title: Презентація на тему «Електрична іскра, від якоїдоводиться рятуватися»

text:
Електрична іскра, від якоїдоводиться рятуватися

«Історія» блискавки
Люди з непам'ятних часів намагалися захиститися від блискавки різними способами. Для знаходження ефективних засобів порятунку від неї потрібно було з'ясувати її природу і причини виникнення. З цією метою в грозове небо запускали повітряні кулі для спостереження електричного розряду,  що проскакує по шнуру до землі. Першим подав ідею блискавковідводу Б. Франклін, пропонуючи заземлювати будинки, встановлюючи в їх найвищих точках загострені вертикальні металеві стержні, з'єднані дротиною з металевим предметом у землі. Проте до цієї ідеї його опоненти віднеслися скептично.

Блискавка з точки зору електрики
Фульмінологія – наука, що вивчає блискавки. Блискавка – це електричне, світлове та звукове явище. Проте пояснення її з точки зору електрики краще розповідає її природу, ніж з точки зору оптики та акустики.
Найбільш часто блискавка виникає в купчасто-дощових хмарах, іноді блискавка утворюється в шарувато-дощових хмарах, а також при вулканічних виверженнях, торнадо і пилових бурях. Існує дві області в хмарах, позитивна і негативна, це дві половини електричного кола, негативний розряд прагне до

позитивного, і цей заряд називається лідером. Позитивний заряд, стример, прагне до лідера. Лідер виходить в основному з хмари, а стример - з поверхні землі або іншої хмари з позитивно зарядженою областю. Блискавка це не один розряд, а кілька десятків пульсуючих розрядів.

Блискавка у числах
Струм в розряді блискавки досягає 10-100 тисяч ампер, напруга - 1000000 вольт (іноді досягає 50000000 вольт). Середня довжина блискавки 2,5 км, деякі розряди тягнуться в атмосфері на відстань до 20 км. Середня швидкість руху блискавки 150 км/с.
Космічні блискавки
Вчені давно з'ясували , що блискавки - не унікальний для Землі явище . Наприклад , їх спостерігають на Марсі , Венері , Юпітері, Сатурні , Урані . Але до недавнього часу не було відомо , що блискавки можуть виникати прямо посеред космічного Нічого. Електричний розряд був виявлений поряд з галактикою
3C303 - довжина цієї « блискавки » оцінюється в 150 000 світлових років. Як і більшість найкрутіших космічних явищ , цей розряд викликаний чорною дірою. Астрономи припускають, що чорна діра, має сильне магнітне поле, яке в свою чергу генерує електрику.
Лінійна блискавка
 Лінійна блискавка, яка є іскровим розрядом. Під впливом електричного поля вільні електрони набувають великої швидкості і при зіткненні з молекулами іонізують їх. Внаслідок цього у повітрі збільшується кількість електронів, які знову розганяються електричним полем і в свою чергу спричиняють іонізацію молекул. У вузькому каналі повітря лавиноподібно збільшується кількість електронів, що рухаються від хмари до землі. Цим іонізованим каналом із хмари починають витікати заряди. Виникає лідер блискавки, який пробігає 50—100 м і зупиняється. Потім він відразу ж відновлюється у тому ж каналі і пробігає ще таку ж відстань. Так триває доки лідер не досягне землі.

Кульова блискавка
Кульова блискавка — сферичний розряд, який існує в атмосфері певний час. Це з куля діаметром 10—20 см,червонуватого світіння, яка повільно рухається у повітряній течії і супроводжується свистячим або шиплячим звуком. Куля може існувати від декількох секунд до декількох днів.
 У момент зникнення куля часто вибухає, спричиняючи великі руйнування і залишаючи по собі хмарку, яка має гострий запах сірки. Куля може проходити через вузькі отвори та уникати перепони, тому вона може з легкістю проникнути в дім.

Плоска блискавка
Чоткова блискавка
Один з найменш вивчених типів блискавки. Являє собою різновид лінійної блискавки, проте частина імпульсів не проявляється та між проявленням кожного нового існує проміжок у часі та просторі. Виглядає як пунктирна лінійна блискавка. Серед проблем вивчення — дуже низька частота проявлення таких блискавок.

Плоска блискавка являє собою тихий розряд у хмарах,    коли в них немає достатніх зарядів для утворення лінійної блискавки. Цей вид блискавки не супроводжується гуркотом.

.

Гамма-блискавка
Короткотривалий спалах високоенергетичного гамма-випромінювання на низьких і середніх висотах в грозових хмарах атмосфери одразу ж після звичайної лінійної блискавки. Вперше зареєстровано орбітальною гамма-обсерваторією «Комптон» НАСА в 1991 році. Фізична природа гамма-блискавок поки що вивчається.

Ельфи
Ельфи представляють собою величезні, але слабосвітних спалаху-конуси діаметром близько 400 км, які з'являються безпосередньо з верхньої частини грозової хмари. Висота ельфів може досягати 100 км, тривалість спалахів - до 5 мс.
Джети
Джети являють собою трубки-конуси синього кольору. Висота джетів може досягати 40-70 км (нижня межа іоносфери), живуть джети відносно довше ельфів.
Спрайти
Це якась подібність блискавки, яка б'є в мезосфері і термосфері.Спрайти важко помітні, але вони з'являються в сильну грозу на висоті приблизно від 50 до 130 кілометрів (висота утворення «звичайних» блискавок - не більше 16 кілометрів) і досягають в довжину до 60 км і до 100 км у діаметрі.
Спрайт з'являються через десяті частки секунди після удару дуже сильною блискавки і тривають менше 100 мілісекунд. Найчастіше спрайт поширюються одночасно вгору і вниз, але при цьому поширення вниз помітно більше і швидше.

Фігури Ліхтенберга
ДЯКУЄМОЗА УВАГУ :)


title: Презентація на тему «Гучномовець» (варіант 1)

text:
Макарівський НВКГучномовець
Роботу виконав
Учениця 11-а класу
Макарівського НВК
Заріцька Вікторія
Вчитель Оладько В.К.

2014
План
Гучномовець
Будова приладу
Види гучномовців
Історія виникнення гучномовця
Класифікація за іншими знаками
Функціональні види гучномовців
Рупорні гучномовці
Висновок
Використана література
Гучномовець
Гучномо́вець — пристрій для ефективного випромінювання звуку в навколишній простір, що конструктивно містить одну або декілька випромінюючих голівок і, при необхідності, акустичне оформлення і додаткові електричні пристрої.

Будова приладу
Гучномовець конструктивно містить одну або декілька випромінюючих голівок і, при необхідності, акустичне оформлення і додаткові електричні пристрої (фільтри, трансформатори, регулятори тощо).

Голівка гучномовця — пасивний електроакустичний перетворювач, призначений для перетворення електричних сигналів в акустичні.

Акустичне оформлення — конструктивний елемент, що забезпечує ефективне випромінювання звуку (акустичний екран, ящик, рупор тощо).

Історія виникнення гучномовця
Александер Грем Белл запатентував першу електродинамічну головку (капсуль) як одну із складових частин свого телефону, у 1876 р. У 1878 р. конструкція була вдосконалена Вернером фон Сіменсом. Нікола Тесла в 1881 р. також заявив про винахід подібного пристрою, але не патентував його. В той же час Томас Едісон отримав британський патент на систему, що використала стиснене повітря в якості механізму посилення звуку в його ранніх валикових фонограф (див. сирена (акустика)), але в кінцевому підсумку встановив звичайний металевий рупор, коливання повітря в якому викликалися мембраною, пов'язаної з голкою. У 1898 р. Х. Шорт запатентував конструкцію гучномовця, керованого стисненим повітрям, і потім продав права Чарльзу Парсонса, який отримав раніше 1910 ще кілька британських патентів.
Александер Грем Белл
Види гучномовців
Електромагнітний гучномовець
Іонофон
Гучномовці на базі динамічних голівок спеціальних видів (магнепланарних, ізодинамічних, стрічкових, ортодинамічних, випромінювачах Хейла)
Електродинамічний гучномовець.
Електростатичний гучномовець
конденсаторний
електретний
п'єзоелектричний

Види гучномовців залежно від способу випромінювання звуку:
Класифікація за іншими ознаками
 Односмуговий гучномовець — гучномовець, голівки якого працюють в одному і тому ж діапазоні частот
Багатосмуговий гучномовець — гучномовець, голівки якого працюють в двох або більше різних діапазонах частот
Дифузорний гучномовець
Рупорний гучномовець — гучномовець, акустичним оформленням якого є жорсткий рупор
Гучномовець безпосереднього випромінювання

Функціональні види гучномовців

 -Акустична система - гучномовець, призначений для використання в якості функціональної ланки в побутової радіоелектронної апаратури.
-Абонентський гучномовець - гучномовець, призначений для відтворення передач низькочастотного каналу мережі проводового мовлення.
Концертний гучномовець - має велику гучність в поєднанні з високою якістю звукопередачі
Акустична система
Функціональні види гучномовців

-Гучномовці для систем оповіщення і систем озвучування приміщень (гучномовці цих систем схожі за призначенням, дещо відрізняються гучністю і якістю звуковідтворення)
Настінний гучномовець
Стельовий гучномовець
Панельний гучномовець
-Вуличний гучномовець - має велику потужність, зазвичай, рупорних виконання, в просторіччі "дзвін"
-Спеціальні гучномовці для роботи в екстремальних умовах - протиударні, противибухові, підводні.
Абонентський гучномовець
Вуличний гучномовець
Рупорні гучномовці
Автомобільний компресійний рупорний ВЧ-гучномовець Hertz ST 25
Висновок
Гучномовець - пристрій для перетворення електричних сигналів в акустичні і випромінювання їх в навколишній простір (зазвичай - повітряне середовище). Складається з однієї або декількох випромінюючих головок, які власне і є джерелами звуку, а також акустичного оформлення, необхідного для більш ефективного випромінювання звуку в заданій смузі частот.
Функціонально до гучномовців близькі телефони (навушники), проте на відміну від гучномовців вони не призначені для випромінювання звуку у відкритий простір. Гучномовець, виконаний у вигляді закритого корпусу тієї чи іншої форми (частіше паралелепіпед, куб) називається акустичною системою або (неправильно) колонкою.

Висновок
п
Використана література
Павловська В. І., Качеровіч А. Н., Лук'янов А. П. Акустика і електроакустична апаратура. 2-е изд. - М.: Мистецтво, 1986
Акустика. Довідник. Під ред. М. А. Сапожкова. - М.: Радіо і зв'язок, 1989.
Корольков В. Г., Чобітків М. А. Довідник по акустиці. Під заг. ред. М. А. Сапожкова. - М.: Радіо і зв'язок, 1979.
Алдошина І. А. Електродинамічні гучномовці. - М.: Радіо і зв'язок, 1989.
Алдошина І. А., Войшвилло А. Г. Високоякісні акустичні системи та випромінювачі. - М.: Радіо і зв'язок, 1985.
Іофе В. К., Лізунков М. В. Побутові акустичні системи. - М.: Радіо і зв'язок, 1984.


title: Презентація на тему «Надпровідність» (варіант 1)

text:
Підготувала
 учениця 9-А класу
Колпакчі Яна
Надпровідність
квантове явище протікання електричного струму у твердому тілі без втрат. Явище надпровідності було відкрито в 1911 році голландським науковцем Камерлінґ-Оннесом, лауреатом Нобелівської премії 1913 року. Усього за відкриття в області надпровідності було видано п'ять Нобелівських премій з фізики: в 1913, 1972, 1973, 1987 та 2003 роках.
Явище надпровідності існує для низки матеріалів, не обов'язково добрих провідників при звичайних температурах. Перехід до надпровідного стану відбувається при певній температурі, яку називають критичною температурою надпровідного переходу. Надпровідність, проте, може бути зруйнована, якщо помістити зразок у зовнішнє магнітне поле, яке перевищує певне критичне значення. Це критичне магнітне поле зменшується при збільшенні температури.

Надпрові́дність —
Гейке Камерлінг-Оннес
Голландський фізик Хейке Камерлінг-Оннес народився в Гронінгені на півночі  Нідерландів. Після закінчення середньої школи Камерлінг-Оннес у 1870 р. поступив в Гронінгенській університет, де вивчав математику і фізику. Своє найбільш вражаюче відкриття Камерлінг-Оннес зробив в 1911 р. Він виявив, що при низьких температурах електричний опір деяких металів повністю зникає. Це явище Камерлінг-Оннес назвав надпровідністю. Камерлінг-Оннес припустив, що пояснення надпровідності буде дано квантовою теорією. У 1957 р. Джон Бардін, Леон Купер і Дж. Роберт Шріффер запропонували теоретичне пояснення явища надпровідності.
Камерлінг-Оннес був удостоєний Нобелівської премії з фізики 1913 року «за дослідження властивостей речовини при низьких температурах, які привели до виробництва рідкого гелію».

Відкриття надпровідності Камерлінґ-Оннесом
Експериментуючи зі ртуттю, Камерлінг-Оннес довів її до замерзання і продовжив знижувати температуру. При досягненні Т = 4,2° К прилад перестав фіксувати опір. Оннес міняв прилади в дослідній установці, оскільки побоювався їхньої несправності, але прилади незмінно показували нульовий опір, попри те, що до абсолютного нуля не вистачало ще 4 К.
Оннес запропонував оригінальний дослід непрямого визначення, до якого рівня знижується опір. В надпровідному колі збуджувався електричний струм, який, як було встановлено за відхиленням магнітної стрілки, не згасав багато років. За розрахунками питомий опір надпровідника дорівнював близько 10−25 Ом•м. Порівнюючи отримане значення з питомим опоромміді — ρCu =1.5۰10−8 Ом•м, видно, що питомий опір надпровідника на 17 порядків менший, тому можна вважати, що опір надпровідника дорівнює 0. Якщо в замкнутому контурі, що знаходиться в надпровідному стані створити електричний струм, то він буде протікати тижні й навіть роки, не зменшуючись.

Властивості надпровідників
Надпровідність характеризується абсолютним  діамагнетизмом. У магнітному полі в надпровідному матеріалі виникають такі струми, магнітне поле яких повністю компенсує зовнішнє магнітне поле, тобто магнітне поле виштовхується із надпровідника. Завдяки цій властості виникає явище левітації надпровідника над магнітом. Сильне магнітне поле руйнує надпровідність. Проте надпровідники розрізняються за своєю поведінкою у відносно сильних магнітних полях, у залежності від поверхневої енергії границі розділу надпровідної й нормальної фаз. У надпровідників I роду ця поверхнева енергія додатня, й надпровідність руйнується, якщо поле перевищує певний рівень, який називається критичним магнітним полем.
У надповідників II роду поверхнева енергія границі розділу нормальної та надпровідної фаз від'ємна, тож магнітне поле, коли його напруженість перевищує певне значення (воно називається першим критичним полем), починає проникати в надпровідник поступово в певних місцях, навколо яких утворюються вихрові струми (див. Абрикосівський вихор). Якщо збільшувати магнітне поле далі, то нормальних областей стає дедалі більше, й при критичному полі надпровідність руйнується повністю. Надпровідники другого роду використовуються для створення надпровіднихелектромагнітів.
Теорії надпровідності
Явище надпровідності — макроскопічне (видиме) проявлення квантової природи речовини: атомів та електронів. Відомо, що електрони в атомі можуть перебувати тільки у визначених станах, яким відповідають дискретні значення енергії. Таким чином атом може поглинати і випромінювати енергію певними порціями — квантами. Однак, якщо ми перейдемо до макроскопічного тіла, де концентрація електронів перевищує 1022 см−3, то квантовий характер зміни енергії кожного електрону «змазується» великою кількістю таких електронів, що поглинають або випромінюють енергію, і ми бачимо суцільний спектр поглинання або випромінювання енергії макроскопічними тілами.


title: Презентація на тему «Електричний струм в рідинах»

text:
Na Cl
Na+
Cl-
+
+
+
-
-
-
+
-
+
+
Cu 2+
Cu 2+
-
-
SO42-
SO42-
CuSO4


Презентація на тему «Електричний струм» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Електричний струм у рідинах»

text:
Електричний струм у рідинах
Виконала учениця 11-А класу
Ковальова Анастасія
По електричних властивостях всі рідини можна розділити на дві групи:
Провідні
Не провідні
містить  вільні
заряджені частинки
(дисоціюючи)- електроліти

до них відносяться
розчини (найчастіше
водні)  і розплави солей,
кислот й основ

ті,  що не містять
вільні заряджені частинки
(не дисоціюючи)

до них відносяться
дистильована вода, спирт,
мінеральне масло та ін.
Електролітична дисоціація
Електролітичною дисоціацією називається розпад
нейтральних молекул речовини в розчиннику на
позитивні і негативні іони
Розчини солей, кислот і підстав, здатні проводити
електричний струм, називаються електролітами.

Іони в електроліті рухаються хаотично, але при
створенні електричного поля характер руху стає
впорядкованим: позитивні іони (катіони) рухаються
до катода, негативні іони (аніони) рухаються до
анода

                                                      Електричний струм в
                                                           електролітах  являє
                                                           собою впорядкований
                                                            рух позитивних і
                                                             негативних іонів
Проходження електричного струму через
електроліт обов'язково супроводжується
виділенням речовини в твердому або
газоподібному стані на поверхні електродів.
Виділення речовини на електродах показує, що в
електролітах електричні заряди переносять
заряджені атоми речовини - іони. Цей процес
називається електролізом
Майкл Фарадей на основі експериментів з різними
електролітами встановив, що при електролізі маса m
виділяється на електроді речовини пропорційна
пройшов через електроліт заряду Δq чи силі струму I
і часу Δt проходження струму:
                             m = kΔq = kIΔt
Це рівняння називається законом електролізу.
Коефіцієнт k, що залежить від виділився речовини,
називається електрохімічним еквівалентом
речовини.
Провідність рідких електролітів пояснюється тим, що
при розчиненні у воді нейтральні молекули солей,
кислот і підстав розпадаються на негативні і
позитивні іони.
В електричному полі іони починають рухатися і
створюють електричний струм.

Існують не тільки рідкі, але і тверді електроліти.
Прикладом твердого електроліту може служити скло. У
складі скла є позитивні і негативні іони. У твердому стані
скло не проводить електричний струм, так як іони не
можуть рухатися в твердому тілі.

При нагріванні скла іони отримують можливість
переміщатися під дією електричного поля і скло стає
провідником

Застосування
Явище електролізу застосовується на практиці
для одержання багатьох металів з розчину
солей.
За допомогою електролізу для захисту від
окислення або для прикраси проводиться
покриття різних предметів і деталей машин
тонкими шарами таких металів, як хром,
нікель, срібло, золото

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Теорія відносності» (варіант 2)

text:
Теорія відносності
Підготувала Семененко Анна учениця 10-Ф класу
Кажуть, що прозріння прийшло до Альберта Ейнштейна в одну мить. Вчений нібито їхав на трамваї по Берну, глянув на вуличні годинники і раптово усвідомив, що якби трамвай зараз розігнався до швидкості світла, то в його сприйнятті ці годинники зупинилися б - і часу б навколо не стало. Це і привело його до формулювання одного з центральних постулатів відносності - що різні спостерігачі по-різному сприймають дійсність, включаючи настільки фундаментальні величини, як відстань та час.
Говорячи науковою мовою, в той день Ейнштейн усвідомив, що опис будь-якої фізичного події або явища залежить від системи відліку, в якій перебуває спостерігач. Якщо пасажирка трамваю, наприклад, вронить окуляри, то для неї вони впадуть вертикально вниз, а для пішохода, що стоїть на вулиці, окуляри будуть падати по параболі, оскільки трамвай рухається, в той час як окуляри падають. У кожного своя система відліку.
Але хоча описи подій при переході з однієї системи відліку в іншу змінюються, є й універсальні речі, що залишаються незмінними. Якщо замість опису падіння окулярів задатися питанням про закон природи, що викликає їх падіння, то відповідь на нього буде однакова і для спостерігача в нерухомій системі координат, і для спостерігача в рухомій системі координат. Закон розподіленого руху в рівній мірі діє і на вулиці, і в трамваї. Іншими словами, в той час як опис подій залежить від спостерігача, закони природи від нього не залежать, тобто, як прийнято говорити науковою мовою, є інваріантними. У цьому і полягає принцип відносності.
Як будь-яку гіпотезу, принцип відносності потрібно було перевірити шляхом співвідношення його з реальними природними явищами. З принципу відносності Ейнштейн вивів дві окремі теорії. Спеціальна теорія відносності виходить з положення, що закони природи одні й ті ж для всіх систем відліку, що рухаються з постійною швидкістю. Загальна теорія відносності поширює цей принцип на будь-які системи відліку, включаючи ті, що рухаються з прискоренням. Спеціальна теорія відносності була опублікована в 1905 році, а більш складна з точки зору математичного апарату загальна теорія відносності була завершена Ейнштейном до 1916 року.
Спеціальна теорія відносності

Більшість парадоксальних і суперечливих інтуїтивним уявленням про світ ефектів, що виникають при русі зі швидкістю, близькою до швидкості світла, передбачається саме спеціальною теорією відносності. Найвідоміший з них - ефект уповільнення ходу годинника, або ефект уповільнення часу. Годинник, стрілки якого рухаються відносно спостерігача, йдуть для нього повільніше, ніж точно такий самий годинник у нього в руках.
Час в системі координат, що рухається зі швидкостями, близькими до швидкості світла, щодо спостерігача розтягується, а просторова протяжність об'єктів уздовж осі напрямку руху - навпаки, стискується. Цей ефект, відомий як скорочення Лоренца-Фіцджеральда, був описаний у 1889 році ірландським фізиком Джорджем Фіцджералдом і доповнений в 1892 році нідерландців Хендріком Лоренцем. Скорочення Лоренца-Фіцджеральда пояснює, чому досвід Майкельсона-Морлі з визначення швидкості руху Землі в космічному просторі за допомогою замірів «ефірного вітру» дав негативний результат. Пізніше Ейнштейн включив ці рівняння в спеціальну теорію відносності і доповнив їх аналогічною формулою перетворення для маси, згідно з якою маса тіла також збільшується по мірі наближення швидкості тіла до швидкості світла. Так, при швидкості 260 000 км / с маса об'єкта з точки зору спостерігача, що знаходиться в спочиваючої системі відліку, подвоїться.
З часів Ейнштейна всі ці пророкування, знаходять повне і пряме експериментальне підтвердження. В одному з найбільш показових дослідів вчені Мічиганського університету помістили надточні атомний годинник на борт авіалайнера, що здійснював регулярні трансатлантичні рейси, і після кожного його повернення в аеропорт приписки звіряли їх показання з контрольними годинами. З'ясувалося, що годинник на літаку поступово відставали від контрольних все більше і більше. Останні півстоліття вчені досліджують елементарні частинки на величезних апаратних комплексах, які називаються прискорювачами. У них пучки заряджених субатомних частинок розганяються до швидкостей, близьких до швидкості світла, потім ними обстрілюються різні ядерні мішені. У таких дослідах на прискорювачах доводиться враховувати збільшення маси розганяються частинок - інакше результати експерименту просто не будуть піддаватися розумній інтерпретації. І в цьому сенсі спеціальна теорія відносності давно перейшла з розряду гіпотетичних теорій в область інструментів прикладної інженерії, де використовується нарівні з законами механіки Ньютона.
Загальна теорія відносності

Загальна теорія відносності застосовується до всіх систем і виглядає математично набагато складніше, ніж спеціальна. Вона включає в себе як окремий випадок спеціальну теорію відносності. При цьому загальна теорія відносності йде значно далі за всіх своїх попередниць. Зокрема, вона дає нову інтерпретацію гравітації.
Загальна теорія відносності робить світ чотирьохвимірним: до трьох просторових вимірів додається час. Всі чотири виміри нерозривні, тому мова йде вже не про просторову відстань між двома об'єктами, як це має місце в тривимірному світі, а про просторово-часові інтервали між подіями, які об'єднують їх віддаленість один від одного - як за часом, так і в просторі . Тобто простір і час розглядаються як чотиривимірний просторово-часовий континуум або, просто, простір-час. У цьому континуумі спостерігачі, рухомі один щодо одного, можуть розходитися навіть в думці про те, чи відбулися дві події одночасно - або одне передувало іншому. В свою чергу існування систем координат, в яких дві події відбуваються не одночасно і в різній послідовності, навіть загальна теорія відносності не допускає.
Закон всесвітнього тяжіння Ньютона говорить нам, що між будь-якими двома тілами у Всесвіті існує сила взаємного притягання. З цієї точки зору Земля обертається навколо Сонця, оскільки між ними діють сили взаємного притяжіння. Загальна теорія відносності, однак, змушує нас поглянути на це явище інакше. Відповідно до цієї теорії, гравітація - це наслідок деформації пружної тканини простору-часу під впливом маси. Уявіть собі туго натягнуте полотно, на яке поміщений масивний кулю. Полотно деформується під вагою кулі, і навколо неї утворюється западина у формі воронки. Згідно загальної теорії відносності, Земля обертається навколо Сонця подібно маленькому кульці, яка обертається  навколо конуса лійки, утвореної в результаті «продавлювання» простору-часу важкою кулею - Сонцем. А те, що нам здається силою тяжіння, насправді є, по суті чисто зовнішнім проявом викривлення простору-часу, а зовсім не силою в ньютонівському розумінні. На сьогоднішній день кращого пояснення природи гравітації, ніж дає загальна теорія відносності, не знайдено.
Перевірити загальну теорію відносності важко, оскільки в звичайних лабораторних умовах її результати практично цілком збігаються з тим, що пророкує закон всесвітнього тяжіння Ньютона. Тим не менше, кілька важливих експериментів були зроблені, і їх результати дозволяють вважати теорію підтвердженою. Крім того, загальна теорія відносності допомагає пояснити явища, які ми спостерігаємо в космосі - наприклад, незначні відхилення Меркурія від стаціонарної орбіти, незрозумілі з точки зору класичної механіки Ньютона, або викривлення електромагнітного випромінювання далеких зірок при його проходженні у безпосередній близькості від Сонця.
Насправді результати які пророкує загальна теорія відносності помітно відрізняються від результатів передбачених законами Ньютона тільки при наявності надсильних гравітаційних полів. Це означає, що для повноцінної перевірки загальної теорії відносності потрібні або надточні вимірювання дуже масивних об'єктів, або чорні дірки до яких ніякі наші звичні інтуїтивні уявлення незастосовні. Так що розробка нових експериментальних методів перевірки теорії відносності залишається одним з найважливіших завдань експериментальної фізики.


title: Презентація на тему «Використання показникової функції»

text:
Використання показникової функції
… природа формулює свої закони мовою математики.

Галілео Галілей
у = у0ах
        Показникова функція дуже часто реалізується в фізичних, біологічних та інших законах.

        В житті нерідко доводиться зустрічатися з такими фактами, коли швидкість зміни деякої величини пропорційна самій величині. В цьому випадку дана величина буде змінюватися по закону, що має вигляд:

Графіки спадної та зростаючої показникової функцій:
За допомогою показникової функції описуються процеси природного зростання чи спадання.

Розмноження бактерій
де  a >1  – постійна величина, що характеризує  швидкість росту даної колонії і залежить від біологічного виду організмів та від умов зовнішнього середовища.
       Колонія живих організмів (зокрема, бактерії) зростає в результаті розмноження. Якщо за рівні проміжки часу число живих організмів збільшується в одне й те саме число разів, то число N організмів по закінченні часу t після початку спостережень виражається формулою
N=na t
Радіоактивний розпад
М = М0(1/2)t/T
     Коли радіоактивна речовина розпадається, її кількість зменшується. Через деякий час залишиться половина початкової кількості речовини. Цей проміжок часу Т називається періодом напіврозпаду речовини. Через t років маса М речовини буде дорівнювати

    де М 0 – початкова маса речовини. Чим більший період напіврозпаду, тим повільніше розпадається речовина.

     Явище радіоактивного розпаду використовується для визначення віку археологічних знахідок, наприклад, визначено приблизний вік Землі, біля 5,5 млрд років.

Приріст капіталу в банку
де А — шукана величина,  А0, — початковий вклад,  Р   — річний відсоток,  t   —  розрахунковий термін.

   Приріст капіталу в банку здійснюється за   законом природного зростання. Всім відома формула складних відсотків:

А = А0(1+р/100)t
Ріст населення
де  N0 – кількість людей при  t = 0,  N – кількість людей в момент часу t,
а,  e – постійні величини.

   Зміна кількості людей в країні за великий проміжок часу t описується формулою:

N = N0eat
В природі і техніці часто можна спостерігати процеси, які проходять відповідно до законів вирівнювання, що описуються показниковою функцією.
    Наприклад, всі, напевно, помічали, якщо зняти киплячий чайник з вогню, то спочатку він швидко охолоджується, а потім зниження температури йде набагато повільніше.

    Справа в тому, що швидкість охолодження пропорційна різниці між температурою чайника і температурою навколишнього середовища. Чим меншою стає ця різниця, тим повільніше охолоджується чайник.

Т = (Т1 – Т0)е-kt + Т1
   Якщо спочатку температура чайника дорівнювала Т0, а температура повітря – Т1, то через t секунд температура чайника виразиться формулою:

   де  k – число, що залежить форми чайника, матеріалу, з якого він зроблений та кількості води, що в ньому знаходиться.

Задача про парашутиста
де m – маса парашутиста.
Через деякий проміжок часу  e-kt/m  стане дуже маленьким числом і падіння стане майже рівномірним.
    При падінні тіл в безповітряному просторі їх швидкість неперервно зростає. При падінні тіл в повітрі швидкість падіння також зростає, але не може перевищити визначеної величини. Розглянемо задачу про падіння парашутиста. Якщо вважати, що сила опору повітря пропорційна швидкості падіння парашутиста, тобто F = kV, то через t секунд швидкість падіння буде дорівнювати:
V = mg/k (1- e-kt/m)
Коливання маятника
Оскільки множник e-kt зменшується з плином часу, то розмах коливань стає все меншим і меншим
    Якщо при коливаннях маятника не нехтувати опором повітря, то амплітуда коливань стає все меншою, коливання затухають. Відхилення точки, що здійснює затухаючі коливання, виражається формулою:
S = Ae-kt sin(ωt + φ0)
M = m(ev/v0 – 1)
    Багато складних математичних задач доводиться розв’язувати в теорії міжпланетних подорожей. Одною з них є задача про визначення маси палива, необхідної для надання ракеті потрібної швидкості V. Ця маса М залежить від маси m самої ракети (без палива) і від швидкості V0, з якою продукти горіння витікають з ракетного двигуна. Якщо не враховувати опір повітря і земне тяжіння, то маса палива обчислюється за формулою:
(формула  К.Е. Ціолковського)
Барометрична формула
    При постійній температурі атмосферний тиск змінюється залежно від висоти над рівнем моря за законом:
Р=Р0 а h
 де Р0 – атмосферний тиск над рівнем моря, Р – тиск на висоті h, а – деяка постійна (залежить від температури).
Ми  ще раз переконалися, що математика — це всеосяжна наука, без знання якої неможливо ні пізнати оточуючий нас світ, ні забезпечити науково-технічний прогрес. Як казав великий Ейнштейн : „Природа – це реалізація найпростіших математичних ідей”.
    Як бачите, в усіх наведених дослідженнях використовувалася показникова функція.
    Ось деякі з Нобелівських лауреатів, що отримали премію за дослідження в області фізики з використанням показникової функції:
П'єр Кюрі – французький фізик,  лауреат Нобелівської премії з фізики в 1903 році за дослідження явища радіації.
Річардсон Оуен - англійський фізик, лауреат Нобелівської премії з фізики в 1928 році за роботи з вивчення  терміонних явищ, і особливо за відкриття закону, що носить його ім'я.
    Ігор Тамм — фізик-теоретик, начальник сектора конструкторського бюро № 11 (Арзамас-16), академік Академії наук СРСР, Нобелівська премія з фізики в 1958 році за дослідження теорії випромінювання Черенкова—Вавилова.
Луїс Альварес - американський фізик та винахідник, дослідник ядерної фізики та космічного випромінювання. Лауреат Нобелівської премії з фізики в 1968 році.
Ганнес Альфвен — шведський фізик і астроном, лауреат Нобелівської премії з фізики 1970 року за внесок у розвиток магнітогідродинаміки.
Роберт Вудро Вільсон, Арно Аллан Пензіасом — американські фізики, лауреати Нобелівської премії з фізики 1978 року «за відкриття мікрохвильового реліктового випромінювання».


title: Презентація на тему «Радіолокація» (варіант 6)

text:
Радіолокація
Презентацію виконав
Учень 11-А класу
Дуб Едуард
           Радіолокація (від латинських слів «radio» - випромінюю і «lokatio» - розташування)
Радіолокація – виявлення і точне визначення положення об'єктів за допомогою радіохвиль.

У вересні 1922 в США, Х.Тейлор і Л. Янг проводили досліди по радіозв'язку на декаметрових хвилях (3-30 МГц) через річку Потомак. У цей час по річці пройшов корабель, і зв'язок перервався - що наштовхнуло їх теж на думку про застосування радіохвиль для виявлення рухомих об'єктів.
    У 1930 році Янг і його колега Хайленд виявили відображення радіохвиль від літака. Незабаром після цих спостережень вони розробили метод використання радіоеха для виявлення літака.
Історія розвитку радіолокації
 А. С. Попов в 1897 році під час дослідів по радіозв'язку між кораблями виявив явище відбиття радіохвиль від борту корабля. Радіопередавач був встановлений на верхньому містку транспорту «Європа», що стояв на якорі, а радіоприймач - на крейсері «Африка». Під час дослідів, коли між кораблями потрапляв крейсер «Лейтенант Ільїн», взаємодія приладів припинявся, поки судна не сходили з однієї прямої лінії.

 Шотландський фізик Роберт Уотсон-Уатт перший в 1935 р побудував радарну установку, здатну виявити літаки на відстані 64 км. Ця система зіграла величезну роль у захисті Англії від нальотів німецької авіації під час другої світової війни. В СРСР перші досліди по радіовиявлення літаків були проведені в 1934. Промисловий випуск перших РЛС, прийнятих на озброєння, було розпочато в 1939р. (Ю.Б.Кобзарев).
Роберт Уотсон-Уатт (1892 - 1973гг.)
Історія створення радару (RADAR - абревіатура Radio Detection And Ranging, тобто радіовиявлення і вимір дальності)
Антена радіолокатора
Для радіолокації використовуються антени у вигляді параболічних металевих дзеркал, у фокусі яких розташований випромінюючий диполь. За рахунок інтерференції хвиль виходить гостронаправлених випромінювання. Вона може обертатися і змінювати кут нахилу, посилаючи радіохвилі в різних напрямках. Одна і та ж антена поперемінно автоматично з частотою імпульсів підключається то до передавача, то до приймача.
За сигналами на екранах радіолокаторів диспетчери аеропортів контролюють рух літаків по повітряних трасах, а пілоти точно визначають висоту польоту і обриси місцевості, можуть орієнтуватися вночі і в складних метеоумовах.
Авіація
Застосування радіолокації
 «Стелс» -технологія зменшує ймовірність того, що літак буде запеленгована противником. Поверхня літака зібрана з декількох тисяч плоских трикутників, виконаних з матеріалу, добре поглинає радіохвилі. Промінь локатора, що падає на неї, розсіюється, тобто відбитий сигнал не повертається в точку, звідки він прийшов (до радіолокаційної станції супротивника).
Літак - невидимка
 Одним з важливих методів зниження аварійності є контроль швидкісного режиму руху автотранспорту на дорогах. Першими цивільними радарами для вимірювання швидкості руху транспорту американські поліцейські користувалися вже в кінці Другої світової війни. Зараз вони застосовуються у всіх розвинених країнах.

Радар для вимірювання швидкості руху транспорту
Застосування в космосі
В космічних дослідженнях радіолокатори застосовуються для управління польотом і стеження за супутниками, міжпланетними станціями, при стикуванні кораблів. Радіолокація планет дозволила уточнити їх параметри (наприклад відстань від Землі і швидкість обертання), стан атмосфери, здійснити картографування поверхні.


title: Презентація на тему «Інтерференція світла» (варіант 4)

text:
Підготувала Шніт
Інтерференція світла

Інтерференція
фізика
лінгвістика
біологія
генетика
зоологія
психологія
ботаніка
Інтерференція (фізика)  - зміна в характері звукових, теплових, світлових і електричних явищ, пояснюване коливальним рухом: у першому випадку частинок звучного тіла, в інших трьох - коливанням.
Інтерференція світла  - окремий випадок інтерференції для видимої області електромагнітного спектра;
Інтерференція полів напруг  - у фізиці кристалів (Мартенситне перетворення)
Докладніше про інтерференцію світла
Інтерференція світла  - перерозподіл інтенсивності світла в результаті накладення ( суперпозиції ) кількох когерентних світлових хвиль . Це явище супроводжується чергуються в просторі максимумами і мінімумами інтенсивності. Її розподіл називається інтерференційної картиною.
Історія відкриття
Вперше явище інтерференції було незалежно виявлено Робертом Бойлем (1627-1691 рр..) і Робертом Гуком (1635-1703 рр..).

Дослід Юнга  - експеримент, проведений Томасом Юнгом і став експериментальним доказом хвильової теорії світла . Результати експерименту були опубліковані в 1803 .
Інтерференція світла в тонких плівках
Інтерференція світла на мильній бульбашці.
Інтерференція в тонкій плівці. Альфа - кут падіння, бета - кут відбиття, жовтий промінь відстане від оранжевого, вони зводяться оком в один і інтерферують.
де k = 0,1,2 ... і           - оптична довжина шляху першого і другого променя, відповідно.
- Умова максимуму;
- Умова мінімуму
Кільця Ньютона
Кільця Ньютона  - кільцеподібні інтерференційні максимуми і мінімуми, що з'являються навколо точки дотику злегка зігнутої опуклою лінзи і плоскопараллельной пластини при проходженні світла крізь лінзу і пластину

Інтерференційна картина являє собою чергування світлих і темних смуг, крок яких дорівнює:
У багатьох науково технічних додатках поняття випадку нерівних частот узагальнюється на будь-які, в тому числі і не плоскі хвилі. Так як в більшості випадків, наприклад в задачах пов'язаних з інтерференцією і дифракцією світла, досліджується в основному просторове положення максимумів і мінімумів і їх відносна інтенсивність, постійні множники, які не залежать від просторових координат, часто не враховуються. З цієї причини часто вважають:
Ступінь розрізнюваності смуг на тлі середньої інтенсивності називається видність або контрастом інтерференційних смуг:
Інтерференційне співвідношення має вигляд:
Інтерференція окремих фотонів
Інтерференція світла відбувається не в результаті складання різних фотонів, а в результаті інтерференції фотона самого з собою . При цьому тимчасова когерентність не потрібно для формування статистичної інтерференційної картини - фотони можуть проходити один за одним з необмеженим періодом проходження.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Длинноволновое инфракрасное излучение»

text:
Длинноволновое инфракрасное излучение

 Инфракрасный свет является одним из видов электромагнитного излучения. В ряду излучений он располагается, с одной стороны, после видимого света; с другой стороны, с микроволнами. Длина волны инфракрасного спектра начинается с 0.76 мкн и продолжается до 1000 мкн. При этом волны до 2 мкн относят к коротким инфракрасным волнам, от 2 до 4 мкн – к средним, а свыше 4 мкн (по данным некоторых авторов свыше 5 мкн) к длинным ИК-волнам.
 Инфракрасные лучи невидимы человеческим глазом. Они возникают благодаря движению молекул и атомов около своего равновесного положения. Эти движения могут полностью прекратиться только при абсолютном нуле (-273˚С), и, соответственно, только тогда исчезнет невидимое инфракрасное излучение. Так как движение молекул происходит постоянно, то источником инфракрасного излучения является любое тело, в том числе и человек. Особенность лучей инфракрасного диапазона заключается в том, что любой предмет, в том числе и организм человека, не только поглощает или отражает излучение, он сам является его источником. Организм человека имеет максимум излучения в диапазоне 9.3-9.53 мкн.
Инфракрасное излучение – это действующий на человеческий организм фактор окружающей среды. Его действие обусловлено тепловым эффектом. Повышение температуры в результате поглощения тканями инфракрасных лучей вызывает реакции местного (гиперемия, увеличение проницаемости сосудов) и общего характера (интенсификация обмена, терморегуляция и т.д.). Невидимое человеческому глазу, инфракрасное излучение обладает очень сильной тепловой энергией, которая проникает в ткани на глубину до 3-7 сантиметров.
 При попадании инфракрасных лучей в человеческий организм на химическом уровне в первую очередь реагируют молекулы воды (как известно, человеческое тело на 70% состоит из воды). Эти активизированные молекулы реанимируют клетки и стимулируют кровообращение, что в конечном итоге не может не отразиться на обмене веществ, т.к. улучшается насыщение клеток организма кислородом. Происходит расщепление жиров и понижается уровень кислотности.
 Инфракрасное излучение нашло широкое применение в медицинской практике, косметологии. Это хороший помощник в поддержании здоровья и хорошего настроения, снятия усталости и сохранения работоспособности и бодрости духа.
 Лечение при помощи инфракрасного излучения занимает важное место в терапии и лечении во многих странах. Японская медицина, как, например, пишет доктор Ямаяки в своей книге «Инфракрасная терапия» достигла значительных результатов: в диапазоне температуры от 40 до 50˚С снижаются боли при ожогах, сокращается время лечения, остается меньше шрамов, понижается повышенное артериальное давление.
Другие результаты, достигаемые при помощи инфракрасной терапии:
    регуляция кровяного давления за счет регулярной стимуляции кровообращения;
    быстрое улучшение кратковременной памяти;
    устранение нарушений кровообращения в головном мозге;
    эффективное влияние на ткани при лечении, что влечет быстрое выздоровление;
    значительное улучшение состояния при резком и хроническом артрите, снижение боли;
    снижение синдрома менопауз, вызванных обморожениями, нервозностью и депрессией;
    дезодорирующее, очищающее, противоядное воздействие;
    стимуляция роста и развития;
    поддержание баланса в организме, улучшение обмен веществ;
    ДИКЛ способствует регулированию уровня насыщенности организма жидкостью;
    способствует освобождению организма от вредных веществ: разрушает вредные металлы, токсины и помогает выводить их из организма;
    прекращает распространение вредных микробов и грибков в организме;
    способствует выработке в организме гормона мелатонина;
    инфракрасные лучи согревают наше тело и помогают поддерживать его температуру.
 Мелатонин многие медики считают самым сенсационным гормоном. Его вырабатывает шишковидная железа, находящаяся в подкорке головного мозга, размер железы – с горошину. Опыты показали, что мелатонин уменьшает риск заболевания раком, замедляет процесс старения, повышает настроение. Наш организм самостоятельно способен вырабатывать это вещество под воздействием солнечного света. Замечено, что этот процесс наиболее активно происходит именно в утренние часы в лучах восходящего солнца.


title: Презентація на тему «Дія магнітного поля на провідник зі струмом»

text:
Дія магнітного поля на провідник зі струмом. Сила ампера.                                    ПІДГОТОВИЛА                                                                         Хасанова В.                                                                 11-А клас

Андре-Марі Ампер(1775 – 1836 )
Народився в м. Ліоні (Франція).
Відкрив закон взаємодії
електричних струмів, визна-
чив дію магнітного поля на
провідник з струмом.
Запропонував першу теорію
магнетизму.
Праці з теорії імовірнос- тей.
Дослідив застосування
варіаційного
числення в механіці.

Що показує закон Ампера ?
Між полюсами постійного магніту розміщено провідник зі струмом. Замкнемо ключ.
Коли по провіднику проходить струм
змінюємо
напрям струму
провідник виштовхується з                проміжку
між полюсами магніту
провідник втягується
 у проміжок між полюсами магніту
Змінимо напрям магнітних ліній поля
Провідник втягується у
проміжок між полюсами магніту
Провідник виштовхується з проміжку між полюсами магніту
Отже, на провідник зі струмом у магнітному полі діє сила.
Напрям сили, з якою магнітне поле діє на провідник зі струмом, залежить від напряму струму в провіднику та напряму магнітних ліній поля.
Сила, з якою магнітне поле діє на провідник зі струмом,
називається  силою Ампера.
FA=BI l sinα,
де

B – індукція магнітного поля (Тл);
I – сила струму  (А);
 l – довжина активної частини  провідника (м);
α – кут між В та I

Напрям сили Ампера можна визначити за правилом лівої руки.

Якщо ліву руку розташувати так, щоб лінії магнітного поля входили в долоню, а чотири витягнуті пальці вказували напрямок струму в провіднику, то відігнутий на 900 великий палець укаже напрямок сили Ампера.
провідник розташований перпендикулярно до магнітних ліній
провідник розташований паралельно магнітним лініям
У результаті дії сили Ампера рамка зі струмом може обертатися в магнітному полі.
Явище обертання рамки зі струмом у магнітному полі використовують у роботі електродвигунів.
Практичне використання дії сили Ампера:1) електровимірювальні прилади          магнітоелектричної системи:
 -  в цих приладах використовується взаємодія постійного магніту і котушки зі струмом (дротяної рамки, до якої прикріплені дві пружини, через які підводять струм до рамки);
-   прилади чутливі, добре захищені від впливу зовнішніх магнітних   полів, споживають мало енергії, але придатні для вимірювання лише в колах
    постійного струму.
2) електровимірювальні прилади електродинамічної системи:
- в цих приладах використовується обертання однієї рамки зі струмом у магнітному полі другої;

- дані прилади вимірюють в основному потужність у колах постійного ї змінного струмів.
3) електровимірювальні прилади електромагнітної системи:
в цих приладах використовується   втягування осердя в електромагніт;
прилади прості за конструкцією, придатні для постійного і змінного струмів, хоча менш точні.
4) двигун постійного струму:
- перетворює електричну енергію у механічну;
- струм до  рамки підводиться за допомогою ковзних контактів - щіток;
спеціальний пристрій
колектор періодично змінює напрям струму в рамці і забезпечує неперервне обертання рамки;
в потужних двигунах для створення магнітного поля використовується
електромагніт.
5) гучномовець:
- перетворює електричні коливання низької частоти у звукові хвилі;
- звукова котушка з мідного дроту з’єднана з пружною мембраною і конічним дифузором, розміщена у зазорі сильного кільцевого постійного магніту;
- під час проходження струму котушка коливається з частотою коливань сили струму;
- коливання котушки разом з дифузором створюють звукові хвилі.


title: Презентація на тему «Цікаві факти про звук»

text:
Цікаві факти про звук
Чому ми сприймаємо свій голос в записі інакше, ніж коли говоримо?
Свій голос в записі здається нам зовсім іншим, чим в той час, коли ми говоримо. Річ у тому, що у вухо — частину внутрішнього вуха, відповідального за звукове сприйняття, — звук може потрапляти двома шляхами. Зовнішня дорога — через слуховий канал, барабанну перетинку і середнє вухо, а внутрішній — безпосередньо через тканини голови, які підсилюють низькі частоти голосу.
Таким чином, у момент говоріння ми сприймаємо свій голос як комбінацію зовнішнього і внутрішнього звуку, а під час прослухування запису задіяний лише зовнішній канал. До речі, в окремих випадках із-за пороку внутрішнього вуха його чутливість настільки підвищена, що людина постійно чує звук свого дихання і навіть звук обертання очних яблук.
Які тварини є рекордсменами по гучності видаються звуків щодо розміру свого тіла ?
Водяні клопи Micronecta scholtzi , що мешкають у водоймах Європи , видають виключно гучні звуки до 99,2 дБ , що порівнянно з гуркотом поїзда. Ці клопи є рекордсменами в тваринному світі за співвідношенням гучності і розмірів тіла. Примітно ще й те , яким чином видаються ці звуки - це робить самець для залучення самки , проводячи своїм статевим органом по черевця . У звичайних природних умовах людина не може чути звуки цих клопів , тому що 99 % гучності втрачаються при переході з води в повітря.
Який винахід людини першим подолав звуковий бар'єр?
Характерне клацання після помаху батогом обумовлений тим, що його кінчик рухається з надзвуковою швидкістю. Аналогічний ефект відбувається, коли зі швидкістю більше швидкості звуку летить літак: від створеної ним ударної хвилі спостерігач може почути гучний звук, схожий на вибух. Однак саме батіг можна визнати першим винаходом людини, подолав звуковий бар'єр.
Які членистоногі можуть вбити рибу за допомогою звуку?
Стріляючі креветки мають спеціальні пристосування на клешнях, що дозволяють робити гучне клацання. Потужність звуку - 218 децибел - ставить їх в один ряд з ревучими китами. Креветки використовують цю здатність для полювання - звук такої сили дозволяє вбити невелику рибу, що знаходиться поруч.
Чому звична їжа в літаку має зовсім інший смак?
Багато пасажирів літаків смак звичної їжі сприймають зовсім по-іншому. Причиною цьому служить шум польоту. При високому рівні шуму їжа здається менш солоною і солодкою, але при цьому більш хрусткою.
Чи знаєте ви, що…?

Гучние хропіння здатне досягти такого ж рівня звуку , що і відбійний молоток.
Листя на вітрі видають шум , що дорівнює 30 децибелам . Гучна мова - до 70 децибел , музичний оркестр створює шум в 80 децибел , а ось реактивний двигун здатний видати звук , що дорівнює від 120 до 140 децибел.
Рев , який виходить від тигра , можна з легкістю почути з відстані в три кілометри
Якщо людина глуха , це ще не означає , що вона не чує. До того ж це не означає , що в людини не може бути « музичного слуху ». Наприклад , знаменитий композитор Бетховен був глухим. Він до рояля приставляв кінець тростини , а інший кінець затискав в зубах. Такий звук цілком здатний дійти до внутрішнього вуха , яке у композитора було абсолютно здоровим.

Коники видають звук за допомогою задніх ніг.

Якщо ви візьмете наручний годинник, які цокає , затисните його зубами і при цьому закриєте вуха, ви почуєте , наскільки сильніше і голосніше стане цокання годинника .

Ніагара ( водоспад ) виробляє такий шум , який можна порівняти з шумом фабричного цеху - 90 -100 децибел.

Граніт проводить через себе звук в десять разів краще , ніж це робить повітря .

У Книзі Рекордів Гіннеса зафіксований цікавий випадок: школярка 14 років , мешканка Шотландії , на змаганнях виявилася здатною перекричати злітаючий літак « Боїнг ».

Вплив інфразвуку на людину дуже цікавий. Відомий такий випадок. Якось в театрі для п’єси про часи Середньовіччя замовили знаменитому фізику Р. Вуду (1868-1955) величезну органну трубу, близько 40 метрів завдовжки. Труба видає тим нижчий звук, чим вона довша. Така довга труба повинна була видати вже нечутний людським вухом звук.
Звукова хвиля в 40-метровій трубі відповідає частоті близько 8 Гц. Конфуз вийшов, коли спробували на виставі скористатися цією трубою. Інфразвук такої частоти хоча і не був чутним, але близько підійшов до так званого альфа-ритму людського мозку (5 – 7 Гц). Коливання такої частоти викликали у людей паніку. Глядачі розбіглися, хто куди! Такі частоти взагалі небезпечні для людини.


title: Презентація на тему «Електричний струм у різних середовищах»

text:
Електричний струм у різних середовищах

В різних середовищах носіями електричного струму є заряджені частинки.
Електричний струм у металах
Носіями струму в металах є вільні електрони. Електрони, розміщені на зовнішній оболонці, слабко зв’язані з ядром атома. Їх називають зовнішніми або валентними електронами, оскільки вони визначають властивість даного елемента – здатність його атомів входити в хімічний зв’язок з певним числом інших атомів.
Якщо в провіднику немає електричного поля, то електрони рухаються хаотично, аналогічно тому, як рухаються молекули газів або рідин. У кожний момент часу швидкості різних електронів відрізняються по модулях і за напрямками. Якщо ж у провіднику створено електричне поле, то електрони, зберігаючи своє хаотичний рух, починають зміщуватися у бік позитивного полюса джерела. Разом з безладним рухом електронів виникає і упорядкований їх перенесення - дрейф.
Під час охолодження деяких металів і сплавів нижче певної критичної температури їх опір наближується до нуля. Це явище називають надпровідністю. Явище надпровідності відкрив у 1911 р. голландський фізик Г. Камерлінг – Оннес, вивчаючи електропровідність ртуті при низьких температурах .
 Електричний струм у  газах
Гази за нормальних умов погано проводять електричний струм,
тобто є ізоляторами.
Внаслідок зовнішніх дій (опромінювання ультрафіолетовим, рентгенівським, радіоактивним випромінюванням, нагрівання і т.д.) газ іонізується, тобто від атомів і молекул відриваються електрони. Внаслідок іонізації утворюються позитивні іони і електрони.
Поряд з іонізацією відбувається зворотній процес – рекомбінація, тобто об’єднання іона і електрона в нейтральну молекулу або атом.
Струм насичення – це такий струм, під час якого всі заряджені частинки досягають електродів. Щоб збільшити струм насичення, треба збільшити дію іонізатора. Починаючи з деякої напруги, розряд продовжується після припинення дії іонізатора. Такий розряд називається самостійним. Під впливом сильного електричного поля відбувається ударна іонізація електронів.
Існують такі типи самостійного розряду: тліючий, коронний, іскровий, дуговий.
Електричний струм у вакуумі
Вакуум – це стан розрідженого газу, молекули якого ударяються одна об одну рідше, ніж із стінками посудини, в якій вони знаходяться. Носіями електричного струму у вакуумі будуть електрони, які вилітають з поверхні електрода внаслідок термоелектронної емісії.
Термоелектронна емісія – явище випромінювання електронів металами під час їх нагрівання до високої температури.
Електрони вилітають з металу, якщо його енергія достатня, щоб виконати певну роботу – роботу виходу – проти сил, що перешкоджають його вильоту. Електрон зможе вилетіти, якщо його кінетична енергія буде більша за роботу виходу.
Явище термоелектричної емісії використовують у таких електронних приладах, як діоди, тріоди, титроди, пентоди, електронно – променеві трубки.
Процес проходження струму через газ називають газовим розрядом.
Газовий розряд, який відбувається під дією іонізатора, називається несамостійним.
При несамостійному газовому розряді закон Ома не справджується (не існує пропорційної залежності між силою струму і прикладеною напругою). Починаючи з деякої напруги, сила струму не змінюється, настає насичення.
Електричний струм у рідинах
  Електроліти – це речовини, електричний струм у яких завжди супроводжується їх хімічними змінами. Це розчини солей, кислот і лугів у воді.
   У таких розчинах постійно відбувається розпад молекул на іони. Цей процес називається електролітичною дисоціацією.
  Внаслідок дисоціації в розчині утворюються позитивні (катіони) іони металів і водню, та негативні (аніони) іони кислотних залишків і гідроксильної групи.
При підвищенні температури питомий опір електроліту зменшується, а питома провідність збільшується. Проходження електричного струму через електроліт супроводжується явищем електролізу – виділення на електродах речовин, що входять до складу електроліту.
Перший закон електролізу: маса m речовини, яка виділяється на електроді, пропорційна електричному заряду Q  що пройшов через електроліт:
Другий закон електролізу: електрохімічний еквівалент речовини пропорційний їх хімічному еквіваленту:
Електричний струм у напівпровідниках
Напівпровідники – це речовини, в яких електропровідність займає проміжне місце між провідниками і діелектриками. До напівпровідників належать кремній, селен, хімічні з’єднання елементів ІІІ групи з елементами V групи. Питомий опір напівпровідників знаходиться в межах від 104 до 10-5 Ом ·м.
В результаті відриву електронів від атома виникають вільні електрони. Вакантне місце (позитивно заряджений іон) для електрона утворює так звану дірку. Дірці відповідає надлишковий позитивний заряд порівняно з сусідніми неіонізованими атомами, тому рух дірки рівнозначний рухові позитивного заряду. Концентрація дірок і електронів однакова.
Власна провідність напівпровідників мала. Незначна кількість домішок у провідниках значно підвищує провідність їх. Домішки зумовлюють додаткову (домішкову) провідність. Домішкова провідність буває донорною і акцепторною. Домішки, які віддають електрони називаються донорами, а напівпровідники з електронною провідністю – електронними напівпровідниками (n – типу).
Якщо домішки мають валентність меншу, ніж основний напівпровідник, їх називають акцепторами, а напівпровідник – дірковим напівпровідником (р – типу).
При контакті двох напівпровідників n – типу і р – типу на їх межі внаслідок дифузії і рекомбінації електронів і дірок виникає тонкий шар, збіднений носіями струму, який має підвищений опір (р – n – перехід).
Презентацію підготували
учениці 11-Б класу
Шваєнко Руслана та Безсмертна Вікторія


Презентація на тему «Нікола Тесла» (варіант 2)


Презентація на тему «Альтернативні види енергії»


title: Презентація на тему «Реакції термоядерного синтезу»

text:
Реакції термоядерного синтезу
Термоядерні реакції та їх джерела
Нуклеосинтез
Термоядерна зброя
Термоядерна енергетика
Термоядерні реакції — це реакції злиття легких ядер, що протікають при високих температурах з виділенням великої кількості енергії.
Необхідні для протікання термоядерної реакції умови:
to = 107 – 108 o C
відстань між атомами = 10-14 м
Кінетична енергія, необхідна для подолання взаємного відштовхування, повинна збільшуватися в міру збільшення заряду ядра.
Для злиття ядер необхідно подолати відразливі сили. Це можливо лише у випадку, якщо самі ядра володіють дуже великою енергією, в першу чергу, кінетичної енергією руху, тобто тоді, коли їх швидкість досить велика.
Атом водню — найпростіший з усіх існуючих атомів. Він складається з одного протона, який є його ядром, навколо якого обертається єдиний електрон.
Дейтерій (2H) — «важкий ізотоп» водню. Ядро дейтерію складається з протона і нейтрона.
Існує третій ізотоп водню — тритій, в ядрі якого містяться один протон і два нейтрони.
Головна послідовність

Головна послідовність — це вузька смуга на діаграмі Герцшпрунга—Рассела, яка перетинає її по діагоналі. На ній розташовується понад 90% усіх відомих зір Чумацького Шляху, зокрема Сонце.

Джерелом енергії зір головної послідовності є термоядерні реакції.
Стадія перебування на головній послідовності — найтриваліший етап еволюції зорі.
Нуклеосинтез

Нуклеосинтез — процес утворення ядер атомів хімічних елементів під час еволюції Всесвіту.
В надрах зірок постійно протікають реакції синтезу. Енергія, що виділяється у цих реакціях, випромінюється в навколишній простір у вигляді електромагнітних хвиль, завдяки чому зорі світяться.

У зорях, подібних до Сонця цей процес відбувається через протон-протонний ланцюжок, а в гарячіших — через вуглецево-азотний цикл.
Протон-протонний ланцюжок (водневий цикл) — низка термоядерних реакцій, у яких водень перетворюється на гелій. Даний ланцюжок є основним джерелом енергії зір невеликої маси (до 1,2 M☉), що перебувають на головній послідовності.

Теорію про те, що Протон-протонний ланцюжок є основним джерелом енергії Сонця та інших зір, висунув Артур Едінгтон у 1920 роках.
Вуглецево-азотний цикл (також цикл Бете) — ланцюжок термоядерних реакцій, внаслідок яких водень перетворюється на гелій та виділяється енергія. Запропонований 1938 року Гансом Бете як джерело енергії звичайних зір із температурою в центральній частині близько 20 млн K.
12C + 1H → 13N + γ + 1,95 МеВ (1,3·107 років)
13N → 13C + e+ + νe + 1,37 МеВ (7 хвилин)
13C + 1H → 14N + γ + 7,54 МеВ (2,7·106 років)
14N + 1H → 15O + γ + 7,29 МеВ (3,2·108 років)
15O → 15N + e+ + νe + 2,76 МеВ (82 секунди)
15N + 1H → 12C + 4He + 4,96 МеВ (1,12·105 років)
Головну роль у виділенні енергії відіграє найвідоміша перша гілка.
Термоядерна Зброя
Термоядерна бомба (воднева бомба) — тип зброї масового ураження, руйнівна сила якої базується на використанні енергії реакцій ядерного синтезу легких елементів. Маючи ті самі фактори, що і ядерна зброя, термоядерна має більшу потужність вибуху.
У перших водневих бомбах як речовину для термоядерного синтезу використовували суміш важких ізотопів водню — дейтерію та тритію. У потужніших пристроях наступного покоління як термоядерне пальне застосовують Дейтерид літію-6 (6LiD чи 6Li2H).
Процес вибуху:
A. Боєголовка перед вибухом. Обидва компоненти водневої термоядерної бомби.
B. Вибухова речовина стискає плутонієву кулю першого ступеню й переводить її у надкритичний стан.
C. Під час розщеплення в першому ступені утворюється потужний імпульс рентгенівського випромінювання.
D. Плутонієвий стержень всередині другого ступеню переходить у надкритичний стан, ініціюючи ланцюгову реакцію, та виділяючи велику кількість тепла.
E. У стиснутому та розігрітому дейтериді літію-6 розпочинається реакція синтезу; нейтронний потік, що випромінюється, є ініціатором реакції розщеплення тамперу.
Наслідки Вибуху
Прямий вплив вибуху супербомби має троїстий характер. Найбільш очевидний з прямих впливів — це ударна хвиля величезної інтенсивності.
В залежності від складу і маси пального матеріалу, залученого у вогняну кулю, можуть утворюватися гігантські вогняні урагани.
Однак найнебезпечніший (хоча і вторинний) наслідок вибуху — це радіоактивне зараження навколишнього середовища.
Термоядерна енергетика – крок у майбутнє
Досі на Землі не вдалося здійснити керовану термоядерну реакцію. Єдина можливість – це перевести речовину в стан плазми, а потім збільшити температуру плазми настільки, щоб ядра почали взаємодіяти.
Однак на сьогоднішній день некерована термоядерна реакція — це вже не актуально. Необхідно освоїти керовану  реакцію, щоб перетворювати одержувану енергію в електричну. Це може раз і назавжди позбавити людство від енергетичних проблем.
Переваги Термоядерної Енергетики
Уникнення виділення радіоактивного випромінювання, оскільки енергетичним продуктом є «чиста» енергія світла.
За кількістю одержуваної енергії термоядерні процеси набагато обганяють традиційні атомні реакції.
Для отримання термоядерної енергії замість потоку нейтронів використовується висока температура, тому ризики катастрофи зникають.
Паливо для термоядерних реакцій нешкідливе.
Дякуємо За Увагу !!!


title: Презентація на тему «Шкала Кельвіна»

text:
Історія винекнення
Винахідником термометра часто називають Галілео Галілея
Перша схема термоскопа - Джузеппе Б'янчані
Перше зображення шкали належить Роберту Фладду
Термін «термометр» (французькою) першим застосувавДж.Лойрехон
Шкала Фаренгейта
За однією з версій, Фаренгейт спочатку прийняв за 0 ° F найменшу температуру на вулиці, яку зміг знайти (взимку 1708 - 1709 років), а за 100 ° F - температуру свого тіла.

Шкала Реомюр
Один градус Реомюр дорівнює 5 / 4 градуси Цельсія
Його рідина містила не більше 5 відсотків води
Шкала Кельвіна
Температура абсолютного нуля нижче температури танення льоду на 273.16 ° C.
Шкала Цельсія
Градус Цельсія (° C) - широко розповсюджена одиниця виміру температури, застосовується в СІ разом з кельвінів.


Презентація на тему «Звук» (варіант 1)


Презентація на тему «Ядерна зброя» (варіант 4)


Презентація на тему «Рівняння стану ідеального газу»


Презентація на тему «Блоки. Похила площина» (варіант 2)


Презентація на тему «Фотоефект» (варіант 1)


Презентація на тему «Вплив електромагнітного поля на живі організми» (варіант 2)


Презентація на тему «Електромагнітні хвилі в природі і техніці» (варіант 5)


Презентація на тему «Сила Лоренца» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Планети-гіганти» (варіант 3)

text:
 Планети-гіганти
Атмосфери планет-гігантів містять переважно молекулярний водень, а також метан СН4,багато гелію, а в атмосфері Юпітера і Сатурна виявлено ще й аміак NН3.
Оскільки планети-гіганти дуже віддалені від Сонця, їх температура  дуже низька: на Юпітері -145 °С, на Сатурні -180 °С, на Урані й Нептуні ще нижча.
Вивчення процесів, що відбуваються в атмосферах різних планет, допомагає земній метеорології і кліматології.
                  Особливості планет-гігантів
З чотирьох гігантських планет найкраще вивчено Юпітер - найбільшу планету цієї групи і найближчу з них до нас і Сонця.
У всіх планет-гігантів обертання навколо осі досить швидке, а густина мала. Внаслідок цього вони значно стиснуті.
Усі планети-гіганти оточені потужними, великих розмірів атмосферами.

Юпітер — п'ята й найбільша планета Сонячної системи.
Загальна характеристика

Сучасна назва Юпітера походить від імені давньоримського  верховного бога-громоверця.

Юпітер більш ніж удвічі масивніший за всі інші планети разом узяті.

У надрах Юпітера відбуваються процеси з досить потужною енергетикою.

Планета була відома людям з глибокої давнини, що знайшло своє відображення в міфології і релігійних віруваннях різних культур.

Юпітер має понад 67 супутників, найбільші з яких — Іо, Європа, Ганімед і Каллісто.

 Юпітер
Сатурн
Сатурн — шоста за віддаленістю від Сонця та друга за розмірами планета Сонячної системи.
Сатурн швидко обертається навколо своєї осі, складається переважно з рідкого водню і гелію, має товстий шар атмосфери.
 В атмосфері Сатурна міститься 94% водню і 6% гелію.
Сатурн має невелике ядро з силікатів і заліза, покрите льодом і глибоким шаром рідкого водню.
 Відомо про існування 62 природних супутників Сатурна, найбільший з яких — Титан.
Сатурн має помітну систему кілець, що складаються здебільшого з частинок криги, меншої кількості важких елементів і пилу.

          Уран
Уран — сьома від Сонця, третя за діаметром та четверга за масою планета Сонячної системи.
Відкрита у 1781 році  англійським астрономом Вільямом Гершелем.
Планета названа ім'ям античного божества Урана, уособлення неба та піднебесного простору.
 В Урана є система  кілець та магнітосфера, крім того, навколо нього обертаються 27 супутників.

Нептун
Нептун — восьма за віддаленістю від Сонця, четверта за розміром і третя за масою планета Сонячної системи.
Планета названа на честь Римского Бога морів.
Нептун було відкрито 23 вересня 1846 року, і він став першою планетою, яка була відкрита завдяки математичним розрахункам.
В атмосфері Нептуна бушують найсильніші вітри серед усіх планет Сонячної системи.
Нептун має 13 супутників.

Презентацію    підготували учениці 11-Б Воловик Юлія, Руда Юлія


title: Презентація на тему «Передача информации с помощью электромагнитных волн»

text:
Передача информации с помощью электромагнитных волн.

Презентация
На тему:
Передавать информацию с помощью электромагнитных волн можно, например, с помощью микрофона и телефона.
При этом связь может быть односторонней или двусторонней, проводной и радиосвязью.
Радиосвязь ведется на высоких частотах.
Низкие, или звуковые, частоты (20 Гц — 20 кГц), при радиосвязи использовать нельзя.
Радиосвязь — передача и прием информации с помощью радиоволн, распространяющихся в пространстве без проводов.

Если бы радиостанции работали в одном и том же диапазоне звуковых частот, то радиослушатель оказался бы в положении учителя, находящегося в классе, в котором все ученики одновременно говорят.
Если при телефонной связи каждый из двух говорящих не имеет свой независимый канал связи, то прослушивается одновременно несколько разговоров.
Для разделения каналов радиосвязи используются разные частоты электромагнитных волн.
Каждая радиостанция работает на своих, специально выделенных частотах.
Входная часть приемника обладает избирательными свойствами, благодаря которым он может слышать каждую станцию в отдельности.
С этой целью высокочастотные колебания электромагнитных волн преобразуются в строгом соответствии со звуковыми сигналами.
Подобный процесс называется модуляцией высокочастотного сигнала низкочастотным.

Таким образом, высокочастотный модулированный сигнал необходим для выбора необходимой радиостанции.
Вторая причина, по которой радиосвязь ведется на высоких частотах, связана с особенностями излучения и приема радиосигналов различных частот.
При звуковых частотах электромагнитных волн размеры передающей антенны возрастают настолько, что ее практически невозможно изготовить.
Для осуществления радиосвязи необходимо обеспечить излучение электромагнитных волн с антенны радиопередатчика.
Радиопередатчик преобразует звуковые волны в электромагнитные с помощью открытого колебательного контура.
Самый простой приемник — детекторный — состоит из следующих основных элементов и цепей: антенны, колебательного контура, полупроводникового диода (детектора), фильтра низких частот и телефона.
Модулированный сигнал принимает входная цепь радиоприемника, затем он детектируется полупроводниковым диодом (детектором).
После этого убирают ненужный высокочастотный сигнал, оставив только звуковой.
Эти функции выполняет фильтр низких частот, имеющий высокое сопротивление для высокочастотных сигналов и малое для низкочастотных.
Антенна принимает                      электромагнитные волны,                                         под действием которых в ней возникают высокочастотные колебания тока и напряжения.
Для выделения сигнала нужной радиостанции служит колебательный контур — фильтр LC-фильтр.
Если частота принимаемого сигнала совпадет с частотой самого контура, то сигнал выделяется.
Далее колебания высокой частоты поступают на детектор (диод, пропускающий переменный ток высокой частоты только в одном направлении).
После прохождения детектора сила тока в цепи меняется во времени со звуковой частотой, использованной при модуляции колебаний в передатчике.
Для преобразования электрических колебаний в звуковые, переменное напряжение звуковой частоты подается на телефон.
Презентацию подготовил:
Сергей Мащук


title: Презентація на тему «Радіомовлення і телебачення» (варіант 3)

text:
Радіомовлення і телебачення
.
План:
Вступна частина
Відкритий коливальний контур або антена
Радіозв’язок: історія виникнення і принцип дії
Телебачення: історія виникнення і принципи функціонування
Використання радіозв’язку і телебачення
Телебачення і радіомовлення настільки тісно ввійшло в наше життя, що це одержало відображення навіть в анекдотах: “А до винаходу електрики телевізори так і дивилися в повній темряві?!" Уже важко собі уявити, що телевізори чи радіоприймачі були не завжди або виглядали якось інакше, ніж сьогодні. Згадаємо, як з'явилися телевізори і радіоприймачі, як вони виглядали на зорі ери використання електромагнітних хвиль.

Відкритий коливальний контур або антена
Закритий коливальний контур практично не випромінює електромагнітні хвилі в навколишній простір. Якщо контур складається з котушки й двох пластин плоского конденсатора, то під чим більшим кутом розгорнуті ці пластини, тим більше вільно виходить електромагнітне поле в навколишній простір (мал. 1) .Граничним випадком розкритого коливального контуру є видалення пластин на протилежні кінці котушки. Така система називається відкритим коливальним контуром (мал. 2). У дійсності контур складається з котушки й довгого проведення - антени(мал. 3,4).
1
2
3
4
Енергія випромінюваних (за допомогою генератора незатухаючих коливань) електромагнітних коливань при однаковій амплітуді коливань сили струму в антені пропорційна четвертого ступеня частоти коливань. На частотах у десятки, сотні й навіть тисячу герц інтенсивність електромагнітних коливань мізерно мала. Тому для здійснення радіо - і телевізійного зв'язку використовуються електромагнітні хвилі із частотою від декількох сотень тисяч герц до сотень мегагерц.

Радіозв’язок
Досліди Герца зацікавили фізиків усього світу. У Росії одним із перших почав вивчати електромагнітні хвилі викладач офіцерських Мінних класів у Кронштадті Олександр Степанович Попов. Почавши з дослідів Герца, він знайшов більш надійний спосіб реєстрації електромагнітних хвиль. Учений запропонував спеціальний прилад –когерер, який приймав електромагнітні хвилі.
Можливість практичного застосування електромагнітних хвиль для встановлення зв'язку без проводів продемонстрував 7 травня 1895 р. російський фізик А. Попов. Цей день уважається вдень народження радіо.
Принцип радіозв’язку: змінний струм високої частоти, утворений у передаючій антені, викликає в навколишньому просторі змінне електричне поле, яке поширюється у вигляді електромагнітних хвиль. Досягнувши приймальної антени, електромагнітна хвиля викликає в ній змінний струм такої ж частоти, на якій працює передавач.
При радіотелефонному зв’язку звукові коливання перетворюються за допомогою мікрофону в електричні коливання тієї ж форми, але низької частоти. Для їх передачі на великі відстані необхідно провести модуляцію. Модуляція – зміна одного або кількох параметрів високочастотного коливання за законом низькочастотного коливання. Модуляцію коливань можна здійснювати, змінюючи їх амплітуду, частоту або фазу.
На приймальній станції з модульованих коливань виділяють сигнали звукової частоти. Для цього використовують детектор. Детектування – процес виділення низькочастотних коливань із прийнятих модульованих коливань високої частоти.

У системах радіального чи радіально-зонового УКХ-зв'язку, максимальна дальність дії залежить від потужності передавача, чутливості приймача і рівня шуму й обмежується необхідністю прямої видимості між антенами станцій. Передавачі таких (та їм подібних) систем для забезпечення максимальної дальності зв'язку мають досить велику потужність. Кількість передавачів, що працюють у відведеній смузі частот, обмежено, тому що рознос частот між сусідніми каналами повинний складати не менш 12,5 КГц (для передачі повідомлень одного абонента потрібно один частотний канал).
У 70-і роки був запропонований новий принцип організації зв'язку, що дозволив збільшити число абонентів і підвищити якість зв'язку. Було запропоновано розбивати територію, що обслуговується, на невеликі ділянки, які були названі стільниками, чи комірками.

Телебачення
У 1923 році була здійснена перша практична передача зображення по проводах, і зробили це Берд в Англії та Дженкінс у Сполучених Штатах. Цей день вважають початком ери телебачення.
Принципи функціонування: модульований високочастотний сигнал збуджує коливання в антенах приймальних пристроїв, і від антен поступають на вхід телевізора, де сигнал демодулюється, в ньому виділяються кадри й рядки, і відображається на екранах телевізорів.
Еволюція телебачення:

Використання радіозв’язку і телебачення
Разом з радіомовленням телебачення є одним з наймасовіших засобів інформації, освіти, політичного і культурного виховання людства; також одним з основних засобів зв'язку, широко використовуваним у наукових дослідженнях при обсервації об'єктів з віддалі, в техніці, промисловості, транспорті, будівництві, сільському господарстві, метеорології, космічних і нуклеарних дослідженнях, у військовій справі тощо.
За допомогою радіохвиль здійснюється передача на відстань не тільки звукових сигналів, але й зображення предметів. Більшу роль у сучасному морському флоті, авіації й космонавтиці грає радіолокація. В основі радіолокації лежить властивість відбиття хвиль від провідних тіл (від поверхні діелектрика електромагнітні хвилі відбиваються слабко, а від поверхні металів майже повністю).
Дякую ЗА УВАГУ!!!


title: Презентація на тему «Електромагнітні хвилі в природі і техніці» (варіант 4)

text:
Презентація Розумного Богдана 11-А
Шкала електромагнітних хвиль. Електромагнітні хвилі в природі й техніці.
Електромагнітна хвиля – це процес поширення в просторі електричних і магнітних полів, що періодично змінюються.

Електромагнітні хвилі
(Періодична зміна електричної та магнітної компоненти в електромагній хвилі)
Електромагнітні хвилі можуть поширюватися у вакуумі, переносячи енергію.

    Для утворення інтенсивних електромагнітних хвиль необхідно створити електромагнітні коливання достатньо високої частоти. Зміни електромагнітного поля відбуваються при зміні сили струму в провіднику, а сила струму в провіднику змінюється при зміні швидкості руху електричних зарядів в ньому, тобто при русі зарядів з прискоренням. Отже, електромагнітні хвилі повинні виникати при прискореному русі електромагнітних зарядів.

а) Електромагнітні хвилі були вперше експериментально отримані Рудольфом Герцем в 1887г. В його дослідах прискорений рух електричних зарядів збуджувався в двох металевих стрижнях з кулями на кінцях (вібратор Герца). Коливання електричних зарядів у вібраторі створюють електромагнітну хвилю. Тільки коливання у вібраторі створює не одна заряджена частинка, а величезне число електронів, які рухаються злагоджено.

б) В дослідах Герца довжина хвилі складала декілька десятків сантиметрів. Обчисливши власну частоту електромагнітних коливань вібратора, Герц зміг визначити швидкість електромагнітної хвилі за формулою. Вона виявилася приблизно рівна швидкості світла: с - 300000 км/с.
	В Росії одним з перших почав вивчати електромагнітні хвилі викладач офіцерських курсів в Кронштадті Олександр Степанович Попов.
	Попов Олександр Степанович (1859-1905), російський фізик і електротехнік, винахідник електричного зв'язку без дротів (радіозв'язку). В1895 році продемонстрував винайдений ним перший в світі радіоприймач. Весною 1897 року досяг дальності радіозв'язку 600м, влітку 1897 - 5 кілометрів, в 1901 - близько 150 кілометрів.
Приймач Попова складався з:
1 - антени,
2 – когерера(резистора),
3 - електромагнітного реле,
4 - електричного дзвінка,
5 - джерела постійного струму.
	Електромагнітні хвилі викликали вимушені коливання струму і напруги в антені. Змінна напруга з антени подавалася на два електроди, які були розташовані в скляній трубці, заповненій металевою тирсою. Ця трубка і є когерер. Послідовно з когерером включалися реле і джерело постійного струму.

Низькочастотне випромінювання.
	Виникає під час роботи електричних генераторів, поблизу ліній електропередач і поширюється лише на кілька метрів, тому практичного застосування воно не має.

Довгі (30000 – 3000м)

Середні (3000 – 200м)
Короткі (200 – 10м)

Ультракороткі (λ< 10м)
   Здатні огинати поверхню земної кулі.(радіопередавачі мають дуже велику потужність, антени – величезні розміри.)

     Здійснюють радіозв'язок на далекі відстані, відбиваються від іонізованого шару атмосфери (залежить від пори року та часу доби)

      Поширюються в земних умовах в межах “прямої видимості” практично не заломлюючись, вільно проходять через іоносферу – космічний зв’язок.

Радіохвилі:
Інфрачервоне випромінювання.
Тит Лукрецій Кар у І столітті  нашої ери висловлював припущення, що у Сонця “є багато жарких, сильних та невидимих променів.”
“ІНФРА” латиною – “нижче”
λ від 0,00000076 до 0,0001м
Випромінюється усіма тілами, температура яких вища від абсолютного нуля
50% енергії Сонця, що доходить до нас – інфрачервоне випромінювання
Очі людини не чутливі до ІЧ випромінювання
Шкіра пропускає ІЧ на 5 – 6мм
ІЧ - випромінювання
    Гадюка вловлює ІЧ – випромінювання теплокровних тварин своїм локатором і безпомилково знаходить свої жертви в повній темряві (прилад нічного бачення)
ІЧ – випромінювання.
У ракетах, що самі наводяться на ціль, реєструються ІЧ – промені, які виходять від працюючих двигунів танків, літаків. Радіус дії таких літаків до 200 км.
Видиме світло
Ви́диме сві́тло — область спектру електромагнітних хвиль, що сприймається людським оком.
λ від 0,0000004м до 0,00000076м.
V= 300000км/с у вакуумі.
Понад 90% усієї інформації про світ і все, що нас оточує, ми отримуємо завдяки видимому світлу
Спектр видимого випромінювання

Біологія: клітини сітківки ока –поділяються на три типи, кожний із яких сприймає тільки свій колір: червоний, зелений чи синій. При складанні кольорів різної інтенсивності в зорових центрах кори головного мозку формується повно колірний образ.

Ультрафіолетове випромінювання скорочено УФ-випромінювання або ультрафіолет—невидиме оком людини електромагнітне випромінювання, що займає спектральну область між видимим і рентгенівським випромінюваннями в межах довжин хвиль 400-10 нм.
Ультрафіолетове випромінювання
Можна виявити за допомогою люмінесценції
  ( люмен – світло)
Люмінесценція – холодне свічення під дією УФ – променів.
λ від 0,0000004м до0,00000001м
УФ - промені
За люмінесценцією можна побачити захворювання судин (тепловізор)
Не проникає через звичайне скло
Лампи денного світла мають ККД на 36% більший за звичайні
УФ - промені
УФ – промені, що проникають через кварцове скло, застосовують в медицині.
Вбивають мікроорганізми: використовують для стерилізації операційних та “кварцування” лікарняних палат
УФ - промені
Малі дози благотворно впливають на організм людини, стимулюють утворення вітамінуD, поліпшують імунобіологічні властивості організму.
Великі дози можуть викликати пошкодження очей, опіки і навіть викликати утворення злоякісних пухлин.
Рентге́нівське випромі́нювання, пулюївське випромінювання або Х-промені  (рос. рентгеновское излучение, англ. X-ray emission, roentgen radiation, нім. Röntgenstrahlung f) — короткохвильове електромагнітне випромінювання з довжиною хвилі від 10 нм до 0.01 нм. В електромагнітному спектрі діапазон частот рентгенівського випромінювання лежить між ультрафіолетом та гамма-променями[1].
Рентгенівське випромінювання виникає від різкого гальмування руху швидких електронів у речовині, при енергетичних переходах внутрішніх електронів атома. Воно використовується у науці, техніці, медицині. Рентгенівське випромінювання змінює деякі характеристики гірських порід, наприклад, підвищує їх електропровідність. Короткочасне опромінення кристалів кам'яної солі знижує їхнє внутрішнє тертя.
Назва рентгенівське випромінювання походить від прізвища німецького фізика Вільгельма Конрада Рентґена. Інша назва — пулюївське випромінювання походить від імені українського фізика Івана Пулюя.
Першовідкривачем випромінювання є Іван Пулюй. Його працями скористався пізніше і Вільгельм Рентген, котрому було особисто Пулюєм презентовані свої праці. Рентген назвав ці промені невідомої природи X-променями. Ця назва збереглася донині в англомовній та франкомовній науковій літературі, ввійшовши в мови багатьох народів світу.
Рентгенівське випромінювання використовуються для флюорографії, рентгенофлюоресцентного аналізу і в кристалографії для визначення атомної структури кристалів. Методи дослідження речовини за допомогою рентгенівських променів об'єднює термін рентгенівська спектроскопія.
Рентгенівське випрмінювання
Х – промені.
Га́мма-випромі́нювання або гамма-промені — електромагнітне випромінювання найвищої енергії з довжиною хвилі меншою за 10−10 метра. Утворюється в реакціях за участю атомних ядер і елементарних частинок в процесах розпаду, синтезу, анігіляції, при гальмуванні заряджених частинок великої енергії.
Позначаються грецькою літерою γ.
Гамма-промені спричиняють іонізацію атомів речовини, мають велику проникність.
Гамма випромінювання
	Джерелом гамма-променів є гальмівне випромінювання високоенергетичних заряджених частинок. Заряджені частинки, рухаючись з прискоренням випромінюють електромагнітні хвилі. Спектр випромінювання залежить від енергії частинки. Для того, щоб частинка випромінювала гамма-кванти, її енергія повинна бути дуже високою, лежати в області принаймні десятків МеВ. Такі частинки можна отримати в прискорювачах, зокрема синхротронах.
	Незважаючи на небезпеку гамма-променів для живих організмів, вони застосовуються в медицині. Здатність високочастотних фотонів убивати живі клітини можна використати для стерилізації медичних інструментів і для знищення ракових клітин. Для діагностики використовуються мічені атоми, які теж при розпаді випромінюють гамма-промені.
Викорсистання
(Гамма-ніж)

Кінець.


Презентація на тему «Лінзи» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Українські космонавти» (варіант 1)

text:
“ українські  космонавти ”
Підготувала:
учениця 10-го класу Чорнобаєва Олена
Каденю́к Леоні́д Костянти́нович
28 січня 1951, Клішківці — Герой України, перший космонавт незалежної України, народний депутат України 4-го скликання.
В період з 19 листопада по 5 грудня 1997 року здійснив космічний політ на американському БТКК «Коламбія» місії STS-87.
Валенти́н Васи́льович Бондаре́нко
16 лютого 1937, (Харків) — 23 березня 1961 (Москва) — радянський льотчик-винищувач, член першого загону космонавтів СРСР.
28 квітня 1960 року був зарахований до першого загону радянських космонавтів. Проходив підготовку до космічного польоту на кораблі «Восход».Загинув під час випробування.
Володи́мир Володи́мирович Васю́тін
8 березня 1952, Харків — 19 липня 2002) — радянський космонавт українського походження.
17 вересня 1985 року Васютін здійснив свій перший політ у космос як командир корабля «Союз Т-14» до станції «Салют-7»
Віта́лій Миха́йлович Жо́лобов
Народився 18 червня 1937 року в селі Стара Збур'ївка Голопристанського району Херсонської області . Бортінженер.
З 6 липня по 24 серпня 1976 року разом з Борисом Волиновим здійснив політ у космос як бортінженер корабля «Союз-21» та орбітальної станції «Салют-5».
Волинов Борис Валентинович
Народився 18 грудня 1934 року в місті Іркутськ, РРФСР. Космонавт  ВПС. Інструктор-космонавт.
З 15 по 18 січня 1969 року командиром КК «Союз-5». Стартував разом з Єлісеєвим і Хруновим, які після першого в світі стикування двох пілотованих кораблів перейшли через відкритий космос в КК «Союз-4» (командир - Шаталов). Посадку здійснював самотужки.
Гео́ргій Степа́нович Шо́нін
 Народився
3 серпня 1935, Ровеньки Луганської області — помер-6 квітня 1997 — радянський космонавт. Герой Радянського Союзу Генерал-лейтенант авіації.
11 жовтня — 16 жовтня 1969 брав участь в космічному польоті як командир корабля «Союз-6».
Попович Павло Романович
 Народився 5 жовтня 1930, Узин, Київщина —помер- 29 вересня 2009, Гурзуф, Крим — льотчик-космонавт генерал-майор авіації , кандидат технічних наук. Двічі Герой Радянського Союзу .
12 серпня — 15 серпня 1962 здійснив на кораблі-супутнику «Восток-4» перший у світі груповий політ двох пілотованих кораблів, спільно з А. Г. Ніколаєвим, який пілотував космічний корабель «Восток-3».


title: Презентація на тему «Вплив електричного поля на живі організми» (варіант 1)

text:
Презентаціяз фізикина тему: “ Вплив електричного поля на живі організми ” учениці 7(11)-Б класу Одеського НВК №13Бургелі Наталії
Людина поставила собі на службу силу електрики. Але крім благ, які створює електрика, вона є джерелом високої небезпеки, а інтенсивність її використання підвищує загрозу цієї небезпеки. Слід відзначити, що при розробці техніки людина створює її якомога менш небезпечною, створює відповідні засоби захисту від небезпеки, вибирає способи дії з урахуванням небезпеки. Але незважаючи на ці запобіжні заходи, з розвитком електротехніки та зростання використання електротехніки небезпека зростає швидше, ніж людська протидія. У чому ж полягає небезпека електрики?
Електричні прилади, установки, обладнання, з якими людина має справу, становлять для неї велику небезпеку, яка посилюється тим, що органи чуття людини не можуть на відстані виявити наявність електричної напруги, як, наприклад, теплову, світлову чи механічну енергію. Тому захисна реакція організму виявляється тільки після безпосереднього потрапляння під дію електричного струму. Другою особливістю дії електричного на організм людини є те, що струм, проходячи через людину, діє не тільки в місцях контактів і на шляху протікання через організм, а й викликає рефлекторні порушення нормальної діяльності окремих органів (серцево-судинної системи, системи дихання). Третя особливість – це можливість одержання електротравм без безпосереднього контакту із струмопровідними частинами – при переміщенні по землі поблизу ушкодженої електроустановки (у випадку замикання на землю), ураження через електричну дугу.
Електричний струм, проходячи через тіло людини, зумовлює перетворення поглинутої організмом електричної енергії в інші види і спричиняє термічну, електролітичну, механічну і біологічну дію.
Найбільш складною є біологічна дія, яка притаманна тільки живим організмам. Термічний і електролітичний вплив властиві будь-яким провідникам.
Термічний вплив електричного струму характеризується нагріванням тканин аж до опіків.

Статистика свідчить, що більше половини всіх електротравм становлять опіки. Вони важко піддаються лікуванню, тому що глибоко проникають у тканини організму. В електроустановках напругою до 1 кВ найчастіше спостерігаються опіки контактного виду при дотиканні тіла до струмопровідних частин. Опіки можливі при проходженні через тіло людини струму більше 1А. Тільки при великому струмі тканини, які уражаються, нагріваються до температури 60-700С і вище, при якій згортається білок і з'являються опіки.
Майже у всіх випадках включення людини в електричний ланцюг на її тілі і в місцях дотикання спостерігаються “електричні знаки” сіро-жовтого кольору круглої або овальної форми.
При опіках від впливу електричної дуги можлива металізація шкіри частками металу дугової плазми. Уражена ділянка шкіри стає твердою, набуває кольору солей металу, які потрапили в шкіру.
Електролітична дія струму виявляється у розкладанні органічної рідини, в тому числі крові, яка є електролітом, та в порушенні її фізико-хімічного складу.
Біологічна дія струму виявляється через подразнення і збудження живих тканин організму, а також
порушення внутрішніх біологічних процесів.
Механічна дія струму призводить до розриву
тканин організму внаслідок
електродинамічного ефекту,
а також миттєвого вибухоподібного
утворення пари з тканинної рідини і крові.

Внаслідок дії електричного струму або електричної дуги виникає електротравма. Електротравми умовно поділяють на загальні і місцеві. До місцевих травм належать опіки, електричні знаки, електрометалізація шкіри, механічні пошкодження, а також електрофтальмія (запалення очей внаслідок впливу ультрафіолетових променів електричної дуги).
Загальні електротравми називають також електричними ударами. Вони є найбільш небезпечним видом електротравм. При електричних ударах виникає збудження живих тканин, судомне скорочення м’язів, параліч м’язів опорно- рухового апарату, м’язів грудної клітки (дихальних), м’язів шлуночків серця.

Розрізняють три ступені впливу струму при проходженні через організм людини (змінний струм):
- відчутний струм – початок болісних відчуттів (до 0-1,5 мА);
- невідпускний струм – судоми і біль, важке дихання (10-15 мА);
- фібриляційний струм – фібриляція серця при тривалості діє струму 2-3с, параліч дихання (90-100 мА).
Змінний струм небезпечні ший за постійний. При струмі 20-25 мА пальці судомно стискають узятий в руку предмет, який опинився під напругою, в м'язи передпліччя паралізуються і людина не може звільнитися від дії струму. У багатьох паралізуються голосові зв'язки: вони не можуть покликати на допомогу.


Презентація на тему «Захист від випромінювання оптичного діапазону»


title: Презентація на тему «Типы ядерных реакторов»

text:
 ТИПЫ ЯДЕРНЫХ РЕАКТОРОВ
Ерёменко В.442 гр.

Ядерный (атомный) реактор – устройство, в активной зоне которого осуществляется контролируемая самоподдерживающая цепная реакция деления ядер (ЯЦР) некоторых тяжёлых элементов под действие нейтронов
Устройство ядерного реактора
Первый ядерный реактор Э. Ферми

Ядерный реактор ф-I
И. В. Курчатов

КЛАССИФИКАЦИЯ ЯДЕРНЫХ РЕАКТОРОВ
По характеру использования:
Экспериментальные реакторы
Исследовательские реакторы
Изотопные (оружейные, промышленные) реакторы
Энергетические реакторы

Схема работы атомной электростанции на двухконтурном водо-водяном энергетическом реакторе (ВВЭР)

Спасибо за внимание!


Презентація на тему «Плутон» (варіант 1)


title: Презентація на тему «История развития физики»

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


Презентація на тему «Дифракція світла» (варіант 1)


Презентація на тему «Поляризація світла. Дисперсія. Спектроскоп»


title: Презентація на тему «Застосування спеціальної теорії відносності»

text:
Застосування спеціальної теорії відносності
Виконала
Учениця 10-А класу
Кузнєцова Анастасія
Що таке спеціальна теорія відносності?
Спеціальна теорія відносності (СТВ) — фізична теорія, опублікована Альбертом Ейнштейном 1905 року. Теорія стверджує, що всі фізичні закони мають однакове формулювання у всіх інерціальних ситемах відліку. Вона фактично замінює класичну механіку Ньютона, яка на той час була несумісною з рівняннями Максвелла з класичної електродинаміки.

Передумови виникнення теорії
Принцип відносності був вперше сформульований Галілеєм.  Галілей сформулював певний набір перетворень, які дозволяли переходити між системами відліку, та отримали назву перетворень Галілея. Галілей також сформулював п'ять законів руху.
Передумови виникнення теорії
Після Галілея був Ньютон, що зменшив цей перелік до трьох законів.  Все це добре працювало для матеріальних тіл, але залишалась проблема — світло. Ньютон вірив, що світло є «корпускулярним», тобто складається з частинок, але пізніше фізики зрозуміли, що адекватнішим поясненням природи світла є модель поперечних хвиль. Аналогічно тому, як механічні хвилі розповсюджуються в певному середовищі, так і хвилі світла мали би мати його для свого розповсюдження. Це гіпотетичне середовище отримало назву «світлового ефіру». Ідея ефіру була в якомусь розумінні відродженням ідеї абсолютної системи відліку — стаціонарної відносно ефіру.

Передумови виникнення теорії
На початку 19 століття світло, електрику та магнетизм стали розуміти як різні аспекти електромагнітного ефірного поля. Рівняння Максвелла доводили, що прискорений рух заряджених об'єктів створює електромагнітне випромінювання, швидкість розповсюдження якого завжди є швидкістю світла. Ці рівняння базувалися на ідеї існування ефіру, в якому швидкість розповсюдження такого випромінювання не змінюється зі зміною швидкості джерела. Зрозуміло, що фізики намагались виміряти швидкість Землі відносно ефіру. Найвідоміша з таких спроб — експеримент Майкельсона-Морлі. Результати цих експериментів зійшлись в одному: швидкість світла не змінюється зі зміною швидкості спостерігача, тобто має бути інваріантною для всіх спостерігачів.
Передумови виникнення теорії
Ще до появи СТВ, Гендрік Лоренц та інші вже помітили, що прояви електромагнітного поля можуть бути різними в залежності від стану спостерігача. Наприклад, один може не спостерігати магнітного поля в тому ж місці де інший, що рухається відносно першого, може.
Врешті-решт, коли Лоренц запропонував свої правила перетворень, як альтернативу Галілеєвим, завданням Ейнштейна було вивести їх з фундаментальніших закономірностей без урахування існування ефіру. Ейнштейну хотілось знати, що є інваріантним відносно кожного спостерігача. В спеціальній теорії відносності формули перетворень Лоренца виводяться просто з основ геометрії та теореми Піфагора. Оригінальна теорія була опублікована в праці «До електродинаміки тіл, що рухаються» (1905). Термін «відносність» був запропонованийМаксом Планком для визначення процесів зміни фізичних законів для спостерігачів, що рухаються один відносно одного.

Постулати спеціальної теорії відносності
Перший постулат
Всяка фізична теорія має бути незмінною математично для будь-якого інерціального спостерігача.
Жодна з властивостей Всесвіту не може змінитись, якщо спостерігач змінить стан руху. Закони фізики залишаються однаковими для усіх інерціальних систем відліку.

Другий постулат
Швидкість світла у вакуумі є однаковою для всіх інерціальних спостерігачів в усіх напрямах і не залежить від швидкості джерела випромінювання. Разом з першим постулатом, цей другий постулат еквівалентний тому твердженню, що світло не потребує жодного середовища (такого як ефір) для розповсюдження.
Математичне формулювання постулатів СТВ
Математичний апарат СТВ оперує з трьома просторовими вимірами Всесвіту та часом як з єдиною чотиривимірною сутністю — простором-часом, або простором Мінковського M. Окремі точки простору-часу символізують події, а фізичним об'єктам відповідають світові лінії, якщо ці об'єкти — точкові частинки, або світовими листами (площинами), якщо ці об'єкти є більшими за точку. Світова лінія або лист описує рух об'єкта (зміну його позиції в просторі-часі), але такий об'єкт може мати й інші фізичні характеристики, такі як енергія, імпульс, маса, заряд та інші.
Дякую за увагу!