність запису була доведена до 40 Гбіт на кв. дюйм. Це означає, що ємність ЖМД досягла 1000 Гбайт (1 Терабайт).
Дякую за увагу


Презентація на тему «Основи молекулярно-кінетичної теорії»


title: Презентація на тему «Магнітні властивості речовини» (варіант 1)

text:
Магнітні властивості речовини
Підготувала:
Учениця 10-Б класу
Сквирського ліцею
Воропаєва Вікторія
      По своїм магнітним властивостям усі речовини можна розділити на слабомагнітні і сильно магнітні. До слабомагнітних речовин відносять парамагнетики і діамагнетики, до сильно магнітних – антиферомагнетики і феромагнетики.
       Пара- і діа- магнетики, коли у відсутності зовнішнього магнітного поля вони не намагнічені, і характеризуються однозначною залежністю між вектором намагнічування  і напруженістю статичного магнітного поля.
Феромагнетики
       Феромагнетиками називають тверді тіла, які можуть мати спонтанну намагніченість, тобто намагнічені вже у відсутності магнітного поля. У цьому відношенні вони аналогічні сегнетоелектрикам. Перехідні метали: залізо, кобальт, нікель та їх сплави.
       До феромагнетиків належать матеріали, які сильно взаємодіють з магнітним полем і магнітна проникність яких у певному температурному інтервалі значно більша за одиницю. Феромагнітні властивості мають тільки кристалічні тіла. У рідкому, або газоподібному стані феромагнетики стають парамагнітними. Феромагнетики мають окремі ділянки, атоми в яких мають однаково напрямлені магнітні моменти. У зовнішньому магнітному полі такі ділянки (їх називають доменами) орієнтуються однаково.
Антиферомагнетики
       Антиферомагне́тики — магнітновпорядковані кристалічні речовини, які при низьких температурах мають дві повністю намагнічені спінові ґратки, які повністю компенсують одна одну.
       Температура переходу антиферомагнетиків із магнітновпорядкованого стану в розупорядкований стан називається температурою Нееля.
        До антиферомагнетиків належать FeO, NiO, CoO, CoF2, NiSO4 та інші.
        При малих зовнішніх магнітних полях антиферомагнетики поводять себе, як парамагнетики. Утім, починаючи з певного критичного магнітного поля, в них з'являється намагніченість, яка спочатку росте лінійно з ростом напруженості зовнішньго поля, а потім виходить на насичення.
        Елементарними збудженнями в антиферомагнетиках є магнони.
Діамагнетики
      Діамагне́́тик — речовина з від'ємною магнітною сприйнятливістю.
      Явище діамагнетизму зумовлене ларморівською прецесією електронів у магнітному полі.
      Процеси, які визначають діамагнітні властивості речовини, відбуваються у всіх без вийнятку матеріалах, але вони слабкі й у випадку парамагнетиків не грають суттєвої ролі порівняно із іншими процесами.
      Ідеальний діамагнетик має магнітну сприйнятливість рівну −1, що призводить до виштовхування магнітного поля із речовини. Ідеальними діамагнетиками є надпровідники.
Парамагнетики
       Парамагне́тики— речовини з невеликою позитивною магнітною сприйнятливістю, які у зовнішньому магнітному полі намагнічуються вздовж поля і дещо підсилюють його.
       Атоми П. мають свій магнітний момент. Магнітна сприйнятливість парамагнетиків завжди позитивна і складає 10-4-10-7 на 1 моль. До парамагнетиків належать:
речовини атоми або молекули яких мають непарне число електронів (Na, N);
вільні атоми (йони) з недобудованою внутрішньою електронною оболонкою (елементи перехідної групи, їх солі і водні розчини,
комплексні сполуки перехідних елементів, рідкісні землі, актиніди, вільні радикали);
багато лужних і лужноземельних металів, Al, Sc, V; кисень О2, NO.


title: Презентація на тему «Рентгенівські промені»

text:
Рентгенівські промені
Підготувала
Учениця 11-А класу
Білоцерківської загальноосвітньої
школи І-ІІІ ступенів №8
Кравчук Анастасія

Рентгенівські промені
Рентгенівські промені були відкриті в 1895 році в Німеччині Вільгельмом Рентгеном, на його честь і були названі.
Ці промені, на зразок світлових, мають проникаючу здатність.

Вільгельм Конрад Рентген

Вільгельм Конрад Рентген народився 17 березня 1845 р., в м. Ленепе. Він отримав технічну освіту. Захистивши в 1868 р. дисертацію на ступінь доктора філософії, він працює асистентом на кафедрі фізики.
У 1895 відкрив випромінювання з довжиною хвилі, коротшою, ніж довжина хвилі ультрафіолетових променів (X-промені), назване надалі рентгенівськими променями, і досліджував їх властивості: здатність відбиватися, поглинатися, іонізувати повітря.
Відкриття Рентгена викликало величезний інтерес у науковому світі. Його досліди були повторені майже у всіх лабораторіях світу.
Рентгенівські промені
Вони відрізняються від світлових променів довжиною хвиль і енергією. Сама коротка довжина хвилі з рентгенівської трубки становить від однієї п'ятнадцятитисячної до однієї мільйонної довжини хвиль зелених кольорів. Через дуже маленьку довжину хвиль рентгенівські промені проникають крізь матеріали, які не пропускають світло. Чим коротша довжина хвилі, тим більша проникаюча здатність цих хвиль.
Рентгенівські промені
Рентгенівська трубка
Рентгенівська трубка випускає рентгенівські промені. Із трубки викачують повітря до однієї сто мільйонної  від начального обсягу. У скляній трубці перебувають два електроди.
Рентгенівська трубка
Електроди
Один називається «катод», він заряджений негативно. У ньому розташована вольфрамова котушка проводу, що при нагріванні електричним струмом випускає електрони.
Інший електрод – це «мішень», або «анод».
Електроди
Рентгенівські промені
Рентгенівський знімок - це зображення тіні. Рентгенівські промені проходять крізь досліджувану ділянку тіла й переносять на плівку тіні досліджуваного предмета. На дві сторони плівки наноситься світлочутлива емульсія. Після зйомки її проявляють як звичайну фотоплівку. Кості й інші предмети, що не пропускають промені, виглядають на плівці темніше.
У цей час рентгенівські промені широко використаються в медицині, науці й промисловості,  та надають велику допомогу людині.

Рентгенівські промені
Біологічна дія рентгенівських променів
Одним із механізмів поглинання променів речовиною є іонізація, що викликає зміни хімічної структури речовини та утворення нових зв'язків. Це приводить до того, що клітини різних тканин і хімічні речовини, які ними виробляються, руйнуються. При значних дозах випромінення такий процес може наступити досить швидко. Малі ж дози можуть змінювати властивості клітин у наступних поколіннях, коли втрачається їх функція і життєздатність. Найбільш чутливими до випромінювання є клітини кісткового мозку, що виробляють форменні елементи крові, статеві клітини, що знаходяться в статевих залозах (гонадах), клітини слизової оболонки кишечнику і кришталика ока. Це - так звані “критичні органи”.
Біологічна дія рентгенівських променів
 При рентгенологічному дослідженні опромінення організму проходить у незначних дозах, причому на обмеженій ділянці - в якійсь частині тіла. Проте оскільки існують тканини з високочутливими клітинами, для пошкодження яких достатньо невеликих доз (кількості випромінення), необхідно постійно намагатися захистити ці критичні органи. З двох існуючих видів рентгенологічного дослідження - рентгеноскопії і рентгенографії - перша супроводжується значно більшим променевим навантаженням через триваліший час дослідження і, як правило, більших об'ємів тіла, що піддаються опроміненню. Рентгенорафія, завдяки короткому часу (інколи протягом сотих чи, навіть, тисячних доль секунди), незважаючи на високі параметри потужності трубки, проводиться при меншому променевому навантаженні.
Біологічна дія рентгенівських променів
Про це слід завжди пам'ятати, як і про вторинне випромінювання, що потрапляє на персонал рентгенівських кабінетів. Це випромінення виникає при потраплянні первинного пучка променів із трубки на частини апарата, стіни і підлогу, а від цих поверхонь, - так же, як і від тіла людини або тварини - на персонал.
Захист від рентгенівського випромінювання
При виконанні рентгенівських досліджень у всіх випадках необхідно намагатися максимально обмежити променеве навантаження на персонал рентген-кабінету, де проводиться дослідження. Це необхідно для виключення променевих уражень, які хоча і вкрай рідко, але інколи зустрічаються при грубих порушеннях методики й техніки рентгенологічного дослідження, а також для зменшення ризику негативного впливу невеликих доз випромінення на генетичний апарат клітин.
Захист від рентгенівського випромінювання
Захист від рентгенівського випромінювання
При проведенні рентгенологічних досліджень повинні застосовуватися оптимальні фізико-технічні умови та методичні прийоми, які гарантують найменше опромінення. Для цього необхідно, перш за все, максимально діафрагмувати робочий пучок рентгенівського випромінювання, пам'ятаючи, що площа опромінення не може бути більшою величини, що забезпечує необхідний розмір площі дослідження. У всіх випадках необхідно застосовувати фільтрацію робочого пучка випромінювання.
Захист від рентгенівського випромінювання
Використання додаткових фільтрів забезпечує відносну однорідність рентгенівського випромінювання й оптимальну дозу вихідної експозиційної дози. Радіаційний захист персоналу рентгенівських кабінетів забезпечується раціональним плануванням кабінетів, справністю рентгенодіагностичної апаратури, використанням засобів індивідуального захисту і виконанням встановлених правил роботи з джерелами іонізуючих випромінювань.
Захист від рентгенівського випромінювання
Важливу роль у забезпеченні радіаційної безпеки відіграє коректний контроль за дозами випромінювання на робочих місцях та індивідуальним опроміненням осіб, які працюють у рентген-кабінеті, а також медичне спостереження за станом їх здоров'я.
Засоби індивідуального захисту
У кожному рентген-кабінеті необхідно мати такі засоби індивідуального захисту:
фартухи нагрудні з просвинцованої гуми для захисту передніх відділів тулуба та нижніх кінцівок (до проксимальних відділів гомілок);
спідниці захисні з просвинцованої гуми для захисту ділянки тазу та статевих органів;
рукавиці гумові захисні з просвинцованої гуми для роботи поблизу робочого пучка.

Сьогодення
Прогрес не стоїть на місці і вже сьогодні ми можемо використовувати безпечний рентген. Російські учені розробили і запатентували новий спосіб отримання рентгенівських знімків. Унікальність методу в тому, що він дозволяє бачити внутрішню структуру м'яких органів, сильно зменшує час опромінювання рентгеном, при цьому не треба використовувати дорогі контрастні речовини.
Сьогодення
Новий метод пройшов перевірку на безлічі зразків. Наприклад, дослідники одержали рентгенівські знімки ракової пухлини жіночих грудей. Звичайно, щоб побачити ракову тканину, її необхідно підфарбовувати - це довга і складна операція. А тут просто просвітили і одержали зображення.
Сьогодення
Безпечна для людини доза складає 5 рентген в рік, а при кожній процедурі флюорографії ми одержуємо 1 рентген, що не дуже-то корисне для організму. Новий метод дозволяє одержувати контрастні знімки всіх м'яких внутрішніх органів і кровоносних судин, а час опромінювання при цьому знижується в 300 разів, в порівнянні із звичайним способом. Крім того, учені пропонують використовувати більш м'який рентген (довжина хвилі 1 ангстрем), що саме по собі безпечніше для живого організму.
Сьогодення
Більш того, за допомогою математичних методів учені зуміли вирішити зворотну задачу - обчислити коефіцієнти світлозаломлення (величина, яка показує, як сильно заломлюється проміння) об'єкту, що вивчається. А ці коефіцієнти індивідуальні для кожної біологічної тканини: наприклад, вони різні для здорових клітин якого-небудь органу і ракових утворень. Тому, обчисливши коефіцієнт світлозаломлення для, скажімо, кровоносної судини, учені порівнюють його з вже наперед відомою величиною для здорового капіляра і роблять висновок, чи все з ним в порядку.
Дякую за увагу   !


Презентація на тему «Вплив теплових двигунів на навколишнє середовище»


Презентація на тему «Математичний маятник. Коливання тіла на пружині»


title: Презентація на тему «Властивості газів, рідин, твердих тіл» (варіант 2)

text:
Властивості газів,рідин,твердих тіл
Учениці 10-А класу
Великокринківської ЗОШ
Попової Каріни

Задачі
Задача 1
Знайти число молекул в 2 кг вуглекислого газу.
Задача 2
Балон містить 50 л кисню при температурі 300К, тиску                           . Знайти масу кисню.
Задача 3
Знайти масу водяної пари, що міститься в спортивній залі об'ємом в                 , при
температурі 30 ℃, якщо відносна вологість повітря 80%.
Задача 4
Яким повинен бути радіус капілярної трубки для того, щоб вода в капілярі піднялася на 10 см? Коефіцієнт поверхневого натягу води рівний
Задача 5
У скляній капілярній трубочні вода на Землі піднімається на висоту h1=1см. На яку висоту підніметься вода в тій самій трубці на Місяці, де прискорення вільного падіння
Задача 6
Визначити масу повітря, яка потрібна для заповнення камери в шині автомобіля, якщо  її об’єм 12л. Камеру накачують за температури              до тиску
Задача 7
Маса молекули водню дорівнює
                                                                                . Вважаючи водень ідеальним газом, обчислити його тиск на стінки посудини при концентрації
і середній квадратичній швидкості теплового руху молекул
Задача 8
Скільки молекул міститься в 2г водяної пари?
Задача 9
Вважаючи водень в сонячній фотосфері ідеальним газом, визначити середню кінетичну енергію атомів Гідрогену. Концентрація атомів Гідрогену у фотосфері дорівнює приблизно                               . Тиск дорівнює приблизно
Задача 10
Манометр на балоні із стиснутим газом за температури Т1=300К показав тиск                               , а під час зниження температури до Т2=280К тиск                               . Визначте за цими даними, чи витікав газ із балона.


title: Презентація на тему «Альтернативні джерела енергії» (варіант 8)

text:
ПРЕЗЕНТАЦІЯ з фізики на тему:“Альтернативні джерела енергії”
Виконала Ткаченко Анна та Яловицька Тетяна  Учениці 11-Б класу

На сьогоднішній день дуже турбує ситуація, яка склалася з невідновлювальними ресурсами. По розрахункам вчених, кількість видобутку сировини для енергетики мають вичерпатися в дуже близькому майбутньому. Якщо всі потреби людства мають бути задоволені лише за рахунок хімічного палива, людству повинно хватити вугілля, нафти та газу лише на 150 років. А забруднення від цих видів палива дуже небезпечно для навколишнього середовища. До того ж, 90% видобутої сировини стає відходами, які забруднюють довкілля.

Енергія вітру.
Енергія вітру екологічно чиста, не потрібно будувати дорогі плотини гідровузлів, нищити сільськогосподарські угіддя, забруднювати воду, спалювати цінне оргпаливо, будувати очисні споруди для збереження чистоти біосфери.
Можливості використання цього виду енергії в різних місцях неоднакові.
Для нормальної роботи вітрових двигунів швидкість вітру не повинна в середньому за рік падати нижче 4-5 м/с, а краще, коли вона становить – 6-8 м/с.
Для цих установок шкідливі і надто великі швидкості вітру (урагани), які можуть їх поламати.

Найбільш сприятливі зони для використання вітрової енергії – узбережжя морів та океанів, степи, тундра, гори.
В межах України такими ділянками є узбережжя Чорного моря, особливо Крим, а також Карпати, південні степові райони.
Енергія океану
Одна з найбільш екологічно чистих – енергія Світового океану, моря.
 Приливні електростанції (ПЕС) – це джерело екологічно чистої, невичерпаної і стійкої в перспективі та економічно дешевої енергії. Чергування приливів та відливів проходить щодобово через 6 годин. ПЕС використовують обидві фази. ПЕС діють в Франції, Канаді, а відтепер і в Україні.
Енергія хвиль
Це енергія руху води в морі, вона надзвичайно висока. Середня хвиля досягає висоти до 3 м. Несе приблизно 90 кВт енергії на 1 м2 узбережжя.
В Японії працює плаваюча електростанція, яка працює на енергії морських хвиль.Але широке впровадження морських електростанцій різних типів стримується відносно високою їх вартістю, хоча робота таких станцій не спричиняє забруднення довкілля. Розрахунки й проекти інженерів свідчать, що в найближчому майбутньому можливе спорудження великих електростанцій такого типу.
Геотермальна енергія Землі.
Це використання тепла земних надр в Криму і Закарпатті. Глибинне тепло Землі – це природні підземні котельні, що працюють цілодобово.
Це екологічно чисті резерви теплової енергії, що може замінити мільйони тонн органічного палива в промисловості, сільському і комунальному господарстві, це бальнеологія і теплиці, опалення і гаряче водопостачання за рахунок термальних вод Землі.
Така станція працює десятки років, використовуючи практично невгасимі теплові котли, не шкодить середовищу, екологічно чиста, не викидає бруду.
Сонячна енергія
Сонячна енергія – практично невичерпне джерело, потужність якого на поверхні Землі становить 20 млр. кВт умовного палива. Для порівняння: світові запаси оргпалива оцінюються всього 61022 т умовного палива.
Вже розроблено високотемпературні геліоконцентрати, що дозволяють отримувати температуру до 4000оС, що достатньо щоб плавити навіть надтверді метали.

Опалення і гаряче водопостачання, низькотемпературні процеси перетворення сонячної енергії в тепло, можуть бути здійснені простими технічними засобами на Півдні України, в Криму, Закарпатті для децентралізованих споживачів, для широкого використання в народному господарстві.


Презентація на тему «Історія виникнення радіо» (варіант 2)


Презентація на тему «Вплив радіоактивного випромінювання на живі організми» (варіант 3)


title: Презентація на тему «Лінза»

text:
Лінза
Оптична лінза - найпростіший оптичний елемент, виготовлений із прозорого матеріалу, обмежений двома заломлюючими поверхнями, які мають спільну вісь, або взаємно перпендикулярні площини симетрії.
При виготовлені лінз для видимого діапазону світла, використовують оптичне або органічне скло, в УФ діапазоні — кварц, флюорит, і т. д., в ІЧ-діапазоні — спеціальні сорти скла, кремінь, сапфір, германій, ряд солей тощо.

 Здебільшого лінзи мають аксіальну симетрію й обмежені двома сферичними поверхнями однакового або різного радіусу.

 Оптичні лінзи зазвичай виготовляються зі скла або пластику. Природною оптичною лінзою є кришталик ока.

Типи лінз
Лінзу називають тонкою, якщо її товщина мала порівняно з радіусами сферичних поверхонь, що її обмежують. Сферичні тонкі лінзи бувають опуклі і ввігнуті.

Опуклі лінзи мають властивість збирати заломлене світло (кожну з лінз можна умовно розділити на три частини, з яких краї — призми, що заломлюють промені до основи, а середина — плоскопаралельна пластинка), тому їх називають збиральними (у них середина товста, а краї тонші)

Ввігнуті лінзи розсіюють світло після заломлення, їх називають розсіювальними (середина тонка, а краї товстіші).
Залежно від розташування центрів сферичних поверхонь та їхнього радіусу розрізняють такі типи лінз:
1. Двоопукла лінза
2. Плоско-опукла лінза
3. Збиральний меніск
4. Двоввігнута лінза
5. Плоско-ввігнута лінза
6. Розсіювальний меніск
Характеристики лінзи
Оптична вісь
Фокусна віддаль
 Оптична сила

Вісь симетрії аксіально-симетричної лінзи називається оптичною віссю. Світловий промінь, який розповсюджується уздовж оптичної осі, не заломлюється.

Важливими характеристиками лінзи є фокусна віддаль

Обернена до фокусної віддалі величина, яку називають оптичною силою лінзи.
Головний фокус
Збиральна лінза має властивість збирати промені, випущені з однієї точки, в іншій точці з іншого боку лінзи. Якщо на деякій відстані перед лінзою розмістити точку А, то промені, що виходитимуть із цієї точки, проходитимуть через лінзу, заломлюючись до оптичної осі, і збиратимуться в точці А'. Ця точка називається спряженим фокусом до точки А.

Якщо віддаляти точку А від
лінзи, то точка А'
переміщатиметься
ближче до лінзи, і навпаки.

Якщо точка А знаходитиметься нескінченно далеко від лінзи, то промені від неї будуть паралельними, а точка А' називатиметься головним фокусом лінзи, а відстань до неї — головною фокусною відстанню.
Зображення, утворене лінзою
При побудові зображень створених двоопуклою лінзою, проводять три лінії:

1.Із вершини предмета паралельно оптичній осі лінзи до головної площини лінзи, далі, заломлюючись, через задній головний фокус.

2.Із вершини предмета
через центр лінзи.

3.Із вершини предмета через передній фокус до головної площини лінзи, а далі паралельно оптичній осі лінзи.
Ці три лінії перетинаються в одній точці і дають зображення вершини предмета. Відповідно до формули:
1.Якщо предмет знаходиться далі за подвійну фокусну відстань, то зображення знаходитиметься позаду лінзи між фокусом і подвійним фокусом і буде дійсним, перевернутим і зменшеним.

2.Якщо предмет знаходиться між фокусом і подвійним фокусом перед лінзою, то зображення буде позаду лінзи за подвійним фокусом і буде дійсним, перевернутим і збільшеним.

3.Якщо предмет знаходиться ближче від фокуса перед лінзою, то зображення буде ще ближче перед лінзою і буде уявним, прямим і збільшеним.
Виготовлення лінз із заданою фокусною відстанню
Радіуси кривизни поверхонь лінзи й її фокусна відстань пов'язані наступним співвідношенням:
де

Знаки перед радіусами ставляться відповідно до їхньої опуклості чи ввігнутості.
Лінзи в житті
Лінзи є універсальним оптичним елементом більшості оптичних систем. Традиційне застосування лінз: біноклі, телескопи, оптичні приціли, теодоліти, мікроскопи і фотовідеотехніка.
Поодинокі збираючі
лінзи використовуються як збільшувальні стекла. Інша важлива сфера застосування лінз офтальмологія, де за допомогою них виправляють різні недоліки зору - короткозорість, далекозорість, неправильна акомодація, астигматизм і т. д. Лінзи використовують у таких пристосуваннях, як окуляри і контактні лінзи.
У радіоастрономії й радарах часто використовуються діелектричні лінзи, щозбирають потік радіохвиль у приймальну антену, або фокусуючи на цілі.У конструкції
плутонієвих ядерних
бомб для перетворення сферичної ударної хвилі застосовувалися лінзові системи, виготовлені з вибухівки з різною швидкістю детонації.


title: Презентація на тему «Фотоефект» (варіант 2)

text:
Фотоефект. Застосування фотоефекту
Підготували:учениці 7(11)-Б класуКалуської гімназіїГаврилів Роксолана таТрєгубова Анастасія
Фотоефект — явище «вибивання» світлом електронів із металів. Ілюстрація вибивання фотоелектронів із металевої пластини.
Відкриття
Вперше прямий вплив світла на електрику виявив німецький фізик Генріх Герц під час дослідів з електроіскровими вібраторами. Герц встановив, що заряджений провідник, освітлений ультрафіолетовим промінням, швидко втрачає свій заряд, а електрична іскра виникає в іскровому проміжку при меншій різниці потенціалів.

Проте у 1888 р російський учений Олександр Григорович Столєтов наочно продемонстрував зовнішній фотоефект і показав істинну природу та характер впливу світла на електрику. Отож, Фотоефект відкрив Герц,дослідив О.Г.Столєтов, а пояснив Ейнштейн.
Теоретичне пояснення явища дав Альберт Ейнштейн, за що отримав Нобелівську премію. Ейнштейн використав гіпотезу Макса Планка про те, що світло випромінюється порціями (квантами) із енергією, пропорційною частоті. де ν — частота світла, h — стала Планка, m — маса електрона, v — його швидкість, A — робота виходу. Макс Планк
Макс Планк
ЗАКОНИ ФОТОЕФЕКТУ
1.Кількість фотоелектронів прямо пропорційна інтенсивності світла.
2.Максимальна кінетична енергія фотоелектронів не залежить від інтенсивності світла, кінетична енергія фотоелектронів прямо пропорційна частоті світла.
ЗАКОНИ ФОТОЕФЕКТУ
3. Для кожної речовини існують порогові значеннячастоти та довжини хвилі світла, які відповідають межііснування фотоефекту; світло з меншою частотою табільшою довжиною хвилі фотоефекту не викликає.
Генерація вільних носіїв зарядів у напівпровіднику, яка відбувається внаслідок опромінення напівпровідника, наз. внутрішнім фотоефектом.
При зовнішньому фотоефекті електрони вириваються з речовини, а при внутрішньому залишаються всередині неї.
За допомогою фотоефекту можна включати турнікет  в метро,такий пристрій може працювати в різнихсхемах автоматики і телемеханіки.
Застосування фотоефекту
У кіно фотоелемент читає оптичний запис, записаний накіноплівці та відтворює його за допомогою підсилювача ідинаміка. Світло від лампи концентрується на звуковій доріжцікіноплівки, в тому місці, де нанесено оптичний запис.Світловий потік, проходячи через звукову доріжку, змінюєтьсяі потрапляє на фотоелемент. Чим більше світла проходитьчерез доріжку, тим голосніше звук в динаміці.
Фоторезистор використовується при включеннівуличного освітлення.
Фоторезистор дуже чутливий до найменшого зміни світла.Його встановлюють у фокус телескопа і вимірюютьтемпературу зірок. Він чутливий до інфрачервоних променів івикористовується в інфрачервоній техніці.
Вентильний фотоелемент використовуєтьсяв якості джерела струму в сонячнихбатареях на космічних станціях, та так самояк джерело живлення малої потужності вмікрокалькуляторах, годинниках, втранзисторних малопотужних приймачах.


Презентація на тему «Властивості й дії світла»


title: Презентація на тему «Манометри»

text:
Манометри  ТА  Їх  застосування

   Що Таке МАНОМЕТР?

  Манометр – це прилад для вимірювання тиску рідини, газу або пари.

 Де застусовують манометри?
Манометри застосовуються у всіх випадках, коли необхідно знати, контролювати і регулювати тиск. Найчастіше манометри застосовують в теплоенергетиці, на хімічних, нафтохімічних підприємствах, підприємствах харчової галузі.
КЛАСИфікація манометрів
  За принципом дії
За принципом дії виділяють деформаційні, рідинні, пружинні, вантажні, електричні, поршневі, мембранні, диференційні манометри.
  Деформаційні манометри
Деформаційні (пружинні) манометри - найпоширеніші датчики тиску. Виготовляються з пружними чутливими елементами у вигляді манометричної пружини (рис. а), гнучкої мембрани. (рис. б) і гнучкого сильфона.
Манометр Бурдона
Манометр з одновитковою трубчастою пружиною .Цей прилад набув найбільшого поширення для вимірювання тиску. Пружними елементами цих приладів є порожнисті трубки овального або еліптичного перетину, зігнуті по колу на 180–270°. Один кінець трубчастої пружини 1 закритий пробкою і через поводок 4 і зубчатий сектор 3 з’єднується з маленькою шестернею, закріпленою на осі стрілки 2 приладу. Інший кінець трубчастої пружини впаяний у тримач 5, який забезпечений штуцером 6 з різьбою для приєднання манометра до джерела вимірюваного тиску.
Манометр з багатовитковою трубчастою пружиною
Манометри з багатовитковою трубчастою пружиною. Ці манометри випускаються як показуючі і самописні прилади із записом на дисковій діаграмі і сигналізацією надлишкового тиску.
Внаслідок більшої довжини багатовиткової пружини величина переміщення її вільного кінця більше, ніж у одновиткової трубчастої пружини, при одному і тому ж тиску. Під дією тиску пружина 1 розкручується і повертає вісь 3. Разом з віссю повертається важіль 2 з кареткою 4 і за допомогою тяг 5, 7, 8 переміщує державку пера6, яка примушує перо переміщуватись по діаграмі.
До переваг манометрів з багатовитковою трубчастою пружиною відносяться широкий діапазон вимірювання, простота експлуатації, добре видима шкала, можливість використання для регулювання, сигналізації і автоматичного запису показів.
Мембранний (пластинчастий) манометр
В цьому приладі в якості пружного елемента використовується гофрована пластинчаста мембрана 1, затиснута між фланцями 2. Верхній фланець є складовою частиною корпусу манометра, а нижній представляє одне ціле з штуцером 5, що служить для приєднання приладу на місці його встановлення. Стрілка 8, що розміщена на осі з маленькою шестернею 7, за допомогою зубчастого сектора 6, тяги 4 і стержня 3, з’єднана з мембраною. Під дією тиску пластинчаста мембрана 1 прогинається і стрілка 8 повертається вздовж шкали 9 на кут, що відповідає надлишковому тиску середовища, з яким з’єднаний штуцер 5. Для усунення люфту між зубами шестерні 7 і зубами сектора 6 вісь стрілки забезпечується спіральною пружиною 10.
V- подібні манометри
Рідинний манометр – це U-подібна скляна трубка, у коліні якої міститься рідина, важча від тієї, що заповнює посудину. Один кінець трубки приєднаний до посудини, другий відкритий.
Для вимірювання різниці тисків у двох точках використовують  диференціальний манометр. Це U-подібна трубка, заповнена робочою рідиною. Кожний з кінців трубки приєднаний до точок, між якими треба виміряти різницю тисків.

Чашковий манометр і мікроманометр з похилою трубкою
Чашковий манометр складається з трубки і посудини великого діаметру, що замінює другу трубку приладу. Тиск в цьому випадку визначається рівнем рідини від нульової відмітки шкали. Вимірюваний тиск підводиться до посудини з великим діаметром, а кінець трубки залишається відкритим. При вимірюванні тиску, об’єм рідини, витиснений з широкої посудини, рівний об’єму рідини, що піднялася в трубці.

Для вимірювання малого тиску і розріджень застосовуються мікроманометри з похилою трубкою (рис. 2.6, в). Вони відрізняються від чашкового манометра розміщенням посудини малого діаметру (під кутом до горизонту).

За функціональними ознаками
Окрім манометрів з безпосереднім відображенням показів (показуючі) чи їх реєстрацією (реєструючі), широко використовуються так звані безшкальні манометри з уніфікованими пневматичними або електричними вихідними сигналами, які поступають в системи контролю, автоматичного регулювання і управління технологічними процесами.
 За призначенням
для вимірювання абсолютного тиску, відлік якого ведеться від нуля (абсолютного вакууму);
для вимірювання надлишкового тиску, тобто різниці між абсолютним і атмосферним тиском, коли абсолютний тиск більший від атмосферного;
для вимірювання різниці двох тисків, що відмінні від атмосферного, що мають назву дифманометри;
для вимірювання тиску розріджених газів  — вакуумметри;
для вимірювання атмосферного тиску  — барометри.


title: Презентація на тему «Дисперсія світла» (варіант 1)

text:
Макарівський НВК Дисперсія світла. Спектральний склад світла.
Роботу виконала
Учениця 11-А класу
Макарівського НВК
Заріцька Вікторія

Вчитель Оладько В.К.

2014
План
Епіграф
Історія виникнення дисперсії світла
Дослід Ньютона
Розкладання білого світла в спектрі
Дисперсія світла
Характеризування кольорів
Різнокольоровий світ
Перевір себе
Висновок
Використана література
Епіграф
Сонячний літній день. І раптом на небі з’явилася хмаринка, пішов дощик, який начебто “ не помічає ”, що сонце продовжує світити. Такий дощ у народі називають сліпим. Дощик ще не встиг закінчитись, а на небі засяяла різнобарвна веселка. Чому вона з’явилася? Відповідь ви дізнаєтесь у цій презентації.

Явище, подібне до веселки, можна спостерігати в бризках фонтану
Історія виникнення дисперсії світла
Явище розкладання білого світла на спектр за допомогою призми було відоме досить давно, але пояснити це явище зміг лише І. Ньютон. Ньютон, вивчаючи явище розкладання білого світла на спектр, приходить до висновку, що біле світло є складним, тобто складається із суми простих кольорових променів.

Дослід Ньютона
     На шляху сонячного світла ставили призму, а за призмою – екран. На екрані спостерігали спектр, тобто видовжене зображення круглого отвору, нібито складене із багатьох кольорових кружечків. При цьому найбільше відхилення мали фіолетові промені – один кінець спектра – і найменше відхилення – червоні – другій кінець спектра.

Ньютон працював із простою установкою. На малюнку показано дослід Ньютона із встановлення явища дисперсії світла(1754). У вікні затемненої кімнати було пророблено маленький отвір, через який проходив вузький пучок сонячного світла.
Розкладання білого світла в спектрі
 Виявляється, що й у лабораторних умовах  можна спостерігати дивовижне явище подібне до веселки. Для цього спрямуємо вузький пучок білого світла на скляну призму. Проходячи крізь призму, пучок білого світла заломлюється, і на екрані утворюється веселкова смужка – спектр.
 Поява спектра пояснюється тим, що пучок білого світла являє собою сукупність світлових пучків різного кольору, а світлові пучки різних кольорів поширюється в одному середовищі з різною швидкістю.
Дисперсія світла

 Зазвичай пучки світла, що мають меншу швидкість поширення, заломлюються швидше.
  Наприклад, у середовищах, з якими ви знайомитесь в школі, фіолетові пучки мають меншу швидкість, ніж червоні, й, отже, заломлюються більше. До речі, саме тому смужка фіолетового кольору в спектрі розташована нижче від червоної.

Характеризування кольорів
У спектрі зазвичай розрізняють сім кольорів:

Деякі спектральні кольори у разі накладання один на одного утворюють білий колір. Такі пари спектральних кольорів називають доповняльними.
На рисунку кольори ділянок А і Б є доповняльними, бо вони доповняють один одного до білого кольору.

Характеризування кольорів
Особливе ж значення для нашого зору мають три основні спектральні кольори: зелений, червоний та синій. Накладаючи ці три кольори один на одний у різних пропорціях, можна діставати різні кольори та відтінки.
Різнокольоровий світ
Знаючи, що біле світло є складним, можна пояснити, чому навколишній світ, освітлений лише одним джерелом білого світла – Сонцем, ми бачимо різнокольоровим.
Біла поверхня відбиває однаково промені всіх кольорів. Тому альбомний аркуш, освітлений джерелом білого світла, здається нам білим. Зелена трава, освітлена тим самим джерелом, відбиває переважно промені зеленого кольору, а решту поглинає.
Синє світло, спрямоване на зелене листя рослин, майже цілком поглинається листям, бо таке листя відбиває переважно зелені промені, а інші – поглинає. Отже, листя, яке освітлене синім кольором, здаватиметься нам практично чорним.
Перевір себе
1. Що називають дисперсією світла?
2. У чому причина дисперсії світла?
3. Які природні явища можна пояснити дисперсією світла?
4. Поясніть, що означає вираз “ біле світло – складне світло ”.
5. Які кольори називають доповняльними?
6. Світло якого кольору відбиває виноград?
Висновок
п
Висновок
  Залежність поширення швидкості пучка світла в певному середовищі від кольору пучка називають дисперсією світла. У разі дисперсії біле світло, що пройшло, наприклад , крізь призму, утворює спектр, тобто виявляється розкладеним на сім спектральних кольорів.
   У разі накладання двох різних кольорів утворюються інші кольори.
   Завдяки тому, що різні тіла по-різному відбивають, заломлюють і поглинають світло, ми бачимо навколишній світ кольоровим.
Висновок
п
Використана література
  Підручник з фізики 7 клас Божинова, Кірюхін, Кірюхіна.
http://images.yandex.ua/yandsearch?text=%D0%BD%D1%8C%D1%8E%D1%82%D0%BE%D0%BD%20%D1%96%20%D0%B4%D0%B8%D1%81%D0%BF%D0%B5%D1%80%D1%81%D1%96%D1%8F%20%D1%81%D0%B2%D1%96%D1%82%D0%BB%D0%B0&uinfo=ww-1265-wh-866-fw-1040-fh-598-pd-1
http://yandex.ua/yandsearch?text=%D0%B4%D0%BE%D0%BF%D0%BE%D0%B2%D0%BD%D1%8F%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D1%96%20%D0%BA%D0%BE%D0%BB%D1%8C%D0%BE%D1%80%D0%B8%20%D1%83%20%D0%B4%D0%B8%D1%81%D0%BF%D0%B5%D1%80%D1%81%D1%96%D1%97%20%D1%81%D0%B2%D1%96%D1%82%D0%BB%D0%B0&clid=1993851&lr=143


title: Презентація на тему «Механічна робота. Потужність»

text:
Презентація на тему: “Механічна робота. Потужність”
Учня 10-А класу
ЗОШ №25 м. Луцька
Матвійчука Романа
Зберігайте, будь-ласка, тишу !!!
Умійте цінувати працю інших людей.

Зміст
Цілі презентації.
Робота – загальні знання.
Механічна робота.
Коли робота = 0.
Робота сили тяжіння.
Робота сили тертя.
Робота сили пружності.
Джеймс  Прескотт  Джоуль.
Потужність – все, все, все…
Поміркуйте.
Заключення.
Література.

Цілі презентації:
Дидактична: сформувати в учнів уяву про механічну роботу, навчити  учнів розраховувати роботу різних сил, розкрити сутність потужності.
Розвивальна: сприяти активізації творчого мислення учнів, пробуджувати пізнавальний інтерес, формування уміння виписувати гіпотези.
Виховна: розширити кругозір  учнів, збуджувати інтерес до вивчення фізики.
Робота – загальні знання
“Праця – джерело усякого багатства … праця створила людину…”
                                                    Ф.Енгельс

Робота – “праця, заняття, справа, вправа. Єгипетська робота – важка і довга. Чорна робота – робота, яка не потребує особливих знанні і вмінь”
                                                        В. Даль

Робота залежить від:
 Прикладеної сили

 Модуля
     переміщення
   В. Перов “Трійка”         Лебідь, рак і щука”

І. Рєпін “Бурлаки на Волзі”

Механічна робота
Механічна робота – це фізична величина, прямо пропорційна добутку сили та пройденого шляху.
Позначається буквою А.
Чудовий трикутник  (пояснення далі).

Робота – величина скалярна.
[A] = 1 Дж (джоуль).

Розглянемо приклади механічної роботи
Під час піднімання каменя руками механічна робота виконується м'язовою силою рук.
Поїзд рухається під дією сили тяги електровоза, при цьому виконується механічна робота.
Під час пострілу з рушниці сила тиску порохових газів виконує роботу — переміщує кулю вздовж ствола, швидкість кулі при цьому збільшується.
 Отже,
 механічна робота виконується тоді, коли тіло                                    рухається під дією прикладеної  до нього сили.

Робота = сила • шлях,
	 або
А = F•s
де А — робота, F — сила і s —
пройдений шлях.

Аналіз загальної формули роботи
 Якщо сила F=0, то робота А=0.
 Якщо переміщення S=0, то робота А=0.

  Важливий факт:
  Якщо на тіло діють кілька сил, то вони виконують роботу одночасно.

                                                                                Формула роботи  може використовуватись в тому випадку, коли сила F  стала і співпадає за напрямком руху тіла.
Якщо напрямок сили співпадає з напрямком руху тіла, то дана сила здійснює додатну роботу, якщо ж  рух тіла відбувається у напрямку, який є протилежним до напрямку дії сили, то ця сила виконує від’ємну роботу.
Коли робота = 0 ?
 Якщо S = 0

 Якщо F ┴ S

Робота дорівнює нулю:
а) якщо переміщення дорівнює нулю s = 0;
б) якщо сила перпендикулярна до переміщення
   F ┴ S:
адже в цьому випадку переміщення тіла в напрямку дії сили також дорівнює нулю;
в) якщо сила, що діє на тіло, дорівнює нулю F = 0.

Наприклад:
   Якщо м’яч котиться по землі в горизонтальному напрямку, то сила ваги буде перпендикулярна до напрямку руху й роботи не виконає: А = 0.

A = 0

F
S
Робота різних сил
Робота сили тяжіння

    Коли тіло рухається вниз, напрямок сили тяжіння збігається з напрямком переміщення. При цьому робота сили тяжіння додатна й дорівнює нулю:
               А = mgh.

    Коли тіло рухається угору, сила тяжіння спрямована протилежно переміщенню. Тому під час руху тіла угору робота сили тяжіння від’ємна й дорівнює:
                А = - mgh.

Fт
h

Fт
h
2. Робота сили пружності
   Коли стисла пружина розпрямляється, сила пружності, що діє з її боку, спрямована так само, як переміщення, тому робота сили пружності додатна. При цьому деформація пружини зменшується, тобто при зменшенні деформації сила пружності пружини виконує додатну роботу.

    Коли ми стискаємо недеформовану пружину, сила, що діє збоку пружини, спрямована протилежно деформації. Виходить, при збільшенні деформації сила пружності пружини виконує від’ємну роботу.
3. Робота сили тертя
 Сила тертя ковзання або кочення спрямована завжди протилежно швидкості, а, отже, і переміщенню тіла, тому робота сили тертя ковзання або кочення від’ємна.
У результаті дії сили тяжіння або пружності швидкість тіла може як збільшуватися, так і зменшуватися: у першому випадку робота додатна, у другому – від’ємна.
А в результаті дії сили тертя ковзання або кочення швидкість тіла завжди зменшується: робота цих сил завжди від’ємна.

 Джеймс  Прескотт  Джоуль
(1818-1889)
Його іменем названа одиниця роботи

Народився  Джоуль у невеличкому місті Селфорд недалеко від Манчестера (Великобританія)
            24 грудня 1818 р.

Його батько був багатієм (в Манчестері  у нього був пивоварений завод), а оскільки Джоуль був дуже хворобливою дитиною, то шкільну освіту він отримав вдома.
Серед домашніх вчителів був, наприклад, Джон Дальтон. В фізиці відомий його закон (закон Дальтона). Він не тільки викладав Джоулю математику, але й навчив основам фізики і хімії, познайомив з лабораторним обладнанням. Джоуль захопився фізичними експериментами.
Потужність
Потужність – це фізична величина, що дорівнює відношенню виконаної роботи А до проміжку часу t, за який цю роботу виконано:

За одиницю потужності беруть  потужність,  при  якій за 1 с виконується робота 1 Дж.
Цю одиницю називають ватом  (позначається  Вт), на честь англійського вченого Джеймса Ватта (1736—1819).

Поміркуйте
З якою фізичною величиною Ви сьогодні познайомились?
Що таке механічна робота?
Якою буквою позначається і в яких одиницях вимірюється?
За якою формулою можна визначити роботу?
В яких випадках робота приймає додатні, від’ємні значення, може дорівнювати нулю?
У який спосіб можна виміряти роботу?
Заключення
Надіємось сьогоднішня інформація допомогла вам пробудити ваш інтелектульний світ та краще зрозуміти цю прекрасну науку – фізику.
Презентацію створено за допомогою комп’ютерної програми “Power Point”© ТОВ “Microsoft Office”, 2010

Джерела:
1) Усі уроки фізики. 10 клас. Група «Основа», 2008.— 352 с.2) Сайти: fizika.ru, wikipedia.ru…


title: Презентація на тему «Радіо» (варіант 1)

text:
Радіо
 Історія виникнення
 Видатні вчені
 Будова і принцип дії радіоприймача
 Недоліки та перевги

Історія Виникнення та Розвитку
Історія радіо починається від досліджень найвидатнішого експериментатора XIX ст. Фарадея, який дослідним шляхом намагався довести спорідненість світла з електрикою та магнетизмом і в 1851-1855pp. запропонував концепцію електромагнітного (ЕМ) поля.
Г. Герц дослідами з іскрою від електричного розряду довів, що ЕМ-хвилі мають властивості світлових хвиль. У серії дослідів з параболічною антеною, виконаних у 1888 p., Г.Герц перетворив хвилі зі сферичною хвильовою поверхнею на хвилі з плоским фронтом і, експериментуючи таким чином уже з ЕМ-променем, встановив, що він підлягає законам геометричної оптики.
Великий вплив на сучасників справили дослідження та опубліковані в 1894 р. лекції ліверпульського професора фізики О. Лоджа, який для початку відтворив досліди Герца, продемонструвавши їх публічно.
Він увів до приймача (для підвищення його чутливості) когерер, вмонтувавши його в коло послідовно з електричною батареєю та електричним дзвоником, який сигналізував про прийом. О.Лоджу 1890р. використав також резонансний контур, чим забезпечувалася налаштованість приймача на бажану частоту.
На засіданні фізико-хімічного товариства О. Попов здійснив сеанс радіозв'язку з передачею коротких і тривалих сигналів. Його приймач з антеною у вигляді вертикальної дротини завдовжки 2,5 м приймав сигнали на відстані 64 м від генератора Герца, про що сповіщав електричний дзвоник. При надходженні сигналу до приймача активно спрацьовував електричний дзвоник, з'єднавшись з електричним реле в колі когерера: било дзвоника ударяло по його чашці, і таким чином повідомлялося про надходження сигналу, а при зворотньому ході било струшувало когерер, і в такий спосіб забезпечувалася готовність кола до приймання наступного сигналу.
Апаратура О. Попова стала використовуватися 1897 р. на Балтійському флоті, для чого О. Попов
виготовив 15 радіостанцій, і 1898 р. – на Чорноморському флоті, де була зафіксована дальність зв'язку між кораблями під час шторму понад 50 км.

О. Попов не здобув за життя належної підтримки. Помер він 31.12. (13.01) 1906р. від інсульту після бурхливого прийому в сумнозвісного міністра внутрішніх справ Дурнова.

Основні недоліки радіозв'язку, виявлені ще А. С. Поповим, – атмосферні  перешкоди і завмирання сигналу, хоча і отримали теоретичне пояснення, але не зменшилися.
Для підвищення надійності радіозв'язку
застосовувалися багато шляхів: вибір довжин хвиль з урахуваннямчасу дня і року, складання так званих «радіопрогнози", прийом накілька рознесених антен, спеціальні методи передачі сигналів і ін.


title: Презентація на тему «Ukrainian cuisine» (варіант 4)

text:
Ukrainian cuisine
7 most popular Ukrainian dishes
UKRAINIAN COOKING AND FOOD
Ukrainians adore pickled fruit and berries and some kinds of vegetables
Since ancient times Ukrainians have led a settled style of life based on farming. Archaeological evidence shows that wheat, barley and millet were grown in Ukraine 3000 years ago. Rye was introduced about 2000 years ago, and then buckwheat was imported from Asia in the 11th century. Cattle, sheep, hogs and poultry were raised at that time too. Beekeeping, hunting and fishing were practised.
Herring under fur coat is extremely popular , especially for a New Year celebration.
Potatoes
Potato is the most commonly used vegetable in Ukrainian cooking. It is a necessary component of all soups, particularly borsch and cabbage soup. Boiled or baked potatoes are served with meat, fish, cheese, cabbage, mushrooms. Potato pancakes are served with sour cream. Another important element in Ukrainian cuisine  cabbage: for making cabbage soup and cabbage rolls (holubtsi), which are filled with buckwheat, rice or meat. Other vegetables such as onions, garlic, carrots, turnips are usually eaten raw. Cucumbers, cabbage, tomatoes and beets are pickled for winter.
Borshch.
According to the Ukrainian tradition soup or borsch must be served for dinner. Various soups are popular, but borsch remains the favorite. It is made of vegetables, .among which beets and cabbage are predominant.
Ukrainian cooking is varied, rich and nourishing. Its development was influenced by the development of material culture: geographical and climatic conditions, plant cultivation and animal domestication, cultural influences and economic relations with other countries.


title: Презентація на тему «Сила Ампера, та Правило лівої руки» (варіант 2)

text:
Презентація з фізикина тему “ Сила Ампера, та Правило лівої руки”
Виконала:
Учениця 11- А класу
Твердохліб Анжеліка
Закон Ампера
  Це закон взаємодії постійних струмів. Законом Ампера називається закон, що визначає силу, з якою магнітне поле діє на малий відрізок провідника із струмом.
Правило лівої руки
Пра́вило лі́вої руки́ — мнемонічне правило, що допомагає визначити напрям сили Ампера, яка діє на рухомий заряд або провідник зі струмом  у магнітному полі.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Ультразвук» (варіант 1)

text:
Ультразвук
Та його роль у нашому житті
	Ультразвук — це механічні пружні коливання і хвилі, які відрізняються від звуку вищою частотою коливань (понад 20 кГц) і не сприймаються вухом людини. Ультразвукові коливання, як і звукові, поширюються у вигляді змінних стиснень і розріджень, характеризуються довжиною хвилі, частотою і швидкістю поширення. Частотна характеристика і довжина хвилі визначають особливості поширення коливань у навколишньому середовищі (повітряному, рідинному і твердому).
	У природі УЗ зустрічається як в якості компонентів багатьох природних шумів (у шумі вітру, водоспаду, дощу, в звуках, які супроводжують грозові розряди, і т.д.), так і серед звуків тваринного світу. Деякі тварини користуються УЗ-вимі хвилями для виявлення перешкод, орієнтування в просторі.
	Ехолокацію використовують для навігації птахи – жирні дрімлюги або гуахаро. Населяють вони гірські печери Латинської Америки. Живучи в непроглядній пітьмі, жирні дрімлюги, тим не менше, пристосувалися віртуозно літати по печерах. Вони видають неголосні клацаючі звуки, які сприймаються і людським вухом (їх частота приблизно 7 000 Герц). Кожне клацання триває одну-дві мілісекунди. Звук клацання відбивається від стін підземелля, різних виступів і перешкод і сприймається чуйним слухом птаха.
	 Кажани, що використовують при нічному орієнтуванні ехолокацію, випускають при цьому сигнали надзвичайно високої інтенсивності.
	У нічних метеликів з сімейства ведмедиць розвинувся генератор ультразвукових перешкод, «збиває зі сліду» кажанів, що переслідують цих комах.
	Локатор дельфіна працює майже в тому самому „режимі”, що й локатор кажана. У спокійному стані тварини безперервно посилають ультразвукові імпульси для загального орієнтування. Але як тільки увагу тварин приверне якась перешкода або якийсь предмет, кинутий у воду, кількість імпульсів різко зростає: дельфін докладно вивчає обстановку своїм локатором. Припускають, що дельфіни і „розмовляють” за допомогою цього локатора.
	Ультразвукову локацію виявлено і в багатьох інших морських тварин – риб, тюленів, крабів тощо. За точністю і дальністю дії природні локатори значно перевершують технічні системи гідролокації. Інженери і біологи намагаються вивідати в природи і ці секрети.
	Метод ультразвукового дослідження. Метод УЗД був розроблений більше 40 років тому. На сьогоднішній день цей діагностичний метод є одним з найбільш широко використовуваних завдяки інформативності, простоті і безпеці.
	В основі методу лежить принцип радіолокації: прилад виділяє хвилі, які відбиваються від різних видів тканин і органів по-різному. Відбиті хвилі повертаються на особливий датчик, комп'ютер вловлює і обробляє отримані дані, створюючи контури зображень у чорно-білому вигляді (найсучасніші прилади дозволяють побачити навіть кольорове зображення і навіть тривимірне).
	Ультразвукова терапія – фізіотерапевтичним метод лікування різних захворювань за рахунок сприятливої дії ультразвуку. В медицині ультразвукова терапія застосовується при різних захворюваннях нервів, суглобів, очей, внутрішніх органів. У косметології ультразвукова терапія частіше називається Ультразвуковий масаж (УЗ-масаж, мікромасаж). Застосовується вона як в косметології тіла, так і обличчя
	Для зварювання різнорідних металів або якщо до товстих деталей потрібно приварити тонкі пластини використовують Ультразвукову зварку. Її іноді називають холодною, тому що деталі з'єднуються в холодному стані. Остаточного уявлення про механізм утворення з'єднань при УЗ-ому зварюванні немає. У процесі зварювання після введення ультразвукових коливань між зварювальними пластинами утворюється шар високопластичного металу, при цьому пластини дуже легко повертаються навколо вертикальної осі на будь-який кут. Але як тільки ультразвукове випромінювання припиняють, відбувається миттєве «схоплювання» пластин.
Кінець


title: Презентація на тему «Історія створення конденсатору»

text:
Історія створення конденсатору
Презентацію підготував
 учень 11 класу
Закопайко Іван
План презентації
1. Визначення поняттю – конденсат.
2. Створення першого конденсатора.
3. Перші теорії шодо лейденської банки.
4. Електромедицина.
Визначення поняттю
    Конденсáтор - система з двох чи більше електродів , які розділені діелектриком, товщина якого менша у порівнянні з розміром обкладок. Така система має взаємну електричну ємність і здатна зберігати електричний заряд.
Створення першого конденсатора
      У 1745 році в Лейдені німецький фізик Евальд Юрген фон Клейст та голландський фізик Пітер ван Мушенбрук створили перший конденсатор — «лейденську банку». Назву винаходу дав французький фізик Жан-Антуан Нолле.
Евальд Юрген фон Клейст
Пітер ван Мушенбрук
Жан-Антуан Нолле.
    Це була закупорена наповнена водою скляна банка, обклеєна всередині і зовні фольгою. Крізь кришку у банку був уведений металевий стрижень. Лейденська банка дозволяла накопичувати і зберігати порівняно великі заряди, порядку мікрокулона. Завдяки Лейденській банці вдалося вперше штучним шляхом отримати електричну іскру.
    Дослід з лейденською банкою було повторено Ж.Нолле в присутності французького короля. Вчений утворив ланцюг із 180 солдатів-гвардійців, що тримались за руки, причому перший у ланцюгу тримав банку в руці, а останній — торкався дроту, викликаючи проскакування іскри. Ймовірно, звідси бере початок термін «електричний ланцюг».
    Винайдення лейденської банки стимулювало вивчення електрики та електропровідних властивостей деяких матеріалів. Досліди з лейденською банкою стали проводити фізики різних країн, а в 1746–1747 роках перші теорії лейденської банки розробили знаменитий американський вчений й президент Бенджамін Франклін та англієць В. Уатсон.
Бенджамін Франклін
Електромедицина
    З'ясувалося, що метали — кращі провідники електрики. Одним з найважливіших наслідків винаходу лейденської банки стало встановлення впливу електричних розрядів на організм людини, що привело до зародження електромедицини — це було перше порівняно широке практичне застосування електрики, котре зіграло значну роль у поглибленні вивчення електричних явищ.
     При проведенні досліджень з банкою було встановлено, що кількість електрики, накопиченої у банці, пропорційна до розміру обкладок і обернено пропорційна товщині ізоляційного шару. Перший плоский конденсатор створив у 1783 італійський фізик Алессандро Вольта.
Алессандро Вольта
Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Електричний струм у напівпровідниках» (варіант 1)

text:
-
-
-
-
-
-
-
-
-
-
Si
Si
Si
Si
Si
-
-
-
-
-
-
-
-
Si
Si
Si
Si
Si
-
-
-
-
-
-
+
+
+
-
-
t (0C)
R0
Si
Si
As
Si
Si
-
-
-
-
-
-
-
-
-
Si
Si
In
Si
Si
-
-
-
-
-
+
-
-
+
-
+
_
+
+
+
+
-
-
-
-
n
+
_
+
+
+
+
-
-
-
-
n
I (A)
I (A)
+
-
~


Презентація на тему «Ядерна зброя» (варіант 3)


Презентація на тему «Електромагнітні коливання» (варіант 1)


Презентація на тему «Прискорювачі заряджених частинок» (варіант 1)


Презентація на тему «Нікола Тесла» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Електродвигуни»

text:
Електродвигуни
Роботу виконав:
Учень 9-Б класу
КГСМ №1
Дубач Богдан
Plastivezzz Inc
Історія виникнення
Першим хто почав вивчати магнетизм і електрику був Андре Марі Ампер.
Plastivezzz Inc
Найпершим перетворення магнітної дії у механічну, а саме магнітне обертання у 1821 році показав Майкл Фарадей. Дослід: магніти,ртуть,дріт. При підключенні струму дріт та магніт на шарнірах починали крутитися, якщо змінити + і – тоді вони починали крутитись в іншу сторону.
Plastivezzz Inc
У 1824 році англійський фізик і математик Пітер Барлоу за допомогою приладу наочно продемонстрував можливість перетворення електричної енергії в механічну. Колесо Барлоу являло собою два горизонтально розташованих П-подібних постійних магніту, під якими на одній осі розміщені два мідних зубчастих колеса. Коли через колеса проходив струм, вони починали обертатися в одному напрямі.
Plastivezzz Inc
Перший електродвигун з безпосереднім обертанням робочого валу був створений в 1834 році фізиком і академіком Борисом Якобі. Двигун Якобі складався з двох груп електромагнітів. Поперемінне зміна полярностей рухомих електромагнітів відбувалося шляхом спеціального комутатора. Принцип цього пристрою використовується в деяких сучасних електродвигунах. Потужність двигуна складала всього 15 Вт, при частоті обертання ротора 80-120 об / хв. Ротор, статор, комутатор.
Plastivezzz Inc
Plastivezzz Inc
Сучасні електродвигуни
Двигуни постійного струму
Двигуни  змінного струму
Синхронні
Асинхронні
Plastivezzz Inc
Двигун постійного струму - електричний двигун, живлення якого здійснюється постійним струмом
Plastivezzz Inc
Двигун змінного струму - електричний двигун, живлення якого здійснюється змінним струмом. За принципом роботи ці двигуни поділяються на синхронні та асинхронні двигуни. Синхронні – у них співпадає магніторухома сила статора зі швидкістю обертання ротора. Асинхронні- в них магніторухома сила статора не співпадає з швидкістю обертання ротора.Вони легкі в конструктуції і легко обслуговуються тому вони є найпоширенішими.
А Статор; Б Ротор
1.Корпус 2.Сердечник 3.Обмотка 4.Вал
Plastivezzz Inc
Plastivezzz Inc


title: Презентація на тему «Електроліз» (варіант 4)

text:
ЕЛЕКТРОЛІЗ (перевірка закону, застосування)Мета: Дослідним шляхом ознайомитись з явищем електролізу, перевірити закон Фарадея та визначити електрохімічний еквівалент міді
Робота
 учня 11 класу
ЗШ І-ІІІ ступенів №2
 м. Гайворон
Недзи Анатолія

2012/2013р
ЗМІСТ РОБОТИ:
Історична довідка
Майкл Фарадей та його закон
Визначення поняття “Електороліз”
Лабораторна робота в домашніх умовах
Лабораторна робота в лабораторних умовах
Застосування електролізу
Висновок
Електроліз
«Наука виграє, коли її “крила” розковані фантазією.»
«Не буває нічого занадто фантастичного для того, щоб бути правдою, якщо це співпадає із законами природи.»
Майкл Фарадей
Електроліз (від електро... і греч.(грецький) lysis — розкладання, розчинення,
(розпад), сукупність процесів електрохімічного окислення-відновлення                                       занурених в електроліт електродах при проходженні через нього                                електричного струму. Електроліз  лежить в основі електрохімічно                                  методу лабораторного і промислового здобуття різних речовин — як
простих (електроліз  у вузькому сенсі слова), так і складних (електросинтез ) .
   Вивчення і вживання електролізу  почалося в кінці 18 — початку 19 ст.  в період становлення електрохімії,  для розробки теоретичних основ. Велике значення мало встановлення М. Фарадєєм в 1833—34 точних співвідношень між кількістю електрики, пройденого  при електролізі, і кількістю речовини, що виділилася на електродах..
Майкл Фарадей
(1791-1867) рр.
 Застосування електрики в першій частині 19-го століття дало поштовх виготовленню магнію та алюмінію з застосуванням електролізу. Ці метали були використані в піротехніку для створення яскравих іскри і білого полум'я. Після цього були отримані барій, стронцій, сполуки міді які здатні створювати червоний, зелений і синім відтінок вогню. Ці склади отримали застосування в 20 столітті і піротехнічні технології дійсно злетіли.
Феєрверки, які сьогодні  застосовується для торжеств і веселощів були відкриті  в 16-го столітті в Росії, (Петро Перший був одним із затятих цінителів мирного застосування салютних виробів).
Не всі знають, що електроепіляція (не плутати з електродепіляціей), що також називається електролізом, дозволяє позбутися від зайвих волосків на тілі назавжди. У цій процедурі в фолікул волосся вводиться дуже тонкий електрод у вигляді голки. На цей електрод подається мікрострум, який руйнує саму волосяну цибулину.
Цікавий факт
Прилади які використовують для досліда по електролізу
Для того щоб провести електроліз води в домашніх умовах, я використовував таке обладнання. Ємність, куди наливав воду, сіль , джерело живлення, два електроди (з будь-якого металу).

 В ємність налив воду, до води на чверть обсягу ємності присипав сіль і перемішав, у розчин опустив електроди, з'єднані з джерелом живлення (струм не менше 0.5А).
Відбулося скипання розчину, про що  свідчать бульбашки на одному з електродів. Це і буде електроліз . Продуктом електролізу став водень і кисень.
Дослід, який можна провести вдома
1. Вибираю  один із двох електродів і позначаю  його, наприклад, шматочком пластиліну. Це буде мій катод.
2. За допомогою терезів визначаю його масу якомога точніше.
3. Збираю  коло за схемою, послідовно з'єднавши всі прилади між собою. Знаю, що катод треба з'єднувати з негативним полюсом джерела струму!
4. Замикаю  коло та одночасно вмикаю секундомір.
5. Спостерігаю  процес електролізу протягом 20 хвилин; при цьому слідкую  за показами амперметра та регулюю силу струму за допомогою реостата так, щоб її значення було постійним впродовж усього досліду.
6. По закінченні процесу вимикаю  струм і виймаю катод із розчину, одночасно вимикаю секундомір і записую його показання до таблиці.
7. Обережно кладу  катод на серветку і даю трохи підсохнути.
8. Спостерігаю появу на катоді шару міді, який має червоний відтінок.
9. За допомогою терезів визначаю масу катода після електролізу.
10. Знаходю  у  довіднику табличне значення електрохімічного еквіваленту міді.
11. Записую отримані дані у таблицю.
12. Визначаю масу міді за законом Фарадея для електролізу m = kІt
13. Порівнюю значення маси, отримані за результатами обчислень та результатами досліду.
ХІД РОБОТИ
Теоретичні дані
Таблиця
Розрахунки
m=K*I*t
K=m/It
                                                        -7
K=0.002кг/4А* 1500с=3.3*10 кг/Кл

В результаті виконаної роботи перевірено закон електролізу на практиці та  зроблені розрахунки електрохімічного еквіваленту міді, який в мене  майже співпав з табличними даними.
Висновок:
Електролітом називають речовину, розчин якої проводить електричний струм
Розпад молекул на іони називають елекролітичною дисоціацією
Процес виділення речовини на електродах під час проходження електричного струму через електроліт називають електролізом
Маса речовини, що виділилася на електроді при проходженні електричного струму,  пропорційна заряду, що пройшов через електроліт m=k*g
Застосування в природі та техніці

Електроліз широко застосовують:
      -         у промисловості для одержання найбільш активних металів (К, Na, Ca, Mg, Al) і найбільш активних неметалів (фтор і хлор).
     -           у гальванотехніці ― електролітичному осадженні металів на поверхню металевих і неметалевих виробів, це дозволяє знімати з різних предметів точні копії, які легко відокремити від оригіналу. Такий метод репродукування називають гальванопластикою.

 Електроліз  використовують:
      -         для синтезу деяких складних речовин — їдкого натру (NaOH), їдкого калію (KOH), бертолетової солі (KClO3)
      -         для покриття поверхні металевих виробів шаром більш стійкого металу з метою захисту від корозії, наприклад цинкування, хромування, нікелювання. Шляхом електролізу метали можна очищувати від домішок.
Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Наслідки опромінення людини»

text:
Наслідки опромінення людини. Вплив радіації на організм
Підготувала учениця
10 класу
Лемак Андріана

Протягом останніх 100 років людство навчилося використовувати радіонукліди з різною метою: в медицині, для виробництва енергії, для створення ядерної зброї та ін. Це зумовило збільшення дози опромінення як окремих людей, так і населення планети в цілому. При цьому індивідуальні дози, отримані людьми від різних техногенних джерел радіації, надто відрізняються. У більшості випадків такі дози є незначними, проте іноді опромінення від штучних джерел бува є в тисячі разів інтенсивніше, ніж за рахунок природних.
Після відкриття явища радіоактивності й упродовж багатьох років головним індикатором впливу на людину як на основний об'єкт радіоекологічних досліджень вважалося почервоніння шкіри. До 50-х років ХХ ст. єдиним чинником безпосереднього впливу радіації на організм людини вважали пряме радіаційне ураження шкіри, кісного мозку, центральної нервової системи, шлункового тракту у результаті дії гострої променевої хвороби.
Однак одним з найбільших ефектів опромінення всього живого на планеті, у тому числі й людину, виявилося руйнування молекул білка і утворення нових, нехарактерних цим організмам молекул. У разі сильної дії радіації на організм людини в її тілі не встигають створюватися антитіла, необхідні для боротьби з чужими білковими утвореннями, і розвивається захворювання, яке називаєтьсялейкоз або лейкемія – пухлинне ураження крові.
Іншим небезпечним наслідком опромінення людини під час отримання малих доз радіації є рак – злоякісне новоутворення в її організмі. Найпоширенішими видами ракових хвороб є рак молочної і щитовидної залоз. Рак інших органів і тканин серед опроміненого населення трапляється значно рідше. Навіть найменша доза збільшує імовірність захворювання раком, а будь-яка додаткова доза опромінення суттєво збільшує таку вірогідність.
Найстрашнішим для майбутнього людства вважається свідчення того, що радіаційні порушення (генні, хромосомні і геномні мутації) передаються спадково протягом багатьох наступних поколінь. Близько 10% новонароджених мають всілякі генетичні дефекти, різною мірою спричинені впливом радіоактивного випромінювання. Опромінення прискорює процес старіння людини, а отже, зменшує тривалість її життя.
Перелік наслідків дії іонізуючого випромінювання на людину постійно зростає. Сьогодні до нього входять такі захворювання (Яблоков, 2002):
ураження гострою променевою хворобою;
розвиток лейкозу, лейкемії та ін. пухлинних хвороб крові;
виникнення злоякісних новоутворень (раків) будь-яких органів;
порушення генетичного коду (мутаційні зміни);
ураження нервової системи, кровоносних та лімфатичних судин;
пошкодження органів зору, помутніння кришталика ока, розвиток катаракти;
порушення обміну речовин та ендокринної рівноваги;
виникнення тимчасової або постійної стерильності та імпотенції;
розвиток імунодефіциту, підвищення чутливості організму до звичайних захворювань;
порушення психічного та розумового розвитку;
прискорення старіння організму.

Доказам того, що ці захворювання значною мірою зумовлені радіацією, присвячені численні публікації (Бочков, 1976; Гродзинский, 2000; Москалев, 1991; Шубик, 1977; Яблоков, 2001 та ін.). Матеріал для такого переліку зібраний на основі результатів аналізу вивчення наслідків радіаційних аварій (особливо на Чорнобильській АЕС), атомних бомбардувань Хіросіми й Нагасакі у 1945 році, наслідків процесу виробництва та випробування тисяч ядерних бомб, даних рентгенодіагностики і рентгенотерапії та ін.

Під тиском переконливих фактів, отриманих за результатами проведених радіоекологічних досліджень владними структурами і працівниками-атомниками багатьох країн світу, поступово визнається зв'язок з радіацією дедалі більшого кола важких захворювань людини. Наведемо лише один з офіційних переліків захворювань, складений на підставі останніх американських і російських даних
1) гостра та хронічна променева хвороба;
2) гостра та хронічна променева хвороба;
3) локальне променеве ураження;
4) лейкемія;
5) лейкоз;
6) рак легенів;
7) рак щитовидної залози;
8) рак шлунку;
9) рак печінки;
10) рак молочної залози;
11) рак шкіри;
12) ін. ракові пухлини органів і тканин;
13) злоякісні лімфоми;
14) злоякісні пухлини мозку;
15) злоякісні пухлини кісток та суглобних хрящів;
16) мієломна хвороба;
17) апластична анемія;
18) ерітромієлодісплазія;
19) ін. онкологічні захворювання.

Різні радіонукліди мають свої особливості затримання й концентрації в органах та тканинах людини. Отже, окрім зовнішнього опромінення людини, є і внутрішнє опромінення, викликане радіонуклідами, що надійшли до організму з їжею, водою, атмосферним повітрям або через пошкоджену шкіру. Доза внутрішнього та зовнішнього опромінення людини за певних умов радіоактивного забруднення екосистеми відрізняється у сотні разів, притому вищим буває як внутрішнє, так і зовнішнє опромінення.
Вплив будь-якої малої дози опромінення певної екосистеми більший за еволюційно-звичний рівень змінює її внутрішню структуру та взаємовідносини з сусідніми екосистемами. Навіть найменші дози радіації здатні вплинути на функціонування, динаміку і розвиток екосистем.
Умовно можна розділити вплив радіації на організм людини на два види:
Соматичне.
Генетичне.

На самому початку вплив радіації на людину проявляється у вигляді соматичних ефектів. Можна виділити кілька основних видів:
Променева хвороба.
Лейкози.
Різноманітні пухлини.
Локальні променеві ураження.

Випромінювання, впливаючи на клітини людського організму, викликає різні хімічні і фізичні процеси. Найбільш небезпечно у даному випадку бета-випромінювання, так як воно володіє сильним проникаючим властивістю. Альфа-частинки мають невелику щільність і дуже сильно руйнують слизову оболонку. У результаті клітини втрачають свою цілісність, відбувається іонізація, а це стає причиною порушення їх нормальної життєдіяльності.
Вплив радіації на організм людини відбувається по трьох основних причин:
Вдихання забрудненого повітря.
Вживання зараженої їжі.
Впливу радіації на відкриті рани.

Зараження через вдихання повітря, що містить радіоактивні ізотопи, найбільш небезпечно, так як в результаті вентилювання легенів вони швидко розносяться по всьому організму. Однак у будь-якому з цих випадків ці речовини через кілька хвилин потрапляють в кров людини. Якщо більше впливу не було, то концентрація небезпечних речовин скорочується через 15-20 діб. Хоча деякі види ізотопів живуть набагато довше.
На першій стадії відбувається іонізація клітин, що проявляється у вигляді променевої хвороби. Далі радіація провокує різні хімічні реакції за участю білків, різних амінокислот, води і т.д.
Все це призводить до вкрай негативних змін в організмі, які залежать від тривалості і сили дії.


title: Презентація на тему «Люмінесценція» (варіант 6)

text:
Люмінесценція
Люмінесценція — відмінне від теплового світіння збудженої речовини.

Речовина, у якій спостерігається люмінесценція, називається люмінофором.

  Люмінесцентне випромінювання виникає за рахунок квантових переходів атомів, іонів,молекул зі збудженого стану в основний чи менш збуджений.
Види люмінісценції
За типом збудження

фото-                                                                   радіо-

електро-     хемі-      біо-         рентгено-
			      катодо-      трібо-            електро-

За механізмом
 резонансна			 рекомбінаційна

        спонтанна                вимушена

Люмінесценція при збудженні речовини світлом називається фотолюмінесценцією:
Фосфоресценція
Флуоресценція

Фосфоресценція – довготривале світіння

Різновиди фосфоресценції
фотолюмінесценція
рентгенолюмінесценція
катодолюмінесценція
хемолюмінесценція
кріолюмінесценція
електролюмінесценція
 триболюмінесценція
Флуоресценція - коротке світіння

Застосування
	Використовують дляотримання люмінесценції рідких кристалів і скла, а також твердих порошків —кристалофосфорів.
При збудженні речовини струмом виникає електролюмінесценція.

Використання електролюмінесценції
для застосування в деяких спеціальних процесах збагачення корисних копалин.
при вивченні кристалів мінералів.
для освітлення в люмінісцентних лампах і світлодіодах

Світіння, яке виникає внаслідок хімічних реакцій, називають хемолюмінесценцією.

Світіння в живих організмах — біолюмінесценція.

Біологічні функції  біолюмінесценції
Приваблення здобичі або партнерів
Комунікація
Попередження або погроза
Відлякування або відволікання
Маскування на тлі природних джерел світла

Вивчення люмінесценції — один із головних методів оптичної спектроскопії.
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Закони Ньютона» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Дія електричного струму на організм людини»

text:
Тема: Дія електричного струму на організм людини. Безпека користування електричними приладами.
Виконали учні 9-А класу:
Ляшенко Елізавета та
Татаров Микита
Вчитель:
Борисова Ірина Станіславівна
Фактори, що впливають на результат поразки електричним струмом.
Індивідуальні властивості людини:
- стан здоров'я;
- психічні стан;
- фактор уваги;
- кваліфікація.
Параметри електричного кола:
- величина напруги;
- рід і частота струму.
Умови навколишнього середовища:
- атмосферні умови;
- концентрація в повітрі різних речовин.
Електротравма, електричний опік
Електричний опік - найбільш поширена місцева електротравма (близько 60 %), яка трапляється переважно у працівників, що обслуговують діючі електроустановки. Електричні опіки залежно від умов їх виникнення бувають двох видів: струмові (контактні), коли внаслідок проходження струму електрична енергія перетворюється на теплову, та дугові, які виникають унаслідок дії на тіло людини електричної дуги. Залежно від кількості виділеної теплоти та температури, а також розмірів дуги електричні опіки можуть уражати не лише шкіру, але й м'язи, нерви і навіть кістки.
Електротравма - це травма, яка спричинена дією електричного струму чи електричної дуги. За наслідками електротравми умовно поділяють на два види: місцеві електротравми, коли виникає локальне ушкодження організму, та загальні електротравми (електричні удари), коли уражається весь організм унаслідок порушення нормальної діяльності життєво важливих органів і систем.
Електричний удар
В залежності від наслідку ураження електричні удари можна умовно розділити на 5 ступенів:
I — судомні ледь відчутні скорочення м'язів;
II — судомні скорочення м'язів, що супроводжуються сильним болем, що ледь переноситься без втрати свідомості;
III — судомне скорочення м'язів з втратою свідомості, але зі збереженням дихання і роботи серця;
IV — втрата свідомості та порушення серцевої діяльності або дихання (або одного і другого разом);
V — клінічна смерть, тобто відсутність дихання та кровообігу.
Найбільш небезпечним видом електротравм є електричний удар, який у більшості випадків (близько 80 %, включаючи й змішані травми) призводить до смерті потерпілого.
Електричний удар — збудження живих тканин організму електричним струмом, що супроводжується судомним скороченням м'язів. Такий удар може призвести до порушення і навіть повного припинення роботи легенів та серця. При цьому зовнішніх місцевих ушкоджень, тобто електричних травм, людина може і не мати.

Отже, смертельною слід вважати величину струму 0.1 А. З підвищенням частоти електричного струму більше 500 Гц дія його слабшає.
Безпечним вважається напруга 12 В, а при роботі в сухих, опалювальних і вентильованих приміщеннях - 36 В.
Правила користування
Звільнення від дії електричного струму.
Електробезпека у ванній кімнаті.
 Установка у ванній кімнаті електричних розеток заборонена! З цієї ж причини при високій вологості у ванній кімнаті забороняється користуватися будь-якими електроприладами: феном, щипцями для завивки волосся, електробритвою, електродрилем та іншими електроінструментами, що працюють від електромережі.
Особливо небезпечно підігрівати воду у ванні зануреним водонагрівачем. У корпусі нагрівального елементу можуть бути мікротріщини, і при включенні водонагрівача у воді може з'явитися струм. Коли людина занурює руку в воду, що нагрівається, вона отримує електричний удар. Користуватися зануреним нагрівачем (кип'ятильником) у ванні забороняється!...
Австрійський лікар Стефан Еллінек заснував Електро-патологічний музей в 1936 році (Електричний захист в 132 малюнках). Смерть і електрика йшла рука об руку. Але з цією книгою, ви попереджені.