title: Презентація на тему «Органічні сполуки в побуті» (варіант 5)

text:
Органічні сполуки в побуті
Підготували:
Побутові хімікати
Це окремі хімічні речовини, а частіше за все суміші речовин, які використовують у повсякденному побуті за певним призначенням.

Мийні засоби (детергенти) – речовини, що посилюють мийну дію води.
Дезінфікуючі засоби
На підприємствах і в домашніх умовах проводять дезінфекцію хімічними речовинами.
Важливо дезінфікувати поверхні, які ретельно вимиті, бо залишки органічних речовин знижують бактерицидну дію засобу.
Засоби особистої гігієни
Засоби особистої гігієни — загальна назва речей, що використовуються для краси, здоров’я, гігієни.
Засоби для чищення
	Засоби для чищення випускаються у вигляді порошків, паст, рідин, аерозолів, серветок.

Засоби догляду за житлом і предметами побуту
 Засоби догляду за підлогою (мастики, самоблискучі і миючо-поліручі сполуки)
Засоби догляду за меблями (поліролі та ін.)
Засоби для знешкодження неприємного запаху (дезодоранти)
Засоби догляду за садом і городом

Засоби догляду за автотранспортом
Автошампуні
Поліролі
Омивачі скала
Засоби чищення салону
Освіжувачі повітря тощо

Клеї
Клеї – це полімери, чи сполуки на їх основі , що застосовуються для з’єднання різних матеріалів.
Лакофарбові засоби
Оліфи
Лаки
Фарби
Емалі
Ґрунтовки
Шпатлівки
Допоміжні матеріали для обробки

Парфумерія
 Розчинниками в даному випадку виступають спирт, дипропіленгліколь, суміш спирту й води, також носіями парфумерної композиції можуть бути очищені рослинні олії без запаху.

Це рідкі або масляні розчини летких ароматичних речовин (які являють собою парфумерну композицію).
Косметика

До косметики відносять: креми для тіла, лосьйони, порошки, парфуми, помади, лаки для нігтів, тіні для очей, хімічна завивка, фарби для волосся, лак і гелі для волосся, дезодоранти, дитячі продукти, масла і солі для ванн, масла і багато інших видів продукції.
.
Використовується для поліпшення зовнішнього вигляду або запаху людського тіла.
Можливі негативні наслідки використання побутових хімікатів
Побутові хімічні засоби можуть негативно впливати на здоров’я людини: провокувати алергії, отруєння, проблеми із загальним станом здоров’я, іноді призводити до летальних наслідків.
Використання більшості побутових хімікатів є шкідливим для довкілля: руйнування озонового шару, накопичення у живих організмах та середовищі, неможливість утилізації певних видів хімікатів.
Загальні правила поводження з побутовими хімікатами
Перед використанням будь-якого хімічного засобу ознайомитись з його інструкцією
Використовувати засоби особистого захисту при роботі з хімічними речовинами (гумові рукавички, респіратори, захисні окуляри тощо)
Використовувати хімічні засоби лише за призначенням та у чітко визначених кількостях
Зберігати хімічні засоби окремо від харчових продуктів та ліків
Зберігати хімічні засоби згідно умовам, зазначеним на упаковці
Берегти хімічні засоби від дітей та не дозволяти їм самостійно ними користуватися


title: Презентація на тему «Харчові добавки» (варіант 11)

text:
Харчові добавки в напоях
 Шипучі газовані підсолоджені безалкогольні напої, широко популярні в Україні. Найкращі часто вживані напої - це кола , газована вода , холодний чай , солодкий чай , лимонад і пунш .
Барвники - речовини , що відновлюють природне забарвлення , втрачену в процесі обробки і зберігання , що підвищують інтенсивність природного забарвлення , що забарвлюють безбарвні продукти. Області застосування: напої та ін.
Цукрозамінники ( замінники цукру) - надають харчовим продуктам і готовій їжі солодкий смак , а також виконують інші технологічні функції цукру.
Антиокислювачі ( антиоксиданти , інгібітори окислення) - уповільнюють процес окислення харчових продуктів , захищаючи таким чином продукти від прогоркания , оберігаючи фрукти , овочі та продукти їх переробки від потемніння , сповільнюючи ферментативне окислення вина , пива та безалкогольних напоїв. У результаті терміни придатності цих продуктів збільшуються в кілька разів.
Харчовий ароматизатор - це добавка , що вноситься в харчовий продукт для поліпшення його аромату і смаку і представляє собою смакоароматична речовина або суміш смакоароматичних речовин з розчинником або сухим носієм ( наповнювачем ) або без них. Застосування ароматизаторів дозволяє створити широкий асортимент харчових продуктів, що відрізняються за смаком і ароматом , на основі однотипної продукції , наприклад , безалкогольних та слабоалкогольних напоїв.
Напій " Кока -кола " винайдений 8 травня 1886 , в штаті Джорджія , США його автор колишній офіцер американської Армії конфедерації Джон Сіт Пембертон . Інгредієнти були такі : три частини листя коки і одну частину тропічного дерева коли . Кока - кола продавалася як ліки і тонізуючий засіб . Назва напою придумав бухгалтер Пембертона , Френк Робісон , він же придумав і написав логотип , який існує до цих пір.Вже в 1902 кока -кола стала найзнаменитішим напоєм в США . Наприкінці 1890 року в газеті " New York Tribune " з'явилася стаття , підбурювані громадську думку проти кока - коли , що стверджувала , що саме кока - кола винна , в тому , що негри напившись кока - коли нападають на білих людей. Після цього кока кола поміняла склад , замість свіжого листя коки ; в колу стали додавати листя , з яких був видалений весь кокаїн.
E952 - Замінник цукру
Цикламат - синтетичний хімікат , має солодкий смак , в 200 разів перевищує солодкість цукру. У 1969 році розпорядженням Федерального Агентства по харчових продуктах і лікарських препаратів заборонений в продуктах харчування , на території США і Канаді , оскільки є канцерогеном , що викликає ракову хворобу. Було доведено , що він , як сахарин і аспартам , викликає у щурів рак сечового міхура. У 1975 році заборонений у виробництві напоїв в Японії , Південній Кореї , Сінгапурі , Індонезії. У 1979 р. всесвітня організація охорони здоров'я реабілітувала цикламени , визнавши їх нешкідливими.
E150d ( барвник ) - цукровий колер ( палений цукор) , його отримують шляхом переробки цукру при певних високих температурах , з додаванням хімічних реагентів , в даному випадку сульфат амонію.
E950 ( ацесульфам калію) - в 200 разів солодше сахарози , широко застосовується суміш ацесульфама калію з аспартамом в безалкогольних напою.
Містить метиловий ефір , який погіршує роботу серцево судинної системи, і аспарогеновую кислоту - вона надає збудливу дію на нервову систему і може з часом викликати звикання . Ацесульфам погано розчиняється.
 Продукти з цим підсолоджувачів не рекомендується вживати дітям , вагітним

E951 ( аспартам ) - цукрозамінник для хворих діабетом , що складається з двох амінокислот ( дипептид ) - аспарагіну і феніланіну . Національна асоціація безалкогольних напоїв ( NSDA ), що представляє 95 % компаній по виробництву безалкогольних напоїв в США , склала протест , опублікований у звіті Конгресу США 7 травня 1985 , описує хімічну нестабільність аспартама . Після декількох тижнів в жаркому кліматі (або при нагріванні до 30 градусів Цельсія) основна кількість аспартама в газованій воді розпадається на формальдегід , метанол , фенілаланін .
Формальдегід - це речовина з різким запахом , канцероген класу А.
 Фенілаланін ж стає токсичним в поєднанні з іншими амінокислотами і білками .
 При вагітності аспартам може впливати безпосередньо на плід навіть при вживанні в дуже малих дозах.
 FDA отримало більше 15 тис. скарг на аспартам від споживачів постраждалих від дії аспартама на здоров'я , що становить 90 % всіх скарг на харчові добавки.
У розпорядженні FDA є 92 документально підтверджених випадку отруєння аспартамом , включаючи наступні: втрата дотику, головні болі , втому , запаморочення , нудота , сильне серцебиття , збільшення ваги , дратівливість , тривожний стан , втрата пам'яті , втрата слуху , втрата зору , затуманений зір , висип , припадки , втрата зору , болі в суглобах , депресії , спазми , захворювання дітородних органів , нервове збудження кори головного мозку.
 Також аспартам може привести до смертельного результату , спровокувати наступні хвороби : Паркінсона , Альцгеймера , пухлина мозку , множинний склероз , епілепсію , базедову хвороба , хронічну втому , діабет , розумову відсталість , туберкульоз .
 Е330 (лимонна кислота) - безбарвні кристали , широко поширена в природі. Отримують лимонну кислоту  бродінням вуглеводів

На етикетці написано , що до складу продукту входить цукор , фосфорна кислота , кофеїн , карамель , вуглекислота й Аromas - якийсь екстракт , цей екстракт і викликав підозру у позивача , який аргументував свою вимогу турецьким Законом про захист прав споживачів .
 А в ньому зазначено , споживач має право знати , склад продукту. І компанії довелося розкрити свій секрет . До складу екстракту , крім деяких екзотичних рослинних масел , входить природний фарбник кармін , який виробляють з висушених тілець комахи кошеніль . Ця комаха проживає в , Азербайджані , Польщі , Вірменії .
Кармін абсолютно нешкідливий і використовується для фарбування тканин вже з біблійних часів ,
 а в харчовій промисловості вже більше 100 років. Карміном підфарбовують не тільки газовану воду , а й різні кондитерські вироби, деякі молочні продукцію . Екстракт з кошенільних хробаків або просто Кармін - це харчовий барвник Е120 , він використовується повсюдно. У величезному числі продуктів , а не тільки в Кока -колі .

Роботу виконали:Оленюк ЛюбаОлексів Катерина


title: Презентація на тему «Сатурн» (варіант 15)

text:
САТУРН
Підготувала
Учениця 11-а класу
Харківської гімназії №55
Зоря Владислава
Сатурн серед планет Сонячної системи
Сатурн належить до газових гігантів: він складається переважно з газів і не має твердої поверхні. Маса планети у 95 разів перевищує масу Землі, однак середня густина Сатурна становить усього 0,69 г/см³, це єдина планета Сонячної системи, чия середня густина менша від густини води. Прискорення вільного падіння на екваторі становить 10,44 м/с², що можна порівняти зі значеннями на Землі та Нептуні, але набагато менше, ніж на Юпітері. Екваторіальний радіус планети дорівнює 60 300 км, а полярний — 54 400 км; серед усіх планет Сонячної системи Сатурн має найбільше стиснення.
Орбітальні характеристики і обертання
Середня відстань між Сатурном і Сонцем становить 1430 млн км. Оскільки ексцентриситет орбіти Сатурна дорівнює 0,056, то різниця у відстані до Сонця в перигелії та афелії становить 162 млн км. Рухаючись із середньою швидкістю 9,69 км/с, Сатурн обертається навколо Сонця приблизно за 29,5 років (10 759 днів). Відстань Сатурна від Землі змінюється в межах від 1195–1660 млн км, середня відстань під час протистояння — близько 1280 млн км. Сатурн і Юпітер обертаються майже в точному резонансі (2:5).
Орбітальні характеристики і обертання
Періодом обертання Сатурна навколо осі вважають 10 годин 34 хвилини і 13 секунд. Точна величина періоду обертання внутрішніх частин планети залишається невідомою. Коли апарат «Кассіні» 2004 року досяг Сатурна, за спостереженнями радіовипромінювання було виявлено, що період обертання внутрішніх частин помітно перевищує період обертання в «Зоні 1» та «Зоні 2» і становить приблизно 10 год 45 хв 45 с (± 36 с).

У березні 2007 року було виявлено, що обертання діаграми спрямованості радіовипромінювання Сатурна утворюється конвекційними потоками в плазмовому диску, які залежать не тільки від обертання планети, а й від інших факторів. Було також повідомлено, що коливання періоду обертання діаграми спрямованості пов'язано з активністю кріовулкана на супутнику Сатурна — Енцеладі. Заряджені частинки водяної пари на орбіті планети призводять до викривлення магнітного поля і, як наслідок, картини радіовипромінювання. Виявлена картина наводить на думку, що на сьогоднішній день взагалі не існує коректного методу визначення швидкості обертання ядра планети.
Походження
Походження Сатурна (як і Юпітера) пояснюють дві основні гіпотези. Згідно з гіпотезою «контракції», склад Сатурна, подібний до Сонця (велика частка водню), і, як наслідок, малу густину можна пояснити тим, що під час формування планет на ранніх стадіях розвитку Сонячної системи в газопиловому диску утворилися масивні «згущення», що дали початок планетам, тобто, Сонце і планети формувалися однаково. Ця гіпотеза не може пояснити відмінності у складі Сатурна і Сонця.
ПОХОДЖЕННЯ
Гіпотеза «акреції» стверджує, що утворення Сатурна відбувалося у два етапи. Спочатку протягом 200 мільйонів років формувалися тверді щільні тіла на зразок планет земної групи. У цей час з області Юпітера і Сатурна було дисиповано частину газу, що в подальшому зумовило різницю в хімічному складі Сатурна і Сонця. Другий етап розпочався, коли найбільші тіла досягли подвоєної маси Землі. Протягом декількох сотень тисяч років тривала акреція газу на ці тіла з первинної протопланетної хмари. На другому етапі температура зовнішніх шарів Сатурна сягала 2000 °C.
Кільця Сатурна
Візитною карткою Сатурна є відомі кільця, що оперізують планету навколо екватора і складаються з безлічі крижаних часток з розмірами часток від міліметра до декількох метрів. Вісь обертання Сатурна нахилена до площини його орбіти на 26° 44', тому під час руху орбітою кільця змінюють свою орієнтацію відносно Землі. Коли площина кілець перетинає Землю, навіть у середні телескопи побачити їх неможливо, тому що товщина кілець — усього кілька десятків метрів, хоча їхня ширина сягає 137 000 км. Кільця обертаються навколо Сатурна і, відповідно до законів Кеплера, швидкість обертання внутрішніх частин кільця більша, ніж зовнішніх.
Кільця Сатурна
Існує три головних кільця, названих A, B і C. Вони добре помітні з Землі. Слабші кільця називають D, E та F. При ближчому розгляді кілець виявляється дуже багато. Між кільцями існують щілини, де немає частинок. Найбільшу щілину, яку можна побачити у середній телескоп із Землі (між кільцями А и В), названо щілиною Кассіні. Ясними ночами у потужніші телескопи можна побачити й менш помітні щілини.
Кільця є залишками протопланетної хмари, з якої утворилися всі тіла Сонячної системи. Всередині межі Роша, де обертається більша частина кілець, утворення супутників неможливе через гравітаційний вплив планети, що руйнує всі більш-менш значні тіла. Частинки кілець багаторазово зіштовхуються, руйнуються і злипаються знову.
Фізика планети
Потік сонячної енергії, що досягає Сатурна, у 91 раз менший, ніж біля Землі. Температура на нижній межі хмар Сатурна становить 150 К. Однак, тепловий потік від Сатурна вдвічі перевищує потік енергії, яку Сатурн отримує від Сонця. Джерелом цієї внутрішньої енергії може бути енергія, що виділяється за рахунок гравітаційної диференціації речовини, коли важчий гелій повільно занурюється в надра планети.

Фізика планети
«Вояджери» зафіксували ультрафіолетове випромінювання водню в атмосфері середніх широт і полярні сяйва на широтах вище 65 градусів. Така активність може призвести до утворення складних вуглеводневих молекул. Полярні сяйва середніх широт, що відбуваються тільки на освітлених Сонцем ділянках, виникають з тих же причин, що і полярні сяйва на Землі. Різниця лише в тому, що на нашій планеті це явище характерне винятково для високих широт.
Магнітне поле Сатурна має унікальний характер. Вісь диполя збігається з віссю обертання планети на відміну від Землі, Меркурія і Юпітера. Магнітосфера Сатурна має симетричний вигляд. Радіаційні пояси мають правильну форму, в них виявлено порожнини, де заряджені частки вимітаються супутниками чи кільцями. Поблизу кілець концентрація частинок незначна. За супутниками Сатурна тягнуться хвости з нейтральних та іонізованих молекул і атомів газу, що утворюють гігантські тори на орбітах. Одним із джерел такого тора є верхня атмосфера Титана, найбільшого супутника Сатурна.
Супутники Сатурна
Сатурн має близько 60 супутників (до 2000 року було відомо 18) і 12 з них — понад 100 км у діаметрі.
Орбіта внутрішніх супутників, Пана і Атласа, лежить біля зовнішнього краю кільця А. Наступний супутник, Прометей, відповідає за щілину, що прилягає до внутрішнього краю кільця F. Потім — Пандора, відповідальна за утворення іншої межі кільця F. Вони виявлені на фотографіях, зроблених із космічних апаратів. Наступні два супутники — Епіметей і Янус — виявлені з Землі, вони поділяють спільну орбіту. Різниця у відстані до Сатурна становить лише 30-50 кілометрів.
Дослідження планети
Сатурн — одна з п'яти планет Сонячної системи, легко видимих неозброєним оком із Землі. У максимумі блиск Сатурна перевищує першу зоряну величину. Щоб спостерігати кільця Сатурна, потрібен телескоп діаметром не менше 15 мм. В апертуру 100 мм видно темнішу полярну шапку, темну смугу тропіків і тінь кілець на планеті. А у 150–200 мм телескоп стають помітними чотири — п'ять смуг хмар в атмосфері та неоднорідності в них, але їх контраст буде менш помітним, ніж у юпітеріанських.
Дослідження планети
Вперше спостерігаючи Сатурн у телескоп (у 1609–1610 роках) Галілео Галілей помітив, що Сатурн виглядає не як єдине небесне тіло, а як три тіла, що майже торкаються одне одного, і висунув припущення, що це два великих «компаньйони» (супутники) Сатурна. Два роки по тому Галілей повторив свої спостереження і, на свій подив, не виявив супутників.
1659 року Гюйгенс за допомогою потужнішого телескопа з'ясував, що «компаньйони» — це насправді тонке плоске кільце, яке оперезує планету і не торкається до неї. Гюйгенс також відкрив найбільший супутник Сатурна — Титан. Починаючи з 1675 року планету вивчав Кассіні. Він помітив, що кільце складається з двох частин, розділених помітним проміжком — щілиною Кассіні, і відкрив ще кілька великих супутників Сатурна: Япет, Тефію, Діону і Рею.
У період максимального нахилу кілець (2003 року) було отримано 30 зображень планети в різних діапазонах довжин хвиль, що на той час дало найкраще охоплення відповідно до спектру випромінювань за всю історію спостережень. Ці зображення дозволили вченим краще вивчити динамічні процеси, що відбуваються в атмосфері, і створити моделі сезонної поведінки атмосфери. Також широкомасштабні спостереження Сатурна здійснювалися Південною Європейською обсерваторією в період з 2000 по 2003 рік. Було виявлено кілька маленьких супутників неправильної форми.
БУДОВА ПЛАНЕТИ
Космічні місії
1979 року космічний апарат «Піонер-11» пролетів на відстані 20 тис. км від Сатурна і зробив фото планети та її супутників, хоча роздільна здатність була надто низькою, щоб можна було розгледіти подробиці рельєфу поверхні.
«Вояджер-1» відвідав планетну систему в листопаді 1980 і отримав перші зображення високої роздільної здатності. У серпні 1981 року роботу продовжив «Вояджер-2», засвідчивши змінний характер атмосферних утворень на планеті.
Міжпланетна станція «Кассіні-Гюйгенс» вийшла на орбіту Сатурна 1 липня 2004 року. Вона неодноразово пролітала біля Титана й висадила на нього спускний апарат «Гюйгенс». Завдяки отриманим фото вдалося розглянути озера та гори на супутнику. Отримані зі станції фотографії дозоволили відкрити нові супутники, уточнити структуру кілець, виявити блискавки на поверхні планети.
Цікаві факти
2011 року стало відомо, що Сатурн надсилає в космос складні радіосигнали. За словами астрономів, варіації сигналів на Сатурні контролюються обертанням планети і змінюються з часом, збігаючись із сезонами на Сатурні.
В англійській мові день тижня субота (англ. Saturday) походить від назви планети Сатурн (англ. Saturn), названої у свою чергу іменем римського бога рільництва Сатурна.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


title: Презентація на тему «Жири» (варіант 14)

text:
Презентация на тему :«Жиры »
Выполнила: ученица 11-Б класса
Зануда Т.А
Проверила: учитель химии
Тисленко Л.А
Определение жиров
Жиры – это сложные эфиры , образованные трехатомным спиртом – глицерином и одноосновными карбоновыми кислотами:

CH2-O-CO-R1
I
CH-О-CO-R2
  I
   CH2-O-CO-R3,
где R1, R2 и R3 — радикалы (иногда - различных)
жирных кислот.
Строение жиров
Строение жиров было установлено благодаря французским химикам М.Шеврелем, М.Бертло в 1857 году. В состав жиров входят как одинаковые, так и разные остатки предельных и непредельных высших карбоновых кислот, их называют триглицериды
Физические свойства жиров:
Жиры не растворимы в воде
Плотность их меньше 1г/см3
Если при комнатной температуре они имеют твердое агрегатное состояние, то их называют жирами, а если жидкое, то – маслами.
У жиров низкие температуры кипения.
Химические свойства жиров:
Гидролиз ( омыление с водой и щелочами – едким натром или едким кали).

Гидрирование жиров :
Жиры получают:
Вытапливанием
Экстрагированием
Прессованием
Сепаратированием
Гидрированием жиров в
	 технике.

 Роль жиров в жизнедеятельности.
		Жиры – важнейшие органические соединения, входящие вместе с белками и углеводами в состав всех растительных и животных организмов как запасные
питательные материалы
	и как источник энергии.

Жиры – незаменимые продукты
питания. В процессе обмена веществ жиры в организме распадаются на более простые соединения вплоть до оксида углерода(IV). При этом выделяется большое количество энергии. Это очень сложный процесс.
Применение жиров:
Пищевые продукты
Сырье в производстве маргарина
В медицине
Производстве мыла
В косметике
В технике
В лаках и красках.

Пищевые продукты
Сырье в производстве маргарина
В медицине

Литература.
 1) Артеменко А.И. Органическая химия. М.: Высшая школа,1994.
 2) Ермолаев М.В. Биологическая химия. М.: Медицина.
 3) Гроссе Э., Вайсмантель Х. Химия для любознательных. Л.: Химия,1987.
 4) Биологический энциклопедический словарь. М.: Советская энциклопедия,1986.
 5) Кузьменок Н.М., Стрельцов Е.А. Экология на уроках химии. М.:Красеко-принт,1996.
 6) Бенеш П., Свободова М. 111 вопросов по химии для всех. М.: Просвещение ,1994.
 7) Электронный учебник., АОЗТ «1С»,1997-2001.
 8) http://referat.wwww4.com/link/frame.php?ky=15223


Презентація на тему «Корозія металів. Засоби захисту від корозії» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Карбонатна кислота» (варіант 3)

text: MgCO3       MgO + CO2         Mg(HCO3)2           MgCO3+CO2+H2O


title: Презентація на тему «Поліетилен» (варіант 4)

text:
Поліетилен
Бережної Тамари 11 м
Формула
(-СН2–СН2-)n
Добування
Залежно від методу одержання, розрізняють поліетилен низької щільності високого тиску (ПВД) і поліетилен високої щільності низького тиску (ПНД), які відрізняються своїми властивостями та сферами застосування. Ці відмінності виявляються в щільності, температури плавлення, твердості, жорсткості і міцності.
Добування
Поліетилен високого тиску (ПЕВТ) отримують радикальною полімеризацією етилену при високому тиску та іонною полімеризацією при низькому та середньому тиску.

Поліетилен низького тиску (ПЕНТ) отримують в гетерогенному середовищі полімеризацією етилену при температурі 70-80°C і тиску 0,3–0,5 МН/м²(кгс/см²). У промисловості поліетилен низького тиску отримують за напівбезперервною та безперервною схемами у присутності каталізатора Циглера-Натта (AL2(C2H5)6/TiCl4.

Технологічний процес отримання поліетилену низького тиску здійснюється за умов: температура - 70-80°C, тиск - 0,15–0,2МН/м² (кгс/см²), концентрація каталізатора в бензині - 1%, ступінь конверсії етилену - 98% , концентрація поліетилену на виході - 100 кг/м³.
Властивості
Стійкий до дії води, не реагує з лугами будь-якої концентрації, з розчинами нейтральних, кислих і основних солей, органічними і неорганічними кислотами, навіть концентрованою сірчаною кислотою, але розкладається при дії 50%-ої азотної кислоти при кімнатній температурі і під впливом рідкого чи газоподібного хлору і фтору. При температурі вище 70°C він набухає та розчиняється у хлорованих і ароматичних вуглеводнях.
При кімнатній температурі не розчиняється і не набухає в жодному з відомих розчинників. При підвищеній температурі (80° C) розчинний в циклогексані і чотирихлористому вуглеці. Під високим тиском може бути розчинений в перегрітій до 180° C воді.
З часом, розкладається з утворенням поперечних міжланцюгових зв'язків, що призводить до підвищення крихкості на тлі невеликого збільшення міцності. Нестабілізований поліетилен на повітрі піддається термоокислювальній деструкції (термостарінню). Термостаріння поліетилену проходить за радикальним механізмом, супроводжується виділенням альдегідів, кетонів, перекису водню та ін.
Використання
 Найбільш широке поширення отримав в даний час ПЕВТ. Він використовується для виготовлення плівки, листів, бутлів, бочок, відер, плащів, іграшок та інших виробів технічного і побутового призначення.
Великим споживачем поліетилену є кабельна промисловість, радіотехніка, телебачення, хімічна промисловість, сільське господарство.
Поліетилен і його сополімери знаходять застосування в будівельній техніці, машинобудуванні, автомобілебудуванні, суднобудуванні та інших областях


Презентація на тему «Этанол»


Презентація на тему «Нітратні добрива в продукції СГ»


Презентація на тему «Пестециди в продуктах харчування» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Кількість речовини в хімії»

text:
Кількість речовини в хімії

Кількість речовини

Кількість речовини - це фізична величина, що визначається числом структурних частинок, які містяться в даній порції речовини.

Моль
Моль – це одиниця кількості речовини, яка містить стільки структурних частинок речовини, скільки атомів міститься в 0,012 кг Карбону.
Стала Авогадро
Число молекул або атомів в 1 молі речовини називають сталою Авогадро, на честь італійського вченого ХІХ століття. Ця величина однакова для всіх речовин і дорівнює 6,02•1023 Моль-1.

Молярна маса
      Молярна маса - маса речовини, взятої в кількості одного моля. Молярна маса вимірюється в кілограмах, поділених на моль.
Основні формули
Na = N/ v, M= m/v
Na- стала Авогадро, N- число молекул (атомів)  речовини.
V- кількість речовини,M- молярна маса, m-маса речовини.

Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Природний газ» (варіант 10)

text:
Виконала:учениця 11 класуТретяк Людмила
Природний газ
Природний газ- суміш газів, що утворилася в надрах землі при анаеробному розкладанні органічних речовин. Як правило, це суміш газоподібних вуглеводнів (метану, етану, пропану, бутану тощо)
 Природний газ - широко використовується як високоекономічне паливо на електростанціях, у чорній та кольоровій металургії, цементній та скляній промисловості, у процесі виробництва будматеріалів та для комунально-побутових потреб, а також як сировина для отримання багатьох органічних сполук.
Природний газ – є корисною копалиною. Часто є побічним газом при видобутку нафти. Природний газ у пластових умовах (умовах залягання в земних надрах) знаходиться в газоподібному стані у вигляді окремих скупчень (газові поклади) або у вигляді газової шапки нафтогазових родовищ — це вільний газ, або в розчиненому стані в нафті або воді (у пластових умовах), а в стандартних умовах (0,101325 МПа і 20 °C) — тільки в газоподібному стані. Також природний газ може знаходитися у вигляді газогідратів.
Хімічний склад
Основну частину природного газу складає метан (CH4) — до 98%. До складу природного газу входить більш важкі вуглеводні.
етан (C2H6)
пропан (C3H8)
бутан (сполука) (C4H10)

Гомологи метану,а також інші невуглеводні речовини:
водень (H2)
сірководень  (H2S)
диоксид вуглецю (CO2)
азот (N2)
гелій (Не2)

Властивості природного газу
Фізико-хімічні властивості, параметри яких характеризують газ (газоконденсат) за умов пластових тисків і температури:
 густина
 в’язкість
 вологовміст
 зворотна конденсація
критична температура і тиск
об’ємний коефіцієнт
- Коефіцієнт стисливості
Фізичні властивості
Орієнтовані фізичні властивості:
густина: ρ = 0,7 кг/м³ (сухий газоподібний) або 400 кг/м³ рідкий
температура займання: t = 650 °C
теплота згоряння : 16 — 34 МДж/м³ (для газоподібного)
- октанове число при використанні на двигунах згоряння: 120 — 130
Отруйні властивості природного газу
Природний газ створює удушаючу дію на організм людини. В атмосферному повітрі населених пунктів, у повітрі робочої зони і у воді водоймищ санітарно - побутового водокористування встановлюються гранично допустимі концентрації шкідливих речовин, які затверджуються Міністерством охорони здоров'я України. Із газових компонентів природних і нафтових газів особливо токсичним є сірководень, його запах відчувається при вмісті в повітрі 0,0014-0,0023 мг/л. Сірководень — отрута, що викликає параліч органів дихання й серця. Концентрація сірководню 0,06 мг/л викликає головний біль. При концентраціях 1 мг/л і вище настають гостре отруєння і смерть.
Поширення
30—32%  світових запасів природного газу належать Росії. На другому місці – Іран (15% світових запасів). Також великі запаси газу мають Норвегія, США, Канада. Україна видобуває за рік понад 19 млрд. м³ газу. Станом на листопад 2004р. Україна мала 561 млрд. м³ розвіданих запасів природного газу (33-є місце у світі). Перспективними родовищами природного газу можуть стати шельф Чорного і Азовського морів.

Видобуток природного газу
Природний газ знаходиться в землі на глибині від 1000 метрів до декількох кілометрів. У надрах газ знаходиться в мікроскопічних порожнечах, називаних порами. Газ добувають з надр землі за допомогою свердловин.  Шпари намагаються розмістити рівномірно по всій території родовища. Газ виходить з надр внаслідок того, що в шарі перебуває під тиском, що значно перевищує атмосферний. Таким чином, рушійною силою є різниця тисків у шарі і системі збору.
Транспортування природного газу
Основним видом транспорту є трубопровідний. Газ під тиском, як правило, до 75 атмосфер (кгс/см²) рухається по трубах діаметром до 1420 мм. В міру просування газу по трубопроводу він втрачає енергію, переборюючи сили тертя як між газом і стінкою труби, так і між шарами газу. Загальна довжина магістральних газопроводів в Україні становить 35,6 тис.км.
Крім трубопровідного транспорту використовують спеціальні танкери — газовози. Це спеціальні кораблі, на яких газ перевозиться в стиснутому або скрапленому стані при визначених термобаричних умовах. У такий спосіб для транспортування газу цим способом необхідно простягнути газопровід до берега моря, побудувати на березі газовий завод, що скраплює, порт для танкерів, і самі танкери. Такий вид транспорту вважається економічно обґрунтованим при віддаленості споживача скрапленого газу більш 3000 км.
Застосування
Природний газ широко використовується в хімічній промисловості як вихідна сировина . Також використовується як пальне, для опалення житлових будинків, паливо для машин, електростанцій і ін. Сьогодні із понад 50 млн тонн водню, що виробляється у світі, половина отримується шляхом конверсії водяної пари із природним газом. Використання водню, як палива, є основою  водневої енергетики.
Абсорбційне очищення газу
Видаляння з допомогою рідких абсорбентів домішок H2S, CO2, органічних сполук сірки та ін. з природного і нафтового газів (газових сумішей). Здійснюється в основному на газопереробних заводах  з метою запобігання забруднення повітряного басейну (в районах з промисловими та іншими об'єктами, що переробляють або споживають газ), захисту газотранспортних систем від корозії, виділення домішок як сировини для отримання сірки, меркаптанів.
Ресурси і запаси природного газу
Займають важливе місце в світовому енергобалансі і роль їх буде зростати. Початкові ресурси природного горючого газу світу, за різними оцінками, становлять 327—546 трлн м3. Геологічна служба США оцінює ресурси газу країн СНД в 107 трлн м3 і не враховує ресурси глибоководних акваторій. За даними «Газпрому» за станом на 01.01.1991 р., початкові ресурси газу країн СНД становили 250 трлн м3. Понад 30% світових початкових ресурсів природного газу припадає на частку країн СНД, приблизно 20% — на країни Близького і Середнього Сходу, 10-17% — на Північну Америку. Африка і Латинська Америка – 6%.
Екологія
В екологічному відношенні природний газ є найчистішим видом мінерального палива. При згорянні його утворюється значно меншу кількість шкідливих речовин в порівнянні з іншими видами палива. Спалювання величезної ккількості природного газу призводить до  збільшення вуглекислого газу в атмосфері який є парниковим газом. У зв'язку з цим в 1997 році деякими країнами був підписаний Кіотський протокол щодо обмеження парникового ефекту.
ДЯКУЮ ЗА                 УВАГУ!


title: Презентація на тему «Мило» (варіант 6)

text:
Мыло
Выполнила
Ученица 11-А класса
Власова Лилия
Мы́ло — Растворяющаяся в воде моющая масса (кусок или густая жидкость), получаемая соединением жиров и щелочей
Что такое мыло?
соли высших жирных кислот, включающие ионы щелочных металлов

 соли Na+ - твердое мыло

 соли К+ - жидкое мыло
С химической точки зрения МЫЛО – это
самое раннее описание мыловарения было обнаружено учеными на шумерских табличках, датируемых 2500 годом до н.э.
о профессии мыловара(сапонариуса) впервые упоминал в 385 году Теодор Присцианус

История мыла
За основу герба города Шуи взят исторический герб уездного города Шуя Владимирского Наместничества, Высочайше утвержденный 16 августа 1781 года, подлинное описание которого гласит: "Въ верхней части щита гербъ Владимiрскiй. Въ нижней - въ красномъ поле, брусъ мыла, означающiй славные находящiеся въ городе мыльные заводы".
Мыловарение было самой древней промышленностью города Шуи: первое упоминание о ней зафиксировано в писцовой книге Афанасия Векова в 1629 году

Главным центром мыловарения России был город Шуя.
Легенда гласит, что латинское слово sapo (мыло) произошло от названия горы Сапо в древнем Риме, где совершались жертвоприношения богам. Животный жир, выделяющийся при сжигании жертвы, скапливался и смешивался с древесной золой костра. Полученная масса смывалась дождем в глинистый грунт берега реки Тибр, где жители стирали белье и, естественно, наблюдательность человека не упустила того факта, что благодаря этой смеси одежда отстирывалась гораздо легче.
Процесс производства мыла делится на две стадии:
	Химическую и механическую
На стадии варки получают водный раствор мыла, жирных кислот
Охлаждают полученный раствор
Обрабатывают избытком щелочи или поваренной соли - получают хозяйственное мыло
Добавляют парфюмерные отдушки, отбеливатели – получают туалетное мыло

Производство мыла
В 1808 году французский химик Мишель Эжен Шеврёль (1786−1889) по просьбе владельцев текстильной фабрики установил состав мыла.
Мыловарня Мишеля Эжен Шевлёр
Что касается Руси, то здесь секреты изготовления мыла унаследовали от Византии, а собственные мастера-мыловары появились только в XV столетии. Известно, что Гаврила Ондреев завел в Твери поварню мыльную с котлом для варки мыла.
Мыловарение  на Руси

          Завод  Гаврила  ондреева

Гаврила  Ондреев

Для начала соберем то, что нам понадобится для работы, а именно:
- Мыльная основа, в данном случае это - детское мыло или любое другое,
- Масла-основы: миндальное, кедровое и оливковое масло. Можно что-то одно, а можно и любые другие, но важно, чтобы эти масла были без запаха;
- Глицерин и витамин Е (по желанию);
- Эфирные масла - какие нравятся;
- Наполнители - опять же по желанию.
- Вода для разбавления мыльной массы
- Формочки для последующей отливки.

Оборудование для изготовления:
Мыльная основа
Наливаем воду - на 100гр. мыла - 100гр.воды, добавляем масла - персиковое, миндальное или просто оливковое или подсолнечное - 1 ч.л. и ставим 3 раза по 1 минуте в микроволновку. Каждый раз достаем и перемешиваем.

Приготовление
Уже в разогретую массу добавляем Эфирные Масла (ЭМ)  - любые, какие подходят к Вашей идее - лимон, апельсин и т.д. Для эффекта скраба можно добавить - манку, молотый кофе, молотый геркулес.
И заливаем в формы.

Ставим на 1 час в холодильник, потом достаем и несколько дней сушим.
Дизайн. Мыло
Спасибо за внимание


title: Презентація на тему «Алкены»

text:
CnH2n

CnH2n


Презентація на тему «Вода в організмах» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Сидеричний та синодичний періоди обертання планет»

text:
Сидеричний та синодичний періоди обертання планет

Сидеричний період
Від латинської sideris – зоряний.
Проміжок часу, під час якого тіло здійснює повний оберт навколо Сонця чи іншого центрального тіла у системі відліку відносно зір.
Поняття «сидеричний період обертання» застосовується до планет, астероїдів, комет, супутників, штучних супутників тощо.
Якщо мова йде про орбітальний період і система відліку не уточнюється зазвичай мають на увазі саме сидеричний період.
Приклади
Сидеричний період обертання Місяця навколо Землі — сидеричний місяць (27,322 діб).
Сидеричний період обертання Землі навколо Сонця — сидеричний рік (зоряний рік).
Сидеричний період обертання планети навколо Сонця називають планетним роком: меркуріанський рік, юпітеріанський рік тощо.
Сидеричні періоди обертання планет навколо сонця
Планета	Сидеричний період
Меркурій	87,97 днів
Венера	224,7 днів
Земля	≈365,256360 діб[2]
Марс	1,88 роки
Юпітер	11,86 років
Сатурн	29,46 років
Уран	       84,02 роки
Нептун	164,78 роки

Синодичний період
Від грецької synodos – збори, з’єднання.
Проміжок часу між двома послідовними однаковими конфігураціями планети. Конфігурації — це особливі положення планет відносно Сонця.

Тобто, синодичний період - це проміжок часу, протягом якого тіло Сонячної системи (планета або мала планета), рухаючись по своїй орбіті, повертається при спостереженні із Землі в колишнє положення щодо Сонця. Так, синодичний період обертання Місяця рівний часу, за який Місяць проходить через всі фази (наприклад, від повного місяця до повного місяця). Цей період ми можемо відстежити з Землі для інших планет, і обрахувати справжній сидеричний рік за формулами, запропонованими Коперником.
1, 2 – сидеричний період,1, 3 – синодичний період


title: Презентація на тему «Нітрати» (варіант 1)

text:
Нітрати – токсичні речовини
У всіх країнах широко застосовуються різні хімічні та природні сполуки з метою подовження строку зберігання продуктів, прискорення технології виробництва та поліпшення якості продуктів харчування.
Ці сполуки називаються харчовими добавками.
Нітрити та нітрати входять до складу харчових добавок.
Нітрати— безбарвні кристалічні речовини, солі і ефіри азотної кислоти HNO3. Вони утворюються при взаємодії нітратної кислоти з відповідними металами, або їх оксидами та гідроксидами.
Нітрати використовуються в якості мінеральних азотних добрив.
Харчова промисловість також використовує нітрати та нітрити як консерванти і підсилювачі кольору.
Продукти харчування містять велику кількість біологічно-активних речовин, які характеризують харчову цінність продуктів (білків, жирів, вуглеводів), а також різних хімічних забруднювачів: токсичні елементи, нітрати, нітрити, N-нітрозосполуки, мікотоксини, пестициди.
Концентрація цих хімічних забруднювачів у продуктах може бути безпечною для людини та небезпечною.
80 % нітратів надходять до організму людини з харчовими продуктами, в основному з рослинними.
Самі по собі нітрати в рослинах присутні завжди, тому що вони представляють собою природне джерело азоту в будь-якому рослинному організмі.
Нітрати асимілюються в різних частинах рослин. Цей процес відбувається в три етапи:
1) надходження нітратів у рослинну клітину;2) відновлення NO3‾ до NH4‾;3) включення нітрогену у відновленій формі до складу амінокислот, з яких далі утворюються білкові сполуки.
Для людини досить безпечною добовою дозою нітратів є 150-200 мг. Для дорослої людини гранично допустима добова доза становить 500 мг, а 600 - є токсичною.
Нітрити пов'язують гемоглобін крові, в результаті чого еритроцити втрачають здатність переносити кисень. Це порушує обмін речовин, дестабілізує нервову систему, послаблює захисні здібності організму. При регулярному їх надходженні організм втрачає йод.
Нітрити також сприяють виникненню пухлин шлунково-кишкового тракту і викликають розвиток шкідливих кишкових бактерій, які виробляють токсини, що може призвести до отруєння організму.
При підвищеному рівні нітратів знижується вміст вітамінів в їжі, що також негативно впливає на обмін речовин.
Нітритів у свіжих продуктах утримується не дуже багато.
Їхня кількість зростає в процесі зберігання овочів і фруктів за певних умов, наприклад якщо зберігати биті, ушкоджені або брудні овочі в сирому приміщенні при кімнатній температурі.
Таке середовище сприяє розмноженню мікроорганізмів, а заодно і збільшенню кількості нітритів.
При здрібнюванні і перетиранні овочів нітрати теж починають активно відновлюватися в нітрити.
Із цієї причини, на думку лікарів, відбувається отруєння дітей при годівлі дитячим харчуванням (пюре зі шпинату з морквяним соком і т.п.).
Не тільки діти чутливі до нітратів, але й особи похилого віку, хворі на анемію, з захворюванням дихальної системи, хворобами серцево-судинної системи.
Запобіжні засоби, до яких потрібно вдаватися, аби уникнути отруєння нітратами:
1) дотримання правил агротехніки вирощування сільськогосподарських культур;
2) споживання води, молока, що пройшли аналіз на вміст у них нітратів;
3) обмежене споживання овочевих культур, що виросли у теплицях;
4) дотримання рекомендацій щодо зменшення вмісту нітратів у процесі приготування овочевих страв.


title: Презентація на тему «Stratford-upon-Avo»

text:
Stratford-upon-Avon
Presentation
Oksana Vasurchak
Form 10

Stratford-upon-Avon
 is a picturesque town
beautifully situated on
The River Avon with a
Wealth of black and
white timber framed
buildings. 			It is, of course, most
					famous for being the 					birtplace of the English 					greatest playwrighter,
				  William Shakespeare.

General information
				  Stratford-upon Avon is a
				  market town and civil parish
				  in south Warwickshire,
				  England. It lies on the River 				  Avon, 22 miles 35 km south
east of Birmingham and
13 km south west of Warwick.
It is the largest and most
populous town of the non-
metropolitan district Stratford-on-Avon.
History
Stratford has Anglo-Saxon origins, and grew
up as a market town in medieval times. The
original charters of the town were granted
in 1196, making Stratford officially over800
years old. The name is a fusion of the Old
English strǣt, meaning "street", and ford,
meaning that a Roman road forded the
River Avon at the site of the town.
Geography. Destinations
A

Geography. River Anon
It’s a river that flows throw the countries of
Leicestershire, Northamptonshire,
Warwickshire, Worcestershire and
Gloucestershire in the Midlands of England.
It’s also known as the “Warwickshire Avon”
or “Shakespeares Avon”, it has been
divided since 1719 into the Lower Avon,
below Evesham, and the Upper Avon, from
Evesham to above Stratford-upon-Avon.

10 things to do in Stratford
Stratford is drenched in rich history and heritage and offers much to
explore both within the town centre and further afield.
Visit the world's most famous playwright at the Shakespeare's Birthplace
Watch a production at the Royal Shakespeare Theatre
Visit Shakespeare’s last residence – New Place
Visit one of the five Shakespearean properties – Nash house
Discover this history of the town with a guided walk around Stratford town centre
Visit Holy trinity church
Visit Hall’s croft
Enjoy a romantic afternoon sailing along the River Avon on one of the many boat tours
Visit the world famous Anne Hathaway’s Cottage
Explore Mary Arden's House in Wilmcote, with its countryside museum, 2 historic farms and more!
Shakespeare's Birthplace

This building is located in Henley Street and it’s the house where it is believed that William Shakespeare was born in 1564 and spent his childhood years.
It has been restored in the 16thcentury and now it’s a small museum open to visitors. Moreover the State owns it since 1847.
The building is not outstanding architecturally and typical of the times was constructed in wattle and daub around a wooden frame. In the house everyone can see a lot of work objects of Shakespeare’s dad, John, who was a glove maker and wood dealer. There’s also the first William’s work.
Royal Shakespeare Theatre

It is the famous theatre dedicated to the poet and playwright William Shakespeare. It was opened on 23rd April 1932 and stood on the same area, where once there were the Shakespeare Memorial Theatre (it was destroyed on 19th April 1879because of a fire).
This new theatre, besides being an incredible tribute to this poet, it’s also an important building: in fact it is considered the first edifice built in this country by a woman (Elisabeth Scott). Moreover, the Royal Shakespeare Company stage inside the theatre many plays.
New Place

New Place was Shakespeare’s last residence before his death in 1616. Built in 1483 by Hugh Clampton, the future Mayor of London, it was the second biggest dwelling of London and it had a lot of owners. The first was the famous English poet William Shakespeare: he bought it in 1597, but he didn’t move into until 1610.
After his death, the house passed to his daughter Susan Hall, and then to his granddaughter Elizabeth Hall respectively. Afterwards during 18 TH century it passed to Reverend Francis Gastrell, who decided to demolish it in 1759 and finally in 1891 the Shakespeare Birthplace Trust bought the property.
Nash house

At the end of Chapel Street, next to New Place, you can find Nash House. This house belonged to Thomas Nash, who in 1626 married Elizabeth Hall, Shakespeare’s granddaughter.
This house is one of the five Shakespearean properties and now is in use as a museum. Inside you can see many beautiful pieces of antique furniture, contemporary to the period of the building (17th century).
Holy trinity church

In this wonderful church is preserved Shakespeare’s grave but you can also see the parish registers that recorded his birth and his death.
Apart from its association with Shakespeare the church is well worth a visit, containing as it does architectural features that date back to the early13th century. It is located in a lovely location on the banks of the River Avon, a short walk from most of the major Shakespeare sites in the town centre.

Church

Hall’s croft

This building is located close to Holy Trinity church and it’s a timber-framed house. It was owned by William Shakespeare’s daughter, Susanna Hall, and her husband Dr John Hall.
Now it contains a collection of 16th and 17th century painting sand furniture. There is also an exhibition about Doctor John Hall and the obscure medical practices of the Tudor period. A small walled garden stands beside the house, which contains many plant varieties that were used in medical treatments in the late Elizabethan age. Then when Shakespeare died, the couple moved to New Place.

Anne Hathaway’s Cottage

Mary Arden's House

Famous people
William Shakespeare, English poet.
Sarah Douglas, actress, best known for her film and TV career, was born and raised in the town.
Simon Pegg, actor, studied at Stratford-upon-Avon College
David Bradley, actor

Labour MP and actor Andrew Faulds lived in Old Town, Stratford, until his death in 2000, aged 77
Marc Elliot, actor

Other famous people
Adrian Newey, famous Formula 1 engineer.
George Macaulay Trevelyan, historian
J. B. Priestley died here.
Arthur C. Clarke, writer
 John Profumo, gormer Secretary of State for War
Marie Corelli (real name Minnie Mackay), the romantic novelist
 Dion Dublin, footballer
Simon Gilbert & Neil Codling of the band Suede
 Klaxons and Pull Tiger Tail, members of indie bands

W. W. Quatremain, local landscape painter
Gordon Ramsay, noted celebrity chef, and star of several cooking related shows
Brad Moran, Australian Rules Footballer
Andrew Pozzi, 110m hurdler
Julia Suzuki, author
Annie Sanders, author
John Krasinski, actor

THANKS
FOR
WATCHING


title: Презентація на тему «Жесткость воды»

text:
Жесткость воды
Презентацию выполнила
Ученица 10-Б класса
Харьковского лицея 149
Сова Ирина
Жесткость воды
-это совокупность химических и физических свойств воды, связанных с содержанием в ней растворённых солей щёлочноземельных металлов, главным образом, кальция и магния (так называемых «солей жёсткости»).
Один из возможных их источников - горные породы (известняки, доломиты), которые растворяются в результате контакта с природной водой. Сумма концентраций Са2+ и Mg2+ называется общей жесткостью воды. Она складывается из карбонатной (временной, устраняется кипячением) и некарбонатной (постоянной) жесткости воды.
Какой вред от этих солей?
Они, во-первых, не дают мылиться воде. Они связывают мыла в нерастворимые соли, и мыло (и стиральный порошок) не пенится. А, значит, не стирает. И не моет.
При нагревании они образуют накипь. Так, если жёсткая вода нагревается, то на поверхности труб горячей воды и на поверхности водонагневательных элементов (тенов, спиралей) образуется налёт. Эта самая накипь.
Соли меняют вкус воды. Словами описать разницу между мягкой и жёсткой водой я не могу. Однако, на вкус мягкая и жёсткая вода отличаются, причём сильно.
Потребление жёсткой или мягкой воды обычно не является опасным для здоровья, хотя есть данные о том, что высокая жёсткость способствует образованию мочевых камней, а низкая — незначительно увеличивает риск сердечно-сосудистых заболеваний.
Как образовывается жесткая вода в природе?
Признаки жесткой воды в вашем доме
К сожалению, все эти явления хорошо знакомы жителям большей части территории Украины, где преобладает жесткая вода. В борьбе с жесткой водой помогут смягчители воды – специальные средства, которые нейтрализуют соли кальция и магния, предотвращая образование накипи.
Спасибо за внимание


title: Презентація на тему «Будівельні матеріали. Їх використання»

text:
Будівельні матеріали. Їх використання.

Скло— це твердий прозорий матеріал. Найпоширеніше  -  силікатне скло, основний компонент якого  - Si02.

Сировина для виробництва скла  - Na2C03, СаС03 і  Si02.

Na2C03 + Si02 = Na2Si03 + C02↑ СаС03 + SiO2 = CaSi03 + С02↑

Формула звичайного віконного скла:
Na20 • СаО • 6Si02.

Тугоплавке скло

К2С03 + Si02 + РЬО = кришталь

Цемент - сірий порошок, який складається із силікатів та алюмінатів кальцію, що перетворюється на каменеподібну масу.

Цемент — важливий будівельний матеріал.

Цемент, змішаний з водою і наповнювачами (піском, щебенем, гравієм, шлаком), утворює суміш, з тужавінням якої утворюється бетон.


title: Презентація на тему «Алотропні видозміни Карбона та їх застосування»

text:
Алотропні видозміни Карбона та їх застосування
Розмаїтого Дмитра
Карбон (С) або вуглець
 	— хімічний елемент з атомним номером 6. Карбон належить до основної підгрупи IV. Простої речовини під назвою вуглець не існує, різні алотропіні видозміни Карбону мають свої власні назви.
Алотропні видозміни
Вуглець утворює декілька алотропних видозмін. Серед них природні: алмаз, графіт, лонсдейліт, фулерен, вуглецеві нанотрубки та штучні: карбін, графен та аморфний вуглець у вигляді сажі і деревного вугілля.
Алмаз
Алмаз — прозора, безбарвна або трохи забарвлена домішками в різноманітні відтінки кристалічна речовина. Для відшліфованих алмазів, діамантів, характерна особлива гра світла, зумовлена сильним заломленням на гранях.
В алмазі кожен атом Карбону утворює  ковалентні зв'язки із чотирма іншими атомами. Як наслідок утворюється гранецентрована кубічна структура із двох підґраток, що отримала назву структури алмазу.
Алмаз — найтвердіша речовина серед усіх відомих, навіть міцніша за обсидіан. Завдяки своїй надзвичайній твердості він широко застосовується при бурінні твердих гірських порід, обробці твердих металів, виробництві абразивів тощо. Відшліфовані безбарвні кристали алмазу — діаманти — коштовні прикраси.
Піраміда надії Аврори (296 алмазів із загальною вагою 267,45 карат або 53,49 грам)
Метелик миру Аврори (240 алмазів із загальною вагою 167 карат або 33 грами)
Найбільші родовища алмазу розташовані в Південній Африці та в Якутії. Щорічний світовий видобуток алмазу становить приблизно 300 кг.
Кімберлітова трубка "Мир".
Вона є найбільшим алмазним кар'єром республіки Якутія, а за деякими даними -всього світу, і містить чверть світових запасів алмазів. При діаметрі в 1200 метрів вона йде в землю на 515 метрів, звужуючись біля основи до 50 метрів.
Кар'єр Дьявік
Кар'єр Дьявік, розташований в канадськійпровінції поблизу міста Йеллоунайф, є одним з найбільших відкритих алмазних рудників в світі. Його глибина - 525 метрів, а діаметр - близько 1200 метрів. На руднику щодня видобувається близько 20 000 каратів, тобто близько 4 кілограмів, алмазів.
Графіт
Графіт — темно-сіра непрозора дрібнокристалічна речовина, жирна на дотик. На відміну від алмазу графіт добре проводить електричний струм та тепло і дуже м'який.
Графіт у великих кількостях одержують штучно —нагріванням коксу або антрациту в спеціальних електричних печах при температурі близько 3000 °C і підвищеному тиску без доступу повітря. Штучний графіт відзначається високою чистотою і м'якістю. За своїми якостями він кращий за природний.
Різка відмінність у фізичних властивостях алмазу і графіту зумовлена різною кристалічною будовою. В кристалах алмазу кожний атом вуглецю оточений чотирма іншими атомами, розміщеними на однаковій віддалі один від одного. В кристалах графіту атоми вуглецю розміщені у кутах правильних шестикутників в одній площині і утворюють окремі шари. Віддаль між окремими шарами більша, ніж між атомами в тому ж шарі. Внаслідок цього зв'язок між окремими шарами значно слабший, ніж між атомами того ж шару. Тому кристали графіту легко розщеплюються на окремі лусочки, які самі по собі досить міцні.
Графіт широко застосовується для виготовлення електродів, в суміші з глиною для виробництва вогнетривких тиглів. З графіту роблять звичайні олівці. В суміші з мінеральними оливами його використовують як мастило для машин, що працюють при підвищених температурах.
Графен
Графен за своєю будовою — окремий атомний шар зі структурою графіту — атоми вуглецю утворюють стільникову структуру з міжатомною віддаллю 142 пм. Без опори графен має тенденцію згортатися, але може бути стійким на підкладинці.
Карбін
Карбін — штучно отриманий різновид вуглецю, на вигляд дрібнокристалічний порошок чорного кольору. Кристалічна структура карбіну характеризується наявністю довгих ланцюжків із атомів вуглецю, розташованих паралельно.
Фулерен
Фулерен — специфічна структура із атомів Карбону, відкрита в середині 1980-их, молекула якої має вигляд м'яча. Як в графіті, кожен атом Карбону на поверхні сполучений із трьома іншими. На відміну від графіту, атоми утворюють не тільки шести- , а п'ятикутники. Внутрішня частина молекули порожня, що зумовлює широкі можливості для одержання на основі фулерену сполук включення.
Вуглецеві нанотрубки
Вуглецеві нанотрубки — це ще одна нещодавно відкрита специфічна структура, що складається із одного або кількох скручених у трубку графітних шарів. Діаметр таких трубок порядку 1-10 нанометрів.
Нанотрубки мають унікальні фізичні властивості, зокрема високу міцність на розрив, адсорбційну здатність. Вони активно досліджуються і мають великі перспективи для використання. Вуглецеві нанотрубки виявлені у природі (шунгіт), їх також штучно вирощують у лабораторіях.
Аморфний вуглець
Вуглець існує також у аморфному стані з неврегульованою структурою у вигляді сажі, коксу, деревного вугілля тощо. У природі ця алотропна видозміна не зустрічається. Її одержують штучно з різних сполук, що містять вуглець.
Аморфний вуглець, або просто аморфне вугілля, насправді є кристалічним, але його кристалики такі малі, що їх не видно навіть у мікроскоп. Фізичні властивості «аморфного» вуглецю значною мірою залежать від дисперсності частинок та від наявності домішок.

Найважливішими технічними сортами аморфного вуглецю є сажа і деревне вугілля.
Сажа
— найчистіший аморфний вуглець. У промисловості сажу одержують здебільшого термічним розкладом метану, а також при спалюванні різних органічних речовин при недостатньому доступі повітря. Сажу широко застосовують як наповнювач у виробництві гуми з каучуку, а також для виготовлення друкарських фарб, туші тощо.
 Деревне вугілля
Деревне вугілля добувають нагріванням дерева без доступу повітря у спеціальних печах. Його застосовують у металургії для одержання високих сортів чавуну і сталі, в ковальській справі, для виготовлення чорного пороху і як адсорбент.
Лонсдейліт
Лонсдейліт виявлено у метеоритах і отримано штучно; його структура та фізичні властивості остаточно не встановлено.


Презентація на тему «Склад та добування мила»


Презентація на тему «Вплив фосфатної побутової хімії на організм людини»


title: Презентація на тему «Органічні речовини (глюкоза) в живій природі»

text:
Виконала учениця 11-А класу
Ковальова Анастасія
Органічні речовини (глюкоза) в живій природі
Глюко́за С6Н12О6  (від грец. γλυκύς — солодкий)
(виноградний  цукор, декстроза), важливий моносахарид

Фізичні властивості :
біла кристалічна речовина

легко  розчиняється у воді

солодка на смак

має молекулярну кристалічну гратку

Хімічні властивости
Молекула глюкози є альдегідоспиртом. Тому глюкоза
вступає в реакції, характерні для багатоатомних спиртів і
альдегідів.
У промисловості глюкозу отримують гідролізом крохмалю,
за допомогою каталізатора(соляна кислота) та
температури> 100

               (С6Н10О5)n + Н2O =  nС6Н12O6
А у природі – фотосинтез:

Реакція повного окиснення

Як багатоатомний спирт глюкоза реагує з купрум(ІІ)
гідроксидом, утворюючи розчин синього кольору

Велике значення мають процеси бродіння глюкози, які
відбуваються під дією органічних каталізаторів-
ферментів. Відомо кілька видів бродіння. Спиртове
бродіння відбувається під дією ферментів дріжджів.
Продуктами є етиловий спирт С2H5OH і вуглекислий газ
СO2 : C6H12O6 → 2C2H5OH + 2CO2
Молочнокисле бродіння глюкози відбувається
під дією молочнокислих бактерій,  у результаті
устворюється молочна ксилота

Відновлення глюкози до шестиатомного спирту сорбіту:

н2

Поширення в природі
Знаходиться в соку винограду, в багатьох фруктах,  а
також у крові тварин і людей
Глюкоза — основний продукт фотосинтеза

В организмі людини і тварини глюкоза є основним та
наибільш універсальним джерелом енергії для
забезпечення метаболічних процесів

Глюкоза — важлива структурна одиниця, з якої побудовані полісахариды (крохмаль, глікоген, клітковина). Глюкоза входить до складу дисахаридів — сахарози, лактози, мальтози.

Застосування
Використовується як засіб посиленого харчування або як лікарська речовина, при обробці тканини. Також препарати на основі глюкози та сама глюкоза використовується у медицині при визначенні наявності та типу цукрового діабету в людини. Тобто у:

 кондитерській промисловості
 медицині
 фармацевтичній промисловості

Дякую за увагу!


Презентація на тему «Кругообіг води в природі» (варіант 3)


Презентація на тему «Нафта» (варіант 11)


Презентація на тему «Фізичні та хімічні властивості солей»


title: Презентація на тему «Харчові добавки і їх вплив на організм людини» (варіант 2)

text:
Харчові добавки і їх вплив на організм людини

1. Харчові добавки2. Класифікація харчових добавок 3. Вплив на здоров'я харчових добавок4. Фаст-фуди
Зміст

1.Харчові добавки – природні і синтезовані хімічні сполуки, призначені для введення в харчові продукти з метою прискорення або поліпшення їх технологічної обробки, збільшення термінів зберігання, консервування, а також зберігання або надання готовим продуктам харчування певних органолептичних властивостей (кольору, запаху, смаку, консистенції).
2.Класифікація харчових добавок
Е100-Е182 – барвники
Е200-Е299 – консерванти
Е300-Е399 – антиоксиданти
Е400-Е499 – стабілізатори
Е500-Е599 – емульгатори
Е600-Е699 – посилювачі смаку і аромату
Е700-Е899 – запасні індекси
Е900-Е999 – піногасники
3.Добавки, які викликають особливе застереження щодо впливу на здоров’я
Е102, Е103 (малиновий) – викликає приступи астми;
Е104-Е107, Е110, Е120 (жовтий, оранжевий) – викликає астму, гастрити, виразкову хворобу шлунка.
Е121 (цитрусовий, червоний),
Е122 – ракові хвороби
 Е123 – спричиняє пороки серця у плода (під час вагітності), утворенню каменів у нирках і печінці.

Е124  – канцерогенний, викликає астму.
 Е125, Е127 – викликає гіперфункцію щитовидної залози.
Е210; Е211; Е212 - канцерогенний, викликає астму.
Е 221; Е220– руйнують вітаміни В1 (тіамін) і вітамін Н (біотин) в організмі людини, спонукають збудливість нервової системи, дратівливість, камені в нирках і печінці.
Е250, Е251 -викликають хвороби серцево-судинної системи, гастрити, кам’яну хворобу печінки і нирок, підвищують збудливість у дітей, можуть призвести до харчового отруєння і навіть смерті.

Е282 – канцерогенний.
Е239, Е240 – канцерогенний. Викликає рак молочних залоз, остеопороз.
Е201 викликає онкохвороби.
Е230 викликає кровотечі в органах і злоякісні зміни в органах. Канцерогенний.
Е321 – викликає онкологічні хвороби, токсикоз. Е400-Е405 – стабілізатори, дуже небезпечні.
Е450-Е451 (фосфати). Надмірне їх використання погіршує засвоєння Кальцію, що сприяє відкладенню фосфору і кальцію в нирках і печінці у вигляді каменів і сприяє розвитку остеопорозу.
Консервант Е281 викликає мігрень.

Е636, Е637– небезпечний для організму людини
Е951– дуже небезпечний (онкологія)
Е954– канцерогенний.
Е967 – викликає нирково -  та жовчнокам’яну хворобу.
Добавки Е500-Е599 – емульгатори, можуть спровокувати захворювання травної системи.
Небезпечні добавки Е510, Е513 та Е527, особливо негативно впливають на печінку та викликають розлади шлунка.

4.Фаст-фуди – висококалорійна їжа без корисних біологічно-активних речовин, вітамінів, мікроелементів, проте містять у великій кількості консерванти, які імітують натуральні апетитні запахи, що нейтралізуються печінкою. Така їжа викликає гастрити, виразку шлунку, слабкий імунітет, атеросклероз, варікоз вен, кили, запори, спайки, непрохідність кишечника, безсоння, ожиріння.


title: Презентація на тему «Будівельні матеріали» (варіант 2)

text:
Презентація по хімії на тему:БУДІВЕЛЬНІ  МАТЕРІАЛИ

Кераміка. Вироби з глини називають керамікою, а керамічне виробництво
—гончарним. Найпоширеніша кераміка та, що складається з різних оксидів,
у тому числі —оксиду силіцію(ІУ) SiO2. Із керамічних виробів важливе
значення мають порцеляна і фаянс.

Порцеляна — один із видів тонкої кераміки — білий матеріал, складається
в основному з SiO2, А12О3 і K2O. Як сировину для добування порцеляни
використовують білу глину — каолін, кварцовий пісок і польовий шпат (K2O
• Al2O3 • 6SiO2). Порцеляна має невелику пористість, через що вона водо-
і газонепроникна, доволі високу механічну міцність і термостійкість,
електроізоляційні властивості. З неї виготовляють санітарно-технічні
вироби, електроізолятори, предмети побуту і художні вироби.

Цемент.   Это серый порошок, затвердевающий при смешивании с водой. Он изготавливается из смеси глины и известняка путем прокаливания их до начала спекания. При этом образуется каменистая масса, которую размалывают в тонкий порошок, похожий на муку. Порошок упаковывают в водонепроницаемую оболочку. Если смешать цемент с песком или щебнем, образуется бетон - очень прочный материал. Бетон с внутренним каркасом из железных стержней называется железобетоном и используется как материал для строительных конструкций.

Основной химический процесс при производстве цемента - спекание при 1200 - 1300 оС смеси глины с известняком, приводящий к образованию силикатов и алюминатов кальция:
t
Al2O3. 2SiO2 . 2H2O = Al2O3 . 2SiO2 + 2H2 O
CaCO3 = CaO + CO2h
CaO + SiO2 = CaSiO3
3CaO + Al2O3 = 3CaO.Al2O3

При смешивании с водой происходит постепенная гидратация:

3CaO . Al2O3 . 6H2 O = 3CaO . Al2O3 + 6H2 O

Если при замешивании цементной массы ввести в нее щебень, гравий и тому подобные материалы, то получится б е т о н. Если же бетоном прикрывают какую-либо основу (каркас) из железных прутьев, проволоки, стержней и т.д., то подобные конструкции называют ж е л е з о б е т о н о м.
Железо и бетон хорошо сцепляются между собой, образуя прочную массу, не разрушающуюся при обычных изменениях температуры (коэффициенты объемного расширения железа и бетона почти одинаковы). Железобетон отличается механической прочностью, большим сопротивлению сжатию и разрыву (сам цемент хорошо выдерживает сжатие, но очень слаб на растяжение).
Композиция из цемента и асбеста (асбоцемент) - ценный материал для кровель. Асбоцементные крыши отличаются долголетием.
Бетон хорошо задерживает радиоактивные излучения и применяется для защиты от них.
Цемент относится к числу так называемых вяжущих материалов. Это материалы, способные из жидкого или тестообразного состояния переходить в твердое, камневидное при обычной температуре.
Вяжущие вещества разделяют на органические (смолы, клеи и др.) и минеральные (цемент, известь и др.). Минеральные вяжущие вещества, в свою очередь, подразделяют на в о з д у ш н ы е г и д р а в л и т и ч е с к и е. К воздушным вяжущим материалам перечисляют те из них, которые твердеют на воздухе. Сюда относят известь, алебастр, гипс, магнезиальный цемент и др. Гидравлические вяжущие вещества могут твердеть и сохранять свою прочность, как и на воздухе, так и в воде. Сюда принадлежит цемент.
Із природних матеріалів, що містять Силіцій, виготовляють скло,кераміку, цемент.Скло—це твердий прозорий матеріал. Найпоширенішим є силікатне скло,основний компонент якого — оксид силіцію(ІУ) 8Ю2.Сировиною для виробництва звичайного скла є сода Na2CO3, вапняк СаСО3 іпісок SiO2. Усі складові частини очищають, змішують і сплавляють затемператури близько 1400 °С.
Фарби – це суспензії пігментів чи пігментів з наповнювачами в плівкоутворюючих речовинах, що утворюють після висихання непрозорі покриття. На різні торгові підприємства поступають фарби масляні і алкіні (маловмісні), водоемульсійні (вододисперсні) і клеєві (безмасляні). Масляні і алкідні фарби – це суспензії пігментів або пігментів з наповнювачами в натуральних оліфах з сикативом або без нього. Масляні і алкіні фарби розрізняють за призначенням (для зовнішніх і внутрішніх робіт), кольором, видом оліфи. що застосовується для їх виготовлення і готовності до застосування (густо терні і рідко терті).

Цегла є найстародавнішим штучним будівельним матеріалом. Хоча аж до нового часу широке розповсюдження мав в багатьох країнах необпалений цегла-сирець, часто з додаванням в глину різаної соломи (див. Адоба, Саман), застосування в будівництві обпаленого цеглини також сходить до глибокої старовини (споруди в Єгипті, в Мохенджо-Даро, 3-2-е тисячоліття до н. э.). Особливо важливу роль грала цеглина в архітектурі Месопотамії і (пізніше) Стародавнього Рима, де з цеглини викладалися складні конструкції, у тому числі арки і зведення. В середні століття цегла служила не тільки конструкційними матеріалом; використовувалися декоративні можливості візерункової кладки, лекального, фігурного, глазуруючого До. часто вживаних в поєднанні з теракотовими або майоліковими деталями (мавзолей Саманідов в Бухарі, кінець 9-почало 10 ст.,; "цегляна готика" в Німеччині і Прибалтиці 13-16 ст.; російська "візерункова архітектура" 17 в.). Художньо-виразні можливості цнгли використовуються і в 20 в. (наприклад споруди Ф. Хегера в Гамбурзі, 1920-е рр.). В сучасній цегляній архітектурі використовуються виразність кладки лицьового цегли, поєднання глиняної і силікатної цеглини.
Дякую за перегляд


title: Презентація на тему «Спирти» (варіант 2)

text: HOCH2CH(OH)-CH2OH         H2C=CH-CHO + 2 H2O


title: Презентація на тему «Палива»

text:
Палива
Підготувала
Учениця 7(11) – А класу
Одеського НВК№13
     Паливо - речовина або кілька речовин, з яких за допомогою певної реакції може бути отримана теплова енергія.
Поняття “паливо”
         Поняття “паливо” виникло із здатності деяких речовин горіти , виділяючи при цьому тепло. Оскільки горіння є хімічною реакцією окислення, то в цьому випадку паливо складається з горючого (наприклад , дерева у вигляді дров чи бензину) і окислювача , яким часто служить кисень повітря .

         Як окислювач у спеціальних пристроях (наприклад , ракетних двигунах ) можуть використовуватися й інші речовини (наприклад , фтор або азотний ангідрид ) .
		Якщо для отримання теплової енергії використовується реакція радіоактивного розпаду , виникає поняття про ядерне паливо. Теоретично існує можливість отримання теплової енергії за рахунок термоядерної реакції , при реалізації якої виникне поняття термоядерного палива.

		Для перетворення теплової енергії палива в кінетичну використовують різні види теплових двигунів.

		Пічне побутове паливо призначене для спалювання в опалювальних установках невеликої потужності, розташованих безпосередньо в житлових приміщеннях, а також в теплогенераторах середньої потужності, що використовуються в сільському господарстві для приготування кормів, сушки зерна, фруктів, консервування та інших цілей.

Види палива
		Тверде паливо
	Деревина, деревна тріска, горючий сланець торф вугілля порох
		Рідке паливо
	Нафтові палива: Дизельне паливо (газойлін, солярове масло)Темне пічне паливо Світле пічне паливо мазут Паливна нафта гаслігроїн Бензин, газолін.
		Газоподібне паливо
	Пропан, Бутан, Метан, природний газ, метан вугільних пластів, сланцевий газ, копальневий газ, болотний газ, біогаз, лендфілл-газ, гідрат метануводень

Динаміка
		За останні 20 років світове енергоспоживання зросло на 30 % (і це зростання , мабуть , продовжиться у зв'язку зростанням потреби бурхливо розвиваються країн азіатського регіону). У розвинених країнах за той же період сильно змінилася структура споживання - відбулося заміщення частини вугілля більш екологічним газом (Європа і насамперед Росія, де частка газу у споживанні склала до 40%), а також зросла з 4 % до 10 % частка атомної енергії.

		Після приведення цифр варто вказати приклад Австралії , в балансі якої сонячна енергетика займає близько 30 %. Цю частку споживає сольова промисловість, що виробляє продукцію природним випаровуванням на сонці.


title: Презентація на тему «Полімери» (варіант 7)

text:
Полімери
 Полімерами називають високомолекулярні сполуки, молекули яких складаються з великої кількості частин простої речовини – атомних угруповань, що багатократно повторюються. Структурні одиниці, з яких складаються полімери називаються мономерами. Схематично молекулу полімеру можна зобразити так:
За походженням полімери поділяються на:
природні або натуральні, до яких відноситься велика група (білки, крохмаль, целюлоза, натуральний каучук, природний графіт та ін.).
синтетичні — утворені синтезом з низькомолекулярних речовин — мономерів (поліетилен з етилену, полістирол із стиролу). Це ведуча група, тому що синтез дозволяє цілеспрямовано регулювати склад і властивості.
штучні — утворюються з природних полімерів шляхом їхньої хімічної модифікації (наприклад, при взаємодії целюлози з азотною кислотою утворюється нітроцелюлоза).
Природні полімери
Білки
Крохмаль
Целюлоза
Натуральний каучук
Природний графіт
Синтетичні:
Полістирол із стиролу
Поліетилен з етилену
Штучні
Нітроцелюлоза
Особливі механічні властивості:
еластичність - здатність до високих оборотним деформаціям при відносно невеликому навантаженні (каучуки);
 мала крихкість склоподібних і кристалічних полімерів (пластмаси, органічне скло);
 здатність макромолекул до орієнтації під дією спрямованого механічного поля (використовується при виготовленні волокон і плівок).
Особливості розчинів полімерів:
висока в'язкість розчину при малій концентрації полімеру;
 розчинення полімеру відбувається через стадію набухання.
Особливі хімічні властивості:
здатність різко змінювати свої фізико-механічні властивості під дією малих кількостей реагенту (вулканізація каучуку, дублення шкір і т. п.).

 Особливі властивості полімерів пояснюються не тільки великою молекулярною масою, а й тим, що макромолекули мають ланцюгове будову і володіють гнучкістю.
Застосування

Полімерні матеріали мають комплекс характеристик, які при умілому їхньому використанні забезпечують ефективні експлуатаційні властивості виробів та рентабельність їхнього виробництва. До основних переваг полімерів відносять:
висока технологічність, завдяки якій з виробничого циклу можна вилучити трудомісткі та коштовні операції механічної обробки виробів;
мінімальна енергомісткість обумовлена тим, що температура переробки цих матеріалів становить, як правило, 150–250 °C, що значно нижче ніж у металів та кераміки;
можливість отримання за один цикл формування відразу декілька виробів, у тому числі складної конфігурації, а при виробництві погонажних виробів вести процес на великих швидкостях;
практично всі процеси переробки автоматизовані.

У наслідок перелічених особливостей полімери отримали виключно широке розповсюдження та ефективно використовуються практично в усіх галузях світового господарства.


title: Презентація на тему «Тверді речовини»

text:
Підготували:
В.Алєксєєнко, К.Барабаш, І.Кулеша,
О.Матвєєв, О.Суярко…
Тверді речовини
Р Е Ч О В И Н А -
матеріал, з якого складається тіло
(>10 млн. речовин)
Властивості речовин
Ф і з и ч н і
Х і м і ч н і
 колір, блиск,
 запах, смак,
 твердість,
 температура кипіння
 і плавлення,
 електропровідність,
 теплопровідність…
виявляються при
перетворенні одних
речовин в інші

МОЛЕКУЛИ ТВЕРДОГО ТІЛА
МОЛЕКУЛИ РІДКОГО ТІЛА
МОЛЕКУЛИ ГАЗОПОДІБНОГО ТІЛА

Дослід.
 Покладемо на дно стакана кристалики марганцівки.
 Наллємо у стакан воду.
 Побачимо, що вода змінює забарвлення
 Це молекули води проникають між часточками марганцівки.
Дифузія (з латинської diffusio –  “поширення”, “розтікання”, “розсіювання”) – проникнення атомів та молекул однієї речовини в іншу.

Розчинність твердих тіл
Особливість твердих тіл
Стани
Кристалічний
Амфотерний
Для кристалічних тіл характерне:
Для амфотерних тіл характерне:
Їх називають переохолодженими рідинами.
Види кристалічних структур
….вставити відео
Ефект Ребіндера
Алмаз — речовина, утворена Карбоном, найтвердіша з природних твердих речовин. Має вигляд безбарвних, прозорих кристалів, що сильно заломлюють світло.
Графіт —речовина, утворена Карбоном. М’який мінерал сірого кольору, масний на дотик , добре проводить електричний струм.


title: Презентація на тему «Енергетичні напої»

text:
Red Bull
Burn


title: Презентація на тему «Загальні відомості про мінеральні добрива» (варіант 1)

text:
N, P, K
?
?


Презентація на тему «Жири» (варіант 5)


Презентація на тему «Професії, пов’язані з хімією»


Презентація на тему «Метали» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Одноразовая посуда»

text:
Одноразовая посуда

Полипропилен
это термопластичный полимер пропиле-на (пропена).
Получение
Полипропилен получают полимеризацией пропилена в присутствии металлокомплексных катализаторов

nCH2=CH(CH3) → [-CH2-CH(CH3)-]n

Полистирол
продукт полимеризации стирола (винилбензола), термопластичный полимер линейной структуры.
Получение
Промышленное производство полистирола основано на радикальной полимеризации стирола.
Плюсы:
Практичность
Стоимость
Безопасность
Одноразовость

Минусы
Причина онкологических заболеваний
Проблема утилизации
Одноразовость
Спасибо за внимание


title: Презентація на тему «Что такое фосфор»

text:
Что такое фосфор
История происхождения
Свойства и аллотропные изменения
Белый фосфор
Желтый фосфор
Красный фосфор
Чёрный фосфор
Фосфор в природе и его промышленная добыча
Применение

Проэкт
Фосфор

Выполнили ученики 10 классаБурдюк ,Власенко ,Черненко
Фосфор (P) – довольно распространённый химический элемент на нашей планете, но несмотря на это в природе в свободном виде практически не встречается. Всё дело в том, что фосфор обладает высокой химической активностью и вступает в реакции практически со всеми химическими элементами, образуя сто девяносто минералов, самым важным из которых является апатит. Своё название он получил от двух греческих слов – «свет» и «несу», то есть «светоносный». А вот латинское название этого элемента звучит как Phosphorus. Однако есть и ещё одна теория, по которой этот химический элемент получил своё название в честь Фосфора – стража Утренней звезды
Что такое «Фосфор»
Фосфор открыт гамбургским алхимиком Хеннигом Брандом в 1669 году. Подобно другим алхимикам, Бранд пытался отыскать философский камень, а получил светящееся вещество. Бранд сфокусировался на опытах с человеческой мочой, так как полагал, что она, обладая золотистым цветом, может содержать золото или нечто нужное для добычи. Первоначально его способ заключался в том, что сначала моча отстаивалась в течение нескольких дней, пока не исчезнет неприятный запах, а затем кипятилась до клейкого состояния. Нагревая эту пасту до высоких температур и доводя до появления пузырьков, он надеялся, что, сконденсировавшись, они будут содержать золото. После нескольких часов интенсивных кипячений получались крупицы белого воскоподобного вещества, которое очень ярко горело и к тому же мерцало в темноте. Бранд назвал это вещество phosphorus mirabilis (лат. «чудотворный носитель света»). Открытие фосфора Брандом стало первым открытием нового элемента со времён античности.
История происхождения
Свойство простого вещества и промышленное получение фосфора. Вопрос
аллотропии фосфора сложен и до конца не решен. Обычно выделяют три
модификации простого вещества – белую, красную и черную. Иногда их ещё
называют главными аллотропными модификациями, Существует
аморфный фосфор различных цветов и оттенков – от ярко-красного до
фиолетового и коричневого.

Свойства
Белый фосфор (P4), наиболее активная, летучая, форма    простого вещества. В чистом виде это бесцветное стекловидное вещество, сильно преломляющее свет.
Обладает специфическим чесночным запахом.
Жирный на ощупь.
Мягкий ,легко режется ножом.
Температура плавления чистого вещества 44,1°С.
Температура кипения 280°С .
Плотность 1823 кг/м3 (293К).
Промышленный продукт может быть от соломенно- желтого  до коричнево-красного или коричневого.
Практически нерастворим в воде(но растворим при комнатной температуре в неполярных органических растворителях:бензоле 3,7 г на 100 г C6H6), тетрахлорметане (1,27 г на 100 г CCl4), диэтиловом эфире (1,39 г на 100 г Et2O).Хорошими растворителями для него считаются жидкие аммиак и диоксид серы, а наилучшими – сероуглерод.)
Фосфор загорается в атмосфере хлора с образованием смеси хлоридов:
 P4 +10Cl2 =4PCl3
P4 +10Cl2 =4PCl5
 Белый фосфор довольно сильный восстановитель – вытесняет медь, свинец, ртуть и серебро из растворов солей(P4 +10CuSO4 +16H2O=4H3PO4 +10Cu+10H2SO4)Именно поэтому при отравлении белым фосфором рекомендуется выпить сильно разбавленный раствор медного купороса.
При слабом нагревании фосфор окисляется серой,  а взаимодействие его с твердыми KClO3 , KMnO4 , KlO3 может приобретать взрывной характер.
В темноте можно наблюдать холодное зеленоватое свечение белого фосфора,
обусловленное протекающей разветвленной цепной реакцией окисления паров
фосфора.
Белый фосфор чрезвычайно ядовит, доза в 0,05-0,1 г смертельна для
человека. Он способен аккумулироваться в организме и вызывать некроз
костных тканей (особенно челюстей).

Белый фосфор
Черный фосфор –Впервые получен в 1914 в виде кристаллической модификации высокой плотности (2690 кг/м3) американским физиком Перси Уильямом Бриджменом из белого фосфора при давлении 2·109 Па (20 тысяч атмосфер) и температура 200°С. Это черное полимерное вещество, нерастворимое ни в одном из растворителе. В отличие от белого фосфора черный фосфор практически невозможно поджечь. По некоторым своим характеристикам он напоминает графит, например, является проводником. Есть данные о существовании трех кристаллических модификаций черного фосфора. Кроме того описан аморфный черный фосфор. При температуре 220-230°С и давлении 13 000 атмосфер белый фосфор практически мгновенно превращается в черную кристаллическую форму. В более мягких условиях образуется аморфное вещество.

Чёрный фосфор
Жёлтый фосфор – это тот же самый белый фосфор, но только не подвергшийся очистке. Сильно ядовит, огнеопасен, может воспламениться при контакте с воздухом, в воде не растворим. Именно поэтому в целях безопасности транспортируется в контейнерах под слоем воды

Жёлтый фосфор
Аморфный красный фосфор был открыт в 1847 в Швеции профессором химии Антоном Риттером фон Кристелли Шреттером – он нагревал белый фосфор в запаянной ампуле в атмосфере оксида углерода(II) при 500°С. Обычный продажный препарат грубодисперсен и окрашен в пурпурный цвет. Значения плотности красного фосфора, а в зависимости от способа получения, лежат в интервале 2000-240 кг/м3. По своей реакционной способности аморфный фосфор значительно уступает белому: воспламеняется при более высоких температурах, не светится в темноте, не взаимодействует с растворами Щелочей.Красный фосфор нелетуч, не растворяется ни в одном растворителе, а только в расплавах свинца и висмута. В отличии от белого он неядовит, во влажном воздухе постепенно окисляется с образованием смеси фосфорных кислот. Медленным окислением красного фосфора объясняется его кажущая Гидроскопичность. При кристаллизации фосфора из расплавленного свинца в 1865 немецкий физик Иоганн Вильгельм Гитторф получил кристаллы фиолетового фосфора (фосфор Гитторфа). Сейчас точно установлена его структура. На основании косвенных данных предполагают, что фосфор Гиттофа – крупнокристаллическая модификация красного фосфора.В результате нагревания любой модификации фосфора при атмосферном давлении получается пар, состоящий из тетраэдрических молекул P4. При температурах выше 800°С начинается заметная диссоциация тетрафосфора с образованием молекул P2. Степень дальнейшего распада с образованием атомного пара даже при температурах порядка 2000°С не превышает нескольких процентов. При конденсации паров фосфора или затвердевании его расплава всегда образуется метастабильная белая модификация.

Красный фосфор
Химические Свойства Фосфора (Р)
В жидком и растворенном состоянии, а также в парах до 800 °С фосфор состоит из молекул Р4. При нагревании выше 800 °С молекулы диссоциируют: Р4 = 2Р2. При температуре выше 2000 °С молекулы распадаются на атомы.
            Взаимодействие с простыми веществами :
Фосфор легко окисляется кислородом: 4P + 5O2 → 2P2O5 (с избытком кислорода), 4P + 3O2 → 2P2O3 (при медленном окислении или при недостатке кислорода)
             Взаимодействует со многими простыми веществами — галогенами, серой, некоторыми металлами, проявляя окислительные и восстановительные свойства:
с металлами — окислитель, образует фосфиды: 2P + 3Ca → Ca3P2, 2P + 3Mg → Mg3P2.
с неметаллами — восстановитель: 2P + 3S → P2S3, 2P + 3Cl2 → 2PCl3.
Не взаимодействует с водородом.
                Взаимодействие с водой :
Взаимодействует с водой, при этом диспропорционирует: 4Р + 6Н2О → РН3 + 3Н3РО2 (фосфатная кислота).
                 Взаимодействие со щелочами :
В растворах щелочей диспропорционирование происходит в большей степени: 4Р + 3KOH + 3Н2О → РН3 + 3KН2РО2.                  Восстановительные свойства :
Сильные окислители превращают фосфор в фосфорную кислоту: 3P + 5HNO3 + 2H2O → 3H3PO4 + 5NO; 2P + 5H2SO4 → 2H3PO4 + 5SO2 + 2H2O.
Реакция окисления также происходит при поджигании спичек, в качестве окислителя выступает бертолетова соль: 6P + 5KClO3 → 5KCl + 3P2O5
Фосфор в природе .Его промышленная добыча
Содержание фосфора в земной коре оценивается в 8 10-2% по массе. Фосфор – одиннадцатый по распространенности элемент на Земле и входит в двадцатку наиболее распространенных элементов Солнечной системы. Элемент №15 обнаружен во многих типах метеоритов и на луне. Например, в железных метеоритах содержание фосфора колеблется в диапазоне 0,02-0,94% (масс.), а в различных образцах лунного грунта оно составляет 0,05-0,32% (масс.) В свободном состоянии фосфор на земле не встречается и существует в литосфере почти в высшей степени окисления, в виде ортофосфат-иона PO45-. Известно более двухсот минералов, содержащих фосфор в значительных (более 1%) количествах.
Апатит (с др.-греч. ἀπατάω «обманываю») – минерал из группы фосфатов: фосфат кальция.
Химическая формула: Ca5[PO4]3(OH, F, Cl).
Блеск стеклянный, иногда жирноватый.
Очень хрупкий.
Удельный вес 3,2-3,4 г/см3
Цвет зеленый, голубовато-зеленый, синевато-зеленый, также бурый, голубой, фиолетовый, редко бесцветный, белый, иногда зеленый с серыми пятнами .
Растворяется в соляной и азотной кислотах. Солянокислый раствор при прибавлении аммиака дает белый студневидный осадок.
Гуано

Сильно разложившееся гуано состоит преимущественно из мометита CaHPO4 и витлокита b - Ca3(PO4)2

Обычно промышленным считается такое месторождение, которое дает не менее 6000 тонн фосфатной породы с 1 га. В открытых карьерах фосфат добывается скребковыми экскаваторами. Сначала удаляются наносы песков и пустая порода, а затем извлекают фосфатную руду. От карьеров до обогатительных фабрик руда может подаваться (на расстояния в несколько км) по стальным трубам в виде водной пульпы.  морской воде весьма неорганический фосфор находится только в виде ортофосфат-аниона. Средняя концентрация фосфора в морской воде очень мала и составляет 0,07 мг3/литр. Высоко содержание фосфора в районе Андаманских островов (около 12 мкмоль/л). Общее океаническое количество фосфора оценивается в 9,8·1010 тонн
Использование в  промышленности
   Вследствие ядовитых свойств белого фосфора применение его ограничено; его используют, например, как отраву для грызунов и в фармацевтических препаратах.
   Красный фосфор применяют в больших количествах при производстве спичек; светло-красный фосфор «Шенка» находит такое же применение. Далее, красный фосфор служит исходным продуктом для получения других соединений фосфора, например хлоридов, а также вкачестве галогенирующего агента, например, при получении бромистоводородной кислоты.
   Из соединений фосфора наиболее важны фосфаты, прежде всего, в качестве удобрений. Если для обработки фосфата кальция вместо серной кислоты используют фосфорную, то в продукте реакции гипс не содержится и получается двойной суперфосфат.
   Другое важное фосфорное удобрение — томасовая мука. Получается при тонком помоле томас-шлака − побочного продукта при производстве стали. Томасовая мука содержит фосфорную кислоту, хотя и не в растворимой форме, однако в такой, которая усваивается растениями, главным образом в виде двойной соли Са3(РО4)2 и Са2SiO4.

  Из удобрений, наряду с фосфорной кислотой, содержащих также и азотистые соединения кроме гуано, следует упомянуть костяную муку, а также рыбную и мясную муку. Последние получают из отбросов при производстве рыбных консервов и т.д.

Применение


title: Презентація на тему «Основні Фракції нафти»

text:
Основні Фракції нафти
Бензин
Бензи́н— природна (одержують з нафти) або штучно одержана суміш вуглефоднів різної будови, які киплять найчастіше між 40 °C і 205 °C.Загальна характеристикаБензин — рухлива, горюча здебільшого безбарвна рідина з характерним запахом; легко випаровується, утворює з повітрям у певних концентраціях вибухові суміші, Т° спалаху нижче 0°. Більшість бензинів замерзає нижче -60 °C. Має від 4 до 12 атомів Карбону. Близько 90 % добувають з нафти.
Різновиди бензину
Бензин прямої гонки одержують прямою перегонкою нафти, відбираючи фракцію (бензинову) при температурах нижче 200 °C. При цьому способі кількість вуглеводнів, що визначають якість, залежить від природи нафти.
Крекінг-бензин утворюються крекінгом (розщепленням) важких фракцій нафти (мазуту, солярового масла) при температурі вище 400 °C. Крекінг при наявності алюмосилікатних каталізаторів дає бензин високої якості. Близько половини виробляють способом крекінгу.
Газовий бензин добувають з природних і нафтових газів, які містять пару бензинів. Щоб відокремити їх, гази стискують і охолоджують (компресійний метод) або вбирають маслом чи активованим вугіллям. Газовий бензин хімічним складом схожий на такий отриманий прямою гонкою, але містить більше легких фракцій.
Гідрогенізований бензин. Бензини також добувають гідрогенезацією нафти та вугілля, яку провадять під тиском 200 — 800 атмосфер. Синтетичний бензин одержують, переробляючи водяний газ при наявності каталізаторів.

Лігроїн
Лігроїн - суміш рідких вуглеводнів, яку отримують при прямій перегонці нафти або крекінгу нафтопродуктів (вихід 15-18 % від маси сировини).Прозора жовтувата рідина. Раніше вироблялася головним чином як моторне паливо для тракторів. У зв'язку з переведенням тракторного парку на дизельні двигуни лігроїн як моторне паливо втратив своє значення.Основне застосування - в якості сировини для нафтохімічної промисловості, при виробництві олефінів в парових крекінг-установках. Також використовується для виробництва бензину, як у якості добавки, так і в якості сировини для виробництва високооктанових добавок. Лігроїн використовують як дизельне паливо або розчинник у лакофарбовій промисловості. Може застосовуватися в якості бензину для особливих ламп, для карбюрації повітря, для видалення жирних плям. Екстрагент лігроїну на основі газових конденсатів може бути використаний як наповнювач рідинних приладів, наприклад манометрів.
Гас
Гас — горюча рідина, продукт перегонки нафти. Слово „гас” в українській мові походить від скороченого англійського „gas-oil” (буквально – „світильногазова нафта”). У багатьох європейських мовах цей термін йде від „kerosine” А. Ґеснера (освітлювального олію, уперше отриманого з вугілля й запатентованого у США 1854 р.), етимологія якого пов’язана з грецьким коренем „kerós”, тобто „віск”.Безбарвна або жовтувата рідина. Википає в інтервалі т-р 110—320°С.Густина  0,75—0,78. Теплота згорання бл. 43 МДж/кг.Містить від 9 до 16 атомів КарбонуЗастосовують як пальне,розчинник, реагент при збагачені корисних копалин, сировина нафтопереробної промисловості.Освітлювальний гас не містить насичених вуглеводнів, вміст сірки в ньому не перевищує 0,1 %.Відсульфований гас отримують обробкою звичайного гасу сірчаною кислотою при температурі 70 – 80 °C. Після сульфування і промивки гасу водою в ньому залишається деяка кількість сульфокислот (R – SO2 – OH).
Газойль
Газо́йль — фракція нафти, застосовувана переважно як паливо для дизелів і як сировина для каталітичного крекінгу суміші вуглеводнів різної будови, переважно С12—С35, і домішок з межами википання 200—500 °C і молекулярною масою 50-500 г/моль.
Застосування
Легкий газойль після облагороджування, що дозволяє значно понизити вміст домішок гетероатомних сполук, використовують як добавку до дизельного палива (до 30%).
Важкий газойль — малов'язкий компонент котельного палива (до 20%).
Мазут
Мазу́т  — маслянистий залишок нафти після відбирання із неї світлих дистилятів — бензину, гасу, газолью.
Назва мазуту походить від арабського ”мазхулат” – відходи.
Може бути використаний як зв'язуюче у масляній агрегації вугілля, паливо (для «факелів підсвітки»), як сировина для виробництва мастил, бітумів, коксу.
Мазут — це рідкий продукт темно-коричневого кольору, суміш вуглеводнів , нафтових смол, асфальтенів, карбенів, карбоїдів і органічних металомістких сполук сполук. Температура застигання 10—40°с, вміст сірки 0,5—3,5%, золи до 0,3%.
Вихід мазуту становить близько 50% маси з розрахунку на початкову нафту.
Мазут застосовується як паливо для парових котлів, котельних установ (котельне паливо) і промислових печей (наприклад, мартенів). У зв'язку з необхідністю поглиблення подальшої переробки нафти мазут у все більших масштабах переганяють під вакуумом.
Основні споживачі мазуту — промисловість і житлово-комунальне господарство.


title: Презентація на тему «Нафта-рідке паливо»

text:
«Нафта-рідке паливо»
Презентація на тему:
План
Загальна характеристика;
Походження назви;
Історія;
Походження нафти;
Геологія;
Продуценти;
Нафта в Україні;
Фізичні властивості;
Технологічні властивості;
Застосування;
Використана література;
Автори.

На́фта(від грец. ναφθα; латини: oleum (олія)), також земляна́ олі́я, теку́чка або кип'я́чка — горюча корисна копалина, складна суміш вуглеводнів різних класів з невеликою кількістю органічних кисневих, сірчистих і азотних сполук, що являє собою густу маслянисту рідину. Забарвлення в неї червоно-коричневе, буває жовто-зелене і чорне, іноді зустрічається безбарвна нафта.Нафта має характерний запах, легша за воду, у воді нерозчинна.
Елементний склад, %:
 вуглець 80-88,
 водень 11-14,5,
 сірка 0,01-5,
 кисень 0,05-0,7,
 азот 0,01-0,6.
Густина — 760–990 кг/м³
Теплота згоряння — 43,7-46,2 МДж/кг.
Найважливіше джерело рідкого палива, мастил, сировина для синтетичних матеріалів тощо.
Походження назви
Слово нафта скоріш за все має перське походження (naft). В українську мову воно потрапило через грецьку (naphta), в російську через турецьку (neft). У походженні перського значення naft вирізняють дві версії: за однією – воно означає „вологий”(тобто нафта – це якась вологість, рідина), за іншою – походить від аккадського дієслова „вивергнути” (тобто, це щось вивергнуте землею).
Історія
Нафту почали добувати на березі Євфрату за 6-4 тис. років до нашої ери. Застосовувалася вона і як ліки. Стародавні єгиптяни використовували асфальт (окиснену нафту) для бальзамування. Нафтові бітуми використовувалися для приготування будівельних розчинів. Нафта входила до складу «грецького вогню».
Походження нафти

Проблема походження нафти і формування її родовищ має велике практичне значення, тому що її вирішення дозволить обґрунтовано підходити до пошуку і розвідки нафтових родовищ і оцінювання їх запасів, однак і зараз серед геологів і хіміків є прихильники як гіпотез неорганічного, так і гіпотез органічного походження нафти.
Походження нафти і газу — одне з найскладніших і дискусійних питань в геології. Ця проблема виникла ще у XVI ст. і продовжує залишаться дискусійною дотепер.
Нафтова геологія

Площа нафтоносності — площа поширення продуктивних нафтонасичених колекторів у межах загальної площі покладу.
Поклад нафти і газу — природне локальне одиничне скупчення нафти і газу в одному або декількох сполучених між собою пластах-колекторах. Межу між суміжними покладами (в одному і тому ж пласті чи резервуарі) проводять по зміні фазового стану і фізико-хімічних властивостей вуглеводнів. Поклад є частиною родовища. Він є елементом нафтогазогеологічного районування територій.
Країни-продуценти нафти
Більша частина нафтових родовищ розсереджена по семи регіонах світу і приурочена до внутрішньоматерикових депресій та окраїн материків:
1) Перська затока — Північна Африка;
2) Мексиканська затока — Карибське море (включаючи прибережні райони Мексики, США, Колумбії, Венесуели і о. Тринідад);
3) острови Малайського архіпелагу і Нова Гвінея;
4) Західний Сибір;
5) Північна Аляска;
6) Північне море (головним чином норвезький і британський сектори);
7) о. Сахалін з прилеглими ділянками шельфу.
Нафта в Україні

На території України поклади нафти є у Передкарпатті, у Дніпровсько-Донецькій областях та на шельфі Чорного і Азовського морів і (за деякими даними тут найбільші — 3 трильйони умовних одиниць газу й нафти, частка нафти — 25-30%).Станом на кінець ХХ ст. початкові потенційні ресурси нафти України оцінювалися в 1,33 млрд т, а газового конденсату — 376,2 млн т. Державним балансом враховано понад 130 родовищ нафти і понад 151 газового конденсату. Розвіданість початкових потенційних ресурсів нафти становить 33,0%, газового конденсату — 37,0%, а ступінь виробленості відповідно 21,6% та 15,9%.
Україна лише на 10-12% забезпечена нафтою власного виробництва.
Панорама м. Борислава. Нафтові вежі. Поштова листівка 1920-ті рр.
Загальна характеристика нафт і нафтових фракцій вуглеводнів
Нафти є природними маслянистими горючими рідинами з своєрідним запахом і густиною частіше за все менше 103 кг/м³ Вони мають різну консистенцію — від легколетких до густих, малорухливих. Колір нафт у більшості випадків бурий і темно-коричневий (до чорного), рідше жовтий і зеленуватий і, зовсім рідко, зустрічається майже безбарвна, так звана «біла нафта». Хоча нафти різних родовищ значно відрізняються за хімічним складом і властивостями, проте елементний склад їх коливається в досить вузьких межах.
Головне місце в груповому хімічному складі нафт належить вуглеводням — метановим, нафтеновим і ароматичним. Ця обставина використана при побудові хімічної класифікації нафт, основи якої розроблені в ГрозНДІ (Грозненський НДІ).
За переважанням (більше 75% по масі) якого-небудь одного з класів вуглеводнів розрізняють, по-перше, 3 основні класи нафт, а саме:
1) метанові (М),
2) нафтенові (Н),
3) ароматичні (А).
Фізичні властивості
Середня молекулярна маса - 220–300 г/моль (рідко 450–470);
Густина - 0,65-1,05 (звичайно 0,82-0,95 г/см³);
Температура початку кипіння рідких вуглеводнів (звичайно >28 °C, рідше > 100 °C — для важких нафт);
Т-ра застигання від — 60 до + 30 °C;
В'язкість від 2 до 266 мм²/с для різних нафт;
діелектрична проникність 2,0-2,5;
 електрична провідність від 2•10−10 до 0,3•10-18 Ом−1•см−1.
Технологічні властивості
Нафта — легкозаймиста рідина, температура спалаху від −35 до +120 °C (залежить від фракційного складу і вмісту в ній розчинених газів). Питома теплота згоряння (нижча) 43,7-46,2 МДж/кг. Нафта розчинна в органічних розчинниках, у звичайних умовах не розчинна у воді, але може утворювати з нею стійкі емульсії. У технології для відділення від нафти води і розчинених у ній солей проводять зневоднення і знесолювання.
Застосування
Нафта — найважливіше джерело рідкого палива, мастил, сировина для синтетичних матеріалів тощо. Нафта займає провідне місце в світовому паливно-енергетичному господарстві. Її частка в загальному споживанні енергоресурсів безперервно зростає: 3% в 1900 р., 5% перед Першою світовою війною 1914–1918 рр., 17,5% напередодні Другої світової війни 1939–1945 рр., 24% у 1950 р., 41,5% у 1972 р., 48% в 2004 р. У перспективі ця частка буде меншати внаслідок зростання застосування атомної і інших видів енергії, а також збільшення вартості видобутку.
Література
Мала гірнича енциклопедія. В 3-х т. / За ред. В. С. Білецького. — Донецьк: Донбас, 2004. — ISBN 966-7804-14-3.
В. І. Саранчук, М. О. Ільяшов, В. В. Ошовський, В. С. Білецький. Хімія і фізика горючих копалин. — Донецьк: Східний видавничий дім, 2008. — с. 600. ISBN 978-966-317-024-4
Презентацію підготували:
Млокова ІринаСиниця Ілона