title: Презентація на тему «Головоногi молюски»

text:
Головоногi молюски
Презентацію підготувала:
Пінькевич Марина
Учениця 8-А класу
Гімназії №59
Імені Олександра Бойченка

КИЇВ - 2014
Загальна характеристика
Тіло у головоногих молюсків  двосиметричне.
Воно зазвичай розділено на тулуб і велику голову, а нога видозмінена в розташовану на черевній стороні воронку - м'язисту конічну трубку і довгі м'язисті щупальця, розташовані навколо рота.
У восьминогів 8 щупалець, у каракатиць і кальмарів - 10. Внутрішня сторона щупалець усаджена численними великими дисковидними присосками.
Тулуб з усіх боків одягнене мантією.

Зовнішня будова головоногих
● У більшості головоногих молюсків раковина сильно редукована і прихована в тілі тварини.● У каракатиці раковина має вигляд вапнякової пластинки, що залягає під покривами на спинній стороні тулуба. У кальмара від раковини залишилося невелике "пір'їнка", а у восьминогів раковина повністю відсутня. Зникнення раковини пов'язано з великою швидкістю пересування цих тварин.
● У головоногих молюсків є особливий внутрішній скелет, утворений хрящем: мозок захищений хрящовим черепом, опорні хрящі маються на підставі щупалець і плавників.
Внутрішня будова головоногих
Органи почуттів добре розвинені. По складності будови і гостроті зору
очі головоногих молюсків не поступаються очам багатьох хребетних.
Серед головоногих зустрічаються особливо великоокі. Наприклад, діаметр ока гігантського кальмара досягає 40 см.У головоногих молюсків є
органи хімічного почуття, рівноваги, в шкірі розсіяні дотикові,
світлочутливі і смакові клітини.
Органи чуття
Головоногі молюски роздільностатеві тварини. Під час розмноження самці головоногих молюсків однієї з рук-дістають з мантійної порожнини упаковану в «пакети» сперму і переносять її на сім'яприймач самки. Розміри сперматофорів-від 3 мм до 115 см.
Самка відкладає яйця в гнізді, захищеному огорожею з каменів або інших підводних предметів. Вона дуже дбайлива мати: протягом 4-х місяців охороняє яйця, перебирає, погладжує їх, очищає від бруду, обливає водою і при цьому нічого не їсть. Більшість самок – гине після нарождження малят.
З яєць вилуплюються крихітні тваринки, що вже здатні самі шукати їжу.
Розмноження головоногих
  Головоногі не здаються без боротьби: вони відмінно озброєні. Їх щупальця засаджені сотнями присосок, а у багатьох кальмарів - також і кігтями, гострими і кривими, як у кішок. Зубів немає, але є дзьоб. Роговий, гачкуватий, він без праці прокушує риб'ячу шкіру і панцирі крабів, протикає наскрізь навіть міцні раковини двостулкових молюсків.Головоногі молюски в процесі еволюції набули ще більш дивне диво-зброю - чорнильну бомбу. Замість шматка живої плоті кальмар викидає перед розкритою, щоб зжерти його, пащею грубу підробку власної персони. Кальмар як би роздвоюється на очах і недругові залишає свого безтілесного двійника, а сам швидко зникає.
Захист від ворогів
Чотириста мільйонів років безтурботно плавали по хвилях амоніти і наутілуси. Потім раптом вимерли. Сталося це вісімдесят мільйонів років тому, в кінці мезозойської ери. Наукою з точністю не встановлено, коли і як виникли від наутілусів белемніти - найближчі родичі кальмарів і каракатиць. Двісті мільйонів років тому вони вже борознили моря
Походження головоногих
Значення головоногих молюсків
Мають важливе значення у живленні
багатьох морських
тварин(риб, кашалотів та ін.
В лаболаторних умовах на головоногих вивчаються вроджені генетичні програми
Деякі види вважаются цінними делікатесами і мають промислове значення.
Значення головоногих для людини
Кальмара не тільки консервують , а й в'ялять , смажать , варять. Ще в Давньому Римі майстерно приготований восьминіг був звичайною їжею . Останнім часом « гастрономічний » інтерес людини до головоногих молюсків різко зріс , так як їх м'ясо є повноцінною білковою їжею , здатної замінити рибу. Кальмари ж можуть зустрічатися в море тисячними зграями , їх легко видобувати мережами. Спрутів ловлять поодинці - острогами або за допомогою « кувшинних пасток ». У деяких країнах з чорнильною рідини головоногих молюсків виготовляють фарбу , чорнило.
       Невидимими, але міцними нитками біологічних взаємин пов'язані головоногі з усіма мешканцями океану. Вони поїдають безліч риб і крабів і самі дають їжу мільйонам пожирають їх хижаків: тут і риби - акули, мурени, тунці, макрелі, тріска; тут і птиці - альбатроси, поморники, пінгвіни і морські звірі - кити, дельфіни, тюлені.
Значення головоногих у природі

 1. Регулюють чисельність риби і ракоподібних

 2. Являються їжею морських тварин, особливо китоподібних.
Різноманітність головоногих


title: Презентація на тему «Павук Хрестовик»

text:
Павук Хрестовик
План:

КЛАСИФІКАЦІЯ
ЗОВНІШНІЙ ВИГЛЯД
ЗОВНІШНЯ БУДОВА
Внутрішня будова
Полювання павука.
Живлення.
Дихання
Кровоносна система
Розмноження
Цікаві факти
Класифікація:
ЗОВНІШНІЙ ВИГЛЯД
Павук-хрестовик - звичайний мешканець наших лісів. Цього павука, що має жовтувато-коричневе або майже чорне забарвлення, дуже легко розпізнати по білому хрестоподібно плямі на спинній стороні тіла. Завдяки цій особливості його і називають хрестовика. Забарвлення його має захисне значення; вона робить його непомітним в напівтемряві серед густого чагарнику, між стовбурами дерев.
ЗОВНІШНЯ БУДОВА
Внутрішня будова
Полювання
Чекаючи на здобич, павук звичайно ховається поблизу сітки в потайному гнізді, зробленому з павутини. Від центра сітки до гнізда натягнуто сигнальну нитку. Коли муха, маленький метелик або інша комаха потрапляє в сітку й починає в ній борсатися, сигнальна нитка коливається. За цим знаком павук виходить зі своєї схованки й накидається на здобич, густо обплутуючи її павутинням. Він устромлює в неї кігтики верхніх щелеп і впорскує всередину тіла отруту. Потім павук на певний час залишає здобич і ховається назад у своє потайне гніздо.
Живлення
Рідина, яку виділяють отруйні залози, не лише вбиває здобич, а й діє на неї як травний сік. Приблизно через годину павук повертається і висмоктує вже частково перетравлений рідкий вміст здобичі, від якої залишається тільки хітиновий покрив. Тверді частинки він їсти не може. Таким чином, їжа в павуків заздалегідь перетравлюється поза їхнім організмом.
Дихання
У передній частині черевця є пара легеневих мішків, які сполучаються із зовнішнім середовищем. Їх стінки утворюють численні листоподібні складки, усередині яких циркулює кров. Вона збагачується киснем з повітря, яке міститься між складками. Крім легеневих мішків, у черевці павука є два пучки дихальних трубочок — трахей, що відкриваються назовні спільним дихальним отвором.
Кровоносна система
Складається із серця, яке знаходиться на спинній частині черевця, і судини, по якій кров рухається від серця до передньої частини тіла. Оскільки кровоносна система не замкнена, то в серце кров повертається зі змішаної порожнини тіла(міксоцелю), де вона омиває легеневі мішки й трахеї, збагачуючись на кисень.
Розмноження
Хрестовики роздільностатеві.Запліднення у павуків внутрішнє, розвиток прямий. У період розмноження спостерігають складну шлюбну поведінку. У павуків-хрестовиків самець і самка після запліднення розходяться мирно.  Восени самки відкладають кокони з яйцями, а навесні з них виходять павучки. Самка хрестовика маскує кокон, що зимує.
Ловильна сітка
З павутинних ниток самка павука-хрестовика сплітає велику ловильну сітку, розтягуючи її вертикально між гілками кущів, біля парканів та в інших місцях. Спочатку з товстих невеликих ниток вона виготовляє багатокутну раму з променями, що сходяться в центрі. Потім на цю основу закладає у вигляді спіралі довгу тонку й дуже липку нитку.
Цікаві факти
Отрута деяких павуків є небезпечною для людини, однак реальну загрозу для нас становлять 3% від загальної їх кількості.

340 г павутиння вистачило б, щоб оперезати Землю. Товщина павутини від 0,08 мк до 1 мк

Дуже цікаво спостерігати, як хрестовик з'єднує павутиною дві точки. Коли відстань невелика, павук кидає в ціль клейкий клубочок з ниткою, кінець якої тримає, або переповзає туди, тягнучи за собою закріплену в першому пункті нитку. Інколи він спускається по довгій нитці й, гойдаючись під вітром, чіпляється де потрібно. А буває, що випускає кілька павутин і спокійно чекає, поки вітер їх не приклеїть.

Павук-хрестовик - справжній друг людини: «Коли полювання особливо вдале, деякі павуки з роду аранеус (і серед них наш звичайний хрестовик) ловлять в своїх тенетах по п'ятсот комах за добу. Мухи в цьому улові переважають. На тілі однієї мухи налічується 26 мільйонів мікробів, від яких люди хворіють на туберкульоз, сибірську виразку, холеру, дизентерію, «різних глистів» . По хворобливості укус хрестовика нагадує укол шпильки і ніяких наслідків не викликає.
Висновок:
Підготував Шолом Юрій, учень 8-Г класу


Презентація на тему «Регуляция процессов жизнедеятельности организма»


Презентація на тему «Кожа»


Презентація на тему «Залози внутрішньої секреції»


title: Презентація на тему «Hippi»

text:
Hippie

Hippie - the international youth movement emerged in 1965 in San Francisco, one of the most striking manifestations of the counterculture, had a pacifist overtones, was a major influence on art, especially rock music associated with it concepts such as the sexual revolution, psychedelic revolution . Its members called themselves "Generation of flowers, children, flowers, Love Generation»
"Labe" - a symbol of peace. Logo of nuclear disarmament, which is used for anti-war demonstrations
Hippie in Ukraine
The largest in Ukraine was hip hangouts in Lviv. The first group of disparate young hippis  were combined in 1968-1970 Vyacheslav "hinge" Yeresko.
Among hippie's one of Lviv hangouts in 1976 there was the first on the territory of the USSR Igor biker group "brush" Ventsslavskoho. From it came the writers and poets Voldmur Jaworski, V. Slavnykova "Zvёzdnыy" artists Elena Burdash "Dem" Orestes Makoto.
In 1987 in Ukraine there is a manifesto "The ideology of the Soviet hippies. 1967-1987 "Alec Olisevycha, which clearly emphasized the need for civil actions. September 20, 1987 a group of Alec Olisevycha held in Lviv in the USSR the first demonstration by political slogans and in October 1987 has become a pacifist, then advocacy group Trust (1987-1990).
Music hippie
Grateful Dead
Jefferson Airplaine
Quicksilver Messenger Service
Jimi Hendryks
Janis Joplin
The Beatles
John Lennon
The Doors
Jim Morrison
Scott McKenzie


title: Презентація на тему «Віруси» (варіант 4)

text:
Віруси. Їх будова
та життєві цикли
Вірус (від лат. virus — отрута) — дрібні неклітинні частки, що складаються з нуклеїнової кислоти (ДНК або РНК) і білкової оболонки.
Розділ біології, що вивчає віруси називається вірусологією. Вперше існування вірусів довів російський учений Дмитро Йосипович Івановський у 1892 році, вивчаючи враження тютюну – листкову мозаїку.
Віруси є облігатними (обов'язковими) внутрішньоклітинними паразитами – вони не здатні розмножуватися поза клітиною.
Віруси
Вірус листкової мозаїки. Мікрофотографія
Вірус в клітині хазяїна - живий організм, перебуває у внутрішньоклітинної формі, утворює комплекс «вірус - клітина господаря».
Вірус поза клітини господаря, в спочиває позаклітинної формі - вірусна частка або вирион, не проявляє ознак живого організму.
Віруси
У 1852р. російський ботанік Дмитро Йосипович Іванівський отримав інфекційний екстракт з рослин тютюну, уражених мозаїчної хворобою.
Історія вивчення вірусів
У 1898 році голландець Мартін Бейерінк ввів термін «вірус», щоб позначити інфекційну природу певних профільтроване рослинних рідин
Історія вивчення вірусів
Найдрібніші живі організми
Розміри варіюють від 20 до 300нм
У середньому в 50 разів менше бактерій
Не можна побачити за допомогою світлового мікроскопа
Проходять через фільтри, що не пропускають бактерій
Будова вірусів
Білкова
оболонка –
 капсид
Будова вірусів
Схематичне будова вірусу:1 - серцевина (однонитчатим РНК),
2 - білкова оболонка (капсид),
3 - додаткова липопротеідна оболонка,
 4 - капсомери (структурні частини капсида).
Залежно від структури та хімічного складу віруси поділяють на прості та складні.
Оболонка простих вірусів складається з однотипних білкових утворень. Прості віруси мають різну форму – паличкоподібну,нитчасту, кулясту тощо.

Види вірусів
Віруси, що викликають
 лихоманку
“Ебола”
“Марбург”
Складні віруси вкриті додатковою мембраною, що складається з білків та ліпідів. Вона може містити сполуки, які слугують для розпізнавання специфічних рецепторів на мембрані клітини-хазяїна і прикріплення до неї вірусної частинки.

Види вірусів
Мікрофотографія аденовірусу
Класифікація вірусів
Дволанцюгові ДНК-віруси
Одноланцюгові ДНК-віруси
Дволанцюгові РНК-віруси
Позитивно спрямовані одноланцюгові РНК-віруси
Негативно спрямовані одноланцюгові РНК-віруси
Одноланцюгові зворотно-транскрипційні РНК-віруси
Дволанцюгові зворотно-транскипційні ДНК-віруси
Групи вірусів
Вірус тютюнової мозаїки.

Представник позитивно спрямованих одноланцюгових РНК-вірусів

Електронна мікрофотографія.
Етапи життєвого циклу вірусів
Прикріплення вірусу до клітини-господаря.
Пронікновеніе вірусу в клітину - інфікування.
Налаштовує метаболічний апарат господаря на відтворення віріона.
Синтез вірусних білків і самосборка капсида.
Вихід безлічі вірусів з клітки.
При цьому клітина або гине, або залишається жива.
А. Вірус, що не має ліпідної оболонки (наприклад, пікорнавірус).B. Оболонковий вірус (наприклад герпесвірус).
Цифрами позначені:
(1) капсид,
(2) геномна нуклеїнова кислота (3) капсомер,
(4) нуклеокапсид,
(5) віріон,
(6) ліпідна оболонка,
(7) мембранні білки оболонки.
Приклади структур ікосаедричних віріонів.
Віруси є збудниками багатьох небезпечних хвороб людини, тварин і рослин
Використання в генетиці і в селекції для отримання вакцин проти вірусних захворювань, знищення шкідливих для сільського господарства комах, рослин, тварин.

Значення вірусів
Венеричні хвороби
Вітряна віспа
Вірусний гепатит
Лихоманка денге
Інфекційни мононуклеоз
Кір
Краснуха
Енцефаліт

Менінгіт
Поліомієліт
Гостра респіраторна вірусна інфекція
Грип
Свинка
Синдром набутого імунного дефіциту (СНІД)

Деякі поширені вірусні захворювання
кір, свинка, грип, поліомієліт, сказ, віспа, жовта лихоманка, трахома, енцефаліт, деякі онкологічні (пухлинні) хвороби, СНІД, бородавки, герпес.
Захворювання людини
Ребенок, больной оспой
Дитина хвора на віспу
Ознаки свиного грипу
Чума 21 століття: ВІЛ та СНІД

ВІЛ
(вірус імунодефіциту людини)-Вірус який атакує імунну систему людини і робить організм вразливим для вірусів і бактерій
СНІД(Синдромнабутогоімунодефіциту)-Стан, колиімунна системалюдиниослаблена і не можечинити опіррізних хвороб
Тривимірне зображення вірусу СНІДу
Захворювання тварин
У тварин віруси викликають - ящур, чуму, сказ;
у комах - поліедроза, грануломатоз
Вірус сказу
Захворювання рослин

у рослин - мозаїку чи інші зміни забарвлення листя або квіток, курчавість листя та інші зміни форми, карликовість; нарешті, у бактерій - їх розпад.
Шляхи передачі вірусів
Противірусний імунітет
Проникнення і розмноження в організмі людини вірусів викликає відповідь з боку імунної системи. Противірусна імунна відповідь складається з двох складових: гуморальної і клітинної.

Гуморальний імунітет  опосередкований специфічними антитілами, які виробляються клітинами імунної системи у відповідь на присутність в організмі вірусу. У перші дні вірусної інфекції виробляються антитіла класу IgM. В наступні дні секреція IgM припиняється і їм на зміну приходять антитіла типу IgG, що мають більшу специфічність і активність. Також виробляються антитіла типу IgА, які виділяються на поверхню слизових оболонок і здійснюють локальний захист від вірусів. Визначення специфічних антитіл є важливим діагностичним тестом, що дозволяє з великою точністю визначити наявність тієї або іншої вірусної інфекції і оцінити стан постінфекційного імунітету.
Противірусний імунітет
Клітинний імунітет здійснюється Т-лімфоцитами і макрофагами, які регулюють виділення антитіл і руйнують клітини заражені вірусом, тим самим перешкоджаючи його розмноженню. Після перенесеної вірусної інфекції, в крові людини залишаються клітини імунної системи, що "пам'ятають" вірус. При повторному проникненні в організм того ж вірусу ці клітини швидко розпізнають його і запускають потужну імунну відповідь - в цьому і полягає суть тривалого постінфекційного імунітету. Учні, давайте на малюнку 8 розглянемо клітинний імунітет.
Проте далеко не завжди імунна відповідь організму приносить тільки позитивний ефект. Так, при вірусному гепатиті В, надмірне руйнування клітин печінки відбувається якраз під впливом активованих Т-лімфоцитів, тоді як розмноження самого вірусу не руйнує клітин печінки.
Для ВІЛ інфекції властиве глибоке пригнічення імунної системи організму. Це відбувається тому, що одній з метою вірусу є лімфоцити Т-помічники, руйнування яких призводить до повного пригнічення опірності організму.


title: Презентація на тему «Основні безпеки харчування»

text: Основні безпеки харчування.Хвороби до яких призводить неякісне,незбалансоване харчування


title: Презентація на тему «Зуби» (варіант 2)

text:
ЗУБИ
Зуби –
кісткові утворення в
ротовій порожнині,
які використовуються
для розкушування і
пережовування їжі.
У  дорослої людини 32 зуби: два різці, одне ікло, два премоляри і три моляри з кожної сторони кожної щелепи. Всього:
8 різців;
4 ікла;
8 малих корінних;
12 великих корінних.
Зуби ссавців мають корені, укріплені в
кістці щелепи.  Шийка
зуба знаходиться в ясні,
а покрита емаллю
верхня частина
знаходиться над ним.
Будова зуба
функції зубів
Різці - передні зуби, які прорізуються у дітей першими і слугують для захоплення і розрізання їжі.
Ікла - конусоподібні зуби, які слугують для розривання і утримання їжі.
Премоляри (передкорінні або малі корінні) та
моляри (великі корінні) - зуби, які слугують для перетирання їжі та мають по три корені на верхній щелепі і два корені на нижній.
Хвороби зубів
Карієс
Причина карієсу кісткової тканини — дистрофічний або інфекційний процес в кістці або надкостниці, що веде до некрозу ділянок кістки із подальшим всмоктуванням або відторгненням мертвих мас і утворенням дефекта кістки. Карієс може супроводжувати і деякі специфічні запальні процеси (наприклад, туберкульоз, сифіліс).
Механізм розвитку та клінічного прояви карієсу різні і залежать від його причини, розташування осередку тощо. При гострих запальних процесах (наприклад, остеомілєіт), коли в кістки розвивається нагноєння, проривається іноді в навколишні тканини, карієс проявляється загальною інтоксикацією, руйнування кістки відбувається швидко. При хронічних, особливо специфічних процесах, карієс розвивається повільно, не даючи бурхливо виражених явищ.
Пульпіт — гостре запалення зубної м'якоті (пульпи) через проникнення в неї бактерій з каріозної порожнини зуба. В результаті запального процесунервові закінчення, яких багато в пульпі, травмуються її збільшеним об'ємом і продуктами життєдіяльності бактерій (токсини), чому виникає гострий біль. З поширенням процесу на всю тканину пульпи і появою гною больові відчуття набувають характеру пульсуючих, особливо (що типово для гострого пульпіту) посилюючись в нічний час з іррадіацією в різні відділи щелепно-лицьової області.
Періодонтит — це запалення періодонту, що характеризується порушенням цілісності зв'язок, що утримують зуб в альвеолі, кортикальної пластинки кістки, що оточує зуб та резорбції кісткової тканини від незначних розмірів до утворення кіст великих розмірів. Гострий періодонтит (periodontitis acuta) :
-гострий серозний,
-гострий гнійний.
Хронічний періодонтит:
-фіброзний,
-гранулюючий,
-гранулематозний.
Загострення хронічного періодонтиту.

Чистимо зуби правильно або  9   міфів про гігієну порожнини рота
Найперший, найбільший і найстрашніший міф: «Молочні зуби чистити не потрібно!».
Потрібно, і ще як належить! По-перше, молочні зуби не застраховані від карієсу, а кращим засобом його профілактики є ідеальна індивідуальна гігієна порожнини рота, тобто хороше і правильне чищення зубів. А по-друге, не навчивши і не привчивши дитину з пелюшок чистити зуби, потім це зробити вже набагато складніше. До свідомого віку дитина повинна сприймати чищення зубів природно, як і їжу. І пам'ятайте, що дитина в усьому наслідує батьків, тому Ви повинні стати прикладом для дитини.
Доглядати за зубками потрібно починати відразу, як тільки вони з'являється. Перші зубки, що прорізуються, рекомендується чистити силіконовою щіточкою, яка одягається на палець дорослого. А з 8—10 місяців вже можна використовувати найменшу дитячу зубну щітку. Для дітей розроблені спеціальні щітки з товстою ручкою (щоб зручніше було тримати), вони яскраві, і закликають дитину ще і пограти, адже саме в грі народжується дружба! Бувають щітки з брязкальцем в ручці, яка гримить, тільки якщо правильно чистити зуби.
Міф 2: «Не важливо, як саме чистити зуби, головне — чистити».
Чистити зуби треба правильно. Можна витратити 5 хвилин на чищення зубів, а вони все одно залишаться брудними. Чому ж так виходить? Тому, що залишки їжі дуже міцно прилипають до зубів, і щоб від них позбутися, треба докласти певні зусилля. Чистити зубки треба так, як ніби Ви їх підмітаєте. Верхні зубки Ви чистите підмітаючими рухами зверху вниз (щоб бруд не забивався під ясна, а вимітався назовні), а нижні — від низу до верху. Обов'язково треба не забувати про внутрішню поверхню зубів, яку складніше вичищати, чим зовнішню. У кінці чищення треба очистити жувальну поверхню усіх зубів. І обов'язково треба почистити бічні поверхні зубів, для цих цілей існують спеціальні зубні нитки — флоси.
Міф 3: «Будь-яка зубна паста підійде дитині».
По-перше, існує багато дорослих лікувальних (з підвищеним вмістом фтору, відбілюючих, для лікування пародонтиту та ін.) паст, які категорично не підходять дітям. По-друге, дитячі пасти менш абразивні і вони містять менше фтору, отже, дитині потрібна своя дитяча зубна паста. Вони спеціально призначені для молочних і нещодавно таких, що прорізаються постійних зубів, емаль яких ще не до кінця «дозріла». І розроблена з тим розрахунком, що частину пасти дитина може проковтнути. У зв'язку з цим дітям рекомендують дитячі, низькоабразивні, спочатку гелі, а потім звичайні дитячі зубні пасти.
Міф 4: «Дитина чиститиме зуби, навіть якщо батьки цього не роблять».
Якщо до появи дитини Ви самі чистили зуби як і коли припаде, то треба обов'язково вчитися правильно чистити зуби разом з дитиною. Чищення зубів повинне стати справжньою церемонією, схожий «традиційній сімейній вечері», яку не можна ні пропустити, ні змінити, можна тільки додати учасників. Адже діти наслідують батьків в усьому, так будьте хорошим прикладом для свого малюка: чистіть разом з ним зуби як мінімум 2 рази в день — після сніданку і перед сном. А згідно із золотим правилом чистити зуби треба після кожного прийому їжі.
Міф 5: «Чищення зубів повністю можна довірити дитині».
Маленька людина повинна сама поводити щіткою по своїх зубках, але потім дбайливі руки батьків повинні "доробити" все те, що дитина сама зробити ще доки не в змозі. Поступово дітки вчаться правильно виконувати усі рухи, і цей процес квапити не можна, щоб дитині не було складно, і щоб не привити неприязнь до чищення зубів. До 7 років стоматологи рекомендують активну участь батьків в чищенні зубів, а після 7 року — пасивна. Навіть за підлітками ми б настійно рекомендував наглядати, коли і як вони чистять зуби.
Міф 6: «Дитячі зубні щітки мають бути виготовлені з натуральної щетини».
У натуральній щетині скупчується велика кількість мікроорганізмів, яких неможливо видалити простим промиванням щітки під струменем води. Крім цього, неможливо обробити щетину так, щоб вона не травмувала ясна (штучні щетини мають закруглену форму). З розвитком сучасної техніки, використання щіток з натуральної щетини залишилось у минулому. Зараз стоматологи рекомендують, і дорослим, і дітям використовувати зубні щітки з штучною щетиною.
Міф 7: «Дітям можна чистити зуби електричними щітками».
Не варто забувати, що емаль зубів у дітей ще не досить тверда і жорстка дія електричної щітки може пошкодити незрілу емаль зуба. Якщо Ви купите своєму чаду електричну щітку, то радості дитини не буде межі. Якщо чищення зубів не сприймається дитиною, як щось само собою зрозуміле, то електрична щітка виправити положення не зможе. Радість пройде, нова електрична щітка виявиться поряд із звичайною, і вони нудьгуватимуть удвох. Це перше. Друге — навчити чистити зуби звичайною щіткою можна тільки в дитинстві, потім вже буде марно. Чомусь ми вчимо своїх дітей малювати олівцем, хоча можна відразу вчити малювати і друкувати на комп'ютері. Третє — чищення зубів звичайною щіткою розвиває у дитини мануальні навички, а як відомо, розум дитини знаходиться на кінчиках пальців. Таким чином, чищення зубів звичайною щіткою буде додатковою гімнастикою для розуму. Існують спеціальні насадки для дітей на електричні щітки, але ними діти не повинні чистити зуби до 8—12 років.
Міф 8: «Щітки перед першим вживанням треба обдавати окропом». Сучасні матеріали, з яких виготовлені зубні щітки, не призначені для обробки високою температурою. Якщо щітку прокип'ятити, то можна йти і відразу купувати нову. Зубну щітку треба просто промити під проточною водою перед першим застосуванням. І, звичайно, купувати щітку можна тільки в герметичній заводській упаковці. Зберігати ж зубні щітки рекомендується в сухій склянці голівкою вгору. Маленька зубна щітка стоїть в склянці з дорослими щітками може стати додатковим предметом гордості Вашого малюка.
Міф 9: «Пасти повинно бути багато».
Необхідно пам'ятати, що зуби чистить не паста, а щітка. Паста допомагає за рахунок протимікробних добавок очистити, освіжити порожнину рота, зробити чищення зубів приємнішим. Якщо взяти дуже багато пасти, то вона сильно пінитиметься і заважатиме правильно чистити зуби. Необхідний об'єм зубної пасти не повинен перевищувати розміру великої горошини, а діткам — маленькою.


title: Презентація на тему «Мікробіологічна промисловість»

text:
Мікробіологічна промисловість
виконала Юрків Ольга 7(11)-В
Мікробіологія - біологічна наука, яка вивчає будову та життєдіяльність найпоширенішої групи живих організмів, невидимих для неозброєного ока.
Значення мікроорганізмів:
              1)корисне
                      а)кругообіг речовин у природі,
                      б)родючість грунту,
                      в)утворення покладів корисних копалин,
                      г)виробництво органічних кислот, спиртів, вітамінів, амінокислот, ферментних препаратів, антибіотиків та ін.,
                     д) харчова й легка промисловість: дріжджі,
             2) шкідливе
                     а)збудники захворювань людей, тварин, рослин;
                     б)псування харчових продуктів, руйнування різних матеріалів і товарів.
Мікробіологія
 1) медична, ветеринарна, санітарна, сільськогосподарська, водна, морська, геологічна, космічна, технічна;
2) мікробіологія харчових продуктів: молока і молочних продуктів, м’ясних і рибних продуктів, фруктів та овочів і продукти їх переробки тощо;
3) мікробіологія непродовольчих товарів: деревини, шкір і хутра, волокнистих матеріалів тощо.

Мікробіологія як наука
Мікробіологічна промисловість – галузь промисловості, в якій виробничі процеси базуються на мікробіологічному синтезі коштовних продуктів з різних видів нехарчової сировини (вуглеводнів нафти і газу, гідролізату деревини), а також відходів промислової переробки цукрового буряка, кукурудзи, олійних і круп'яних культур і т.д.
Випускає білково-вітамінні концентрати, амінокислоти, вітаміни, ферментні препарати, антибіотики, бактерійні і вірусні препарати для захисту рослин від шкідників і хвороб, бактерійні добрива, а також продукти комплексної переробки рослинної сировини — фурфурол, ксиліт і ін.
 Виникла в ході сучасної науково-технічної революції і заснована на новітніх досягненнях технічною мікробіології, хімії, фізики, хімічної технології і кібернетики.

Мікробіологічна промисловість
Вперше бактерії і дріжджі побачив А. Левенгук. Творцем мікробіології як науки був Л. Пастер, що з'ясував роль мікроорганізмів в бродіннях (виноробство, пивоваріння) і у виникненні хвороб тварин і людини. Виняткове значення для боротьби із заразливими хворобами мав запропонований Пастером метод запобіжних щеплень, заснований на введенні в організм тварини або людини ослаблених культур хвороботворних мікроорганізмів. Задовго до відкриття вірусів Пастер запропонував щеплення проти вірусної хвороби — сказу. Він же довів, що в сучасних земних умовах неможливе мимовільне зародження життя. Ці роботи послужили науковою основою стерилізації хірургічних інструментів і перев'язувальних матеріалів, приготування консервів, пастеризації харчових продуктів і т.д.
Виникнення мікробіології
       Л. Пастер
   А. Левенгук

До методів дослідження будь-яких мікроорганізмів відносять:

          ■мікроскопічний метод: світлова, фазово-контрастна, темнопольна, флуоресцентна, електронна;
          ■культуральний метод (бактеріологічний, вірусологічний);
          ■біологічний метод (зараження лабораторних тварин з відтворенням інфекційного процесу на чутливих моделях;
          ■молекулярно-генетичний метод [ПЛР - полімеразна ланцюгова реакція, ДНК-і РНК-зонди та ін];
          ■серологічний метод - виявлення антигенів мікроорганізмів або антитіл до них;

Мета медичної мікробіології - глибоке вивчення структури і найважливіших біологічних властивостей патогенних мікробів, взаємини їх з організмом людини в певних умовах природного і соціального середовища, удосконалення методів мікробіологічної діагностики, розробка нових, більш ефективних лікувальних і профілактичних препаратів, вирішення такої важливої проблеми, як ліквідація і попередження інфекційних хвороб.
Методи і цілі мікробіології
Бактерії — це найпоширеніша група організмів. Вони присутні у ґрунті, воді, повітрі та як симбіонти у інших організмах. Наприклад, в грамі ґрунту міститься біля 40 млн бактеріальних клітин. Планктонні бактерії відповідають за від 50% до 90% (за різними оцінками) світового виробництва кисню. В організмі людини звичайно міститься в 10 разів більше бактерій, ніж людських клітин, найбільша кількість цих бактерій знаходиться на шкірі і в травному тракті. Багато з них патогенні, тобто викликають хвороби. Загалом, бактерії критичні для існування всіх земних екосистем, вони незамінні на багатьох кроках кругообігу речовин у природі, наприклад, у переробці залишків вищих організмів та фіксації атмосферного азоту.
Бактерії
Застосування бактерій
    Бактерії, зокрема Lactobacillus в комбінації з дріжджами і пліснявою, протягом тисяч років використовуються для виробництва продуктів бродіння, наприклад сиру, солених овочів, соєвого соусу, оцту, вина і кефіру.

        Здатність бактерій руйнувати різноманітні органічні сполуки використовується в переробці відходів і біоремедіації. Бактерії, здатні до травлення вуглеводнів, використовуються для збирання розлитої нафти.

       Бактерії також широко використовуються для біоремедіації промислових токсичних відходів. У хімічній промисловості бактерії найважливіші у виробництві енантіомерно чистих хімічних речовин для використання у фармацевтиці або сільському господарстві.
Lactobacillus
     Бактерії можуть також використовуватися замість пестицидів в біологійній боротьбі з шкідниками. Частіше за все для цього використовується Bacillus thuringiensis (також відома під назвою BT), грам-позитивна ґрунтова бактерія. Підвиди цієї бактерії використовуються як інсектицид, специфічний до лускокрилих, що продається зараз комерційно. Через свою специфічність ці засоби вважаються екологічно дружніми, майже без негативного ефекту на людину та дику природу.
Застосування бактерій
Bacillus thuringiensis
      Через їх здатність швидко рости і відносну легкість, з якою ними можна маніпулювати, бактерії широко використовуються у молекулярній біології, генетиці та біохімії. Створюючи мутації в бактеріальній ДНК і досліджуючи результуючий фенотип, учені можуть визначити функцію генів, ферментів і метаболічних шляхів у бактеріях, а потім застосовують це знання до складніших організмів . Зараз розвинуті методи, що дозволяють накопичити значні набори даних про експресію багатьох генетичних продуктів одночасно та використовувати ці дані в математичних моделях біохімії цих організмів. Це досяжно відносно деяких найкраще вивчених бактерій, моделі бактерії Escherichia coli зараз активно досліджуються. Розуміння бактеріального метаболізму і генетики дозволяє використання біотехнологій для виробництва за допомогою бактерій терапевтичних білків, наприклад, інсуліну, факторів росту або антитіл.
      Сульфатвідновлювальні бактерії можуть перебувати в поверхневих і пластових водах і сприяють утворенню сірководню із сульфатів, котрі містяться у водах і гірських породах.

Застосування бактерій
Гриби́ (лат. Fungi) — царство еукаріотичних безхлорофільних гетеротрофних організмів, які живляться переважно осмотрофно, і більшість з яких здатні розмножуватись за допомогою спор (хоча деякі втратили цю можливість і розмножуються вегетативно). Більшість з них протягом всього життя або на певних стадіях розвитку мають міцеліальну будову, а деякі  (дріжджі) – одноклітинні. Сьогодні описано приблизно 70 тис. видів грибів, проте їх очікуване різноманіття, за оцінками різних авторів, становить від 300 тис. до 1,5 млн видів.
Гриби
Пеніцилін — перший з відкритих антибіотиків подібного хімічного складу. Ядро молекули — 6-амінопеніциланова кислота (6-АПК)
Пеніцилін отримано вперше з цвілевих грибів роду Penicillum. Повсюдно використовуються його похідні, такі як бензилпеніцилін (бензиловий етер 6-амінопеніциланової кислоти).
Використовується як сировина для вироблення антибіотиків.
Пеніцилін
Дрі́жджі — позатаксономічна група одноклітинних грибів, які втратили міцеліальну будову у зв'язку з переходом до проживання у рідких і напіврідких, багатих на органічні речовини субстратах. Об'єднує близько 1500 видів.
Дріжджі мають велике практичне значення, особливо пекарські або пивні дріжджі (Saccharomyces cerevisiae). Деякі види є факультативними і умовними патогенами.
Крім того, деякі види надзвичайно важливі як модельні організми у клітинній біології, так Saccharomyces cerevisiae є найбільш дослідженим мікроорганізмом-еукаріотом. Ці дослідження проводяться з метою збору інформації про біологію еукаріотичних клітин і, врешті-решт, про біологію людини. Інші види дріжджів, наприклад Candida albicans, є опортуністичними патогенами і можуть викликати інфекції у людини. Зараз повністю розшифрований геном дріжджів Saccharomyces cerevisiae і Schizosaccharomyces pombe — вони стали першими еукаріотами, чий геном був повністю секвенований.
Дріжжі
Як загальна мікробіологія, так і її спеціальні розділи розвиваються виключно бурхливо. Існують три основні причини такого розвитку. По-перше, завдяки успіхам фізики, хімії і техніку М. отримала велике число нових методів дослідження. По-друге, починаючи з 40-х рр. 20 ст різко зросло практичне вживання мікроорганізмів. По-третє, мікроорганізми стали використовувати для вирішення найважливіших біологічних проблем, таких, як спадковість і мінливість, біосинтез органічних сполук, регуляція обміну речовин і ін. Успішний розвиток сучасної науки неможливий без гармонійного поєднання досліджень, що проводяться на, клітинного, органоїдного і молекулярного рівнях популяції.
Сучасна мікробіологія
http://vseslova.com.ua/word
http://dvoeknet.io.ua/s85853/mikrobiologiа

Використана література


Презентація на тему «Біорізноманіття» (варіант 8)


title: Презентація на тему «My favorite American film»

text:
My favorite American film
Pirates of the Caribbean
     Life charismatic adventurer, Captain Jack Sparrow, full of exciting adventures, changes dramatically when his sworn enemy - Captain Barbossa - Jack kidnaps ship, the Black Pearl, and later attacks the Port Royal and steals a lovely governor's daughter, Elizabeth Swann.
     Elizabeth's childhood friend, Will Turner, with Jack leads a rescue mission on the fastest ship in Britain, in an attempt to rescue a girl from captivity, and at the same time away from the villain Black Pearl.
     However, Will does not know what Barbossa hanging over eternal damnation in the moonlight transforms his team alive skeletons.
     Curse will be lifted only when the stolen gold Aztec pirates will be returned to the original place.
Protagonists:
Nastya AldakimovaForm 11-A
Will Turner
Elizabeth Swann
Captain Jack
Captain Barbossa
Davy Jones
Jack the Monkey


title: Презентація на тему «Біологічні науки»

text:
Біологічні науки
Біологія (грец. біос – «життя», логос – «вчення») – це сукупність наук про живі істоти, їхню будову, процеси життєдіяльності, взаємозв’язки між собою та умовами навколишнього середовища, закономірності розповсюдження по земній кулі, походження, історичний розвиток, різноманітність тощо.

Термін «біологія» запропонував у 1802р. фр. вчений Ж.-Б. Ламарк.
Біологія
Ботаніка
Бота́ніка (дав.-гр. βοτανικός — той, що стосується трав, від дав.-гр. βοτάνη — трава, пасовисько) — розділ біології, що вивчає рослини, гриби і водорості.
Зоологія
Зооло́гія (грец. ζωο та λογος) — це біологічна дисципліна, що вивчає навколишній світ тварин та їхні взаємозв'язки з довкіллям.
Мікробіологія
Мікробіоло́гія — розділ біології, що займається вивченням мікроорганізмів, в основному вірусів, бактерій, грибів, водоростей і найпростіших.
Бактеріологія
Бактеріоло́гія (від грецьк. bakteria— паличка і logos—слово) — розділ мікробіології, що вивчає будову, життя і властивості бактерій.
Вірусологія
Вірусологія — розділ мікробіології, що вивчає будову, життя і властивості вірусів.
Мікологія
Міколо́гія (грец. μύκης — гриб і ...логія) — наука, яка досліджує гриби як особливу групу організмів, що становлять самостійне царство живої природи.
Раніше, коли гриби відносили до рослин, мікологія вважалась одним із розділів ботаніки.
Ліхенологія
Ліхенологія – наука про лишайники.
Біохімія
Біохімія – наука, що вивчає хімічні процеси в клітині.
Молекулярна біологія
Молекулярна біологія – це розділ біохімії, що вивчає організацію спадкової інформації та біосинтез білка.
Цитологія
Цитологія – наука про клітини.
Гістологія
Гістологія – наука про тканини.
Морфологія
Морфологія – наука про будову й форму організмів.
Анатомія
Анатомія – наука про внутрішню будову.
Ембріологія
Ембріологія – наука, що вивчає ембріональний період онтогенезу.
Фізіологія
Фізіологія – наука про процеси життєдіяльності.
Систематика
Систематика – наука про класифікацію організмів.
Генетика
Генетика – наука про спадковість і мінливість.
Селекція
Селекція – наука про методи створення порід домашніх тварин, сортів культурних рослин та штамів мікроорганізмів з потрібними людині властивостями.
Біотехнологія
Біотехнологія – наука про використання живих організмів та біологічних процесів у виробництві.
Генна інженерія
Генна інженерія – це зміна генотипу введенням або вилученням з  клітин генів чи їх груп.
Палеонтологія
Палеонтологія – наука про викопні рештки живих істот.
Еволюційне вчення
Еволюційне вчення – наука про історичний розвиток живих організмів.
Екологія
Екологія – наука про взаємозв’язки організмів між собою та навколишнім середовищем.


Презентація на тему «Рослини степу»


title: Презентація на тему «Корисні бактерії» (варіант 2)

text:
Тема. Корисні бактерії.
Робота учениці 10 класу
Новопавлівської ЗОШ
Візняк Катерини
Вчитель: Бунчук Л. М.
У природі та житті людини бактерії відіграють як позитивну, так і негативну роль. Існують бактерії, які розмножуються в середовищі, багатому на вуглеводневі сполуки і позбавленому кисню. Вони можуть жити за рахунок нафти і нафтових газів. Завдяки цим бактеріям геологам швидше вдається виявити ці корисні копалини. Вони беруть проби ґрунту й підземних вод. У пробірках бактерії утворюють великі колонії — це доводить, що в надрах є нафта.

Бактерії допомагають перегнивати листям, упавшим на землю. Беруть участь в утворенні  корисних добрив , піддержують запаси вуглекислого газу і кисню в атмосфері.

Виникли  мильярди  років назад слоїсті кам*яні  структури  - строматоліти – результат житєдіяльності  бактерій
Часто трапляється, що вологі купи зерна, сіна, торфу, ганчір'я самозаймаються. Цю "роботу" виконують бактерії, які виділяють під час розмноження і життєдіяльності багато тепла. Це тепло використовують для обігрівання теплиць і парників.

N2
Бактерії і ґрунт
Вам вже відомо, що родючість грунту визначається кількістю гумусу. Гумус утворюється в результаті розкладання сапрофітними бактеріями рослинних решток. Крім того, бактерії відіграють головну і визначальну роль у природному збагаченні грунту Нітрогеном, без якого ріст і розвиток рослин стає неможливим.
Нітроген (азот) є одним з основних складових елементів органічної речовини, яку утворюють зелені рослини. Від кількості Нітрогену залежить родючість ґрунтів та продуктивність рослин. У повітрі міститься близько 78% вільного азоту. Однак атмосферний азот рослини не можуть засвоювати. Для того, щоб азот став доступним для їхнього живлення, його повинні перетворити на сполуки азотфіксуючі бактерії. Тому присутність в гранті азотфіксуючих бактерій свідчить про його родючість.
N2
Давно було помічено, що після вирощування бобових культур родючість грунту значно зростає. Вперше це явище вивчив та описав вчений С. Виноградський у 1895 р. З розвитком кореневої системи рослин, на яких вони оселяються, активність цих бактерій в зоні діяльності коренів посилюється. Під впливом життєдіяльності бактерій клітини кореня розростаються у кулясті бульбочки, де в клітинах рослини-господаря нагромаджуються колонії азотфіксуючих бактерій. Такі бактерії називають бульбочковими (демонстрування зображення). Тут бактерії концентруються і живляться за рахунок виділень рослини-господаря, а самі вони приносять користь цій рослині, зв'язуючи атмосферний азот у легкі для засвоєння рослиною сполуки. Азотфіксуючі бактерії вступають у симбіоз переважно з рослинами родини Бобові.

Очищення стічних вод та газів
Як ви гадаєте, яким чином відбувається очищення стічних вод та газів на великих підприємствах? Велике значення мають бактерії як живі фільтри. Для очищення річок від шкідливих відходів використовують бактерії, які живляться фенолом та іншими хімічними речовинами. Цей спосіб застосовують і для очищення стічних вод коксохімічних заводів та побутових вод. Для цього стічні води відстоюють і розділяють на рідку частину та драглистий осад. А потім переробляють у декілька етапів, використовуючи аеробні та анаеробні бактерії. Пригадайте, що це за бактерії. Після очищення отримують очищену рідину, яку зазвичай спускають у річки та мул, що складається з нешкідливих органічних і неорганічних речовин, його можна висушити і в подальшому використовувати як добриво. На одному з заводів Німеччини було створено багатошаровий фільтр для очищення газів з неприємним запахом. Для фільтру взяли штам бактерій, які знищують запахи. Забруднене повітря проходить крізь цей фільтр і позбавляється запаху. Такі установки можна використовувати на тваринницьких фермах.

Симбіотичні бактерії
Бактерії і тварини перебувають у взаємозв'язку через процес травлення. Травоїдні тварини харчуються переважно травою, основна маса якої складається з целюлози. Ссавці та інші тварини не можуть перетравлювати целюлозу, оскільки у них відсутні відповідні травні ферменти. Тут "на допомогу" приходять бактерії та найпростіші (організми, які складаються з однієї клітини, належать до тварин), які живуть у кишечнику. Харчуючись целюлозою, вони перетравлюють її, розкладають на більш прості речовини, здатні перетравлюватися травною системою травоїдних тварин. У кролів такі бактерії живуть у сліпій кишці й апендиксі, а у корів та овець — в частині шлунка — рубці. Непрямий стосунок ці бактерії мають до людини, бо вона вживає у їжу м'ясо травоїдних тварин.

Людини безпосередньо стосуються бактерії, які живуть у її кишечнику. Вони синтезують вітаміни групи В і вітамін К. Вітаміни групи В мають винятково важливе значення для людини, оскільки беруть участь у багатьох процесах обміну речовин, особливо впливаючи на її м'язову систему. Вітамін К регулює процес зсідання крові.

Промислові процеси бродіння
Багато корисних органічних продуктів отримують у результаті бродіння. Так, якщо у розчин, що містить спирт, помістити бактерію Ацетобактер, то ця бактерія буде харчуватися спиртом й утворювати оцет. Тож якщо ви бачите на пляшці з оцтом напис "Оцет спиртовий", знайте, що він отриманий саме таким чином.

Зі скошеної трави, зеленої кукурудзи і
    діяльності бактерій Ешеріція, Аеробактер
    та анаеробних мікроорганізмів отримують
    силос, яким харчується велика рогата худоба.

З молока за допомогою бактерій Лактобацілюс отримують масло, сир, йогурт
З  оцетової  бактерії  виробляють закваску для квасу.  Також  бактерії допомагають  зробити  з  тіста хліб..

квас
Антибіотики
З 30-х років XX сторіччя багато дослідників почали займатись виділенням природних речовин з бактерій і грибів, які мають здатність вбивати інші мікроорганізми, тобто мають ефект антибіотиків. Ці дослідження тривають і досі. Антибіотики мають винятково важливе значення для лікування людей і тварин. Найбільшу кількість речовин антибіотичної дії отримують із бактерій, які живуть у ґрунті. Більш ніж 50 антибіотиків успішно застосовуються у лікувальній справі. Серед них — стрептоміцин, антибіотики тетрациклінового ряду (демонстрування таблеток і мазі). Вони виявлені у бактерій роду Стрептоміцес. Стрептоміцин був винайдений невдовзі після пеніциліну, але, на відміну від нього, діє на туберкульозну паличку.

Використання бактерій біотехнологією та генною інженерією
В останні роки XX сторіччя з'явилось нове джерело їжі, так званий білок одноклітинних, який отримують із мікроорганізмів. Використання мікроорганізмів має цілий ряд переваг: не треба великих площ для сівби, приміщень для худоби; мікроорганізми швидко ростуть на найдешевших чи побічних продуктах сільського господарства та промисловості (наприклад, на нафтопродуктах, метанолі чи папері). Білок одноклітинних можна використовувати як корм для худоби замість продуктів, що використовуються людьми. Так, наприклад, в різних країнах світу фермери при відгодівлі тварин використовують дуже багато зерна і заміна цих кормів на білок одноклітинних допоможе зберегти зерно для людей.

Бактерії , які живуть глибоко під водою допомагають створювати  лосьон  для ефективного захисту  шкіри   від згубних променів сонця.

Генна інженерія — це наука, яка працює з речовинами, що несуть інформацію про спадковість організмів (ДНК). Зараз є технології, що дозволяють вносити у структуру ДНК гени, які змінюють властивості організму. Наприклад, одним із досягнень генної інженерії є перенесення в клітини бактерій генів, що кодують інформацію про синтез інсуліну в людини. І тепер практично весь інсулін (гормон, що регулює кількість цукру в крові, препарат, який приймають люди, хворі на цукровий діабет), отримують набагато дешевшим способом в результаті діяльності бактерій, а раніше — із підшлункової залози великої рогатої худоби.
Іншим досягненням генної інженерії є внесення в організм бактерій гена, який відповідає за синтез інтерферону — білка, що виробляється організмом людини у відповідь на вірусну інфекцію і призначається хворим на застуду.

Бактерії і продукти харчування людини
Спіруліну, представника відділу Ціанобактерії, використовують у харчовій промисловості. Вона містить 60-68% білка, а це втричі більше, ніж його міститься в м'ясі. У лабораторіях Франції і Мексики спіруліну розводять штучно. За рік з гектара плантацій спіруліни можна зібрати 40-45 т бактерій, які містять 25 т білка. Ця бактерія входила до харчового раціону стародавніх ацтеків. У наш час її споживає населення деяких районів Африки і Мексики. Препарати спіруліни можна купити в будь-якій аптеці. Вона очищує організм людини, поліпшує обмін речовин і самопочуття.


title: Презентація на тему «Fitzerald»

text:
ELLA
JANE
FITZGERALD
First Lady of Song
Родилась 15 апреля 1917 в городе Ньюпорт-Ньюс, штат Виргиния в семье с афроамериканскими и ирландскими корнями. Вскоре после рождения дочери пара разошлась и Элла с матерью переезжают в Йонкерс , штат Нью-Йорк. Семья посещает церковь где Фицджеральд полюбила церковные песнопения и начала развивать свой талант благодаря пению  спиричуэлсов и госпелов (виды церковного пения). Семья бедствовала, матери с отчимом приходилось снимать одну-единственную комнату в многоэтажном доме, но Элла несмотря на это росла неунывающим и добродушным ребёнком.  Кумиром Эллы стала Конни Босуэлл, у которой она переняла манеру пения и некоторые приёмы фразировки. В 1932 году мать Эллы умерла в результате сердечного приступа. Из-за разногласий с отчимом Элла переехала жить к тёте Вирджинии Генри и стала подрабатывать смотрительницей в борделе, где соприкоснулась с жизнью мафиози и игроков в азартные игры. После того, как несовершеннолетней девушкой занялись полиция и службы опеки, её поместили в сиротский приют в Бронксе, позднее перевели в интернат для девочек в Гудзоне, но Элла вскоре сбежала оттуда и некоторое время оставалась бездомной.
В январе 1935 года Элла Фицджеральд получила возможность выступить с биг-бэндом Тайни Брэдшо в Гарлемском Театре оперы. Тогда же саксофонист Бенни Картер, присутствовавший 21 ноября 1934 в Аполло и приметивший юную певицу, познакомил её с джазовым барабанщиком и руководителем оркестра Чиком Уэббом. Уэбб предложил ей выступить вместе на танцевальном вечере в Йельском университете. Фицджеральд стала выступать с оркестром Уэбба в гарлемском        танцевальном зале «Савой»
на постоянной основе, там они вместе записали несколько хитов. Первой песней, принёсшей ей наибольшую популярность, на тот момент стала «A-Tisket, A-Tasket» — импровизация на тему детской считалочки, которую Фицджеральд написала совместно с Элом Фельдманом в 1938 году
Чик Уэбб скончался 16 июня 1939 года, и его коллектив был переименован в Ella and Her Famous Orchestra. Фицджеральд стала руководительницей биг-бэнда. Вместе с музыкантами Элла записала более 150 композиций. В 1942 году Элла Фицджеральд решила начать сольную карьеру и подписала контракт со звукозаписывающей студией Decca Records. Теперь она сотрудничала с Биллом Кенни, Луи Джорденом и группой The Delta Rhythm Boys. Песня 1945 года «Flying Home» Эллы Фицджеральд была аранжирована Виком Шоеном, и позднее её назвали «одной из фундаментальных джазовых записей десятилетия». Ещё одна композиция «Oh, Lady Be Good!» (1947) укрепила статус Фицджеральд как одной из лучших джазовых вокалистов. Альбом Ella Fitzgerald Sings the Cole Porter Songbook увидел свет в 1956 году, это была первая пластинка-песенник из восьми, которые Элла записала в дальнейшем в период с 1956 по 1964 год. Каждый такой песенник представлял собой собрание песен определённого композитора или поэта, чьи сочинения входили в Great American Songbook. В 1972 и 1983 годах Фицджеральд также выпустила пластинки Nice Work If You Can Get It и Ella Loves Cole, посвящённые творчеству Джорджа Гершвина и Коула Портера соответственно. Более поздний сборник Ella Abraça Jobim, записанный на студии Pablo Records, включал работы Антониу Карлуса Жобина.
Одними из самых популярных концертных записей являются At the Opera House, Ella in Rome, Twelve Nights in Hollywood и Ella in Berlin. Последний альбом включал «Балладу о Мэкки-Ноже», принёсшую Элле премию «Грэмми». Verve Records была куплена компанией MGM в 1961 году за 3 миллиона долларов, и с 1967 года MGM перестали заключать контракт с Фицджеральд. В последующие 5 лет она работала на студиях Atlantic, Capitol и Reprise, данный период ознаменовал собой эксперименты Эллы в различных музыкальных жанрах и уход от классического джаза. На лейбле Capitol вышел её альбом Brighten the Corner — собрание торжественных песен, Ella Fitzgerald’s Christmas — сборник традиционных рождественских гимнов, Misty Blue — альбом в стиле кантри, а также 30 by Ella — серия из шести записей-попурри. Один из тогдашних синглов Фицджеральд «Get Ready» (кавер-версия песни Смоки Робинсона) стал последним в её творчестве, который попал в американский хит-парад. Неожиданный успех концертного альбома 1972 года Jazz at Santa Monica Civic '72 сподвиг Нормана Гранца основать Pablo Records — первый его лейбл после продажи Verve. Фицджеральд записала около 20 пластинок для этого лейбла. Запись с живого выступления 1974 года Ella in London была принята очень тепло и многими считалась одной из лучших работ Фицджеральд
Из-за проблем со здоровьем Фицджеральд вынуждена была прекратить студийную деятельность в 1991 году, её последнее выступление состоялось в 1993 году в Сан-Франциско. В 1989 году Фицджеральд приняла участие в записи альбома Куинси Джонса Back on the Block, завоевавшего впоследствии несколько премий «Грэмми».
В 1986 году певица перенесла операцию на сердце, зрение стремительно ухудшалось — катаракта развилась ещё в 1972 году. В 1993 году из-за последствий диабета врачи ампутировали Фицджеральд обе ноги ниже колен. После очередной госпитализации в 1996 году она провела последние дни жизни в своём доме в Беверли-Хилс, передвигаясь с помощью инвалидной коляски. Престарелую певицу окружали родственники, в том числе сын Рэй и 12-летняя внучка Элис.
В те дни она говорила, что «хотела лишь вдыхать свежий воздух, слушать пение птиц и слышать смех Элис».
15 июня 1996 года Фицджеральд умерла в возрасте 79 лет в Беверли-Хилс, Калифорния.


title: Презентація на тему «Біорізноманіття» (варіант 10)

text:
   Біорізноманіття
Горбушина Дар’я
 Біорізноманіття (біологічне різноманіття) - різноманітність життя у всіх її проявах. У більш вузькому сенсі, під біорізноманіттям розуміють різноманітність на трьох рівнях організації: генетична різноманітність (різноманітність генів та їх варіантів - алелів), різноманітність видів в екосистемах і, нарешті, різноманітність самих екосистем.
Деградація , регресія - процес погіршення характеристик будь-якого об'єкта з плином часу, рух назад, поступове погіршення, занепад, зниження якості, руйнування матерії внаслідок зовнішнього впливу за законами природи і часу.

Деградація природи — це процес порушення екологічної рівноваги, який спричиняється природними чи антропогенними факторами і призводить до руйнації навколишнього середовища .

Причини деградації біорізноманіття
Руйнування природного середовища життя
Чужорідні види
Надмірна експлуатація природних ресурсів
Швидке зростання населення
Загроза глобального потепління

Руйнування природного середовища життя
заготовка деревини,
добування корисних копалин,
вируб лісу під пасовища,
будівництво дамб і автомагістралей,
спалення трав’яних покривів.

Чужорідні види
Коли людина ввозить у будь-яку екосистему чужорідні біологічні види, вони змінюють усю екосистему настільки, що витісняють інші види, або приносять із собою такі хвороби, проти яких у них немає імунітету.

Надмірна експлуатація природних ресурсів
У вересні 1914 року в зоопарку міста Цінціннаті помер останній мандруючий голуб.

Швидке зростання населення
У середині XIX століття чисельність населення Землі складала 1млрд осіб. Через 1,5 століття кількість збільшилася до 6млрд.Використання природних ресурсів перевищує допустимі норми.

Завдання у сфері охорони біорізноманіття
Економічна - включення біорізноманіття в макроекономічні показники країни; потенційні економічні прибутки від біорізноманіття, в їх числі: прямі , і непрямі (екотуризм), а також витрати - відновлення зруйнованого біорізноманіття .
 Управлінська - створення співробітництва шляхом залучення в спільну діяльність державних і комерційних установ, армії і флоту.

Юридична - включення визначень і понять, пов'язаних з біорізноманіттям, в усі відповідні законодавчі норми, створення правової підтримки збереження біорізноманіття.

Наукова - формалізація процедур прийняття рішень, пошук індикаторів біорізноманіття,

Еколого-просвітницька - екологічна освіта населення, пропаганди охорони біорізноманіття, як найважливішої складової частини біосфери.

Біорізноманіття належить до одного з найважливіших надбань кожної держави, адже живі організми виконують життєво важливі функції, є індикаторами якості навколишнього середовища.
Зміни біорізноманіття – це одні з найнебезпечніших змін, тому що вони мають незворотний характер.
Збереження біорізноманіття є складною, комплексною проблемою.
Сюди входять:
 - Збалансоване використання земельних ресурсів ;
 - Невиснажливе використання природних екосистем ;
 - Зниження рівня техногенних забруднень природних компонентів;
 - Збільшення площ під лісами й іншою природною рослинністю.
Вивчаючи біорізноманіття, увагу приділяють трьом аспектам:
генетичному, видовому і екосистемному.
Генетичне біорізноманіття – це сукупність генофондів різних популяцій одного виду.
Видова різноманітність – це сукупність видів, що населяють територію.
В межах України поширені 5100 видів вищих рослин, 12% з яких занесено до Червоної книги України.

Екосистемне (ландшафтне) біорізноманіття – це сукупність унікальних і типових лісних, степових, морських та інших угрупувань.
Унікальними з точки зору збереження біорізноманіття є екосистеми Українських Карпат, Гірського Криму, Подільського Подністров’я та інші.

Крим
Карпати
Поділля
М.Д.Гродзинський, П.Г. Щищенко вказують на чотири аспекти трактування ландшафтного різноманіття:
- ландшафтнознавче трактування ладшафтного різноманіття зводиться до визначення кількості типів ландшафтів і кількості їх контурів у межах певної території. Виявлення ареалів максимуму різноманіття територіальної структури ландшафту має особливе значення для виділення мережі природоохоронних територій.
- антропічне тлумачення ландшафтного різноманіття побудоване на широкому розумінні цього терміна, а саме – зміненого і перетвореного людською діяльністю ландшафту. Ландшафтно-екологічної оптимізації території можна досягти при гармонійному порівнянні природних і антропогенних ландшафтів у співвідношенні 60% до 40% ландшафтної структури.
біоцентричне розуміння ландшафтного різноманіття полягає в тому, що досягнення ландшафтного різноманіття передусім необхідне для забезпечення біотичного. Згідно з таким підходом, головна причина втрати біотичного різноманіття полягає в ізольованості окремих ділянок рослинного покриву.
.
- гуманістичне розуміння ландшафтного біорізноманіття зводиться  до трактування ландшафту як природно-культурної цілісності . У такому ракурсі ландшафтне різноманіття охоплює природне, культурне й етнічне середовище. Кожний ландшафт наділений специфічними культурними і етнічними рисами, притаманними традиціями, звичаями і обрядами місцевого населення.
   Природозаповідання як одна з ефективних форм збереження біорізноманіття
Заповідна справа – це не тільки збереження і охорона заповідних обєктів різних рангів. Заповідання виконує ряд важливих наукових, господарських, екологічних завдань.
До природно-заповідного фонду України належать:
- природні території та об ’ єкти – природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, заказники тощо.
Національний природний парк "Сколівські Бескиди"
Заповідник Асканія-Нова
- штучно створені об ’ єкти – ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки тощо.
Заходи збереження біорізноманіття
Збалансоване використання земельних ресурсів.
Невиснажливе використання природних екосистем.
Зниження рівня техногенних забруднень природних комплексів.
Збільшення площ під лісами й іншою природною рослинністю.

Шляхи вирішення глобальних екологічних проблем
-енергетичне забезпечення високого рівня життя і охорони довкілля-використання науково-технічного прогресу для охорони природи і забезпечення  високого рівня життя-екологічна культура-обмеження споживчого відношення до природи-витрати на рішення екологічних проблем-структурні зміни у використанні існуючих невід новлюваних видів енергії-припинення надмірного вирубування лісів-формування в людей екологічного світогляду

Природозаповідною справою займається:
- Товариство Подільських природодослідників і любителів природи ;
- Хортицьке товариство збережувачів природи ;
- Кримське товариство природодослідників і любителів природи ;
- Миколаївське товариство любителів природи ;
- Харківське товариство любителів природи ;
- Полтавський природо-заповідний музей ;
- Київський природоохоронний комітет ;
- природничий відділ Українського наукового товариства ;

 Сучасні екологічні спостереження і оцінки показують, що збереження генофонду будь-якого регіону можливе за умови 10-15% заповідності його площі. Нарощування кількості заповідних об ’ єктів не є самоціллю й особливого ефекту не дасть. Необхідно цілеспрямовано формувати екологічні мережі, в яких заповідні території виконуватимуть функції основних структурних елементів.
Людство вступило у XX століття під гаслом: природа не храм, а майстерня. Такий хід не міг не завершитися глобальною деградацією природного середовища земної кулі.Сучасна екологічна криза має якісно iншу природу порівняно з усіма попередніми кризами. Це перша криза, що охопила всю планету i яка повністю спричинена не природними процесами, а діяльністю людства.

Висновки:
- Наявна мережа заповідних об єктів україни охоплює близько 42% видів рослин і тварин України і незначну частку ландшафтного різноманіття. Тому ідея системного підходу до охорони природи, яка зазначена в концепції екомереж має стати провідною у ХХІ ст.
- Україна володіє третім після Росії і Франції біорізноманіттям Європи. Тому реалізація загальнодержавної програми формування національної екомережі сприятиме своєчасному збереженню і відновленню видового, генетичного та ландшафтного різноманіть.


title: Презентація на тему «Кишковопорожнинні» (варіант 2)

text:
Презентація на тему «Кишковопорожнинні»

Тип Губки. Класифікація
 Основа класифікації – будова скелета, який знаходиться в мезоглеї та утворений мікроскопічними голками – спікулами

Клас Вапнякові губки
Клас Звичайні губки
Клас Скляні губки
 скелет з крем-незему
скелет з кальций карбонату
скелет з крем-незему (6 осей)

Розмноження та життєвий цикл
Більшість губок гермафродити. Розмноження статеве та нестатеве.
Нестатеве: брунькування (бруньки не відокремлюються від тіла, тому утворюються колонії)
Статеве: зовнішнє запліднення зигота личинка доросла губка

яйцеклітина
сперматозоїд
зигота
личинка
Доросла губка
Розмноження

Живлення

Будова губок
Види голок
Скляні
Звичайні
Вапняні
Висновок
Кишковопорожнинні. Класифікація

Клас Гідроїдні
Клас коралові поліпи
Клас Сифоїдні
Прісноводні гідра
Будова Коралового поліпа
Будова Сифоїдніх
Будова ропалію Сцифоїдних
Сцифоїдна медуза. Вертикальний розріз.
Сцифоїдна медуза. Горизонтальний розріз.

Життєвий цикл сцифоїдних на прикладі медузи Aurelia aurita
Нематоцист, що не жалив
Жалячий нематоцист
Будова гідри

Підсумки


title: Презентація на тему «Амінокислоти» (варіант 4)

text:
Амінокислоти
Підготували
учениці 11-А класу
Криничанської СЗШ №1Козак Руслана та Коваль Олена
План
Амінокислоти
Незамінні амінокислоти R-CHNH 2 COOH
Номенклатура
Класифікація за хімічною будовою радикалів
Способи отримання амінокислот
Фізичні властивості
Хімічні властивості
Зв’язки амінокислот
Представники
Значення амінокислот
Амінокислоти
	Амінокислота — органічна сполука, молекули якої одночасно містять аміно- (-NH2) та карбоксильну (-СООН) групи.
	Амінокислоти, як правило, входять до складу полімерів - білків. У природі зустрічається понад 70 амінокислот, але тільки 20 грають важливу роль в живих організмах.

Незамінні амінокислоти R-CHNH 2 COOH
ізолейцин (ile, ileu)        CH 3 CH 2 CH (CH) 3 - лейцин (leu)                   (CH 3) 2 CHCH 2 - лізин (lys)                       NH 2 CH 2 CH 2 CH 2 CH 2 метіонін (met)                 CH 3 SCH 2 CH 2 - фенілаланін (phe)           C 6 H 5 CH 2 - треонін (thr)                    CH 3 CH (OH) - триптофан (try)
валін (val)                         (CH 3 ) 2 CH- тирозин (tyr)
	Серед усіх амінокислот 9 є незамінними, тобто вони в тканинах синтезуватися не можуть і повинні надходити з їжею. Це кислоти:
Номенклатура
	За правилами замісникової номенклатури ІЮПАК назви амінокислот утворюють із систематичної назви відповідної карбонової кислоти та префікса аміно-. Положення аміногрупи вказують цифрами:

    При використанні тривіальних назв кислот, положення аміногрупи у вуглеводневому радикалі вказують літерами грецького алфавіту α-, β-, γ- і т.д.:

Номенклатура
	Тривіальні назви амінокислот найчастіше вказують на їх особливі властивості або на джерело виділення. Так, перша амінокислота – гліцин, або як її іноді називають глікокол (гр. glycys – солодкий, colla – клей) дістала назву за свій солодкий смак і була виділена А. Браконно у 1820 р. з желатину. Будову її встановили лише у 1838 р. Цистеїн (гр. kystis – міхур) виділено із каменів сечового міхура у 1810 р. У 1890 р. цистеїн визнано як амінокислоту, котра входить до складу білків. Лейцин (гр. leukos – білий) та тирозин (гр. tyros – сир) виділені із молочного білка казеїну.
Класифікація за хімічною будовою радикалів
	За хімічною будовою амінокислоти можна розділити на аліфатичні, ароматичні та гетероциклічні.
	У складі аліфатичних можуть знаходитись функціональні групи, що надають їм специфічних властивостей: карбоксильна (-COOH), аміно (-NH2), тіольна (-SH), амідна (-CO-NH2), гідроксильна (-OH) та гуанідинова (         ).

Ароматичні
Аліфатичні
Гетероциклічні
Способи отримання амінокислот
	1. Гідролізом білків можна отримати близько 25 амінокислот, але отриману суміш важко розділити. Звичайно одна або дві кислоти виходять в значно більших кількостях, ніж інші, і ці кислоти вдається виділити досить легко - за допомогою іонообмінних смол.
Способи отримання амінокислот
	2. З галогензаміщених кислот. Один з найбільш поширених методів синтезу a-амінокислот полягає в амонолізу a-галогензаміщеної кислоти, яку зазвичай отримують по реакції Геля-Фольгарда-Зелінського:
Способи отримання амінокислот
	3. З карбонільних сполук (синтез Штреккер). Синтез a-амінокислот за Штреккер полягає в реакції карбонільного з'єднання з сумішшю хлориду амонію і ціаністого натрію (це удосконалення методу запропоновано Н. Д. Зелінським і Г. Л. Стадникова).
Способи отримання амінокислот
	4.Реакції приєднання - відщеплення за участю аміаку і карбонільного з'єднання дають імін, який реагує з ціаністим воднем, утворюючи a-амінонітріл. У результаті його гідролізу утворюється a-амінокислота.
Фізичні властивості
	Амінокислоти – безбарвні тверді кристалічні речовини, переважно добре розчинні у воді і практично нерозчинні в органічних розчинниках. Вони мають високі температури плавлення, багато з них солодкі на смак.
	Високі температури плавлення, відсутність в спектрі ліній, характерних для карбоксильної та аміно групи, та деякі інші властивості амінокислот пояснюються їх будовою. Амінокислоти являють собою внутрішні солі (біполярні іони):+NH3-CH2-CO-O-Такий іон в кислому середовищі поводить себе як катіон, так як пригнічується дисоціація карбоксильної групи; а в лужній - як аніон: +NH3-CH2-COOH+HOH- +NH3-CH2-COOHO-H+NH2-CH2-COO-
Хімічні властивості
	Амінокислоти відносять до гетерофункціональних сполук, тобто сполук, які містять різні функціональні групи. В молекулі таких сполук кожна з функціональних груп, як правило, виявляє властивості, притаманні даному класу. Крім того, функціональні групи можуть впливати на властивості одна одної, що веде до прояву такими сполуками ряду специфічних властивостей, які є наслідком комбінації цих груп у молекулі.
	Амінокислоти містять у своєму складі аміно- та карбоксильну групи. Наявність в одній молекулі кислотного (–СООН) та основного (–NH2) центрів веде до того, що амінокислоти в кристалічному стані або у розчині існують у вигляді внутрішніх солей, які називають цвіттер-іонами або біполярними іонами. Саме з існуванням таких солей пов’язують високі температури плавлення амінокислот.

Хімічні властивості
	1. Взаємодія з кислотами та лугами. Амінокислоти – типові амфотерні сполуки: взаємодіють з кислотами з утворенням солей за NH2-групою (основні властивості); взаємодіють з лугами, утворюючи солі за СООН-групою (кислотні властивості):
Хімічні властивості
	2. Взаємодія зі спиртами. Амінокислоти реагують зі спиртами в присутності газоподібного хлороводню. При цьому утворюються відповідні солі естерів, з яких виділяють вільний естер шляхом додавання слабких основ:
Хімічні властивості
	3. Утворення пептидів. Амінокислоти можуть реагувати між собою: одна кислота взаємодіє карбоксильною групою, інша – аміногрупою, при цьому виділяється молекула води. Ці амінокислоти можуть бути однаковими або різними. Зв’язок між амінокислотами здійснюється за рахунок СОNH-групи, яку називають амідною, а в хімії білків – пептидною групою або пептидним зв’язком. Відповідно продукти такої взаємодії називають пептидами. Якщо сполучені між собою дві амінокислоти, вони утворюють дипептид:
Зв’язки амінокислот
	Амінокислоти здатні утворювати ряд хімічних звязків з різними реакційноздатними групами.
	Пептидний звязок. Цей звязок утворюється в результаті виділення води при взаємодії аміногрупи однієї амінокислота з карбоксильною іншої. Сполука що утворилась внаслідок такої реакції називається дипептид.

Зв’язки амінокислот
	Іонний звязок. При схожому значенні pH іонізована аміногрупа може взаємодіяти з іонізованою карбоксильною .в результаті чого утворюється іонний звязок. У водному розчині іонні звязки значно слабкіші ковалентних; івони можуть розриватися при зміні pH середовища.
Зв’язки амінокислот
	Дисульфідний звязок. Коли дві молекули цистеїна, їх сульфгідрильні (-SH) групи, знаходяться поруч, вони окислюються утворюючи дисульфідний звязок. Дисульфідні звязки можуть виникати при також між різними поліпептидними ланцюгами. Цей факт грає важливу роль в білковій структурі.
Зв’язки амінокислот
	Водневий звязок. Електропозитивні водневі атоми, сполучені з азотом чи киснем в групах -OH або -NH , намагаються узагальнити електрони з найближчими електронегативними атоиами кисню, наприклад з киснем в групі =СО.
Утворений таким чином водневий звязок є слабим, але такі звязки виникають досить часто і сумарний вплив на на стабільність в молекулі значний( наприклад структура шовку).

Представники
	Гліцин(амінооцтова кислота, глікокол, Gly) H2NCH2COOH – безбарвна кристалічна речовина, добре розчинна у воді, солодка на смак.  	Використовують гліцин в основному для синтезу пептидів.

	Гліцин вперше виділив А. Браконно на поч. ХІХ ст., але властивості його вивчив лише у 40-х рр. Ю. Лібіх. У 1858 р. гліцин синтезували А. Перкін та Дунна дією амоніаку на бромоцтову кислоту.

Представники
	e-Амінокапронова кислота (6-аміногексанова кислота) H2N(CH2)5COOH. Біла кристалічна речовина, застосовують у медицині, як кровоспинний засіб. Лактам цієї кислоти (e-капролактам) за наявності кислотних або основних каталізаторів при 250 – 260 0С полімеризується з утворенням поліаміду (полікапроаміду), відомого під назвою «капрон» з якого виготовляють синтетичні волокна, предмети одягу, мотузки тощо:
Значення амінокислот
	Основне корисна властивість амінокислот - це їх необхідність для правильного розвитку організму. Без них тіло просто не впорається з засвоєнням вітамінів, мінералів і поживних речовин. Спортсмени приймають їх і для нарощування м'язової маси, і для збільшення сили, і для вироблення витривалості.
Щоб оцінити, наскільки важливі амінокислоти для організму, варто звернути увагу на області, які вони охоплюють. Амінокислоти необхідні для вироблення таких речовин:
ферменти, які потрібні для біохімічних реакцій;
гормони, які необхідні при метаболічних процесах;
антитіла, які потрібні для здорового функціонування імунної системи;
гемоглобін, який транспортує кисень по всьому організму.

Джерела:
http://zno.academia.in.ua/mod/book/view.php?id=1670
http://ua-referat.com/%D0%90%D0%BC%D1%96%D0%BD%D0%BE%D0%BA%D0%B8%D1%81%D0%BB%D0%BE%D1%82%D0%B8
http://ua-referat.com/%D0%90%D0%BC%D1%96%D0%BD%D0%BE%D0%BA%D0%B8%D1%81%D0%BB%D0%BE%D1%82%D0%B8_2
http://www.e-ng.ru/ximiya/aminokisloti_oderzhannya_vlastivosti_rol.html


Презентація на тему «Профілактика бактеріологічних захворювань»


title: Презентація на тему «Гіподинамія»

text:
Гіподинамія
Підготували:
Алєксєєнко, Жуковська
Зміст
Що таке “гіподинамія”
Причини
Наслідки
Статистика(1)
Статистика(2)
Хто наживається на гіподинамії
Запобіжні заходи
Висновок
Джерела інформації

Гіподинамія
   Це  порушення функцій організму (опорно-рухового апарату, кровообігу, дихання, травлення), яке сталося через обмеження рухової активності, зниження сили скорочення м'язів.
   Фізичні, фізіологічні і соціальні фактори: зниження вагового навантаження на опорно-руховий апарат, іммобілізація, перебування в малих замкнених приміщеннях, малорухливий спосіб життя тощо.
Причини
Особливо впливає на серцево-судинну систему: слабшає сила скорочень серця, зменшується працездатність, знижується тонус судин. Негативний вплив виявляється і на обмін речовин і енергії, зменшується кровопостачання тканин.
Ознаки
Статистика
Статистика
Хто наживається на гіподинамії?
Фірми, які рекламують засоби для схуднення та для стягнення фігури
Пересторога: боротись з причинами гіподинамії, а не з її наслідками легкими шляхами.
Профілактика
Вчені прийшли до висновку, що навіть 30-хвилинна щоденна фізична навантаження здатна значно знизити ризик виникнення ожиріння та інших супутніх захворювань у людей, які ведуть сидячий спосіб життя. Таким чином, щоб уберегти себе від безлічі хвороб, пов'язаних з гіподинамією, досить просто щодня проходити пішки 2км або підніматися на п'ятий поверх без ліфта або просто робити ранкову зарядку.
Запобіжні заходи:
Раціональне харчування
Фізичні вправи
Нi шкідливим звичкам
Ні малорухливому способу життя
Наслідки
Ожиріння;
атеросклероз;
сколіоз;
остеопороз;
остеоартроз;
остеохондроз хребта;
гіпертонія;
ішемічна хвороба серця
 Висновок
Уникнути захворювань, зумовлених гіподинамією, можна, якщо вести здоровий спосіб життя. Розумний руховий режим повинен поєднуватися з раціональним харчуванням і відмовою від шкідливих звичок. Щоденне півгодинне фізичне навантаження, піші прогулянки (не менше 2 км) і ранкова зарядка можуть творити чудеса!

Джерела інформації
http://www.zdrav.ck.ua/?section=10&id=3

http://www.br.com.ua/referats/Medicina/1235-1.html

http://www.fat-man.ru/gipodinamiya

http://www.bibliotekar.ru/624-2/33.htm

Висновок
Треба:
Вести рухливий спосіб життя
Раціонально харчуватися
Займатися фізкультурою

ГІПОДИНАМІЯ СМЕРТЕЛЬНО НЕБЕЗБЕЧНА!


title: Презентація на тему «Рівні організації живої матерії» (варіант 1)

text:
Рівні організації живої матерії
Матеріали до уроків у 10 класі.
      Органічний світ на Землі являє собою складну біологічну систему життєвих форм, яка складається з окремих комплексних утворень - біотичних угрупувань різного рівня.
     Біологічна відкрита система - це                                                           структура, яка здійснює постійний                                                обмін речовин та енергії із середо-                                        вищем, у котрому вона народилася,                                                        та є структурно стійкою в ньому.                                         Виділення рівнів організації                                                   біологічних систем має за мету                                            розкриття сутності живої природи                                                 в її русі, у пізнанні законів розвитку.
Рівні організації живої матерії
   Жива матерія може перебувати на різних рівнях організації, що поступово сформувалися в процесі її еволюції.
   Розрізняють такі рівні                                               організації живої матерії:
 молекулярний;
 клітинний;
 тканинний;
 органний або системний;
 організмовий;
 популяційно-видовий;
 біогеоценотичний;
 біосферний.
Рівні організації живої матерії
     Рівень функціонування біологічних макромолекул - біополімерів: нуклеїнових кислот, білків, полісахаридів, ліпідів, стероїдів. З цього рівня починаються найважливіші процеси життєдіяльності: обмін речовин, перетворення   			енергії, передача спадкової 				інформації. Цей рівень 					вивчають: біохімія, 					молекулярна генетика, 				молекулярна біологія, 					біофізика.
Молекулярний рівень
     Клітинний рівень - це рівень клітин бактерій, ціанобактерій, одноклітинних та багатоклітинних організмів. Клітина - це структурна та функціональна одиниця живого. Вона є елементарною одиницею будови, життєдіяльності і розвитку живої матерії.
Клітинний рівень
   Характеризується тим, що в кожній клітині як одноклітинних, так і багатоклітинних організмів відбуваються обмін речовин і перетворення енергії, зберігається та реалізується вся                                                     спадкова інформація. Клітини                                                             здатні до розмноження і передачі                                                                                спадкової інформації дочірнім                                                                   клітинам. Цей рівень вивчають                                                            цитологія, цитохімія, цитогенетика,                                  мікробіологія.
Клітинний рівень
     Тканинний рівень організації - це рівень, на якому вивчається будова і функціонування тканин. Досліджується цей рівень гістологією і гістохімією.
Тканинний рівень
     Системний рівень організації - це рівень органів багатоклітинних організмів. Під час індивідуального розвитку клітини спеціалізуються за будовою та виконуваними функціями, часто формуючи тканини. З тканин формуються органи. Вивчають цей рівень анатомія, фізіологія, ембріологія.
Системний рівень
     Різні органи взаємодіють між собою у складі певної системи органів. Цим забезпечується функціонування цілісного організму як інтегрованої біологічної системи. Організмовий рівень організації - це рівень одноклітинних, колоніальних і багатоклітинних організмів.
В одноклітинних організмів організмовий рівень збігається з клітинним.
Організмовий рівень
     Специфіка організмового рівня в тому, що на цьому рівні відбувається декодування і реалізація генетичної інформації, формування ознак, властивих особинам даного виду. Цей рівень вивчається морфологією, анатомією, ембріологією, фізіологією, генетикою, палеонтологією.
Організмовий рівень
   Особини одного виду об’єднуються в групи – популяції. Популяції одного виду більш-менш відмежовані від інших. Популяції є не тільки елементарними одиницями виду, а й еволюції, оскільки в них відбуваються основні еволюційні процеси. Ці процеси здатні забезпечити формування нових видів, що підтримує біологічне різноманіття нашої  планети.
Популяційно-видовий рівень
     Популяційно-видовий рівень організації характеризується високим біорізноманіттям. На цьому рівні вивчаються генетичні і екологічні особливості популяцій, елементарні еволюційні чинники, їх вплив на генофонд та проблеми збереження видів.
     Цей рівень вивчається систематикою, таксономією, екологією, біогеографією, генетикою популяцій.
Популяційно-видовий рівень
    Популяції різних видів, які населяють спільну територію, взаємодіють між собою та з чинниками неживої природи, входять до складу надвидових біологічних систем – екосистем. Екосистеми, які охоплюють територію з подібними фізико-кліматичними умовами, називають біогеоценозами. Для них характерні постійні                                                                              потоки енергії між                                                                                популяціями різних                                                                                видів, а також постійний                                                                                обмін речовиною між                                                                              живою та неживою                                                                                частинами біогеоценозів,                                                                     тобто колообіг речовин.
Біогеоценотичний рівень
    Біогеоценотичний - це рівень мікроекосистем та  макроекосистем. На ньому вивчаються типи живлення, типи взаємин організмів і популяцій в екосистемі, чисельність популяцій, динаміка чисельності популяцій, щільність популяцій, продуктивність екосистем, сукцесії. Цей рівень вивчає екологія.
Біогеоценотичний рівень
   Окремі екосистеми нашої планети разом утворюють біосферу – частину оболонок Землі, населену живими організмами. Біосфера становить єдину гігінтську екосистему нашої планети – мега-екостистему. Біосферний рівень організації живої матерії характеризується глобальним колообігом речовин, хімічних елементів і                                                        потоками енергії, які                                                   забезпечують                                                            функціонування                                                              біосфери.
Біосферний рівень
P.S.
     За сучасними даними біологічної науки, рівнів організації живої матерії визначають менше:
 молекулярний;
 клітинний;
 організмовий;
 популяційно-видовий;
 біогеоценотичний;
 біосферний.

Бережіть
свою планету!


title: Презентація на тему «Моносахариди та дисахариди»

text:
Індивідуальна робота на тему: Моносахариди та дисахариди. Їх характеристика та властивості. Значення у житті людини
Виконав:
студент мед. факультету №2,
1 курсу, 25 групи
Шевченко Т. Г.
Викладач:
Мисник О. Ф.

Зміст роботи:
Вступ
Мета та актуальність
Загальна характеристика вуглеводів
Класифікація вуглеводів
Хімічні та фізичні властивості вуглеводів
Значення за застосування у житті людини
Висновок
Список використаних джерел інформації
Вступ:
Нормальна діяльність організму можлива при безперервному надходженні їжі. Жири, білки, вуглеводи, мінеральні солі, вода і вітаміни необхідні для життєвих процесів організму.
Живильні речовини є як джерелом енергії, покриваючому витрати організму, так і будівельним матеріалом, який використовується в процесі зростання організму
Живильними речовинами називаються білки, жири і вуглеводи. Ці речовини є необхідними складовими частинами їжі. В травному тракті білки, жири і вуглеводи піддаються як фізичним діям (подрібнюються і перетираються), так і хімічним змінам, які відбуваються під впливом особливих речовин - ферментів, що містяться в соках травних залоз. Під впливом травних соків живильні речовини розщеплюються на більш прості, які всмоктуються і засвоюються організмом.
Вступ:
Мета роботи:
Метою даної роботи є систематизація, накопичення і закріплення знань про застосування вуглеводів в медицині та повсякденному житті кожної людини.
Актуальність теми:
Більше ніж половина органічного вуглецю на Землі існує у формі вуглеводів, вони є найпоширенішими органічними сполуками на нашій планеті. Щороку фотосинтезуючі організми перетворюють 100 мільярдів тон вуглекислого газу і води у целюлозу та інші речовини. У організмі людини і тварини вуглеводи становлять до 2% сухої речовини.
Для гетеротрофів окиснення вуглеводів є центральним шляхом отримання енергії клітинами, так у дієті середньостатистичної людини першочерговим джерелом енергії є крохмаль і цукри.
Багато полісахаридів виконують структурну роль — входять до складу клітинних стінок рослин, бактерій і грибів, сполучної тканини тварин. Інші вуглеводні полімери беруть участь у змащенні суглобів, забезпеченні розпізнавання і адгезії між клітинами. Вони також можуть входити до більших комплексів разом із білками чи ліпідами. Два моносахариди пентози — рибоза і дезоксирибоза — є структурними компонентами нуклеїнових кислот.
Актуальність теми:
Загальна характеристика
Вуглеводи — органічні сполуки зі змішаними функціями, що складаються із карбону, оксигену і гідрогену і за хімічною природою є полігідрокси- альдегідами або кетонами (тобто мають кілька гідроксильних груп і одну карбонільну) або перетворюються у них при гідролізі, більшість вуглеводів мають емпіричну формулу Cn(H2O)n, звідки і походить їхня назва («вуглець» + «вода»). Деякі похідні вуглеводів можуть також містити нітроген, сульфур, фосфор тощо. Вуглеводи є складовою частиноюклітин усіх живих організмів і одним із чотирьох найбільших класів біомолекул на ряду із білками, ліпідами і нуклеїновими кислотами.
Три основні групи вуглеводів — це моносахариди, олігосахариди і               полісахариди. Перші ще називають простими цукрами, їхні молекули складаються із однієї полігідрокси- альдегідної або кетонної одиниці, що містить переважно від 3-ох до 9-ти атомів карбону. Найпоширенішим у природі моносахаридом є глюкоза.

Класифікація
Моносахариди, як альдегіди чи кетоспирти є сполуками зі змішаними функціями; природа їх ускладнена властивістю внутрішньомолекулярних взаємодій. Завдяки цьому моносахариди існують і вступають в реакцію не тільки у відкритій ланцюговій формі, але й в циклічних формах. Вуглеводний ланцюжок моносахариду, наприклад глюкози, може приймати унікальну конформацію, при цьому 1-й С-атом, що несе карбонільну групу, зближується із спиртовою групою біля 5-го С-атому; атом Н із групи ОН переміщується до карбонільного кисню, а кисень біля 5-го С-атому з'єднується з 1-м (карбонільним) С-атомом . В наслідок цього замикається шестичленне кільце. Так утворюються дві циклічні А і В-форми глюкози відрізняючись просторовим розташуванням атомів Н і групи ОН біля 1-го С-атому.
Моносахариди
Моносахариди. Глюкоза
Глюко́за (від грец. γλυκύς — солодкий) (виноградний цукор, декстроза), С6Н12О6 — важливиймоносахарид; білі кристали солодкі на смак, легко розчиняються у воді. Отримується при гідролізі крохмалю і целюлози (під дією ферментів або мінеральних кислот).

Природна кристалічна глюкоза (виноградний цукор) являє собою циклічну альфа-формулу. При розчиненні в воді вона переходить в ланцюгову, а через неї в бета-форму; при цьому установлюється динамічна рівновага між усіма формами.
Бета-форма також може бути виділена в кристалічному вигляді; у водному розчині вона утворює рівноважну систему з іншими формами.
Ланцюгова форма існує лише в розчинах, причому в дуже невеликій кількості, а в вільному вигляді не виділена.

Моносахариди. Глюкоза
Маноза — моносахарид із загальною формулою C6H12O6 (ізомер глюкози, компонент багатьох полісахаридів та змішаних біополімерів рослинного, тваринного та бактеріального походження. Входить до складу плодів цитрусових.
Моносахариди. Маноза
Галактоза - один з простих цукрів. Відрізняється від глюкози просторовим розташуванням водневої і гідроксильної груп в 4-го вуглецевого атома. Міститься в тваринних і рослинних організмах, у тому числі в деяких мікроорганізмах. Входить до складу молочного цукру. При окисленні утворює галактонову, галактуроновута слизову кислоти.
Моносахариди. Галактоза
Рибо́за — моносахарид, що належить до класу пентоз групи альдопентоз. Емпірична формула C5H10O5. Існує у вигляді оптично активних D- або L-форм. В природі поширені D-рибоза, як компонент рибонуклеїнових кислот, а також похідне — 2-дезокси-D-рибоза — у складі дезоксирибонуклеїнової кислоти. При відновленні рибози утворюється рибітол — п'ятиатомний спирт, що бере участь у будові ферментативних систем.
Моносахариди. Рибоза
Дезоксирибо́за, також відома як D-дезоксирибоза та 2-дезоксирибоза, — пентоза (моносахарид, що містить п'ять атомів вуглецю), що містить альдегіднуфункціональну групу. Цей цукор є похідною іншого пентозного цукру, рибози, через заміну гідроксильної групи у 2 позиції атомом водню, приводячи до втрати атому кисню. Дезоксирибоза має хімічну формулу C5H10O4, вона була вперше знайдена в 1929 році Фебусом Левіном. Рибоза та дезоксирибоза входять до складу нуклеїнових кислот — великих молекул, що беруть участь у процесах передавання, реалізації та зберігання спадкової інформації у клітині.
Моносахариди. Дезоксирибоза
Фрукто́за (плодовий цукор), С6Н12О6 — органічна речовина — вуглевод із групи моносахаридів, що міститься в солодких плодах, меді; безбарвні кристали солодкого смаку (солодше сахарози в 1,5 разу і глюкози в 3 рази), розчинна у воді. Шестиатомний кетоспирт.

Моносахариди. Фруктоза
Хімічні властивості моносахаридів
Циклізація
Якщо внаслідок циклізації утворюється 6-членний цикл, то сполука називатиметься піранозою (нагадує             піранове кільце), якщо 5-членне — фуранозою (нагадує фуранове кільце). Для альдогексоз піранозна форма значно стабільніша, ніж фуранозна, кетогексози і альдотетрози ж можуть формувати тільки 5-членні кільця
Хімічні властивості моносахаридів
Циклізація
Ізомерні форми сполук, які здатні переходити одна в одну, називають таутомерами. Схема таутомерних перетворень d-глюкози (для запису використані проекції Хеуорса (Гаворта)):
Хімічні властивості моносахаридів
Відновні властивості
Карбонільна група моносахаридів може легко вступати у взаємодію з окисниками, перетворюючись при цьому в карбоксильну. Наприклад, глюкоза та інші прості цукри відновлюють іон Cu2+, продуктами реакції є альдонова кислота, що згодом перетворюється у суміш різних карбонових кислот. Ця взаємодія лежить в основі кількісного методу визначення відновних цукрів з реактивом Фелінга. Альдози, на відміну від кетоз, також вступають в реакцію з реактивом Толленса, відновлюючи іони Ag+ з утворенням так званого «срібного дзеркала»
Хімічні властивості моносахаридів
Алкілювання й ацилювання
Гідроксильні групи моносахаридів можуть брати участь в реакціях алкілювання зі спиртами, найактивніше вступає в такі взаємодії глікозидний гідроксил. При алкілюванні останнього утворюються сполуки O-глікозиди, невуглеводна частина яких називається агліконом. Можливе також утворення N-глікозидів, при реакції з амінами. Типовим прикладом N-глікозидів є нуклеозиди — сполуки рибози і азотистої основи.
Моносахариди (і інші вуглеводи) також можуть вступати в реакції ацилювання із органічними і неорганічними кислотами, продуктами яких є естери.
Значення моносахаридів
Глюкзоа широко використовується в медицині, фармації, побуті, у харчовій промисловості тощо.
Моносахариди досить реакційноздатні сполуки, тому у вільному стані існують рідко (виключення – глюкоза та деякі кетози). В живому організмі моносахариди існують у вигляді: ефірів фосфорної кислоти, глікозидів, оліго- та полісахаридів, глікопротеїнів, гліколіпідів, нуклеїнових кислот.
Прості цукри можуть об'єднуватись у короткі ланцюжки, найчастіше по два (дисахариди), за допомогою глікозидних зв'язків формуючи таким чином олігосахариди. Олігосахариди із трьома і більше мономерними ланками у клітинах зазвичай не існують самостійно, а входять до складу сполук з невуглеводними речовинами. Низькомолекулярні вуглеводи (тобто моно- й олігосахариди) об'єднують під назвою цукри, більшість індивідуальних сполук цієї групи мають назви із закінченням «-оза».
Класифікація
Дисахариди

Лактоза
Сахароза
Целобіоза
Мальтоза

Дисахариди. Мальтоза
Мальтоза, «солодовий цукор» — природний дисахарид, молекула якого складається з двох залишків глюкози; міститься у великих кількостях в пророслих зернах (солоді) ячменю, жита та інших зернових; виявлено також у томатах, в пилку та нектарі ряду рослин. Особливо багато мальтози міститься в солоді і солодових екстрактах.
Лакто́за, молочний цукор, C12H22O11 — вуглевод групи дисахаридів, міститься в молоці і молочних продуктах. Молекула лактози складається із залишків молекул глюкози і галактози і володіє відновлюваними властивостями.
Лактоза отримується з молочної сироватки — відходу при виробництві масла і сиру.
Дисахариди. Лактоза
Дисахариди. Целобіоза
Целобіоза, вуглевод з групи дісахарідов, що складається з двох глюкозних залишків, сполучених (b-глюкозідной зв'язком; основна структурна одиниця целюлози . Біла кристалічна речовина, добре розчинна у воді.
Цукро́за, сахаро́за, також буряковий цукор, тростинний цукор, α-D-глюкопіранозил-β-D-фруктофуранозид, С12Н22О11 — важливий дисахарид. Білий, без запаху, кристалічний порошок з солодким смаком — є найбільш відомим і широко застосовуваним у харчуванні цукром. Молекула цукрози складається з залишків молекул глюкози і фруктози.
Дисахариди. Сахароза
Дисахариди. Сахароза
Дисахариди дуже поширені у природі: синтезуються в клітинах усіх зелених рослин і нагромаджуються в стеблах, коренях, плодах.
Сахарозу використовують у харчовій та мікробіологічній промисловості для одержання спиртів, лимонної та молочної кислот, поверхнево-активних речовин. Ферментацією цукрози виробляєтся значний обсяг етилового спирту.

Значення дисахаридів
Висновок
Вуглеводи та їх похідні належать до найрозповсюдженіших в природі органічних сполук: вони є необхідними компонентами клітин будь-яких організмів (бактерій, рослин, тварин).
В клітинах вуглеводи виконують функції будівельного матеріалу, джерела та акумулятора енергії ), субстратів та регуляторів специфічних біохімічних процесів, рецепторів клітинних мембран, антигенних детермінант природних біополімерів.
Висновок
Зв'язуючись з нуклеїновими кислотами, білками та ліпідами вуглеводи утворюють складні високомолекулярні біополімерні комплекси, які складають основу субклітинних структур та є основою живої матерії. D-Рибоза та D-дезоксирибоза належать до найголовніших компонентів носіїв генетичної інформації живих організмів – ДНК та РНК.

Джерела:
Біоорганічна хімія.: Ю. І. Губський, К., 2004. стр. 217-249
Інтернет-енциклопедія - http://uk.wikipedia
Хімія вуглеводів. Моносахариди.: Хиля О.В., Хиля В.П., К., 2010. стр. 7-25
Посібник з хімії: Хомченко Г. П., К., 2012.    стр. 432-434
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Дихальна система» (варіант 2)

text:
Дихальна система

Дихальна система сукупність
органів, що забезпечують дихання
(газообмін між вдихуваним атмосферним
повітрям і кров'ю). Усі клітини організму
повинні отримувати кисень, щоб
перетворювати в енергію поживні
речовини їжі, що переносяться кров'ю, і
регенерувати. Дихальна система забезпечує газообмін ,
формування гомеостазу в
трахеобронхіальних шляхах, очищення
повітря , яке вдихається, від
чужорідних часток і мікроорганізмів, а
також аналіз пахучих речовин в
атмосферному середовищі.
Будова дихальної системи
Поділяється на повітроносні шляхи і
респіраторний відділ. Респіраторний
відділ складається із альвеолярних
ходів і альвеол, які утворюють
ацинуси . У них відбувається газообмін .
Повітроносні шляхи включають
порожнину носа , глотку , гортань ,
трахею, бронхи різних калібрів,
включаючи бронхіоли . Тут повітря
зігрівається (охолоджується),
очищається від різноманітних
частинок і зволожується . Також цей
відділ забезпечує голосоутворення ,
нюх , імунний захист , депонування
крові , регулює згортання крові , водно-
сольовий баланс і виконує ендокринну
функцію .
Стінка повітряносних шляхів
складається з чотирьох оболонок:
слизова — вкриває внутрішню
поверхню повітряносних шляхів,
вкрита епітелієм, під яким лежить
власна пластинка слизової оболонки.
Клітинний склад епітеліальної
пластинки та кількість гладеньких
міоцитів залежить від відділу
повітроносних шляхів.
підслизова — представлена пухкою
волокнистою сполучною тканиною з
великою кількістю кровоносних судин
фіброзно-хрящова — утворена
хрящовою тканиною та може бути
представлена гіаліновим чи
еластичним хрящем, що утворює
жорсткий і міцний каркас, який дає
змогу підтримувати відкритим просвіт
повітряносних шляхів для виконання їх
основної функції — просування повітря
адвентиційна оболонка —
побудована із пухкої волокнистої
сполучної тканини
Система органів дихання людини
1: Трахея 2: Легенева артерія 3:
Легенева вена 4: Альвеолярний хід 5:
Альвеоли 6: Серцева вирізка лівої
легені 7: Бронхіоли 8: Третинні бронхи
9: Вторинні бронхи 10: Головні бронхи
11: Гортань
Систему органів дихання людини
становлять легені і повітроносні шляхи
( носова порожнина, носоглотка ,
гортань, трахея, бронхи ). Легені
розміщені в грудній порожнині , в них
відбувається процес обміну кисню і
вуглекислого газу між кров'ю і
атмосферним повітрям.
Повітроносні шляхи починаються
носовою порожниною , розділеною
кістково-хрящовою перегородкою на
ліву і праву частини. Стінки носової
порожнини вистелені слизовою
оболонкою , яка вкрита війками ,
пронизана кровоносними судинами ,
сальними і потовими залозами . З
носової порожнини повітря послідовно
потрапляє в носоглотку і гортань . Вхід
до гортані при ковтанні їжі
закривається хрящовим
надгортанником . У гортані розміщені
складки — голосові зв'язки , щілина між
якими називається голосовою. Нижній
відділ гортані переходить у трахею,
передня стінка якої утворена
хрящовими півкільцями, а задня
складається з гладеньких м'язів і
прилягає до стравоходу . Трахея
розгалужується на два бронхи , що
входять у ліву і праву легені. Бронхи
розгалужуються на дві повітроносні
трубочки, діаметр яких поступово
зменшується, і закінчується гронами
легеневих пухирців.
Симптоми захворювань дихальної системи

 -        Кашель,

 -        Нежить,

 -        Чхання,

 -        Задишка,

 -        Напади задухи (нестача повітря),

 -        Підвищення температури тіла, лихоманка,

 -        Слабкість і "ломота" в тілі,

 -        Знесилення, виснаження,

 -        Болі в області грудної клітини,

 -        Набряк носоглотки, горла,

 -        Закладеність і виділення з носа,

 -        Головний біль,

 -        Біль в горлі (грудка в горлі),

 -        Неприємний запах з рота,

 -        Втрата нюху,

 -        Кон'юктивіт і хворобливість в області очних ямок,

 -        Підвищене або знижене слиновиділення,

 -        Хрипкість або повна втрата голосу,

 -        Збільшення лімфовузлів в області голови, шиї і грудей.
Захворювання дихальної системи

Захворювання дихальної системи
Ангіна (тонзиліт), грип, Інфеційний риніт, Трахеїт, бронхіт, пневмонія, туберкульоз, риніт, бронхіальна астма..
Для підтримання дихальної системи в
нормальному стані має значення
правильна організація побуту ,
загартовування , дотримання режиму
праці і відпочинку, харчування .
Сприятливо впливають на роботу
дихальної системи фізична праця,
заняття фізкультурою і спортом .
Потрібно вчитися правильно дихати.
Для цього треба застосовувати
комплекси фізичних вправ, які
розвивають дихання.

Дякую за увагу!


Презентація на тему «Половая система человека» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Модифікаційна мінливість» (варіант 2)

text:
Модифікаційна мінливість
Підготували:
Верма Сангіта,
Федорів Вікторія
Властивості модифікацій:
Статистичні закономірності модифікаційної мінливості
Статистичні закономірності модифікаційної мінливості:
Норма реакції буває:
Умовна класифікація модифікаційної мінливості

За характером змін в організмі
Морфологічні зміни
Фізіологічні та біохімічні адаптації — гомеостаз
За спектром норми реакції
Вузькі
Широкі
За значенням
Пристосувальні модифікації
Морфози
Фенокопії
За тривалістю
Спостерігаються лише у особин, які зазнали впливу певних чинників навколишнього середовища (однотермінові)
Спостерігаються у нащадків цих особин (тривалі модифікації) протягом певної кількості поколінь

Дякуємо за увагу!