title: Презентація на тему «Природний газ» (варіант 5)

text:
Презентація на тему:  Природний газ
Приро́дний газ —  суміш газів, що утворилася в надрах землі при анаеробному розкладанні органічних речовин. Як правило, це суміш газоподібних вуглеводнів що утворюється в земній корі.
Природний газ є корисною копалиною. Часто є побічним газом при видобутку нафти. Природний газ у пластових умовах (умовах залягання в земних надрах) знаходиться в газоподібному стані у вигляді окремих скупчень (газові поклади) або у вигляді газової шапки нафтогазових родовищ — це вільний газ, або в розчиненому стані в нафті або воді (у пластових умовах), а в стандартних умовах (0,101325 МПа і 20 °C) — тільки в газоподібному стані. Також природний газ може знаходитися у вигляді газогідратів.
Хімічний склад
Основну частину природного газу складає метан (CH4) — до 98%. До складу природного газу можуть також входити більш важкі вуглеводні:
етан (C2H6),
пропан (C3H8),
Бутан (сполука) (C4H10)
— гомологи метану, а також інші невуглеводні речовини:
водень (H2),
сірководень (H2S),
диоксид вуглецю (CO2),
азот (N2),
гелій (Не2).
Властивості природного газу
Природний газ не має кольору і запаху. Щоб можна було визначити витік по запаху, до нього перед подачею споживачам додають одорант — речовину з різким специфічним запахом. Як одорант може використовуватись етилмеркаптан — C2H5SH або суміш природних меркаптанів — СПМ (C2H3P). У магістральних газопроводах транспортується неодоризований газ, оскільки одорант належить до агресивних речовин, що спричиняють корозію стінок труб.
Фізико-хімічні властивості, параметри яких характеризують газ (газоконденсат) за умов пластових тисків і температури:
  - густина,
 -  в'язкість,
  -вологовміст,
  -розчинність,
  -зворотна конденсація,
  -критична температура і тиск,
  -об'ємний коефіцієнт,
  -коефіцієнт стисливості та ін.
Фізичні властивості
Орієнтовні фізичні характеристики:
Густина: ρ = 0,7 кг/м³ (сухий газоподібний) або 400 кг/м³ рідкий

Температура займання: t = 650 °C

Теплота згоряння: 16 — 34 МДж/м³ (для газоподібного)

Октанове число при використанні на двигунах згоряння: 120 — 130
Видобуток природного газу
Природний газ знаходиться в землі на глибині від 1000 метрів до декількох кілометрів. У надрах газ знаходиться в мікроскопічних порожнечах, названих порами. Пори з'єднані між собою мікроскопічними каналами — тріщинами, по цих каналах газ надходить з пір з високим тиском у пори з нижчим тиском доти, поки не виявиться в шпарі. Газ добувають з надр землі за допомогою свердловин. Шпари намагаються розмістити рівномірно по всій території родовища. Це робиться для рівномірного падіння пластового тиску в покладі. Інакше можливі переструми газу між областями родовища, а так само передчасне обводнювання покладу .
Видобуток природного газу
Транспортування природного газу
В даний час основним видом транспорту є трубопровідний. Газ під тиском, як правило, до 75 атмосфер (кгс/см²) рухається по трубах діаметром до 1420 мм. В міру просування газу по трубопроводу він втрачає енергію, переборюючи сили тертя як між газом і стінкою труби, так і між шарами газу. Газопроводи великого діаметру, призначені для транспортування газу на великі відстані, називаються магістральними.Загальна довжина магістральних газопроводів в Україні становить 35,6 тис.км.Крім трубопровідного транспорту використовують спеціальні танкери — газовози. Це спеціальні кораблі, на яких газ перевозиться в стиснутому або скрапленому стані при визначених термобаричних умовах.
Переробка природного газу
З кожним роком все більше поширюється хімічна переробка природного газу, і з цінного енергетичного засобу газ стає не менш важливим хімічною сировиною. Він служить для отримання ацетилену, метилового спирту, сажі, хлорованих вуглеводнів і різних розчинників.
Переваги природного і нафтового газу:
 -Дешевий вид палива
  -Володіє високою теплотворною     здатністю (теплота згоряння 1м3 газу 54400 кДж)
- Легко транспортується по газопроводах

- Екологічно чистий вид палива\
               Застосування
1.Паливо в котельнях, печах, ТЕС, в побуті;
2.Сировина в хім. Промисловості;
Близько 90% природних газів використовують як паливо і лише 10% як хімічної сировини. З метану отримують водень, сажу, ацетилен. Якщо в газі не менше 3% етану, то його використовують для отримання етилену для органічного синтезу.
Отруйні властивості природного газу

Здатність природного газу створювати отруйну дію на організм людини. В атмосферному повітрі населених пунктів, у повітрі робочої зони і у воді водоймищ санітарно-побутового водокористування встановлюються гранично допустимі концентрації шкідливих речовин, які затверджуються Міністерством охорони здоров’я України.
Із газових компонентів природних і нафтових газів особливо токсичним є сірководень, його запах відчувається при вмісті в повітрі 0,0014–0,0023 мг/л. Сірководень – отрута, що викликає параліч органів дихання й серця. Концентрація сірководню 0,06 мг/л викликає головний біль. При концентраціях 1 мг/л і вище настають гостре отруєння і смерть.
Гранично допустима концентрація сірководню в робочій зоні виробничих приміщень – 0,01 мг/л, а в присутності вуглеводнів С1-С5 – 0,003 мг/л.
Гранично допустимі концентрації (ГДК) шкідливих речовин, мг/м3:

Бутилен С4Н8
В атмосферному повітрі - 3;
У воді водоймищ - 0,2

n-бутан n-С4Н10
В атмосферному повітрі - 200;
У воді водоймищ -

Етилен С2Н4
В атмосферному повітрі - 3;
У воді водоймищ - 0,5

ізопентан і-С5Н12
В атмосферному повітрі - 100;
Вибухова сила природного газу
Вибух газу, який стався 13 жовтня 2007 року в Дніпропетровську в 10-поверховому будинку і є однією з наймастабніших українських трагедій 2007 року.
Вибух стався у третьому під'їзді будинку і пролунав 13 жовтня 2007 року близько 10:30. Він був таким масштабним, що ледве не зруйнував сусідні будівлі. Під'їзд був зруйнований повністю, ще три інших під'їзда теж зазнали пошкоджень. Усього 23 особи загинули, ще 20 були поранені.
Причини вибуху
Екологічні проблеми
В екологічному відношенні природний газ є самим чистим видом мінерального палива. При згорянні його утворюється значно меншу кількість шкідливих речовин у порівнянні з іншими видами палива. Однак через непідготовленість інфраструктури для збору попутного газу, підготовки, транспортування і переробки, а також щоб уникнути витрат на його утилізацію, багато нафтові компанії просто спалюють його на факелах. Тим самим сильного забруднення піддається навколишнє середовище
Презентацію підготувала
Учениця 11-А класу
Онищук Олена


title: Презентація на тему «Глюкоза» (варіант 3)

text:
ПРЕЗЕНТАЦІЯЗ ТЕМИ:ВУГЛЕВОДИ.ГЛЮКОЗА.
Підготували учениці 11-Б класу
Ярьоменко Юлія і Сероветник Наталія
Вуглеводи
Вуглеводи — органічні сполуки з загальною формулою Cn(H2O)m, до складу яких входять тільки Карбон, Оксиген та Гідроген. Вуглеводи є складовою частиною клітин усіх живих організмів.

Назви вуглеводів мають закінчення –оза

Класифікація вуглеводів

Класифікація вуглеводів (сахаридів)

Моносахариди
Гексози

   Кетози

   Альдози
Фруктоза
(С3-С10)

Дисахариди
С12Н22О11
Сахароза

Глюкоза

Пентози
С5H10O5
Рибоза
С5Н10О4
(С10-С20)

Полісахариди
(С6Н10О5)n
Крохмаль, целюлоза
(С>20)
 Поняття про глюкозу
Глюко́за (від грец. солодкий)  - поширена у природі органічна сполука, найпростіший представник моносахаридів.

Тривіальна назва – виноградний цукор.
Формула

  С6H12O6
Молекулярна:
Структурна:
Ізомери глюкози
Спосіб розміщення гідроксильної групи біля першого (правого бокового) атома Карбона визначає існування двох ізомерів глюкози:
Фізичні властивості:
безбарвна, кристалічна речовина;

добре розчинна у воді;

солодка на смак.

Хімічні властивості:
Часткове окиснення (реакція «срібного дзеркала»):
(глюконова кислота)

Відновлення:
       (сорбіт)

Повне окиснення:
(C6H12O6)n+6О2        6CO2 +6H2O+Q
*
Хімічні властивості. Бродіння:
спиртове бродіння(kat – дріжджі):
молочнокисле бродіння(kat – молочнокислі бактерії):
(етанол)

C6H12O6 → 2CH3–CHOH–COOH
  (молочна кислота)

C6H12O6 → 2C2H5OH+2CO2
Якісна реакція (з купрум(II) гідроксидом):

t◦
(глюконова кислота)

Добування:
(C6H10O5)n+nH2O        nC6H12O6
Кислотний гідроліз крохмалю:
В результаті реакції фотосинтезу:
  6CO2+6H2O         C6H12O6+6O2
Застосування:

Дякуємо  за увагу!


title: Презентація на тему «Скло» (варіант 1)

text:
ProPowerPoint.Ru
ProPowerPoint.Ru


title: Презентація на тему «Органічні речовини як основа сучасних матеріалів» (варіант 1)

text:
Органічні речовини як основа сучасних матеріалів. Пластмаси, синтетичні каучуки, гума, штучні й синтетичні волокна
Підготувала  Логвінова Даринаучениця 11-А класуЧугуївської гімназії № 5
Термопластичні полімери
Поліетилен
Поліпропілен
Полістирен
Тефлон
Поліметилметакрилат
Термореактивні полімери
Фенолоформальдегідні смоли
Епоксидні смоли
Пластмаси
Це матеріали, створені на основі полімерів, які здатні під впливом температури і тиску набувати певної форми і зберігати її.
До складу найважливіших пластмас входять такі полімери :
Поліетилен

Поліпропілен

Полівінілхлорид

Полівінілацетат

Фенолоформальдегідні смоли

 Поліетилен — безбарвний прозорий або білий напівпрозорий еластичний матеріал, який на дотик нагадує парафін.
Поліпропілен — полімер білого кольору, стійкий щодо лугів і кислот. Вироби з нього відзначаються достатньою міцністю.
Полівінілхлорид — найдешевший полімерний матеріал, стійкий щодо води, слабких основ і кислот, рідких вуглеводнів. Термопластичний полімер; його властивості визначаються добавками.  Політетрафлуоретен, або тефлон, — полімер, зовні схожий на поліетилен, має високу хімічну і термічну стійкість, негорючий. Поліметилметакрилат відомий як органічне скло, або плексиглас. Це — прозорий матеріал. Він нерозчинний у воді, розчиняється в бензені, ацетоні, оцтовій кислоті; при нагріванні вище температури 120 °С розм'якшується. Полівінілацетат — полімер естеру вінілового спирту та оцтової кислоти СН3СООСН=СН2. Тверда нетоксична речовина, розчиняється в спирті, ацетоні, естерах. Фенолоформальдегідні смоли були першими полімерами, які почали широко використовувати в різних галузях. Це нееластичні склоподібні тверді речовини або в'язкі рідини, які мають темне забарвлення. Епоксидні смоли — це полімери з невисокою молекулярною масою (здебільшого 300-3500),які містять групи атомів.
Каучуки
Каучуки — полімерні матеріали рослинного або синтетичного походження, з яких виготовляють гуму та гумові вироби. Вони дуже важливі для людства, хоча б тому, що без шин не можуть функціонувати ні автомобільний, ні повітряний транспорт.
Волокна
Волокна — це довгі гнучкі нитки, які виробляють із природних або синтетичних полімерів і використовують для виготовлення пряжі й текстильних виробів.

Природні волокна.
Рослинні волокна
 формуються на поверхні насіння (бавовна), у стеблах і листі (коноплі, льон). їхня основа —целюлоза. Тваринні волокна є білковими полімерами.

 Штучні волокна. Добувають переробкою природних полімерів, здебільшого целюлози. Вони мають низку переваг, які стосуються технології волокон і якості виробів із них. Найважливішими штучними волокнами є віскозне й ацетатне.
Синтетичні волокна. Виробляють
із органічних сполук, здійснюючи хімічні реакції. До волокон цього типу належать капрон, найлон, енант, нітрон, лавсан та ін.


title: Презентація на тему «Нуклеїнові кислоти» (варіант 9)

text:
Підготувала презентацію      учениця 11-У класуЧупилка Тетяна
Нуклеїнові кислоти
Поняття нуклеїнових кислот
Нуклеїнові кислоти — найважливіші сполуки, що обумовлюють можливість існування і розвитку всіх живих істот.
Вони відіграють основну роль у збереженні і реалізації генетичної інформації.
Нуклеїнові кислоти були відкриті в середині 60-х років XIX століття швейцарським ученим Ф. Мішером.
Хімічний склад нуклеїнових кислот було остаточно встановлено тільки наприкінці 30-х років XX століття, а їх будову встановили значно пізніше вчені Дж. Вотсон і О. Крік, за що в 1953 році їх було нагороджено Нобелівською премією.
Фрідріх Мішер
Поняття нуклеїнових кислот
Нуклеїнові кислоти — це біополімери, макромолекули яких складаються з багаторазово повторюваних ланок — нуклеотидів, тому їх називають також полінуклеотидами.
Нуклеїнові кислоти — природні високомолекулярні сполуки, набагато складніші, ніж білки й полісахариди.
Молекулярна маса нуклеїнових кислот коливається від 100 тисяч до 60 мільярдів. Молекули ДНК — найбільші молекули серед усіх відомих, їх довжина може досягати кількох сантиметрів, тобто в 10 мільйонів разів більше за розміри звичайних молекул.
Ланцюжки нуклеїнових кислот складаються з постійно повторюваних ланок — нуклеотидів, специфічне повторення яких і зумовлює запис спадкової інформації.
Складова нуклеотидів
Нуклеотиди — структурні ланки нуклеїнових кислот — містять три складові:
• азотисту основу — піримідинову або пуринову;
• моносахарид — рибозу або 2-дезоксирибозу;
• залишок фосфатної кислоти.
Нуклеотид — фосфатний естер нуклеозиду. До складу нуклеозиду входять два компоненти: моносахарид (рибоза або дезоксирибоза) і азотиста основа.

Будова та складові нуклеотиду
Типи нуклеїнових кислот
Дезоксирибонуклеїнові кислоти (ДНК), які зберігають генетичну інформацію.
Рибонуклеїнові кислоти (РНК), які беруть участь в процесах передачі генетичної інформації і біосинтезу білка в клітині.
Основна відмінність їх хімічного складу полягає в тому, що в молекулах ДНК містяться залишки вуглеводу дезоксирибози, а в молекулах РНК — рибози, що і відображується у їхніх назвах.

Склад і будова нуклеїнових кислот
Нуклеотиди — це мономери, з яких складаються нуклеїнові кислоти. Вони також мають доволі складну будову. Кожний нуклеотид складається зі з’єднаних залишків трьох молекул: нітрогеновмісної основи, вуглеводу і ортофосфатної кислоти.
Склад і будова нуклеїнових кислот
В молекулах ДНК трапляються чотири основні типи нітрогеновмісних основ: аденін, гуанін, цитозин і тимін. До складу РНК замість тиміну входить близька йому за будовою основа — урацил.
До складу кожного нуклеотиду входить залишок вуглеводу: в молекулах ДНК містяться залишки дезоксирибози С5Н10О4, а в молекулах РНК іншого вуглеводу — рибози С5Н10О5.
Склад і будова нуклеїнових кислот
Разом з ортофосфатною кислотою вуглевод і нітрогеновмісна основа утворюють нуклеотид. Наприклад, нуклеотид, утворений рибозою і цитозином має наступний вигляд.
Молекули ДНК та РНК
Нуклеотиди, об’єднуючись один з одним, утворюють полінуклеотидний ланцюг. Молекула РНК складається з одного такого ланцюга, а в переважній більшості випадків молекула ДНК побудована з двох полінуклеотидних ланцюгів.
Ці ланцюги з’єднуються між собою водневими зв’язками за суворими правилами: тимін з одного ланцюга з’єднується тільки з аденіном з протилежного ланцюга, а цитозин — тільки з гуаніном. З’єднавшись, два полінуклеотидних ланцюги згортаються в спіраль, отже, таким чином, молекула ДНК являє собою подвійну спіраль.
Властивості нуклеїнових кислот
Нуклеїнові кислоти - це речовини білого кольору, волокнистої будови, погано розчинні у воді. їх солі (лужних металів) добре розчинні у воді. Нуклеїнові кислоти розчиняються також у розчинах солей: РНК - у розбавлених, а ДНК - у більш концентрованих.
Оскільки молекули нуклеїнових кислот асиметричні, то їх розчини мають високу в'язкість. В'язкість розчинів нуклеїнових кислот використовується для характеристики дволанцюгових ДНК, зокрема їх молекулярної маси.

Властивості нуклеїнових кислот
Для нуклеїнових кислот характерна також висока оптична активність. Їх розчини здатні обертати площину поляризації світла вправо на певний кут (позначається знаком плюс). Він помітно зменшується по мірі зменшення ступеня впорядкованості полінуклеотидних ланцюгів. Так, питома активність розчинів біспіральної ДНК дорівнює 150°. Для розчинів мономерних нуклеотидів, одноланцюгових РНК і ДНК при тій же довжині хвилі питома активність у 4 - 6 разів менша. Отже, даний показник є важливим критерієм наявності в нуклеїнових кислотах спіральних і дволанцюгових ділянок.
Властивості нуклеїнових кислот
Усі нуклеїнові кислоти мають здатність поглинати світло в ультрафіолетовій області з максимумом 260 нм. Порушення нативності нуклеїнових кислот супроводжується підвищеним поглинанням світла, тобто має місце так званий гіпохромний ефект. Він залежить від, вмісту в складі нуклеїнових кислот азотистих пар - А-Т. Гіпохромний ефект найбільш характерний для дволанцюгових нуклеїнових кислот, зокрема ДНК. Наявність гіпохромності є однією з важливих ознак утворення дволанцюгових, спіралізованих ділянок у нуклеїнових кислотах. Гіпохромний ефект використовується при вивченні процесів денатурації і ренатурації нуклеїнових кислот, утворенні гібридних спіралей ДНК - РНК тощо.
Властивості нуклеїнових кислот
Нуклеїнові кислоти мають здатність до денатурації. Процес полягає в розриві водневих зв'язків, в деспіралізації та розходженні полінуклеотидних ланцюгів ДНК і двоспіральних ділянок молекул РНК. Денатурацію нуклеїнових кислот можуть викликати кислоти, луги, спирти тощо. Внаслідок денатурації кожний із полінуклеотидних ланцюгів молекули нуклеїнової кислоти набуває форми клубка.
Властивості нуклеїнових кислот
Внаслідок рекомбінації відбувається ренатурація (відновлення) подвійної спіралі ДНК. Процес ренатурації молекул ДНК залежить від їх розмірів, кількості азотистих пар Г-Ц та інших факторів. Так, ДНК вірусів і бактерій, піддається ренатурації значно легше. Позитивно впливає на процес ренатурації також підвищення кількості пар Г-Ц. При ренатурації ДНК відновлюються її біологічні та фізико-хімічні властивості.

Функції нуклеїнових кислот
Нуклеїнові кислоти в організмі виконують різноманітні функції, але найважливішими серед них є участь у передачі спадкових ознак і процесах біосинтезу білка.
 Основними носіями генетичної інформації в більшості організмів є ДНК. Винятком є тільки окремі фаги, дрібні віруси тварин і більшість рослинних вірусів, в яких носіями генетичної інформації є молекули РНК. Вміст ДНК у клітинах залежить в основному від числа набору в них хромосом. Передача генетичної інформації від покоління до покоління здійснюється при самовідтворенні копій батьківських ДНК(процес реплікації).
Отже, нуклеїнові кислоти незамінні для життя, розмноження та існування будь-якої живої істоти: від мікроскопічного віруса до величезної тварини.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Фізичні характеристики зір» (варіант 1)

text:
Зорі. Характеристики зірок.
Фізичні характеристики зірок
Згідно із сучасними уявленнями, за своєю фізичною природою зоря – це самосвітний (на відміну від планет) космічний об’єкт, що складається із високотемпературної плазми - розжареного, майже повністю іонізованого газу. Тобто зоря світить завдяки високій температурі речовини у своїх надрах, де відбуваються термоядерні реакції.
Зорі
Те, що зорі на небосхилі мають різний блиск
і колір, зумовлене як розташуванням їх у космічному просторі та віддаленістю від спостерігача, так і різноманітністю їхніх фізичних характеристик – розміру, маси, температури.
Зорі
Основна характеристика зірки — світність, тобто потужність випромінювання. Щоб її визначити, необхідно знати відстань від зірки до Землі (для цього є декілька способів). У загальних рисах світність зірки L — це відношення потужності її випромінювання до потужності випромінювання Сонця.  Обчислені світності зірок виявилися дуже різноманітними. Наприклад, у супутниказірки +4° 4048 каталога Боннського огляду неба світність дорівнює 1/575000 (або log L=—5,76). Це означає, що потужність зазначеного випромінювання в 575 тисяч разів менша за сонячну. З іншого боку, світність зірки ζ1 Скорпіона дорівнює майже 480 000 (log L = 5,68).
Фізичні характеристики зірок
Фізичні характеристики зірок
Друга важлива характеристика зірок—температура (Т) випромінюючого зовнішнього шару, тобто фотосфери. Існує декілька способів її визначення. Один з них базується на аналізі кольору зірки. Чим вища температура фотосфери, тим блакитніша зірка, чим нижча — тим вона червоніша. Встановлено, що у червоної зірки температура становить близько 3000°, у білої — 12000°, а у блакитної — 25000°. Є зірки, температура яких досягає 150000°. Розроблено способи точного визначення кольорів зірок і відповідних температур.

Фізичні характеристики зірок
Фізичні характеристики зірок
Якщо відомі світність і температура фотосфери, то можна розрахувати і радіус R зірки. Один із законів теоретичної фізики стверджує, що потужність випромінювання J одиниці поверхні (скажімо, 1м2) нагрітого тіла пропорційна четвертій степені температури: J =σТ4, де σ — певна постійна кількість. Оскільки диск зірки має форму кола радіуса R, то світна площа становить S =πR2; тоді потужність випромінювання диска обчислюється як S•J =σπR2Т4. Потужність випромінювання Сонця дорівнює σπR2cТ4с, де Rc і Тc — радіус і температура Сонця відповідно. Таким чином, знаючи світність зірки L=(R/Rc)2•(Т/Тc)4, вираховуємо радіус із співвідношення R/Rc= L½•(6000/Т)2.

Фізичні характеристики зірок
Фізичні характеристики зірок
Четверта характеристика зірок — маса — визначається за величиною орбітального руху. До речі, маси багатьох зірок не настільки різняться, як їхні світності та об'єми. Крім того, з'ясувалося, що маса і світність звичайних зірок статистично залежні. Якщо виразити масу зірки М у частках маси Сонця, то одержимо залежність вигляду L=Mп, де п- число, що знаходиться між 3 і 4.

Фізичні характеристики зірок
Фізичні характеристики зірок
П'ята фізична характеристика — середня густина речовини зірки ρ. Для її визначення слід розділити масу на об'єм. І тут ми зустрічаємося з неочікуваним і дивовижним фактом: середні густини зірок виявилися вкрай різноманітними. Так, у червоної зірки-гіганта ρ надзвичайно мала і становить від 10-9 до 10-6 г/см3. Це дуже розріджені і протяжні газові хмари, в яких густина речовини порівнянна з густиною лабораторного вакууму. А «звичайні», подібні до Сонця, зірки-карлики мають середню густину речовини в межах від 0,1 до 10 г/см3. У білих карликів ця характеристика коливається в межах від 50000 до 1000000 г/см3, тобто сягає 1 т/см3. Але ще більш дивовижними виявилися нейтронні зорі – у них середня густина речовини становить 1014 г/см3
Фізичні характеристики зірок
Фізичні характеристики зірок
Такі значні розбіжності властивостей зірок пояснюються їх еволюцією. Зокрема, зорі блакитного і білого кольорів, які мають вищі температури та у середньому більші маси, ніж зорі “тепліших” кольорів та нижчих температур, є молодими, тобто вони утворились порівняно нещодавно. Ці зорі, які належать головним чином до спектральних класів О і В, лише розпочинають свій “життєвий шлях”, тоді як червоні зорі - старі, вони перебувають на завершальних етапах свого існування.

Фізичні характеристики зірок
Фізичні характеристики зірок
Зірки, які не є змінними, називаються «нормальними». До таких зірок належить і наше Сонце. Зорі – це найпоширеніші об’єкти у Всесвіті, у них міститься понад 98% видимої речовини Всесвіту. У зорях відбувається синтез та перетворення хімічних елементів, які потім за сприятливих умов можуть стати складовими живих організмів.
Зорі
Зорі
Кучминда Олексій та Шевченко Тарас 11-А
Дякуємо за увагу!


title: Презентація на тему «Молочний Шлях» (варіант 2)

text:
Виконала:
ліцеїстка 42 групи
ПМЛ
Тачинська Юлія

Молочний Шлях. Будова Галактики. Місце Сонячної системи в Галактиці. Зоряні скупчення. Туманності.
м.Івано-Франківськ
2014

Зміст
Молочний Шлях
- Молочний Шлях як небесне явище
Розміри та вік
2. Галактика
Що таке “галактика”?
Вивчення галактики
3. З чого складається галактика?
А) Зоряні скупчення
Б) Туманності

Молочний Шлях
Молочний Шлях — власна назва галактики, у якій розташована Сонячна система, а також усі зорі, які ми бачимо неозброєним оком.
Молочний Шлях є спіральною галактикою типу SBbc за класифікацією Хаббла, що разом із галактикою Андромеди,Галактикою Трикутника та низкою інших галактик утворюють місцеву галактичну групу. У свою чергу, місцева група входить до Надскупчення Діви.

этот слайд можно удалить
Молочний Шлях як небесне явище
Молочний Шлях при спогляданні на небі виглядає як неяскрава дифузна світла смуга, що проходить приблизно вздовж великого кола небесної сфери. У північній півкулі наша Галактика перетинає сузір'я Орла, Стріли, Лисички, Лебедя,Цефея, Кассіопеї, Персея, Візничого, Тельця та Близнюків; у південному — Єдинорога, Корми, Вітрил, Південного Хреста, Циркуля, Південного Трикутника, Скорпіона та Стрільця. У Стрільці лежить центр Галактики.
Розміри та вік
Основний диск Молочного Шляху має близько 100 000 — 120 000 світлових років у діаметрі та близько 250 000 — 300 000 у периметрі. Поза межами ядра галактики товщина Молочного Шляху становить приблизно 1 000 світлових років. У Молочному Шляху налічується понад 300 млрд зір.
Якщо зменшити діаметр Молочного Шляху до 130 кілометрів, то Сонячна система займала б лише 2 міліметри. Гало Молочного шляху простягається набагато далі розмірів Галактики, але обмежується орбітами двох галактик-супутників: Великої та Малої Магелланових Хмар, відстань до яких у перигалактіконі становить близько 180 000 світлових років. Абсолютна зоряна величина нашої галактики становить −21,3m
Дуже важко визначити вік, коли сформувався Молочний Шлях, але наразі вік найдавніших зірок у галактиці оцінюється у 13,6 мільярдів років, що приблизно дорівнює віку Всесвіту. За сучасними уявленнями, Молочний Шлях утворився внаслідок зіткнення і злиття невеликих галактик. Свідченнями цього є перші зорі з дуже низькою металічністю, що утворилися на найранішому етапі існування Всесвіту. Такі зірки вчені знаходять у галактичному гало — «околиці» Молочного шляху, що тягнеться за межі його видимої частини. У лютому 2010 року астрономи Європейської південної обсерваторії (Чилі) виявили такі ж зірки в карликових галактиках у сузір'ях Печі, Скульптора, Секстанта і Кіля.
Що таке “галактика”?
Гала́ктика (дав.-гр. Γαλαξίας — молочний) — гравітаційно пов'язана система з зірок, міжзоряного газу, пилу і темної матерії. Всі складові частини галактик рухаються навколо спільного центру мас.
Перші дослідження нашої Галактики як зоряної системи розпочав В. Гершель. Російський учений В. Струве (1793-1864) писав: «Явище Молочного Шляху настільки загадкове з першого погляду, що ми повинні майже відмовитись від бажання його пояснити. Проте вчений ніколи не повинен відступати ні перед темрявою явища, ні перед труднощами дослідження». Однією з причин такого песимізму було те, що ми перебуваємо всередині цієї велетенської зоряної системи. її краї недосяжні для вивчення або з огляду на замалу потужність засобів досліджень, або ж тому, що у вирішальних напрямках далекі зорі екрануються густими комплексами газово-пилових хмар. Тому задачу астронома порівнюють із зусиллям людини, яка повинна описати будову великого невідомого міста, опинившись на перехресті двох вулиць у його центрі.
Справжнє відкриття Галактики як фізичного об'єкта відбулося 1924 p., коли Е. Габбл довів, що вона - лише один із багатьох подібних до неї зоряних світів. Збагачення уявлень про Галактику розпочалося з 60-х років XX ст. після створення потужних наземних і космічних телескопів.
З чого ж складається Галактика?
Зоряні скупчення та асоціації. Деяка частина зір Галактики об'єднана в скупчення, тобто в групи, які пов'язані між собою взаємним тяжінням і тому рухаються в просторі як єдине ціле. Розрізняють два види зоряних скупчень: розсіяні та кулясті.Розсіяні зоряні скупчення  складаються з декількох десятків, сотень, іноді тисяч зір і мають неправильну форму, їхні діаметри становлять 10-20 св.р. Майже всі розсіяні зоряні скупчення знаходяться в районі Молочного Шляху або поблизу нього. їх виявлено близько 1 200, а найвідоміші з них - Плеяди та Пади.
Кулясті зоряні скупчення мають сферичну або злегка сплюснуту форму діаметром до 300 св. р. Вони налічують сотні тисяч і навіть мільйони зір, які групуються до центра.
Американський астроном X. Шеплі зробив  висновок  у1918р.: Визначивши відстані до 70 кулястих скупчень, він довів, що вони згруповані навколо центра Галактики.
Кулясте зоряне скупчення
Розсіяне зоряне скупчення

Дуже показовою є різниця діаграм спектр-світність для розсіяних і кулястих скупчень. У розсіяних зоряних скупченнях багато масивних яскравих зір, а також змінних, спалахуючих та зір з незвичайним хімічним складом. Всі вони вкладаються на головну послідовність, тоді як червоних гігантів і надгігантів там практично немає. Це свідчить про те, що вік розсіяних скупчень у середньому становить лише 1 млрд років. Кулясті скупчення, навпаки, в більшості складаються з зір маломасивних, на пізніх етапах еволюції.  Вік кулястих скупчень оцінюють у 10-12 млрд років.

Туманності. Не лише зорі населяють нашу Галактику. Міжзоряний простір заповнено газом та пилом. Ці газ та пил дуже розріджені - одна частинка на 10 см3. Та часом вони утворюють величезні за розмірами (10-100 пк), досить щільні (10-100 частинок в 1 см3), неправильної форми хмари - дифузні туманності. Дифузні туманності поділяють на світлі й темні.У темні серпневі ночі, коли сузір'я Лебедя майже в зеніті, можна бачити, що Молочний Шлях, починаючи від Денеба - найяскравішої зорі у Лебеді, двома іскристими стрічками тягнеться до горизонту і далі під горизонт до сузір'я Кентавра. У багатьох його ділянках є зони, де майже відсутні яскраві зорі. Так проявляють себе темні туманності, які поглинають світло зір, що знаходяться далі. Маси окремих із них сягають 10 000Мс.
Якщо поблизу туманності є достатньо яскрава зоря, то туманність відбиває її світло і завдяки цьому стає світлою туманністю. Якщо ж зорі, що знаходяться поблизу або всередині туманності, дуже гарячі (спектрального класу О чи БО), то, іонізуючи своїм ультрафіолетовим випромінюванням газ, що входить до її складу, вони змушують його світитися так само, як це відбувається в полярних сяйвах на Землі. Тоді до відбитого пилом світла додається власне випромінювання газів туманності.
Найвідомішою серед світлих туманностей є знаменита туманність Оріона, яку видно навіть неозброєним оком як слабеньку хмарку. Розмір цієї туманності приблизно 20 св. p., відстань до неї - майже 1 000 св. р. Цікаво, що в цій туманності (як загалом і в інших), окрім молекул і атомів водню, знайдено молекули кисню, води, ціану, метану, окису вуглецю та складних органічних молекул.
Окрім дифузних, існують також компактні туманності правильної форми. Вони поділяються на волокнисті та планетарні. І якщо саме з дифузними туманностями пов'язують на сьогоднішній день утворення зір, то волокнисті та планетарні туманності формуються на заключних стадіях розвитку зір зі скинутих ними оболонок.Принаймні частина волокнистих туманностей - це залишки спалахів наднових. Одна з них - вже згадувана Крабоподібна туманність із сузір'я Тельця, відстань до якої становить 5 500 св. p., а видима зоряна величина 8,6"'.
Планетарними названо туманності кільцеподібної форми, які здалека мають вигляд слабких кілець або дисків. Серед них і планетарна туманність Равлик із сузір'я Водолія (мал. 25.8). Відстань до неї - всього 650 св. р. Такі туманності розширюються зі швидкостями 20-40 км/с, так що через 10-20 тис. років після «народження» вони розсіюються в просторі і стають невидимими. Планетарні туманності світяться за рахунок ультрафіолетового випромінювання тих зір, чиїми оболонками вони колись були.
Різновиди туманностей


title: Презентація на тему «Органічні сполуки» (варіант 5)

text:
 Органічні сполуки і здоров’я людини. Жири, білки, вуглеводи, як компоненти їжі
Виконали учні 7-А (г.) класу
ЛНВК ім. В. Симоненка
Вегера Ярина, Червінська Настя,
 Мориконь Катерина
Вчитель хімії
Глуховецька Оксана Вікторівна
Проблема:
Що таке органічні речовини?

Чому білки ,  жири ,  вуглеводи так необхідні для нашого здорового організму ?

Які наслідки  нестачі жирів, білків, вуглеводів?

План
Органічні сполуки

Білки:
1.Що таке білки?
2.Структури білків;
3. Білки у їжі.
Вуглеводи:
1.Що таке вуглеводи?
2.Найвідоміші представники;
3. Функції вуглеводів.
Жири:
1.Що таке жири?
2. Значення їх для життя і здоров’я.

Висновок

Органічні сполуки -
це клас сполук, до складу яких входить Карбон. Окрім Карбону, вони майже завжди містять Гідроген, досить часто — Оксиген, Нітроген та галогени, рідше Фосфор, Сульфур та інші елементи. В органічних сполуках Карбон завжди виявляє валентність IV.
Білки -
   складні високомолекулярні природні органічні речовини, що складаються з амінокислот, сполучених пептидними зв'язками.
Структури білків
Людина з їжею повинна отримувати достатню кількість білків, так як вони їй потрібні:- як джерело енергії ,- для створення нових клітин ,- як єдине джерело азоту.
Вуглеводи -
органічні сполуки з формулою Cn(H2O)n,
 до складу яких входять тільки Вуглець, Кисень та Водень.
 Вуглеводи є складовою частиною клітин усіх живих організмів.
Вуглеводи є найпоширенішими органічними сполуками.
Вуглеводи
Моносахариди
С6Н16О6
Дисахариди
С12Н22О11
Полісахариди
(С6Н10О5)n

Здебільшого вуглеводи є сполуками рослинного походження.
Найвідомішими представниками вуглеводів є целюлоза, крохмаль,глюкоза,фруктоза,
сахароза.

Вуглеводи у великій кількості містяться в рослинних і тваринних організмах.
У природі переважно поширені пентози і гексози.
Вуглеводи виконують пластичну функцію, тобто беруть участь у побудові кісток, клітин, ферментів. Вони складають 2-3% від ваги. Вуглеводи є основним енергетичним матеріалом. Пентози (рибоза і дезоксирибоза) беруть участь у побудові АТФ. Вуглеводи виконують захисну роль в рослинах.
Жири — велика група органічних сполук, як правило не розчиняються у воді. Хімічно, жири є тригліцеридами, сполукою складних ефірів трьохатомного спирту (гліцерину) і будь-якою з кількох жирних кислот. Містяться у тваринних і рослинних організмах.
Недостатнє надходження жирів у їжу негативно впливає на різні види обміну речовин, функціональний стан окремих органів і систем . Недостатня енергетична цінність раціонів харчування призводить до виснаження жирових депо у підшкірній основі.

Висновки
Органічні речовини - речовини, що виникли прямо або непрямо з живої речовини або продуктів їх життєдіяльності.Складаються із органічних сполук.
Дефіцит та надлишок жирів у харчовому раціоні має негативні наслідки - порушуються регуляторні та пластичні процеси; дефіцит вуглеводів сприяє відкладенню жиру в печінці і пришвидшує розклад жирів і білків; дефіцит білка призводить до облисіння, проблем з серцево-судинною системою, зниження імунітету.
Без білків, жирів та вуглеводів неможлива життєдіяльність організму.

Джерела інформації http://www.alternativa-mc.ru/zhbeug  підручник «Хімія 11» - О. Г. Ярошенко http://oede.in.ua/pravilne-xarchuvannya/bilkovi-produkty-tablycya-vmistu-bilkiv.html


title: Презентація на тему «Мёд»

text:
Презентация по химии
на тему:
«Мёд»

Тема:Мёд. Его свойства и разнообразие. Мёд в жизни человека.
Цель: Изучить свойства мёда, определить его место и роль в повседневной жизни человека. Выяснить интересные и полезные факты о мёде.
План презентации:
Мёд.
Классификация мёда.
Немного о пчёлах.
Области применения мёда.
Зачем нужно есть мёд.
Несколько народных рецептов с использованием мёда.
Мёд пчелиный — продукт, представляющий собой частично переваренный в зобе медоносной пчелы (Apis mellifera) нектар. Мёд содержит 13-22 % воды, 75-80 % углеводов (глюкоза, фруктоза, сахароза), витамины В1, В2, В6, Е, К, С, провитамин А-каротин, фолиевую кислоту. Многие люди предпочитают мёд другим подсластителям из-за его вкуса и аромата.
Мёд различают:
по ботаническому происхождению (цветочный и падевый)
по географическому происхождению
по товарному виду (жидкий и закристаллизовавшийся)
по консистенции (густоте)
по цвету и прозрачности
по вкусу и запаху.

Падевый мёд получается из-за того, что при недостатке или  отсутствии цветочного нектара пчёлы собирают сладкие выделения (падь) листьев растений и некоторых насекомых.
акациевый мёд
дягилевый мёд
высокогорный мёд
кориандровый мёд
каштановый мёд
липовый мёд
молочайный мёд
подсолнечный мёд
рапсовый мёд
гречишный мёд
донниковый мёд
клюквенный мёд
ивовый мёд
кипрейный мёд
клёновый мёд
лопуховый мёд
люцерновый мёд
мелиссовый мёд

майский мёд
морковный мёд
мятный мёд
мёд с верблюжьей колючки
одуванчиковый мёд
огуречный мёд
осотовый мёд
пустырниковый мёд
разнотравный мёд
резедовый мёд
рябиновый мёд
сурепковый  мёд
серпуховый мёд
синяковый мёд
соссюрейный мёд

Цветочный мёд :
Немного о пчёлах
Пчелы питаются нектаром с различных цветов, но нектар сам по себе долгого хранения не выдерживает , организм пчел постепенно приспособился и начал вырабатывать ферменты, позволяющие перерабатывать нектар в мед, который может сохранять свои качества бесконечно, если запечатан в сотах из воска, тоже вырабатываемым организмом пчел. Чтобы пчелы не болели в зимний период, в меде присутствуют полезные вещества из нектара цветов, а также ферменты выделяемые пчелами. Зимой питаясь заготовленным медом, который содержит очень много полезных веществ для защиты живого организма от разного рода болезней, пчелиная семья не погибает и весной с новыми силами продолжает размножаться и делиться чтобы выжить.
Области применения мёда:
как продукт питания
медицина;
косметика;

Мёд имеет очень широкое применение в области медицины. Мёд используют при простудных заболеваниях , бронхиальной астме, почечных болезнях, желудочно-кишечных заболеваниях. Также мёд применяют при лечении ожогов, ран и язв.
Особенно полезен мёд людям, имеющим проблемы с сердечно-сосудистой системой:
  заболевания сердца;
  ослабленная сердечная мышца;
 гипертоническая болезнь;
 сосудистые заболевания ног.
Мёд входит в состав многих питательных масок для тела, лица, волос и ногтей человека.
В состав мёда входит до 70 различных полезных веществ. Основные питательные вещества  — сахара, белки, витамины, минералы, ферменты.Ферменты, содержащиеся в меде, способствуют пищеварению, стимулируют секреторную функцию желудка и кишечника, улучшают усваивание пищи.У детей, людей пожилого возраста, а также при различных заболеваниях в организме мало вырабатывается фермента амилазы. Поэтому во многих странах мёд широко используют в питании школьников, военных, спортсменов. Органические кислоты мёда тоже положительно влияют на процессы пищеварения. Они улучшают аппетит, секреторную функцию слизистой оболочки  желудка.Мёд входит в состав многих лекарств как в традиционной, так и в народной медицине.
Зачем нужно есть мёд
Мёд защищает организм от рака и болезней сердца. Главными защитниками являются содержащиеся в мёде мощные пищевые антиоксиданты - флавоноиды. Врачи говорят, что если сердечники будут в течение 1-2 месяцев принимать по 50 г меда в день, то их общее состояние обязательно улучшится.
Мёд является природным антидепрессантом. Считается, что люди, принимающие его по утрам, легче справляются с синдромом хронической усталости, который в последнее время особенно распространена среди жителей крупных городов. Они менее агрессивны, раздражительны, менее восприимчивы к различным стрессовым ситуациям.
Мёд - отличный пробиотик. Он улучшает пищеварение и восстанавливает полезную микрофлору организма, поскольку включает в себя до шести видов лактобацилл и четырех видов бифидобактерий.
      Мёд полезен для ума. Вместо привычного бутерброда с сыром или колбасой по утрам лучше съесть немного меда. Белковая пища, необходимая для стимулирования мышечной деятельности, необходима организму в 11-12 часов. С 7 до 9 часов важнее всего настроить на работу мозг. Мед наилучшим образом «заряжает» мозг энергией, что одинаково важна как для взрослых, так и для детей.
Несколько народных рецептов с использованием мёда:
УКУСЫ НАСЕКОМЫХ:
Смесь 1 части меда на 2 части теплой воды с добавлением маленькой ч.л. корицы медленно втирать в зудящюю часть тела. Замечено, что боль уменьшается через 1-2 минуты.
     Медовый шампунь для придания мягкости волосам:
Следует залить 100 мл. воды 30 гр. ромашки и оставить настаиваться на час. Полученный в итоге раствор процедить, а к нему добавить маленькую ложечку меда. Уже вымытые и просушенные волосы нужно смочить таким медовым шампунем и оставить под шапочкой на минут 30-40. Ополаскивать волосы лучше отваром трав.

Простудные заболевания: Принимать на ночь 1 ст. л. липового или донникового меда на стакан горячего молока;
Залить 1 л горячей воды 1 стакан плодов калины, кипятить примерно 8-10 мин, процедить и добавить 3 ст. л. меда. Пить  3 — 4 раза в день по 1/2стакана;
С целью профилактики простудных заболеваний принимать на ночь чай из сухих плодов шиповника с медом.

Вывод:
Мёд – очень полезный и вкусный продукт. В процессе подготовки презентации я узнала много интересной информации о мёде, например, классификацию мёда; множество рецептов народной медицины с использованием мёда; влияние мёда на организм человека и лечебные свойства мёда.
Список источников:
http://medovyi.spas9.ru/s_61.htm
http://beehoney.com.ua/heart_main.html
http://blog.i.ua/community/4335/1067311/
http://nmkd.ru/lechenie-medom/
http://odessa-daily.com.ua/news/med-i-korica.html
http://narmedzona.ru/index.php/primenenije-meda-v-narodnoj-medicine


title: Презентація на тему «Солі в природі» (варіант 2)

text:
Презентація на тему:
Солі в природі
Виконала учениця 8-А класу
Безсмола Оксана
Солі-це складні речовини, утворені атомами металів і кислотними залишками.
Серед  неорганічних  сполук за поширеністю у природі солі посідають друге місце після оксидів. Так, гірські породи та глина складаються з солей силікатної кислоти, що мають складну будову. Солі мають широке застосування. Найбільш відома сіль Натрій хлорид  або кухонна сіль. Людина дуже давно усвідомила роль Натрій хлориду у природі і почала вживати цю сіль як харчовий продукт та консервант (соління риби, м’яса, грибів, квашення овочів тощо).
Як сировина Натрій хлорид використовується для виробництва  Натрій гідроксиду, металу натрію, неметалу хлору, хлоридної кислоти, мила,  синтетичних миючих засобів. У виготовленні продукції кондитерської та фармацевтичної промисловості, консервних заводів використовують такі солі : натрій хлорид, натрій карбонат, натрій нітрат, магній сульфат.
Кістки хребетних тварин і людини містять кальцій ортофосфат Ca3(PO4)2
а зуби ще й кальцій флуорид CaF2
Солі входять також до складу крові, клітинного соку, нервової та м’язової тканин.
 Натрій карбонат Na2CO3 застосовують для виготовлення скла, паперу, тканини, у миловарінні.
KMnO4 - калій перманганат
У побуті відомий як марганцівка, використовується як дезінфекційний засіб та для промивання шлунка при отруєннях.
У лабораторії є сировиною для добування кисню.

У природі трапляється багато різних солей. Вони утворюють різні ґрунти, породи, мінерали. Більшість солей — це силікати. Чимало солей утворюють цінні руди, з яких добувають чисті метали .
Натрій хлорид незамінний для приготуванні їжі. Окрім того, він є важливою сировиною в хімічній промисловості для добування хлору, хлоридної кислоти, натрій гідроксиду та соди. У природі він знаходиться у вигляді мінералу галіту, а також у великій кількості міститься у воді морів та океанів і солоних озер.
Дуже поширені в природі солі Кальцію. Вони трапляються у вигляді багатьфс порід та мінералів. Кальцій сульфат у вигляді кристалогідрату з двома молекулами води — це мінерал гіпс (CaSO4 ∙ 2Н2O). Випалений гіпс використовують у будівництві для приготування різних сумішей та в медицині для фіксації переломів.
Найпоширеніша сіль Кальцію — це карбонат. Кальцій карбонат утворює вапняк, крейду, а також мінерали кальцит і мармур. Окрім того, кальцій карбонат входить до складу оболонки яєць (шкаралупа), раковин багатьох молюсків тощо. Вапняк використовують у будівництві.
Висновок: солі знаходять найрізноманітніше застосування у хімічній промисловості та багатьох інших галузях народного господарства, а також у побуті. Частина солей використовується відразу після видобутку, а частина піддається  хімічній переробці  з метою добування нових речовин.


title: Презентація на тему «Ферум» (варіант 2)

text:
Ферум /Залізо
Ферум – d-елемент VІІІБ групи (або побічної підгрупи VІІІ групи) періодичної системи.
Будова атома: 26Fe)2)8)14)2

Електронна конфігурація атома Феруму: 1s22s22p62s23p63d64s2
Розміщення електронів зовнішнього і передостаннього енергетичних рівнів за енергетичними комірками:
В атомі Феруму вісім валентних електонів (3d64s2), тому він виявляє змінні ступені окиснення.

Найхарактерніші ступені окиснення +2 і +3
Будова атома Феруму
Поширення в природі
За поширеністю у природі ферум посідає друге місце серед металів (після алюмінію). На нього припадає 5,10 % маси земної кори. За вмістом у земній корі ферум посідає 4-е місце.

Найважливішими природними сполуками феруму, що мають промислове значення, є магнітний залізняк Fe3O4, червоний залізняк Fe2O3, бурий залізняк Fe2O3 · nH2O та пірит FeS2. Оксиди феруму служать рудами, з яких добувають залізо, а пірит — сировиною для сульфатно-кислотного виробництва.

Гідротермальне джерело з високим вмістом заліза
Найважливіші мінерали феруму: гематит Fe2O3 (70 % Fe), магнетит Fe3O4 (72,4 % Fe), ґетит FeOOH (62,9 % Fe), лепідокрокіт FeO(OH) (62,9 % Fe), лімоніт — суміш гідрооксидів Fe з SiO2 та ін. речовинами (40-62 % Fe), сидерит FeCO3 (48,2 % Fe), ільменіт FeTiO3 (36,8 % Fe), шамозит (34-42 % FeO), вівіаніт (43,0 % FeO), скородит (34,6 % Fe2О3), ярозит (47,9 % Fe2О3) та ін.

Залізо — блискучий сріблясто-білий важкий метал.
Густина його 7,86 т/м³;
температура плавлення 1538 °C, температура кипіння 2862 °C. Залізо досить пластичне. Воно легко кується, штампується, витягується в дріт і вальцюється в тонкі листи, легко намагнічується і розмагнічується. Вище температури Кюрі (770 °C) втрачає феромагнітні властивості. До температури 912 °C існує в алотропній модифікації α-заліза з об'ємноцентрованою кубічною кристалічною ґраткою, за вищої температури — γ-заліза із гранецентрованою кубічною ґраткою, вище 1394 °C знову змінює тип ґратки на об'ємноцентровану кубічну (δ-залізо).
Фізичні властивості
Хімічні властивості
Ферум належить до восьмої групи періодичної системи елементів Менделєєва. Його атоми на зовнішній електронній оболонці мають по два електрони, а на передостанній — 14 електронів. Атоми феруму можуть легко втрачати два електрони і перетворюватись у двовалентні катіони Fe2+. Вони можуть втрачати і три електрони (один з передостанньої оболонки) і перетворюватись у тривалентні катіони Fe3+. Таким чином, залізо утворює два ряди сполук. Сполуки тривалентного феруму стійкіші.
У сухому повітрі за звичайної температури залізо досить стійке, але у вологому швидко іржавіє, вкриваючись товстим шаром іржі. Іржа є сумішшю оксидів і гідроксидів феруму. Основну частину іржі складає сесквіоксид заліза Fe2O3 і тригідроксид заліза Fe(OH)3. Крім того, до її складу входить монооксид заліза FeO, дигідроксид заліза Fe(OH)2 та інші сполуки.
Процес ржавіння заліза можна зобразити такими приблизними рівняннями:
2Fe + O2 + 2Н2О = 2Fe(OH)2
4Fe(OH)2 + O2 + 2Н2О = 4Fe(OH)3
Fe(OH)2 = FeO + H2O
2Fe(OH)3 = Fe2O3 + 3H2O
При нагріванні залізо може легко реагувати з хлором, сіркою та іншими неметалами:
2Fe + 3Cl2 = 2FeCl3
Fe + S = FeS
В електрохімічному ряді напруг залізо стоїть лівіше від водню, тому воно легко реагує з розведеними хлоридною і сульфатною кислотами:
Fe + 2HCl = FeCl2 + Н2 ↑
Fe + H2SO4 = FeSO4 + H2 ↑
З розведеною нітратною кислотою залізо теж легко реагує:
Fe + HNO3 + 3HNO3 = Fe (NO3)3 + 2H2O + NO ↑
Але з концентрованою нітратною і концентрованою сульфатною кислотами без нагрівання залізо не реагує. Воно стає «пасивним», вкриваючись тонкою оксидною плівкою, яка не розчиняється в кислотах і ізолює метал від дії кислоти. Завдяки цьому концентровану нітратну і концентровану сульфатну кислоту можна зберігати і транспортувати в залізній тарі.
Залізо може відновлювати менш активні метали з розчинів їхніх солей, наприклад:
Fe + CuSO4=FeSO4 + Cu
Горіння заліза в кисні
Утворення ферум (II) сульфіду
Цікаві перетворення сполук Феруму
Якісні реакції на сполуки Fe2+ та  Fe3+

Реакція солі тривалентного Феруму  (Fe2(SO4)3)  з тіоцианатом (роданідом) калію (KSCN) настільки видовищна, що її часто використовують для імітації крові. При взаємодії  йонів Fe3+ та SCN-  (часто пишуть   CNS-   або NCS-    ) утворюється комплекс (спрощено можна записати його формулу як [Fe(SCN)3]), який дуже нагадує кров (навіть за консистенцією!). Отже, цю реакцію можна використовувати не лише для якісного визначення йонів Fe3+, а для імітації крові. Реакція надзвичайно чутлива і за її допомогою можна визначити навіть сліди Fe3+ у воді з водогону.
Взаємодія ферум(ІІІ) хлориду з калій тіоцианатом
Використання жовтої та червоної кров’яних солей
Жовта кров’яна сіль (калій гексаціаноферат (ІІ) K4[Fe (CN)6]) – реактив на Fe3+:
FeCl3 + K4[Fe (CN)6] =KFe[Fe (CN)6] + 3KCl
або в йонному вигляді
Fe3+ + [Fe(CN)6]4− → Fe[Fe(CN)6] −
Утворюється осад синього кольору , який називають «берлінська лазур».
Якісна реакція на солі тривалентного Феруму
Червона кров’яна сіль (калій гексаціаноферат (ІІІ) K3[Fe (CN)6]) - реактив на Fe2+
в результаті реакції утворюється речовина синього кольору «турнбулева синь».
4Fe2+ + 3[Fe(CN)6]3− → FeIII4[FeII(CN)6]3↓
Якісна реакція на солі двовалентного Феруму
Раніше вважали, що берлінська лазур і турнбулева синь – різні речовини, зараз вже відомо, що в обох випадках утворюється синій продукт однакового складу і будови KFeIII[FeII(CN)6], в процесі реакції відбувається майже миттєва валентна перебудова.
"Турнбулева синь"
"Берлінська лазур"
Чисте залізо має досить обмежене застосування. Його використовують при виготовленні сердечників електромагнітів та якорів електромашин, як каталізатор хімічних процесів, для виготовлення анодних пластин залізо-нікелевих акумуляторів. Карбонільне залізо використовують для нанесення найтонших плівок і шарів на магнітофонні стрічки і диски носіїв постійної пам'яті, як антианемічний засіб та ін.
Застосування
Залізний порошок використовують при зварюванні, а також для цементації міді.
Залізовуглецеві сплави чавун і сталь — основний конструкційний матеріал, що застосовується у всіх галузях промисловості. Виробництво заліза та його сплавів становить більше 90 % виробництва всіх металів і утворює окрему галузь промисловості — чорну металургію.

Сталі містять до 2,14 % карбону, чавун — понад 2,14 %. Фундаментом науки про сталь і чавун, як сплави заліза з вуглецем є діаграма стану сплавів залізо-вуглець — графічне відображення фазового стану сплавів заліза з вуглецем в залежності від їх хімічного складу і температури.
Ферум є біологічно важливим елементом. Він міститься в організмах усіх тварин і в рослинах. Ферум входить до складу цитоплазми рослин, бере участь у процесі фотосинтезу. В організмі дорослої людини міститься десь 4 г Феруму. Він накопичується здебільшого в печінці, кістковому мозку, селезінці. Але основна частина Феруму входить до складу гемоглобіну – червоного пігменту крові, який виконує функцію переносу кисню від легень до тканин, а в зворотному напрямку — вуглекислого газу. Нестача Феруму призводить до небезпечної хвороби — недокрів’я. Тому обов’язково треба вживати харчові продукти, багаті на Ферум: петрушку, печінку, телятину, гречку, курагу тощо.
Біологічна роль заліза
Цікаві факти про залізо
Які істоти винні в кольорі Кривавого водоспаду в Антарктиді?
В Антарктиді з льодовика Тейлора часом виходить Кривавий водоспад. Вода в ньому містить двовалентне залізо, яке, з'єднуючись з атмосферним повітрям, окислюється і утворює іржу. Це і надає водоспаду криваво-рудий колір. Однак двовалентне залізо у воді виникає не просто так - його виробляють бактерії, що живуть в ізольованому від зовнішнього світу водоймі глибоко під льодом. Ці бактерії зуміли організувати життєвий цикл при повній відсутності сонячного світла і кисню. Вони переробляють залишки органіки, а «дихають» тривалентні залізом з навколишніх порід.
Різнобарвний метал з візерунком
Немає нічого незвичайного в тому, що будь-який з відомих нам металів, піддаючись будь-якої обробці, може змінювати колір. Колір того чи іншого металу залежить і від ступеня нагріву, і від самої обробки, і від хімічних властивостей. Але неможливо уявити блакитне золото або червоне срібло. Навпаки, залізо, а відповідно, і сталь, і чавун у всіх своїх «іпостасях» мають незрівнянну ні з яким іншим металом колірну палітру. У холодному стані воно може бути сірим і чорним, майже білим, блакитним і синім, золотавим і червонуватим. Більше того, залізо є єдиним металом, який може сам себе прикрашати декоративним орнаментом, що проступає як би зсередини. Варіанти цього фактурного орнаменту нескінченні, і їх не можна зарахувати до жодного із загальновідомих, так як цей малюнок народжується самим металом.
 Перше залізо, як метал, потрапило до рук людини «з неба». Не дарма люди вважали залізо - небесним металом, тому що вперше його добули з падаючих на поверхню землі метеоритів. У найдавніших предметах з заліза є істотна частка домішок нікелю, саме таке залізо міститься в метеоритах. Найбільший залізний метеорит знайшли в 1920 році в південно-західній Африці. Метеорит назвали «Гоба», він важив 60 тонн.

 Залізо в організм тварин і людини надходить з їжею. Найбільш багаті залізом такі продукти, як м'ясо, печінка, яйця, бобові, крупи, хліб, буряк. Цікаво зауважити, що колись у цей список був помилково внесено шпинат (з причини друкарські помилки в записах результатів аналізу, а саме був загублений «зайвий» нуль після розділової коми).
Підготувала
учениця 10-Б класу
Безсмертна Вікторія


title: Презентація на тему «Вищі карбонові кислоти» (варіант 2)

text:
Вищі карбонові кислоти
C17H33COOH олеїнова

насичені

ненасичені

C15H31COOH пальмітинова
C17H35COOH стеаринова

C17H33COOH олеїнова
Вищі карбонові кислоти раніше добували тільки з рослинних і тваринних жирів, тому їх ще називають
Жирними кислотами
Пальмітинова кислота
Пальмітинова кислота -найбільш поширена в природі одноосновна насичена карбонова кислота.
безбарвні кристали; t пл 63,1°, t кіп351,5° ; нерозчинна у воді, помірно розчинна в спирті, бензолі, ацетоні.
Фізичні та хімічні властивості
Застосування
Пальмітинову кислоту використовують у виробництві стеарину, напалму, миючих і косметичних засобів, мастил.
Знаходження в природі
Пальмітинова кислота входить до складу гліцеридів більшості тваринних жирів і рослинних олій, наприклад, коров'яче масло містить 25%, свиняче сало - 30%)
C15H31COOH
Стеаринова кислота
Стеаринова кислота — одноосновна карбонова кислота аліфатичного ряду. Назва походить від грецького слова stéar що означає сало.
Була відкрита у свинячому салі в 1816 році французьким хіміком Шеврелем.
Фізичні та хімічні властивості
Білі кристали, нерозчинні у воді і розчинні в діетиловому ефірі. t пл  69,6 °C , t кіп 383 °C;
Застосування
Стеаринова кислота широко застосовується у хімічній, нафтохімічній, паперової, гумової та інших галузях промисловості. Її застосовують для одержання спиртів. Стеаринова кислота використовується у харчовій промисловості при виготовленні маргаринів, при додаванні жирів у тісто, як кремова основа випічки.
Синтез в організмі
C17H35COOH
Синтезується в організмі з пальмітинової кислоти під дією ферментів - елонгаз, що відповідають за подовження алифатической ланцюга жирних кислот.
олеїнова кислота
Безбарвна в'язка рідина, tпл 13,4 °C,tкип 286 °C. Окислюється перманганатом калія з розщеплюванням подвійного зв'язку,
Властивості
Знаходження в природі
Міститься в багатьох тваринних жирах у вигляді складних ефірів — гліцеридів: яловичому жирі (41-42%), в свинячому (37-44%), а також міститься в багатьох рослинних оліях: масло лісового горіха (70-84%), масло папайї (79%)
Застосування
Олеїнова кислота і її ефіри застосовують для отримання лакофарбних матеріалів. У промисловості олеїнову кислоту широко використовують для одержання натрієвої солі — основного компонента багатьох видів мила. Її фармацевтиці її застосовують в якості наповнювача, а у виготовленні різних аерозолів вона використовується як емульсіфікатор і розчинник.
Олеїнова кислота —міститься у багатьох продуктах рослинного і тваринного походження. Вона відноситься до жирних кислот омега-9 і вважається одним з найбільш корисних для здоров’я джерел жиру в дієті. Її часто використовують як замінник тваринного жиру, який переважно складається з насичених жирів.
C17H33COOH
Добування

Пальмітинової кислоти
Стеаринової кислоти
олеїнової кислоти
Отримують гідруванням олеїнової кислоти:
C17H33COOH + H2 → C17H35COOH
До розчину солі вищої карбонової кислоти добавити розбавлену сульфатну кислоту
2С15H31COOK + H2SO4 = 2C15H31COOH + K2SО4
   Добувають із складних ефірів
Хімічні властивості
Реагують із лугами:
C17H35COOH + NaOH= C17H35COONa+H2O
Якщо до розчину солі вищої карбонової кислоти добавити розбавлену сульфатну кислоту то відбудеться реакція обміну:
2С15H31COOK + H2SO4 = 2C15H31COOH + K2SО4
Олеїнова кислота є ненасиченою сполукою і тому виступає в реакції приєднання з галогенами,галогеноводнями, воднем
C17H33COOH + H2 = C17H35COOH


title: Презентація на тему «Georgian cuisine»

text:
Georgian cuisine
Georgian cuisine refers to the cooking styles and dishes with origins in the nation of Georgia and prepared by Georgian people around the world.
The importance of both food and drink to Georgian culture is the best observed during a feast called supra, when a huge assortment of dishes are prepared, always accompanied by large amounts of wine, and that can last for hours.
soup kharcho
classical georgian chikhirtma
Georgian vegetable soups almost no thicker. Kharcho is the National Georgian beef soup with rice and walnuts on a special acid-based. Classical Georgian chikhirtma consists of chicken, wheat flour, mint, cinnamon and spices drugh.
lula kebab
Georgian meat dishes can be made of pork, lamb, beef and poultry.
Georgian barbecue made from lamb and spices. Lula kebab is minced meat threaded on a skewer and roasted on the grill. It is made mostly of minced lamb.
Georgian barbecue
khinkali
Adzharske hachapurі
Georgian cuisine is unimaginable without products from the dough, such as khinkali and khachapuri. Khachapuri pride of Georgia.
Imereti cheese
suluguni
Cheese in Georgia is an integral part of the national cuisine. They are prepared in jars and skins and used as a snack and as an ingredient for food and cakes.
satzivi
spices
Georgian cuisine is an abundance of all kinds of spices, seasonings, sauces. Georgian cuisine use spise for taste.
Alcoholic drinks from Georgia include chacha and Georgian wine. Wine culture in Georgia dates back thousands of years, and many Georgian wines are made from traditional Georgian grape varieties
The presentation was prepared Shostak Maxim
Good luck


title: Презентація на тему «Вода. Особливості молекулярної води. Роль води в життєдіяльності організмів»

text:
Вода. Особливості молекулярної води. Роль води в життєдіяльності організмів
Палієнко Яна 10 – Б клас
Вчитель:
Громова Тетяна Василівна
Вода́, Н2O — хімічна речовина у вигляді прозорої безбарвної рідини без запаху і смаку, (в нормальних умовах). В природі існує у трьох агрегатних станах - твердому (лід), рідкому (вода) і газоподібному (водяна пара).
Термінологія
Атоми Гідрогену розташовані в молекулі так, що напрямки до них утворюють кут 104,45o із вершиною в центрі атома Оксигену. Таке розташування зумовлює молекулі води дипольний момент у 1,844 Дебая. При заміні атомів Гідрогену (протонів) на атоми дейтерію утворюється модифікація, яка називається важкою водою.
На Землі
Вода належить до найпоширеніших речовин на Земній кулі. Водою
вкрито близько 2/3
поверхні земної кулі
(океани, моря, озера,
річки).
Поширення в природі
Значна її кількість у вигляді льоду і снігу вкриває високі гори і величезні простори Арктики і Антарктиди.
Багато води в атмосфері — пара, туман і хмари.
 Значні кількості води містяться і в земній корі у вигляді підземних вод.
У природі вода перебуває не тільки у вільному стані, а і в хімічно зв'язаному. Більшість запасів води на Землі знаходяться в морях і океанах, прісна вода становить 2,5-3 % від загального об'єму гідросфери.
Вода входить до складу багатьох гірських порід і всіх рослинних і тваринних організмів. На воду припадає близько 60 % маси тварин і до 80 % маси риб. У деяких рослинах вміст води іноді перевищує 90 % їхньої маси.
Чиста вода — безбарвна прозора рідина, без запаху і смаку.
 За нормального атмосферного тиску при 0°С вона замерзає і перетворюється у лід, а при 100°С — кипить, перетворюючись у пару.
У газоподібному стані вода існує і за нижчої температури, навіть нижче 0°С. Тому лід і сніг теж поступово випаровуються.
У рідкому стані вода практично не стискається, при замерзанні розширюється на 1/11 від свого об'єму.
Потрійна точка води, тобто умови, за яких одночасно у рівноважному стані можуть співіснувати вода, лід та пара, реалізується при температурі 0,01 °C і тиску 611,73 Па.
Фізичні властивості
До складу води входить гідроген і оксиген.
Хімічна формула води Н2О.
Молекули води дуже полярні.
У хімічному відношенні вода досить активна. З багатьма речовинами вона вступає в хімічні реакції вже при звичайній температурі.
У термічному відношенні вода досить стійка. Проте при температурах, вищих 1000°С, вона починає розкладатися на водень і кисень
Хімічні властивості
У природі вода відіграє надзвичайно важливу роль. Випаровуючись, вода переноситься на величезні віддалі і там випадає у вигляді дощу і снігу. Вологість повітря і кількість атмосферних опадів є найважливішими факторами, що регулюють клімат і погоду.
Роль води в природі і житті
Вода є також одним з найважливіших геологічних факторів, що змінює зовнішній вид земної поверхні, розмиваючи гори і утворюючи долини. Вона руйнує гірські породи не тільки механічно, а й хімічно, реагуючи з ними з утворенням інших речовин.
Вода має величезне значення в житті людини, тварин і рослин. Вона потрібна рослинам для розчинення поживних речовин ґрунту. Нестача води у ґрунті призводить до погіршення живлення рослин і зниження врожаю сільськогосподарських культур. Тому для забезпечення у ґрунті води здійснюють цілий комплекс агрохімічних заходів.
наслідки повені, що призвели до затоплення і підтоплення земель та населених пунктів;
руйнування берегів, захисних дамб та інших споруд;
заболочення, підтоплення і засолення земель, спричинені підвищенням рівня ґрунтових вод внаслідок ненормованої подачі води під час зрошення, витікання води з водопровідно-каналізаційних систем та перекриття потоків підземних вод при розміщенні великих промислових та інших споруд;
осушення земель, зумовлене забором підземних вод в кількості, що перевищує встановлені обсяги відбору води;
забруднення (засолення) земель в районах видобування корисних копалин, а також після закінчення експлуатації родовищ та їх консервації;
ерозія ґрунтів, утворення ярів, зсувів і селей.
Шкідливість та небезпека води
Вода — одна із найголовніших речовин, потрібних для органічного життя. Рослини та тварини містять понад 60 % води за масою. На Землі водою покрито 70,9 % поверхні. Вода здійснює у природі постійний кругообіг, випаровуючись з поверхні й повертаючись на неї у вигляді опадів. Вода має велике значення для економіки: сільського господарства й промисловості. Питна вода становить тільки 2,5 % від загальної кількості. Нестача води може стати однією з найважчих проблем людства в найближчі десятиліття.
Висновок


title: Презентація на тему «Химерні та трансгенні організми» (варіант 3)

text:
Химерні та трансгенні організми
Химера
Химера – з грецької міфології чудовище з головою лева, хвостом змії, тулубом кози.
Химерний організм – організм утворений з генетично різноманітних тканин.
Химери
Уперше цей термін застосував німецький ботанік Г. Вінклер (1907).

Надалі (1909) Е. Баур, з’ясував природу химер.

типи химерних організмів:
химери мозаїчні (гіперхимери);
химери векторіальні;
 химери периклінальні;
 химери мериклінальні.
Химери
Химери можуть виникати в результаті щеплень рослин і під впливом мутацій соматичних клітин. Компоненти химер можуть відрізнятися один від одного генами ядра, числом хромосом або генами пластид чи мітохондрій.
Химери
Коли в генотипі зародків, використаних для створення химери, є відмінності за рядом характеристик, удається простежити долю клітин обох видів. Вивчення химерних тварин дозволило розв’язати чимало проблем, і в майбутньому з’явиться можливість розв’язувати складні питання генетики й ембріології.

Трансгенні організми
Трансгенними називають рослини і тварин, що містять у своїх клітинах ген чужого організму, включений у хромосоми. Їх отримують, використовуючи методи генної інженерії.
Трансгенні організми
Перші генетично модифіковані організми, одержані з допомогою методів молекулярної біології, з’явилися на світ лише у 80-х роках XX століття.
Трансгенні організми
Перший трансгенний організм був одержаний Дж. Гордоном зі співробітниками 1980 р. На початку 90-х років у Китаї було проведено перше комерційне випробування генетично модифікованих сортів тютюну й томатів, стійких до вірусів. А 1994 р. в США вперше надійшли в торговельну мережу продуктів харчування плоди генетично змінених томатів зі скороченим строком дозрівання.

Трансгенні організми
Широкомасштабне вивільнення в довкілля трансгенних організмів розпочалося 1996 р. Серед трансгенних організмів 98% складали генетично модифіковані сільськогосподарські рослини.
Трансгенні організми
Генетична модифікація надає живим організмам нових властивостей. Але, хоча такими продуктами нині харчується багато людей, минуло замало часу, аби наука повністю встановила їх вплив на наш організм.

Трансгенні організми
В Україні, незважаючи на заборони, вже вирощують трансгенну сою, трансгенну картоплю, трансгенний ріпак, кукурудзу, почали вирощувати генетично модифіковані буряки.
Трансгенні організми
ГМО слід упроваджувати з великою обережністю, особливо якщо країна розташована в центрі походження і поширення рослини.
Висновок
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Фенол» (варіант 1)

text:
Презентация на тему:Фенол
Выполнила ученица 11-б класса:
Зануда Татьяна
Проверила: учитель химии:
Тисленко.Л.А

ФЕНОЛ

Понятие о фенолах
Физические свойства фенола – простейшего представителя из фенолов
Состав и структура фенола
Физиологическое действие фенола на живые организмы
Электронное строение фенола
Химические свойства фенола
7.  Применение фенола

Фенолы – это органические вещества,

 содержащие радикал фенил –C6H5 ,

 связанный с одной или несколькими
гидроксильными группами -OH
простейший
из  oксипроизводных
aроматических
соединений

Фенол

монооксибензол,
 карболовая кислота

-бесцветные кристаллы

-с характерным запахом

 -розовеющие при хранении

-умеренно растворим в воде

-хорошо - в спирте, эфире, ацетоне

Фенол   ядовит !!!

вызывает нарушение функций н.с.

пыль, пары и раствор фенола раздражают слизистые оболочки глаз,
дыхательных путей, кожу

C6H5OH-физические свойства
Бесцветное кристаллическое вещество  с характерным запахом.

tпл = 41ºС , tкип = 182 ºС

При хранении приобретает розоватый оттенок.

В холодной воде плохо растворим, но при нагревании до 70 ºС растворяется полностью.

             Фенол

- очень быстро всасывается
даже через неповрежденные
участки кожи и уже через несколько минут начинает воздействовать на такани головного мозга

- сначала возникает кратковременное возбуждение, а потом и паралич дыхательного центра;

С6H5OH

- даже при воздействии минимальных доз фенола наблюдается чихание, кашель, головная боль, головокружение, бледность, тошнота, упадок сил;

- тяжелые случаи отравления характеризуются бессознательным состоянием, затруднением дыхания, нечувствительностью роговицы, едва ощутимым пульсом, нередко судорогами;

- зачастую фенол является причиной онкозаболеваний.

 Химические свойства. Реакция гидроксильной группы
Фенол проявляет свойства слабой кислоты :
Взаимодействует с щелочными металлами и щелочами с образованием солей – фенолятов :
Фенол ( как кислота ) слабее угольной кислоты :
 последняя вытесняет фенол из солей :
2. Реакции бензольного кольца.
Галогенирование :
При действии на фенол бромной воды  образуется белый осадок 2,4,6-трибромфенола ( качественная реакция на фенол ) :
Нитрирование :
 Окисление.
Легко окисляется даже кислородомвоздуха,
   поэтому находясь на воздухе он   постепенно розовеет.
При действии сильных окислителей образуется хинон :
4. Конденсация.
Конденсация фенола с формальдегидом приводит
к образованию высокомолекулярного соединения разветвленной трехмерной структуры – фенолоформальдегидной смолы :


title: Презентація на тему «Мифы и легенды звездного неба»

text:
Мифы и легенды 		звездного неба
Охотники и жертвы южного неба
Орион: на всем звездном небе нет другого созвездия, которое бы включало больше интересных и довольно легко доступных для наблюдения объектов. Мифический герой Орион был сыном морского бога Посейдона. Орион заслуженно носил славу замечательного охотника, успешно сражался с быками и похвалялся: "Нет в мире такого зверя, которого я не мог бы победить!". За это Гера, могущественная жена верховного Зевса, послала на охотника Скорпиона. Орион тем временем очищал остров Хиос от диких зверей и после успеха этой миссии стал требовать у царя того острова его дочь замуж, однако, получил отказ. Настойчивый Орион попытался похитить царевну и царь жестоко отомстил ему, ослепив Ориона. Бог Гелиос вернул Ориону потерянное зрение, но от укуса напавшего Скорпиона Орион все же гибнет. Зевс постарался разместить Ориона на небе так, чтобы он всегда мог убежать от своего преследователя Скорпиона, и потому эти два созвездия никогда не видны на небосклоне одновременно.
Откуда на небе волосы Вероники?
У древнего созвездия Льва на небе была довольно большая «территория», а сам Лев был обладателем великолепной «кисточки» на хвосте. Но в 243 году до н.э. он ее лишился. Произошла забавная история, о которой гласит легенда.У египетского царя Птолемея Эвергета была красавица супруга, царица Вероника. Особенно великолепны были ее роскошные длинные волосы. Когда Птолемей отправился на войну, его опечаленная супруца дала клятву богам: если они сохранят ее любимого мужа целым и невредимым, принести в жертву свои волосы.Вскоре Птолемей благополучно вернулся домой, но, увидев остриженную супругу, был расстроен. Царственную чету несколько успокоил астроном Конон, заявив что боги вознесли волосы Вероники на небо, где им предназначено вечно украшать весенние ночи.Созвездие Льва уменьшилось на несколько звезд, зато появилось новое созвездие: Волосы Вероники.
Созведие Тельца
У многих древних народов главнейшим было созвездие Тельца, поскольку новый год начинался не зимой как ныне, а весной. В зодиакальном кольце Телец - самое древнее созвездие, так как в жизни молодого человечества скотоводство играло первоочередную роль, и с быком (тельцом) связывали именно то созвездие, в котором Солнце побеждало зиму и возвещало наступление тепла и весны. Древние народы часто почитали это животное как священное. В Древнем Египте поклонялись священному быку Апису, мумию которого торжественно погребали в великолепной гробнице. При этом каждые четверть века Аписа заменяли новым. В Древней Греции бык-телец тоже пользовался большим уважением и почетом. На острове Крит священного быка именовали Минотавр. Герои Эллады Геракл, Тесей, Ясон демонстрировали свои боевые возможности, усмиряя быков. Созвездие Овна также было весьма почитаемо древними. Главный египетский бог Амон-Ра традиционно изображался с головой барана, а дорога к его храму была обозначена аллеей сфинксов с бараньими головами. Считалось, что созвездие Овна названо в честь золоторунного Овна, описанного в приключениях аргонавтов. Существует созвездие, отражающее легенду о корабле Арго. Самая яркая звезда этого созвездия (Альфа) называется Гамаль, что по-арабски означает "взрослый баран", а Альфа Тельца носит название Альдебаран.
Как на небо забрался Рак?
Среди зодиакальных созвездий одно из самых компактных и малозаметных - Рак. Существуют несколько причудливых версий происхождения имени этого созвездия. Например, вполне всерьез утверждалось, что древние египтяне поместили на небо Рака как смертельный символ, поскольку раки питаются падалью. Кроме того, известно, что раки передвигаются хвостом вперед. Около 2000 лет назад именно в созвездии Рака находилась точка летнего солнцестояния (то есть самый длинный световой день). Солнце, достигнувшее в этот момент крайнего отклонения к северу, начинало затем "пятиться" к югу - назад и продолжительность дня уменьшалась. И еще: по классической мифологии гигантский морской Рак напал на героя Геракла, когда тот сражался с Лернейской Гидрой. Герой раздавил напавшего Рака, но богиня Гера, не слишком любившая Геракла, в компенсацию поместила Рака на небо. В Луврском музее хранится знаменитый египетский зодиакальный круг, в котором созвездие Рака располагается выше всех иных созвездий.
Небесная Дева
Созвездие Девы соседствует со Львом и иногда это созвездие представляют мифическим сфинксом - существом с львиным телом и женской головой. Нередко в давних мифах небесную Деву отождествляли с богоматерью Зевса Реей. А иногда в ней видели богиню правосудия Фемиду, которая в своем классическом облике держит в руках Весы (это зодиакальное созвездие по другую сторону Девы). Еще есть сведения, что в этом созвездии древние видели Астрею - дочь Зевса и Фемиды, ставшую последней из богинь, покинувших Землю уже в конце бронзового века. Астрея - это богиня справедливости, одновременно символ чистоты и невинности, а покинула она грешную Землю из-за людского вероломства. Деву обычно изображают с колосом и жезлом Меркурия. Может быть, потому ярчайшая звезда Девы названа Спикой (по-латыни "колос"). Название этой звезды и то, что небесная Дева изображалась с колосом в руке, указывает на связь созвездия с сельскохозяйственными трудами древнего человечества. Вероятно, с появлением девичьего созвездия совпадало начало важных земледельческих работ.
Весы - единственное "неживое" созведие зодиака
Свыше 2000 лет назад в этом созвездии располагалась точка осеннего равноденствия. Именно равенство ночи и дня могло стать причиной, по которой это зодиакальное созвездие получило имя "Весы". Появление на небе Весов в средних широтах северного полушария показывало, что пришло время сеять, а древние египтяне в своем очень благоприятном климате могли рассматривать это как сигнал к старту уборки первого урожая. У древних греков богиня справедливости Астрея с помощью Весов взвешивала людские судьбы. Один из известных мифов объясняет возникновение зодиакального созвездия Весы как указание людям о строгости в соблюдении установленных законов. Напомним, что Астрея была дочерью Зевса и Фемиды - богини правосудия. По поручению родителей Астрея, вооружившись весами и завязав глаза, дабы судить обо всем объективно, регулярно навещала человечество, проверяя чистоту людских помыслов и дел. Видимо, эта деятельность оказалась весьма эффективной и отец Зевс решил, что Весы дочери достойны размещения на небесах.
В кого целится небесный стрелец?
По мифологии древних греков мудрейший кентавр Хирон, сын Хроноса и Фемиды, создал первую модель небесной сферы, где одно место в зодиакальном круге он предназначил себе любимому. Но Хирона опередил Кротос - коварный кентавр, обманом занявший это место и ставший в результате созвездием Стрельца. Самого же Хирона после смерти Зевс превратил в созвездие Кентавра; так на небе оказались целых два кентавра. Мстительного Стрельца боится даже Скорпион, в которого тот и целится из своего лука. В некоторых атласах встречается изображение Стрельца в виде двуликого кентавра: один лик обращен назад, другой - вперед, что несколько напоминает римского бога Януса, с именем которого связан январь - первый месяц нашего года. Солнце пребывает в Стрельце зимой. Следовательно, это созвездие символизирует завершение старого года и старт нового, вот потому одно лицо Стрельца глядит в прошедшее, а другое всматривается в будущее. В направлении созвездия Стрельца позиционируют центр нашей звездной системы Галактики. Как и Скорпион, Стрелец очаровывает загадочными туманностями, наверно, именно это созвездие более любого иного заслуживает название "небесная сокровищница", так как многие его звездные скопления поразительно красивы.
Куда льет воду водолей?
Почти у всех известных древних народов название этого созвездия означало одно - человек, льющий воду, Водолей, хотя и звучало по-разному: Гидрохос (греки), Акуариус (римляне), Сакиб-аль-ма (арабы). На созвездии Водолея основан греческий миф о людях, спасшихся от глобального потопа. Название этого созвездия действительно приводит на "родину всемирного потопа" - в долину малоазиатских рек Тигр и Евфрат: в некоторых документах шумеров эти две реки изображались вытекающими из сосуда Водолея.
Одиннадцатый месяц у шумеров назывался "месяцем водяного проклятья". По шумерским легендам, созвездие Водолея находится в центре обильного "небесного моря", а потому предвещает дождливый период года. В Египте созвездие Водолея наблюдалось на небе как раз в дни наибольшего подъема воды в великой реке Нил. Тогда считалось, что Кнему, бог воды, выливает в Нил огромный ковш животворящей влаги. Еще считалось, что из сосудов того бога вытекают притоки Нила: реки Белый и Голубой Нил. Вероятно, с созвездием Водолея связан также миф об очистке Гераклом Авгиевых конюшен, для чего герою понадобилось запрудить сразу три реки.
Небесные рыбы
Довольно редкий случай, когда расположение звезд в созвездии более или менее совпадает с его названием: фигура на небе вполне способна внушить образ двух рыб, соединенных веревкой или лентой. Название созвездия Рыбы, очевидно, очень древнее и вырастает из финикийской мифологии. В это созвездие Солнце вступало в период удачного рыбного лова. Довольно редкий случай, когда расположение звезд в созвездии более или менее совпадает с его названием: фигура на небе вполне способна внушить образ двух рыб, соединенных веревкой или лентой. Название созвездия Рыбы, очевидно, очень древнее и вырастает из финикийской мифологии
. В это созвездие Солнце вступало в период удачного рыбного лова. Тогда богиня плодородия изображалась в образе женщины с хвостом рыбы, который появился у нее, когда она, испугавшись чудовища, вместе со своим сыном бросилась в водную стихию. Аналогичная легенда существовала и в мифологии древних греков. Только те считали, что в рыб воплотились Афродита и ее сын Эрот: на берегу реки их напугал злой Тифон и, бросившись в воду, они спаслись, превратившись в рыб. Афродита стала южной Рыбой, а Эрот - северной.


title: Презентація на тему «Рідкі кристали» (варіант 5)

text:
Рідкі кристали
Виконала:учениця 11-А класуСиротенко КатеринаВчитель:Коломійченко Б. Л.
 Рідкі кристали – речовини, що мають одночасно властивості як рідин (текучість), так і кристалів (анізотропія).
Текстура нематичної фази рідкого кристалу.

Рідкий кристал - проміжна фаза (мезофаза) між ізотропною рідиною і кристалічним твердим тілом. Рідкі кристали це флюїди, молекули яких певним чином впорядковані, тобто існує певна симетрія.

 Загальна для всіх типів рідких кристалів властивість – подвійне заломлення світла, характерне для більшості твердих кристалів, за допомогою якої можна ідентифікувати мезоморфний стан.
 Другою властивістю, характерною для холестеричних рідких кристалів, є обертання плоскості поляризації. Якщо пропускати лінійно-поляризоване світло через шар холестеричної мезофази перпендикулярно молекулярним шарам, то напрямок коливань електричного вектора світової хвилі буде повернуто вліво або вправо.

 Наявність в рідких кристалах дальнього порядку в орієнтації молекул викликає анізотропію електричних і магнітних властивостей, притаманну твердим кристалам.
Однак, у відмінності від твердих тіл, сили міжмолекулярної взаємодії тут значно слабкіші. Енергія деформації рідких кристалів мала, тому їх молекулярну структуру легко змінити під дією електричного та магнітного полів невеликої потужності.
Для зміни структури достатні також незначні температурні колихання або механічний вплив на рідкі кристали.

Сегментний і точковий РК-дисплей.

Рідкокристалічний дисплей (англ. liquid crystal display (LCD) — електронний пристрій візуального відображення інформації (дисплей), принцип дії якого ґрунтується на явищі електричного переходу Фредерікса в рідких кристалах.

Дисплей складається з довільної кількості кольорових або монохромних точок (пікселів), і джерела світла або відбивача (рефлектора).

 Кожна з кольорових точок рідкокристалічного дисплея складається з кількох комірок (як правило, з трьох), попереду яких встановлюються світлові фільтри (найчастіше — червоний, синій і зелений). Тобто колір певної точки і її яскравість визначається інтенсивностями світіння комірок, з яких вона складається.

Комп’ютерні монітори

Керування кожною рідкокристалічною коміркою здійснюється з допомогою напруги, яку подає на комірку один з транзисторів тонкої підкладки (TFT — абревіатура англійського виразу «Thin Film Transistors»).

 Рідкокристалічні дисплеї мають низьке енергоспоживання, тому вони знайшли широке застосування, як в кишенькових пристроях (годинниках, мобільних телефонах, кишенькових комп'ютерах), так і в комп'ютерних моніторах, телевізорах тощо.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Алкіни»

text:
Алкіни
Поняття та відомості про алкіни
      Алкіни – вуглеводні, що містять в молекулі один або кілька потрійних зв’язків і відповідають загальній формулі.
СnН2n – 2  , де n ≥ 2.
 Алкіни  відносяться до ненасичених вуглеводнів, так як їх молекули містять меншу кількість атомів гідрогену, ніж  насичені вуглеводні.
Назви алкінів походять від назв алканів, при цьому суфікс -ан заміщається на суфікс -ін.Перший представник гомологічного ряду алкінів — ацетилен
Електронна формула:      Н:С::С:Н

Структурна формула:
Ацетилен:
 3D модель найпростішого алкіну(ацетилену)  ненасичений вуглеводень з одним потрійним зв'язком
Характеристика потрійного зв’язку:
Вид гібридизації –          sp
Валентний  кут –             180°
Довжина зв’язку      С = С –        0,12 нм
Будова ─                        лінійна
Вид зв’язку       –    ковалентний  полярний
За типом  перекриття  хмар –   δ   і  2 π
Схема утворення sp -гібридних орбіталей:
Гомологічний ряд алкінів:
C2H2
C3H4
C4H6C5H8
C6H10
C7H12
C8H14

Етин    Пропин
Бутин
Пентин
Гексин
Гептин

Структурна ізомерія алканів:

1. Ізомерія положення потрійного зв’язку (починаючи  з С4Н6):
СН ССН2СН3 	                  СН3СССН3
   бутин-1                                      бутин-2

2. Ізомерія карбонового скелету (починаючи з С5Н8):
СН ССН2СН2СН3	СН ССНСН3
                                                                      
                                                                    СН3         пентин-1	                  3-метилбутин-1

3. Міжкласова ізомерія  з алкадієнами і циклоалкенами, (починаючи з С4Н8):
                                                                                СН = СН
СН С–СН2–СН3	            СН2=СН–СН=СН2	           	      
                                                                                СН2 –СН2
      бутин-1	              бутадієн-1,3	            циклобутен
Фізичні властивості
Фізичні властивості алкінів схожі на властивості алканів та алкенів. При звичайних умовах (С2-С4) — гази, (С5-С16) — рідини, починаючи із С17 — тверді речовини. Температури кипіння алкінів вищі, ніж у відповідних алкенів. Так, етилен має температуру кипіння -103 °С, ацетилен кипить при -83,6 °С; пропен і пропін відповідно при -47 СС і -23 °С.
Розчинність нижчих алкінів у воді трохи вища, ніж алкенів та алканів, однак усе-таки вона дуже мала. Алкіни добре розчиняються в різних органічних розчинниках.
Хімічні властивості
Хімічні властивості ацетилену і його гомологів визначаються наявністю в їх молекулах потрійного зв’язку. Найбільш характерні для алкінів реакціїї приєднання.
Реакції приєднання:
    1. Галогенування
    Знебарвлення бромної води є якісною реакцією на всі ненасичені вуглеводні.
2. Гідрогалогенування.
3. Гідрування.
4. Гідратація.
                                   HgSO4
НCCH  +  H2O     [HC=CH]  CH3CH
                                                             	                  
                                                         H  OH	                    O
Окиснення
Ацетилен і його гомологи окиснюються перманганатом калію з розщепленням потрійного зв’язку і утворенням карбонових кислот.

RCCR’  +  3[O]  +  H2O    RCOOH  +  R’COOH
Алкіни знебарвлюють розчин KMnO4, дана властивість використовується для їх якісного визначення.
Горіння ацетилену
При спалюванні (повному окисненні) ацетилену виділяється  велика кількість  тепла:HCCH  +  2О2    2СО2  +  Н2О  +  Q
Реакція заміщення
При взаємодії ацетилену (або RCCH) з аміачним
розчином оксиду срібла утворюються осади нерозчинних ацетиленідів:

HCCH  +  2[Ag(NH3)2]OH   AgCCAg   +  4NH3  +  2H2O
Реакція полімеризації
1.  Димеризація під дією водного розчину  CuCl2 і NH4Cl:
          НCCH  + НCCH  Н2C=CHCCH
                                                     (вінілацетилен)
2. Тримеризація ацетилену над активованим
вугіллям призводить до утворення бензолу (реакція Зелінського):
                       С, 600 С
    3НCCH        С6H6   (бензол)
Добування алкінів
Ацетилен добувають в промисловості двома способами:

1. Термічний крекінг метану:
           1500С
2СН4     С2Н2  +  3Н2

2. Гідроліз карбіду кальцію:
CaC2  +  2H2O    C2H2  +  Ca(OH)2
Хімічні властивості ацетиленових вуглеводнів обумовлені природою потрійного зв’язку, хімічною поведінкою карбонових атомів у стані sp-гібридизації. Для них характерні реакції електрофільного приєднання, заміщення кінцевого атома Гідрогену, окиснення та відновлення, полімеризації.
Хімічні реакції алкінів
Реакція галогенування:
Реакція  карболінірування:
Реакція ізомеризіції:
 Реакція окиснювального приєднання:
Застосування алкінів


title: Презентація на тему «Сонячна система» (варіант 3)

text:
підготувала:
учениця 11-А класу
ХЗОШ №102
Антіпова Маоія
Презентаціяз астрономіїна тему:”Планети Сонячної системи”
Океан бездонний, океан безкрайній,
Безповітряний, темний і надзвичайний,
У ньому живуть Всесвіти, зірки і комети,
Є і жилі, може бути, планети….
Космос
1.Зупинка «Сонце»
Це випромінювання сильно впливає на всі тіла Сонячної системи: нагріває їх, позначається на атмосферах планет, дає світло й тепло, необхідні для життя на Землі. Водночас Сонце — найближча до нас зоря, в якої, на відміну від усіх інших зірок, можна спостерігати диск, і за допомогою телескопа вивчати на ньому дрібні деталі, розміром до кількох сотень кілометрів.

Навколо нашої зірки – Сонця – обертаються планети, і разом із ним вони утворюють Сонячну систему.
2.Зупинка « Планети»
1) Меркурій — найближча до Сонця планета. Меркурій належить до земного типу планет. Після позбавлення Плутона статусу планети, Меркурій є найменшою планетою Сонячної системи. Меркурій найшвидше обертається навколо Сонця, тому і зветься ім’ям крилатого бога, що дуже швидко пересувається за допомогою крилатих сандалій.
2) Венера – планета земного типу. Венера — третій за яскравістю об'єкт на небі. Належить до планет, відомих людству з найдавніших часів. Венера – найяскравіша й найспекотніша планета, та названа іменем римської богині кохання за свій яскравий блиск.
3) Земля — третя від Сонця планета Сонячної системи, єдина планета, на якій відоме життя, домівка людства. Земля належить до планет земної групи. Земля має супутник — Місяць.
4) Марс - планета земного типу з розрідженою атмосферою. Через криваво-червоний колір його іноді називають Червоною планетою. Марс довго асоціювали з війною і кровопролиттям, і тому його назвали на честь римського бога війни. У планети є два супутники, Фобос ( грец. «Страх») і Деймос («Жах»).
5) Юпітер -  п'ята і найбільша планета. Класифікується як газовий гігант. Планета була відома людям з глибокої давнини. Юпітер має щонайменше 66 супутників, найбільші з яких — Іо, Європа, Ганімед і Каллісто. Юпітер – найбільша планета сонячної системи – король планет, тому її названо на честь головного бога всіх римських богів.
6) Сатурн — шоста за віддаленістю від Сонця та друга за розмірами планета Сонячної системи. Сатурн швидко обертається навколо своєї осі, складається переважно з рідкого водню і гелію, має товстий шар атмосфери. Відомо про існування 62 природних супутників Сатурна, найбільший з яких — Титан. Сатурн має помітну систему кілець, що складаються здебільшого з частинок криги, меншої кількості важких елементів і пилу.
7) Уран — сьома від Сонця велика планета Сонячної системи, належить до планет-гігантів. Третя за діаметром та четверта за масою планета Сонячної системи. Планета названа ім'ям античного божества Урана, уособлення неба та піднебесного простору. Уран був батьком Сатурна.
8) Нептун — восьма за віддаленістю від Сонця, четверта за розміром і третя за масою планета Сонячної системи, що належить до планет-гігантів. Його астрономічний символ  — стилізована версія тризубця Нептуна. Має супутник Тритон, та ще 12 супутників.
3.Зупинка «Зорі»
Зорі  — велетенські розжарені, самосвітні небесні тіла, у надрах яких ефективно відбуваються термоядерні реакції. Сонце — одна із зір, середня за своїми розмірами та світністю. Зорі поряд з іншими небесними тілами вивчає наука астрономія. Моделювання фізичних процесів, що відбуваються в зірках входить до кола зацікавлень астрофізики. Неозброєним оком на небі видно близько 6000 зір.
Дякую за увагу
До побачення!


title: Презентація на тему «Малі тіла сонячної системи» (варіант 12)

text:
Малі тіла сонячної системи

Малі тіла сонячної системи
астрономічні об'єкти Сонячної системи менші за планети.
Астероїди
розміри від 1 км до 1500 км;
відсутня атмосфера і гідросфера;
різна форма: від кульової до сигароподібної;
різна структура поверхні, здатність відбивати світло;
різні періоди осьового обертання: від декількох годин до декількох діб.

Загальна кількість астероїдів – 30-50 тисяч, розміром більше 200 км – близько 30 штук, від 80 до 200 км – близько тисячі.
Найбільший астероїд – Церера, радіус 470 км.
Найближчі до Сонця астероїди – Фаетон і Ікар, найбільш віддалений – Хірон.
На астероїді Гаспра є магнітне поле.
Астероїд – “зіркоподібний”
Імена астероїдів – назви божеств, відомих людей, часто спереду вказують рік відкриття
Орбіти астероїдів
Орбіти 100 найкрупніших астероїдів, що перетинають орбіту Землі, показану червоним еліпсом
Орбіти астероїдів
Астероїди
Астероїди
Найбільший астероїд  - Церера. Діаметр – близько 1030 км. За гіпотезою має чистий лід.
Астероїд Гаспра. Має кратери розміром до 160 м. Має магнітне поле.
Астероїд Ерос – перший астероїд,  який досліджений космічною станцією NEAR
Астероїди
Астероїд Матільда 253 з відстані 1200 км. Знімок було отримано з КА 27.06.1997 р. На видимій частині астероїда видні численні ударні кратери з размірами від 0,5 до 30 км. На видимій поверхні є 5 кратерів з діаметром більше 20 км (!).
Великий кратер астероїда Ерос
Астероїди
Астероїд Іда (40 км) та її супутник Дактиль (1,5 км). Обертається на відстані 100 км від Іди

Тутатіс – подвійний астероїд
Небезпека: близько тисячі астероїдів мають орбіти, які перетинають орбіту Землі
Аризонський кратер – утворився від падіння небесного тіла вагою 10 000 т.
Комети
мають ядро і хвіст;
рухаються по дуже витягнутих, еліпсоподібних орбітах навколо Сонця;
переважна більшість комет знаходяться в хмарі Оорта (1012 – 1013 штук) та поясі Копейра (35 тис. розмірами більше 100 км, інших – близько 1 млрд.)

Комета – “довговолоса”, називають іменами вчених, які їх відкрили
Рух по орбіті комети Галлея
Комети
Комета Галлея в небі над штатом Джорджія, 1986 рік. Період обертання навколо Сонця – 76 років
Комета Хейла-Боппа, 1997 рік
Зіткнення комети Шумейкера-Леві-9 з Юпітером, 1992 рік
Ядро та хвіст комети Галлея
Комета видима в Австралії, 2007 рік
Деяку роль в утворенні гідросфери й атмосфери, можливо, також зіграли крижані ядра комет, що падали на ранню Землю
Метеори й метеорити
Метеор – світлове явище, що виникає на висоті від 80 до 130 км при вторгненні в земну атмосферу метеорних тіл (шматків каменю або скупчення космічного пилу).
Боліди – особливо яскраві метеори.
Метеорити – метеорні тіла, які досягають Землі.
Радіант – точка на небі, з якої розлітаються метеори.
Метеорні потоки:
   Персеїди (20 липня – 20 серпня);
   Ліріди (середина квітня);
   Леоніди (середина листопада).
Спостереження боліда в штаті Вайомінг, 1972 рік (час 101 с).
Метеорити
В 1908 році над Підкам’яною Тунгускою пролетів яскравий болід. Вибухова хвиля поклала дерева на площі діаметром більше 100 км.
 Вчені не знайшли практично ніяких останків самого боліда. Швидше за все, Тунгуський метеорит був кометою або невеликим (~30 м) астероїдом, що врізався в Землю.
Метеорити
Слід від удару 12-кілограмового метеориту
Близько півночі 24.07.2005 в Чикаго (США) Колбі Наварро працював на компютері. Метеорит розміром ~10 см через стелю попав у принтер і відскочив до стінки (внизу на врізці).
Місцезнаходження основних ударних кратерів - астроблем
Метеорити
Кам’яний хондрит
Залізний метеорит
Залізно-кам’яний метеорит
У нас в Україні, у Вінницькій області, 430 млн. років тому в результаті падіння невеликого астероїда близько 100 м у поперечнику утворилося заглиблення, яке мало глибину 700 метрів і діаметр 4 х 10 кілометрів. Нині воно має назву Ільїнецький кратер.
	В 1851 р. професор Київського університету К.Феофілактов шукав у цих місцях поклади горючих корисних копалин.
	Вчених здивувало те, що мінерали мали незвичайну форму — були ніби сплюснутими під дією величезного тиску. А за кілометр від цього місця на поверхню виходила дуже крихка порода, найвірогідніше, після впливу високої температури.
ЗУСТРІЧ” КОСМІЧНИХ ТІЛ ІЗ ЗЕМЛЕЮ

Щодня на Землю надходить від 100 до 1000 т неземної речовини.
Але тільки 1% від цієї кількості представлено великими уламками, що мають можливість долетіти до її поверхні.
Тобто, щодня на Землю падає від 1 до 10 т метеоритів(!). Але падають вони переважно в місцях, де людина її не бачить (океани, ліси).
Якщо маса тіла невелика, то продовжується подальше зменшення його швидкості до величини 50-150 м/с. З такими швидкостями на Землю упала більшість метеоритів.
Але при великій масі тіло не встигає ні згоріти, ні сильно загальмуватися і тому зіштовхується з поверхнею з космічною швидкістю. У цьому випадку відбувається вибух, викликаний переходом великої кінетичної енергії тіла в теплову, механічну й інші види енергії, а на земній поверхні утвориться вибуховий кратер. В результаті значна частина речовини плавиться і випаровується.


title: Презентація на тему «Волокна. Штучні і синтетичні волокна»

text:
Волокна. Штучні і синтетичні волокна.
План
Поняття про волокна
Класифікація волокон
Штучні волокна
Синтетичні волокна

Волокна – це матеріали, що складаються з довгих і тонких ниток або відрізків ниток, придатних для виготовлення пряжі і тканин.

Здавна в кожній сільській українській оселі була власна прядка. Як сировину використовували коноплі та льон.
Серед натуральних волокон розрізняють волокна рослинного, тваринного і мінерального походження.

 Якщо сировиною для виробництва хімічного волокна є природний полімер, волокно називається штучним.

Якщо ж сировиною є продукти органічного синтезу, то і волокно називається синтетичним.

Сучасна легка промисловість виготовляє велику кількість сортів тканин із комбінованих волокон.
Штучні волокна
Ці волокна виготовлені хімічною обробкою природної сировини целюлозного й білкового походження.
Це стійке волокно, що має низьку теплопровідність, тому добре зберігає тепло, м'яке, мало мнеться, має приємний блиск.
Ацетатне волокно
Це волокно подібне до натуральних волокон: льону і бавовни. Воно приємне на дотик, м'яке, легко і рівномірно зафарбовується і має шовковистий блиск.
Віскозне волокно
Використовується в виробництві килимів, технічних тканин та трикотажних виробів.
Мідноаміачне волокно
Синтетичні волокна
Це хімічні волокна, що формують із синтетичних полімерів, тобто у їх виробництві не використовується натуральна сировина.
Синтетичне волокно виготовлене з розплаву поліпропілену. Стійке проти дії відбілювачів, кислот та органічних розчинників, його не псують пліснява, бактерії та комахи.
Поліпропіленове волокно
Широко використовується у виробництві комбінованих тканин, у складі яких можуть бути шерсть, бавовна, льон.
поліесер
Не горить, а тому його використовують для сидінь автомобілів, літаків, сучасних електричок.
Полівінілхлоридне волокно
Додають до багатьох видів інших натуральних і штучних тканин задля того, щоб вони добре облягали фігуру, тривалий час зберігали форму, були легкими і зручними.
Еластан (спандекс)
Це еластичне, дуже міцне волокно, стійке проти стирання та згинання. Багато капрону переробляють на комбіновані волокна з яких виготовляють панчохи, шкарпетки тощо.
Капрон
Целюлозні волокна(бавовна, ацетатне, віскозне) спалахують швидко і згоряють, поширюючи запах паленого паперу.
Білкові волокна(шерсть, шовк) згоряють аналогічно целюлозним, поширюючи запах паленого пір'я.
Синтетичні(капрон) спершу плавляться, а потім згоряють поширюючи різкий мишачий запах.
Поліестерні волокна(лавсан) плавляться і швидко згоряють.
Як визначити яку основу має волокно
Висновки:
Штучні волокна значно дешевші ніж натуральні, мають більшу зносостійкість.
У штучних волокнах основу становить полімер, тоді як синтетичні волокна виготовляють лише з продуктів переробки вуглеводневої сировини.
Визначити, яку основу – синтетичну чи натуральну – має волокно, можна за відношенням до нагрівання та характером горіння.