title: Презентація на тему «Планеты Земной Группы» (варіант 2)

text:
Планеты Земной Группы

Меркурий
Венера
Земля
Марс

Меркурий
самая близкая к Солнцу планета Солнечной системы.  Планета названа в честь древнеримского бога торговли — быстроногого Меркурия, поскольку она движется по небу быстрее других планет.

Меркурий
из-за отсутствия атмосферы и близости к Солнцу он подвержен внешним воздействиям, и поэтому изрешечен кратерами. Около 4 миллиардов лет назад астероид шириной примерно 60 миль (100 километров) нанёс удар Меркурию с силой, сравнимой с триллионом мегатонных бомб. При этом образовался огромный кратер шириной примерно 960 миль (1550 км). Теперь он известен как Бассейн Калорис. Он мог бы вместить весь штат Техас.
Меркурий
Венера
вторая внутренняя планета Солнечной системы с периодом обращения в 224,7 земных суток. Названа именем Венеры, богини любви из римского пантеона. Это единственная из восьми основных планет Солнечной системы, получившая название в честь женского божества.
Венера
Венеру и Землю часто называют близнецами, потому что они подобны в размере, массе, плотности, составе и силе тяжести. Однако, общие черты на этом заканчиваются.
Венера — самая горячая планета в Солнечной системе и вторая от Солца, после Меркурия. Хотя Венера не является ближайшей к Солнцу планетой, однако ее плотная атмосфера так называемая, ловушка тепла, создает парниковый эффект, который также нагревает Землю.
Древнее название Венеры — «Люцифер». Это имя не несет каких-либо дьявольских коннотаций, однако Люцифер означает «предвестник света», и когда Венеру видно с Земли, то её свет ярче, чем свет любой другой планеты или даже любой звезды в ночном небе из-за её высокой отражаемости облаков и её близости к нашей планете.
Если смотреть сверху, в то время как большинство планет вращаются вокруг своей оси, Венера вращается в противоположную сторону. В то время как на Земле Солнце начинает всходить на Востоке и садится на Западе, то на Венере, Солнце будет всходить на Западе и садиться на Востоке.
Марс
четвёртая по удалённости от Солнца и седьмая по размерам планета Солнечной системы. Названа в честь Марса — древнеримского бога войны, соответствующего древнегреческому Аресу. Иногда Марс называют «красной планетой» из-за красноватого оттенка поверхности, придаваемого ей оксидом железа
Марс
На Красной планете находится самая высокая гора и самая глубокая и длинная долина во пространстве Солнечной системы. Так, гора Олимп поднимается над уровнем Марса на 27 километров, что втрое выше горы Эверест, а долина Маринера отличается глубиной в 10 километров и протяженностью  в 4000 километров, что составляет пятую часть марсианского экватора и примерно равно ширине австралийского материка.
Марс
на планете Марс находится самый большой вулкан Солнечной системы, диаметр которого равен 600 километров. И это примерный периметр штата Нью-Мексико. Этот щитовой вулкан со множеством уклонов, поднимающихся в безвоздушное пространство, постепенно формировался в ходе бесчисленных извержений.
Спасибо за внимание


title: Презентація на тему «Будова Всесвіту» (варіант 6)

text:
Будова Всесвіту
Підготував:
Путінцев Володимир 7-А клас
План

Будова Всесвіту;

Будова Всесвіту
Всесвіт охоплює весь безмежний космічний простір і складається з численних зірок, хмар пилу і газу, міжзоряної речовини. Зоряне небо вивчається протягом багатьох віків. У міру вдосконалення телескопів вчені все глибше проникають до таємниць Всесвіту. Доступну для досліджень частину Всесвіту називають Метагалактикою

Сучасні оптичні прилади дають змогу спостерігати зоряні системи, віддалені від нашої планети на 5-6 млрд. світлових років, а за допомогою радіотелескопів дослідники проникають ще далі — на відстань до 15 млрд. світлових років.
Будова Всесвіту
Всесвіт складається з великої кількості зоряних світів – галактик. Однією з них є наша Галактика, до якої входить Сонячна система. Сонячна система розташована на краю Галактики, тому основну частину нашої Галактики можна бачити ніби збоку – світлу смугу з безлічі зірок, що проходить через усе зоряне небо. Це – Молочний шлях.
Наша Галактика
Будова Всесвіту
Зорі в Галактиці утворюють певні системи, які тривалий час існують у спільному гравітаційному полі. Більшість зір рухається у подвійних та кратних системах, у яких компоненти обертаються навколо спільного центра мас подібно до обертання планет Сонячної системи. Найчисельніші системи обєднання зір налічують сотні тисяч обєктів — це зоряні скупчення та асоціації.
Усі зірки складаються з однакових елементів, які відомі на Землі. Найпоширенішим хімічним елементом у Всесвіті є гідроген, йому поступаються по черзі: гелій, оксиген, карбон,нітроген. Повсюди у Всесвіті відбувається обмін речовиною і променевою енергією. Поширеність хімічних елементів у Всесвіті пов'язана з історією їх утворення в процесі нуклеосинтезу.

Нуклеосинтез — процес утворення ядер атомів хімічних елементів під час еволюції Всесвіту.

Метагалактика
Метагалактика  ― частина Всесвіту, доступна сучасним астрономічним дослідженням. Метагалактика включає декілька мільярдів зоряних систем (галактик).
Зоряні скупчення
Кулясті(складаються з мільйонів зір).
Розсіяні(мають лише кілька тисяч об‘єктів(Найяскравіші з них Плеяди та Гіади)).
Скупчення Гіади.
Зоряні асоціації
У зоряні асоціації входять відносно молоді зорі, які мають спільне походження.
Форма Галактики
Галактику часто зображують як зоряну систему у вигляді велетенського млинця, у якому зорі рухаються в одній площині.Насправді Галактика має сферичну форму з діаметром майже 300000 св. років.
Сферична складова Галактики
Старі зорі малої світності, які входять у кулясті скупчення, належать до сферичної складової Галактики.За хімічним складом зорі містять значно менше важких сполук, ніж Сонце бо це зорі першого покоління  які утворилися разом з Галактикою ще 10 – 15 млрд років тому. Зараз зародження молодих зір і планетарних систем зараз відбувається лише у площині Галактики, де газопилові туманності утворюються після вибуху Нових та Наднових зір.
Наша Галактика
Центр Галактики
Центр Галактики розташований у напрямку сузір’я Стрільця, але ця област захована від нас величезними хмарами пилу.
У центрі Галактики розміщене ядро діаметром 1000 – 2000 пк.
Хмари гарячого газу оточують центр Галактики щільним покривалом , тому ми не можемо спостерігати ядро Галактики за допомогою оптичних телескопів.Тільки за допомогою радіотелескопів можливо проникнути за хмари газу.
Обертання зір у галактиці
 Обертання зір у Галактиці Сонце розташоване поблизу площини Галактики на відстані 25000 св. років від її ядра. Вектор швидкості Сонця відносно найближчих зір спрямований до сузіря Геркулес.
 Разом з усіма сусідніми зорями Сонце обертається навколо ядра Галактики зі швидкістю 250 км/с. Період обертання Сонця навколо ядра називається галактичним роком, який дорівнює 250000000 земних років. Аналіз швидкості обертання зір свідчить про суттєву відміну між поведінкою обєктів у сферичній та плоскій складових Галактики.
 Якщо зорі плоскої складової обертаються навколо центра Галактики поблизу однієї площини, то зорі сферичної складової обєднані у величезні кулясті скупчення, що обертаються навколо центра по витягнутих орбітах у різних площинах. До того ж, період обертання цих скупчень показує, що значна маса Галактики розподілена саме у сферичній складовій. Це можуть бути обєкти малої маси, які не випромінюють енергію у видимій частині спектра, або чорні діри малої маси.
Спіральні рукави
Однією з таємниць Галактики є так звані спіральні рукави, які зароджуються десь біля її центра. Сонце розташовується на периферії одного з таких рукавів, що закручений у площині галактичного диска. Астрономи вважають, що спіральні рукави виникають як спіральні хвилі густини, які створюються під час стиснення хмар міжзоряного газу на початковому етапі формування зір.
Найближчі сусіди Галактики
Спостерігаючи інші галактики, астрономи звернули увагу на те, що не всі вони мають спіральну структуру. За зовнішнім виглядом існують три типи галактик — спіральні, еліптичні та неправильні.
Спіральна
Еліптична
Неправильна
Розподіл галактик у Всесвіті
Спостерігаючи гравітаційну взаємодію планет і зір, астрономи звернули увагу на своєрідну ієрархічну структуру руху космічних тіл:

Планети та їхні супутники, що обертаються навколо своєї зорі.

Зоряні скупчення, які налічують тисячі й навіть мільйони обєктів.

Галактики обєднують у спільне гравітаційне поле сотні мільярдів зір, які обертаються навколо одного ядра.

Скупчення галактик, які налічують мільйони обєктів

Розподіл галактик у Всесвіті
Найбільші скупчення галактик спостерігаються у сузірях Діви та Волосся Вероніки. У цьому напрямку астрономи відкрили своєрідну Велику стіну, де на відстані 500 млн св. років виявляється значне збільшення кількості галактик у порівнянні з іншими напрямками.
Однією  з характерних рисо розподілу галактик у просторі є те, що вони розміщені у Всесвіті у великому масштабі не хаотично, а утворюють дуже дивні структури, які нагадують величезні сітки з волокон. Ці волокна оточують гігантські, відносно пусті області — порожнечі. Деякі порожнечі мають діаметр 300 млн св. років — на сьогодні це найбільші відомі утворення у Всесвіті.
Розподіл галактик у Всесвіті
Імовірнішим поясненням цієї волокнистої структури Всесвіту є те, що галактики у просторі розташовані на поверхні величезних бульбашок, а порожнечі є їхньою внутрішньою областю. З поверхні Землі нам тільки здається, що галактики розташовані подібно до намиста, яке нанизане на волокнах, бо ми їх бачимо на обідках величезних космічних бульбашок. Найбільшим із таких космічних волокон у структурі галактик і є Велика Стіна завдовжки 600 млн св. років і завширшки 200 млн св. років. Просторова модель Всесвіту нагадує шматок пемзи, який у цілому має однорідну структуру, але окремі обєкти мають порожнини.
Закон Габбла
У 1929 р. американський астроном Е. Габбл досліджував спектри галактик і звернув увагу на те, що лінії поглинання у всіх спектрах зміщені в червоний бік. Згідно з ефектом Допплера, це свідчить про те, що всі галактики від нас віддаляються.
Крім того, за допомогою величини зміщення спектральних ліній можна визначити швидкість, з якою галактики віддаляються. Виявилося, що швидкість, з якою «тікають» від нас інші галактики, збільшується прямо пропорційно відстані до цих галактик (закон Габбла): V=Hr, де V — швидкість галактики, Н — стала Габбла, r — відстань до галактики в мегапарсеках. За останніми вимірами Н≈70 км/(с*Мпк)
Моделі Всесвіту
Для побудови моделі Всесвіту необхідно дати відповідь на таке запитання: «Чи має Всесвіт якусь межу у просторі?». Нескінченний і безмежний у просторі та часі Всесвіт привертає до себе увагу тим, що він не має країв і містить нескінченну кількість зір та галактик. Але в такому вічному та безмежному Всесвіті виникають суперечності, які в астрономії називають космологічними парадоксами.
Моделі Всесвіту
 Існують три космологічні парадокси: фотометричний, гравітаційний та «теплої смерті» Всесвіту.
Ми розглянемо тільки фотометричний парадокс, який був сформульований у 1744 р. швейцарським астрономом Ж.Шезо та доповнений німецьким астрономом І.Ольберсом у 1826 р.
Моделі Всесвіту
 Ми живемо у тривимірному просторі, і важко уявити собі такий закритий Всесвіт, який не має межі, але має скінченний обєм і, отже, обмежену кількість зір і галактик. У такому Всесвіті немає центра, всі точки в ньому рівноправні й у всіх напрямках простір однорідний. На практиці важко перевірити, у якому просторі мешкають якісь істоти, і дізнатися, чи є простір скінченним.
Висновок
Всесвіт має складну комірчасту структуру, у якій відбувається гравітаційна взаємодія всіх космічних тіл. Навколо зір обертаються інші зорі й планети. Крім того, зорі утворюють величезні скупчення, які налічують сотні тисяч і мільйони обєктів. У спільному полі тяжіння галактик розташовуються уже сотні мільярдів зір, які обертаються навколо спільного центра. Галактики теж утворюють окремі скупчення, які розміщені у великому масштабі не хаотично, а утворюють дуже дивні структури, що нагадують величезні сітки з волокон. Ми живемо у Всесвіті, який розширюється у безмежному просторі.


title: Презентація на тему «Сміття космосу» (варіант 1)

text:
Сміття космосу
.
Підготувала
Учениця 11-Б класу
Хмельовська Адріана

Космічне сміття – це уламки супутників, некеровані об'єкти антропогенного походження, що літають навколо землі та в меншій мірі планет і Сонця
Джерела утворення космічного сміття:

«Мертві супут-
ники»

Останні ступені ракет

Фрагменти знищених супутників

Незначні об'єкти

Питання про засмічення навколоземного космічного простору «космічним сміттям» виникло понад півстоліття тому, з початком запусків штучних супутників в кінці 50-х років
.
Штучний супутник Землі
Суть ефекту Кесслера

Космічне сміття по довільним орбітам обертається навколо планети з величезною швидкістю. Ці об'єкти мають величезний запас кінетичної енергії. Час від часу вони стикаються, утворюючи ще більшу кількість дрібних об'єктів - і чим вони дрібніші, тим небезпечнішими вони стають для діючих супутників і літальних апаратів
При достатньо великій кількості зіткнень, кількість нових уламків, які виникають лавиноподібно, може зробити навколоземний космічний простір (НКП) абсолютно непридатним для польотів
.
Схожа картина спостерігається в кільцях Сатурна, де крижані брили постійно кришаться

Штучний супутник Сатурну
Об'єкти “космічного сміття”
“Космічне сміття” – метеорит, що рухається в бік Землі на населені пункти
Ремонт штучного супутника у відкритому космосі, який вийшов з ладу

Як знищити космічний  мотлох на висоті понад 600 км від поверхні планети?
.
.

Атмосфера
Землі на низьких навколоземних орбітах  ліквідує основну частину сміття
Сьогодні пропонується вже на етапі проектування супутників передбачати засоби їх виходу з орбіти - гальмування до швидкості входу в щільні шари атмосфери,
де вони згорять, не залишаючи небезпечних великих частин, або перехід на «орбіти поховання»
.
.

У 2014 році очікується пік сонячних спалахів і корональних викидів маси, що для діючих літальних апаратів досить небезпечний момент
.

На орбіті Землі, знаходиться понад
22 тисячі великих і близько
370 тисяч малих об'єктів
Дослідження космосу фахівцями НАСА

При неконтрольованому входженні космічних об'єктів в щільні шари атмосфери їх падіння на Землю стрімко зростає
.
.
Розробка способів і засобів захисту космічних апаратів
Екологічний моніторинг
Розробка та впровадження заходів

Математичне моделювання «космічного сміття»

Тому в забезпечення вирішення цієї проблеми міжнародне співробітництво з проблематики «космічного сміття» розвивається за такими пріоритетними напрямами
.
Найбільше мотлоху в навколоземний простір сьогодні відправляє Китай (40%), США (27,5%) і Росія - (25,5%), тому саме їм необхідно в першу чергу зібратись за столом переговорів
.
Франції належало 464 об'єкти, Японії - 198 об'єктів, Індії - 172 об'єкта. Найменше сміття припадало на Європейське космічне агентство - 90 космічних об'єктів, половина з яких - супутники.
До 2013 року сміття в космосі стало у вісім разів більше, ніж у 1970-му році
Кількість “космічного сміття”, млн т
.
В основному космічне сміття сконцентроване на висоті від 850 до 1500 км над поверхнею Землі, але багато його й на висоті польоту космічних кораблів та Міжнародної космічної станції (МКС).
Якщо космічне сміття, розташоване на висоті нижче 600 км, протягом декількох років входить в атмосферу й згоряє в ній, то сміттю, яке знаходиться на висоті 800 км, на це потрібно десятиліття, а штучним об'єктам на висоті від тисячі кілометрів і вище - сотні років
Магнітна “тарілка” в космосі для збору сміття
Згідно з останніми дослідженнями НАСА, "сміття" навколо Землі досягло критичної позначки
.

Отже, з кожним роком космічне сміття збільшується в декілька разів. В даний час ця екологічна проблема має великий вплив на екологію планети, життя людей на Землі та існування Сонячної системи. Якщо ж людство не почне вживати заходів щодо його знищення, то на нас чекають глобальні катастрофи, наслідком яких може стати вимирання людини


title: Презентація на тему «Еволюція Всесвіту» (варіант 2)

text:
Еволюція Всесвіту
Підготував
Учень 11-А
Коваль Данило
Що таке Всесвіт?
Всесвіт - зазвичай визначається як сукупність усього, що існує фізично.

Всесвіт - це сукупність простору і часу, всіх форм матерії, фізичних законів і констант, які управляють ними.
Світла смуга через все небо, де зосереджено більшість зірок Галактики.

Чумацький шлях

Вік Всесвіту

Вік Всесвіту

Астрономічні спостереження Всесвіту дозволили з відносною точністю встановити « вік » Всесвіту , який за останніми даними становить 13,73 ± 012 мільярдів років. Однак , серед деяких вчених існує точка зору , що Всесвіт ніколи не виникала , а існувала вічно і буде існувати вічно , змінюючись лише в своїх формах і проявах. Уявлення про форму та розміри Всесвіту в сучасній науці також є гостродискусійних , імовірно протяжність Всесвіту становить не менше 93 мільярдів світлових років , при спостерігається частини всього в 13,3 мільярдів світлових років.

Будова Галактики
У центрі - ядро

спіральні гілки

корона
Вращение Галактики
Галактика вращается вокруг своей центральной области
Центр ее находится в созвездии Стрельца
Вращение Галактики обнаруживается по эффекту Доплера
Все звезды движутся вокруг центра Галактики.

Але це перше враження незмінності навколишньої Всесвіту насправді оманливе: вона еволюціонує , і ця еволюція , порівняно повільна зараз , на ранніх етапах була неймовірно швидкої , так що серйозні якісні зміни стану Всесвіті відбувалися за частки секунди. За сучасними уявленнями , спостережувана нами зараз Всесвіт виник близько 15 мільярдів років тому з деякого початкового " сингулярного " стану з нескінченно великими температурою і щільністю і з тих пір безперервно розширюється і охолоджується.

Відповідно до цієї теорії Великого Вибуху, подальша еволюція залежить від вимірного експериментально параметра р-середньої щільності речовини в сучасному Всесвіті. Якщо р менше деякого (відомого з теорії) критичного значення рс, Всесвіт буде розширюватися вічно, якщо ж р> рс, то процес розширення небудь зупиниться і почнеться зворотна фаза стиснення, що повертає до вихідного сингулярного стану.
Сучасні експериментальні дані щодо величини р ще недостатньо надійні, щоб зробити однозначний вибір між двома варіантами майбутнього Всесвіту.

Космос може розширюватися необмежено, тому, якщо простір між двома галактиками «розширюється», то вони можуть віддалятися один від одного на швидкостях і більше швидкості світла. Експериментальні вимірювання червоного зсуву, просторового положення віддалених галактик, реліктового випромінювання і поширеності по Всесвіту легких елементів свідчать на користь теорії розширення Всесвіту, і більш широко - теорії Великого вибуху, яка передбачає, що космос з'явився з нічого в певний момент у минулому.
Квазари
У 1963 році були відкриті джерела радіовипромінювання -
квазари.
Квазари мають дуже велику вагу.
Швидше за все це активні ядра далеких Галактик.
Різноманіття Галактик
Еліптичні це майже чверть всіх Галактик. Прості за структурою. Найяскравіші зірки в них червоні гіганти
Спіральні найчисленніший тип. До нього відноситься наша Галактика і Туманність Андромеди.
.
Квазари -
джерела радіовипромінювання.
Різноманіття Галактик
Радіогалактики володіють потужним радіовипромінюванням. Наприклад кульова галактика в сузір'ї Центавра.
Метагалактика
Це вся охоплена сучасними методами астрономічних спостережень частина Всесвіту.Метагалактика нестационарна.
Метагалактика еволюціонує.
Розширення її - саме грандіозне явище природи.
Висновок
Всесвіт постає перед нами як нескінченно розгортається в часі і просторі процес еволюції матерії.
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Предмет астрономии»


Презентація на тему «Історія розвитку та масштаби Всесвіту»


Презентація на тему «Марс» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Прояви сонячної активності, її вплив на біосферу землі»

text:
Прояви сонячної   активності, її вплив на біосферу землі
Підготувала: Лук’янова Олександра
Сонячна Активність
   термін, що характеризує поточну сонячну радіацію, її спектральний  розподіл, супутні електромагнітні явища та зміни в часі характеристик Сонця. Сонячна активність визначається сукупністю фізичних змін, які відбуваються на Сонці

Зовнішні прояви сонячної активності:
Сонячні плями - темні утворення на поверхні Сонця, що є осередками сильного магнітного поля.(ділянки із зниженою яскравістю
Зовнішні прояви сонячної активності
Протуберанці — світлі утворення з розжарених газів, що спостерігаються у вигляді яскравих виступів різноманітної форми на краях сонячногодиска.
Зовнішні прояви сонячної активності
 факелами називають яскраві поля утворені навколо сонячної плями.Тобто ділянки з підвищеною яскравістю

флокули – волокнисті утворення в хромосфері сонця, що мають велику яскравість та щільність.
Біосфера і сонячна активність
Біосфера - сфера поширення життя Землі.Включает нижню частина атмосфери, гідросферу і літосферу, населені живими організмами.
Сонячна енергія як альтернативне джерело
Сонячна енергія - невичерпний генератор, притому безпечний.

                      Сонячні батареї

Вплив на клімат
 Зміна рівня сонячної активності призводить до зміни величин основних метеорологічних елементів: температури, тиску, числа гроз, осадів та що з ними гідрологічних і дендрологічних характеристик: рівня ставків і річок, грунтових вод, солоності і зледеніння океану, числа кілець в деревах, мулових відкладень тощо.
Вплив на живу природу
Зі зміною сонячної активності вченими зазначалося зміна чисельності комах і багатьох тварин. Через вивчення властивостей крові: числа лейкоцитів, швидкості згортання крові й ін., було доведено зв'язку серцево-судинних захворювань людини із сонячною активністю.

У результаті сонячного спалаху відбувається раптове звільнення енергії, накопиченої в обмежений обсяг сонячної атмосфери. Встановлено, що з спалахи виділяються радіохвилі і потоки частинок. Електромагнітне випромінювання сягає Землі за 8 хвилин,


Презентація на тему «Юпітер» (варіант 15)


title: Презентація на тему «Планети - гіганти»

text:
Роботу виконалиучениці 11-А класуСовгира ОлександраЧеревична Ганна
Планети - гіганти
Юпитер
Сатурн
Уран
Нептун

Планети - гіганти
    Юпітер - п'ята від сонця і найбільша за розмірами планета сонячної системи. Юпітер більш ніж в два рази масивніше, ніж всі інші планети разом узяті.                 Юпітер складається приблизно на 90% з водню і на 10% з гелію зі слідами метану, води, аміаку. Юпітер, можливо, має ядро з твердого матеріалу, маса якого складає приблизно від 10 до 15 мас землі. Вище ядра знаходиться основний обсяг планети у формі рідкого металевого водню. Найбільш віддалений від ядра шар складається насамперед зі звичайного молекулярного водню і гелію.
Велика червона пляма була помічена земними спостерігачами більш ніж 300 років тому. Вона має розміри 12 000 на 25 000 км.
Юпітер випромінює в космос більшу кількість енергії, ніж одержує від сонця. Усередині юпітера - гаряче ядро, температура якого складає приблизно 20 000 K.  Юпітер має величезне магнітне поле, набагато більш сильне, чим у землі. У юпітера є кільця, подібно Сатурну, але набагато більш слабкі. У юпітера відомо 16 супутників: 4 великих і 12 малих.
 Юпітер
Велика Червона Пляма - це овальне утворення, зміни розмірів, розташоване в південній тропічній зоні. В даний час воно має розміри 15х30 тис. км, а сто років тому спостерігачі відзначали в 2 рази більші розміри. Іноді воно буває не дуже розбірливим. Велика Червона Пляма - це довговічний вільний вихор (антициклон) в атмосфері Юпітера, здійснює повний оборот за 6 земних діб і характеризується, як і світлі зони, висхідними течіями в атмосфері. Хмари в ньому розташовані вище, а температура їх нижче, ніж у сусідніх областях поясів.
Велика Червона Пляма
Супутники Юпітера
ІО
Іо - третій за величиною і найближчий супутник юпітера. Іо відкрили Галілей і Маріус в 1610 році.
Іо і Європа подібні за складом планет земної групи, насамперед наявністю силікатних гірських порід.
На Іо знайдено дуже мало кратерів, отже, його поверхня дуже молода. Замість виявлені сотні кратерів вулканів. Деякі з них активні!
Ландшафти Іо дивно різноманітні: котловани глибиною до декількох кілометрів, озера розплавленої сірки, гори, які не є вулканами, потоки з якоїсь в'язкої рідини, що тягнуться на сотні кілометрів, і вулканічні жерла.
Іо, подібно місяцю, завжди повернена однією і тією ж стороною до юпітера.
На Іо дуже розряджена атмосфера, що складається з двоокису сірки і, можливо, деяких інших газів
Європа
Європа - четвертий за величиною супутник Юпітера.
Європа була відкрита Галілеєм і Маріусом в 1610 році. Європа і Іо подібні за складом планет земної групи: вони також головним чином складаються з силікатної гірської породи.
На відміну від Іо Європа зверху покрита тонким шаром льоду. Недавні дані з Galileo вказують на те, що всередині Європа складається з шарів з малим металевим ядром в центрі.
Зображення поверхні Європи сильно нагадують зображення морського льоду на Землі. Можливо, що під поверхнею льоду Європи знаходиться рівень рідкої води глибиною цілих 50 км.
Недавні спостереження показують, що Європа має дуже незначну атмосферу,що складається з кисню. Galileo виявив присутність слабкого магнітного поля (можливо, в 4 рази більш слабке, ніж у Ганімеда).
Ганімед
Ганімед є сьомим і найбільшим супутником Юпітера.
Ганімед був відкритий Галілеєм і Маріусом в 1610 році. Ганімед - найбільший супутник у Сонячній системі.
Ганімед поділяється на три структурних рівня: мале ядро з розплавленого заліза або заліза і сірки, оточений скелястою силікатною мантією з крижаною оболонкою на поверхні.
Поверхня Ганімеда являє собою в основному два типи місцевості: дуже старі, з великою кількістю кратерів, темні області і кілька більш молоді, більш світлі, області з протяжним рядами канав і гірських кряжів.
В розрядженій атмосфері Ганімеда міститься кисень подібно Європі. Цей супутник має власне поле магнітосфери, що тягнеться всередину величезного Юпітера.
Каллісто
Каллісто - восьмий з відомих супутників Юпітера і другий за величиною
Каллісто був відкритий Галілеєм і Маріусом в 1610 році.
Каллісто в основному складається приблизно на 40 % з льоду і на 60 % з каменю / заліза, подібно Титану і Тритону.

Поверхня Каллісто повністю покрита кратерами. Її вік оцінюється в 4 мільярди років.
Каллісто має дуже незначну атмосферу, состаящую з двоокису вуглецю
Сатурн
Сатурн - шоста від Сонця і друга за розмірами планета Сонячної системи.
Сатурн явно сплощений; його екваторіальний і полярний діаметри розрізняються майже на 10 % Це - результат швидкого обертання та рідкого стану. Сатурн має найнижчу густина серед усіх планет, його питома вага складає всього 0.7 - менше, ніж у води.
Подібно до Юпітера, Сатурна складається приблизно на 75 % з водню і на 25 % з гелію зі слідами води, метану, аміаку і каменю.
Кільця Сатурна надзвичайно тонкі: хоча їх діаметр - 250,000 км або трохи більше, їх товщина становить 1.5 км. Вони складаються в основному з льоду і частинок гірських порід, покритих крижаною кіркою.
Як і інші планети групи Юпітера, Сатурна має значний магнітне поле.
У Сатурна 18 супутників.
Кільця Сатурна
Існує три основних кільця, названих A, B і C. Вони помітні без особливих проблем із Землі. Є імена й у більш слабких кілець - D, E, F.
При найближчому розгляді, кілець виявляється безліч.
Між кільцями існують щілини, де немає часток. Та з щілин, яку можна побачити в середній телескоп із Землі (між кільцями А і В), названа щілиною Кассіні.
Супутники Сатурна
Мимас був відкритий в 1789 році Гершелем.
Мимас незвичайний тим, що на ньому виявили один величезний кратер, який має розмір з третину супутника. Він покритий тріщинами, що, ймовірно, викликано приливним впливом Сатурна: Мимас - найближчий до планети з великих супутників.
На фото можна побачити той найбільший метеоритний кратер, названий Гершелем. Його розмір - 130 кілометрів. Гершель заглиблений у поверхню на 10 кілометрів, з центральною гіркою, майже такою ж високою, як і Еверест.
Мимас
Енцелад був відкритий в 1789 році Гершелем.
Енцелад має найбільш активну поверхню з усіх супутників в системі. На ньому видно сліди потоків, зруйнували колишній рельєф, тому передбачається, що надра цього супутника можуть бути активними і в даний час.
Крім того, хоча кратери можуть бути побачені там всюди, нестача їх в деяких областях увазі невеликий вік цих областей в кілька сотень мільйонів років. Це має означати, що частини поверхні на Енцеладі як і раніше схильні до змін.
Вважається, що активність його криється у впливі приливних сил Сатурна, розігріваючих Енцелад
Енцелад
Тефи була відкрита в 1684 році Дж. Кассіні.
Тефи знаменита своєю величезною тріщиною-розломом, протяжністю 2000 км - три чверті довжини екватора супутника!
Фотографії Тефии, отримані від «Вояджера 2», показали великий гладкий кратер з третину діаметра самого супутника, названий Одіссеєм. Він більше, ніж Гершель на Мимасе. На жаль, на представленому знімку ці деталі погано помітні.
Про походження ущелини існують декілька гіпотез, в тому числі і передбачає такий період в історії Тефии, коли вона була рідкою. При замерзанні могла утворитися ущелина.
Температура поверхні Тефии - 86 К.
Тефи
Діона була відкрита в 1684 році Дж. Кассіні.
На поверхні Діони видно сліди викиду світлого матеріалу у вигляді інею, безліч кратерів і звивиста долина.
Діона
Рея була відкрита в 1672 році Дж. Кассіні.
Рея - має стару, густо всипану кратерами поверхня
Рея
Титан був відкритий Гюйгенсом у 1655 році.
Титан приблизно на половину складається з замороженої води і на половину з скелястого матеріалу. Можливо, його структура диференційована окремі рівні з кам'яної центральною областю, оточеній окремими рівнями, що складаються з різних кристалічних форм льоду. Всередині він може бути все ще гарячий.
Титан - єдиний з усіх супутників у Сонячній системі, що має значну атмосферу. Тиск на його поверхні - більше 1.5 бар (на 50% вище, ніж на Землі). Атмосфера складається насамперед з молекулярного азоту (як і на Землі) з аргоном, що становить не більш ніж 6%, і кількох відсотків метану. Виявлені також сліди принаймні дюжини інших органічних речовин (етан, водневий ціанід, двоокис вуглецю) і води.
Титан
Япет був відкритий 1671 році Дж. Кассіні.
Орбіта Япета розташована в майже 4-х мільйонах кілометрів від Сатурна.
Одна сторона Япета рясно всипана кратерами, в той час як інша сторона виявляється майже гладкою.
Япет відомий неоднорідною по яскравості поверхнею. Супутник, подібно Місяцю з Землею, повернутий завжди однією стороною до Сатурну, так, що й по орбіті він рухається тільки однією стороною вперед, яка в 10 разів темніше, ніж протилежна сторона. Є версія, що у своєму русі супутник «підмітає» пил і дрібні частинки, також обертаються навколо Сатурна. З іншого боку, може бути, це темна речовина породжене надрами супутника.
Япет
Гіперіон був відкритий 1848 році Ласселем.
Неправильна форма супутника викликає незвичайне явище: Кожен раз, коли гігантський Титан і Гіперіон зближуються, Титан гравітаційними силами змінює орієнтацію Гіперіона.
Неправильна форма Гіперіона і сліди давньої бомбардування метеоритами дозволяють назвати Гіперіон найстарішим в системі Сатурн
Гіперіон
Феба обертається навколо планети в напрямку, зворотному напрямку обертання всіх інших супутників Сатурна навколо осі. Вона має, в загальних рисах, сферичну форму і відображає близько 6 відсотків сонячного світла.
Крім Гіперіона, це єдиний супутник, не повернутий до Сатурну вічно однією стороною.
Всі ці особливості досить обґрунтовано дозволяють сказати, що Феба - захоплений в гравітаційні мережі астероїд.
Феба
Уран
Уран, перша планета, виявлена в наш час Вільямом Гершелем під час його систематичного огляду неба з телескопом 13 березня 1781 року.
Вісь обертання більшості планет майже перпендикулярна до площини екліптики, а вісь Урана майже паралельна екліптиці.
Уран складається насамперед з гірської породи і різних льодів. Мабуть, Уран не має кам'яного ядра подібно Юпітеру і Сатурну.
Атмосфера Урана полягає на 83% з водню, на 15% з гелію і на 2% з метану. Подібно іншим газовим планетам, Уран має кільця. Як і в Юпітера, вони дуже темні і, як у Сатурна, крім дрібного пилу включають досить великі частки розміром до 10 метрів у діаметрі. Відомо 11 кілець.
У Урану 15 відомих і мають назви місяців і 5 нововиявлених.
Спутники
Був відкритий в 1948 році Койпером
На поверхні Міранди все перемішано: покрита кратерами місцевість перемежовується з майданчиками з надприродними канавками, долини чергуються з скелями висотою більш ніж 5 кілометрів.
Невеликий розмір Міранди та низька температура ( -187 Цельсія) і, разом з тим, інтенсивність і різноманітність тектонічної діяльності на цьому супутнику здивували вчених. Ймовірно, що додатковим джерелом енергії для такої активності послужили приливні сили з боку Урану, прагнуть весь час деформувати супутник.
Міранда
Був відкритий в 1851 році Ласселем.

Поверхня Ариеля являє собою суміш місцевості, вкритій кратерами і систем взаємопов'язаних долин протяжністю в сотні кілометрів у довжину і більш ніж 10 км глибиною.

Аріель має яскраву і, можливо, геологічно наймолодшу поверхню у супутниковій системі Урану.
Аріель
Був відкритий в 1851 році Ласселем
Поверхня Умбриэль давня і темна, очевидно, вона була схильна трохи геологічним процесам.
Темні тони поверхні Умбриэль можуть бути наслідком покриття пилом і невеликими уламками колись перебували в околицях орбіти цього супутника.
Умбріель
Титанія була відкрита Гершелем у 1787 році

Титанія виділяється величезними системами тріщин і каньйонами, що вказує на деякий період активної геологічної діяльності в минулому цього супутника. Ці деталі можуть бути результатом тектонічних переміщень кори.
Титанія
Оберон був відкритий Гершелем в 1787 році
Оберон, самий зовнішній з п'яти великих супутників, також має стару, покриту кратерами поверхню, з неяскравими слідами внутрішньої діяльності
Два супутники Урану-Оберон і Умбриэль - здаються абсолютно однаковими, хоча Оберон на 35% більше.
Всі великі місяця Урану представляють із себе суміш, що складається приблизно на 40-50% із замороженої води, а інша частина - гірські породи.
Покрита великою кількістю кратерів, поверхню Оберона, ймовірно, була стабільна з початку свого формування. Тут виявлені набагато більш великі кратери, ніж на Ариеле і Титанії. Деякі з кратерів мають промені викидів,подібні тим, що виявлені на Каллісто.
Оберон
Нептун
Після того, як відкрили Уран, було зазначено, що його орбіта не узгоджується із законами Ньютона. Таким чином було передбачено існування іншої більш віддаленої планети, яка повинна була впливати на орбіту Урана.
За своїм складом Нептун подібний Урану: різноманітні "льоди" і гірська порода з невеликою кількістю гелію і приблизно 15% водню.
Його атмосфера по більшій частині складається з водню і гелію з невеликою кількістю метану.
Як на будь газовій планеті, на Нептуні дують вітри з дуже високими швидкостями. Вітри Нептуна найшвидші в сонячній системі, їх швидкість досягає 2000 км/год.
Подібно Юпітеру і Сатурну, Нептун має внутрішнє джерело тепла - він випромінює вдвічі більше енергії, ніж отримує від Сонця
По наземних досліджень були відомі лише два супутника Нептуна: Тритон і Нереїда, що обертаються навколо Нептуна в зворотному напрямку.

"Вояджер-2" відкрив ще 6 супутників розмірами від 200 до 50 км, обертаються у тому ж напрямку, що і Нептун
Супутники
Тритон був відкритий Ласселем в 1846 році.

Вісь обертання Тритона незвичайна, її нахил до осі Нептуна складає 157 градусів.

Щільність Тритона-2.0. Тритон, можливо, лише приблизно на 25% складається із замороженої води, інша частина - гірський матеріал.

Температура на поверхні Тритона складає всього 34.5 K (-235 C).

Тритон має атмосферу, хоча вона дуже незначна, що складається головним чином з азоту з невеликою кількістю метану. Тонкий туман простягається вгору на 5-10 км.

Найбільш цікавою і зовсім несподіваною особливістю цього незвичайного світу є крижані вулкани, до складу яких входить, можливо, рідкий азот, пил і матеріали, що містять метан.
Тритон
Нереїда - третій за величиною і найбільш віддалений супутник Нептуна.
Це небесне тіло має саму высокоэсцентричную орбіту з усіх планет і супутників Сонячної системи. Його відстань від Нептуна змінюється від 1 353 600 км до 9 623 700 км.
Нереїда
Плутон - найвіддаленіша від Сонця і найменша планета. Плутон менше ніж такі сім супутників планет Сонячної системи, як Місяць, Іо, Європа, Ганімед, Каллісто, Титан і Тритон.

Плутон був відкритий в 1930 году.Орбита Плутона сильно витягнута. Час від часу він буває розташований ближче до Сонця, ніж Нептун. Плутон обертається в напрямку, протилежному напрямку обертання більшості інших планет. Подібно Урану, площина екватора Плутона розташована майже під прямим кутом до площини орбіти.
Температура на поверхні Плутона не відома, передбачається, що вона становить від -228 до -238 С. Складу Плутона невідомий, але його щільність (приблизно 2 г/см3) вказує на те, що він,можливо, складається на 70% із суміші гірських порід каменю і на 30% із замерзлої води.
Щодо атмосфери Плутона відомо небагато: вона, ймовірно, складається головним чином з азоту з окисом вуглецю і метану.
Плутон
У 1978 році був відкритий супутник Плутона - Харон, що знаходиться від землі на відстані 19 640 км
Харон звертається навколо Плутона за кожні 6,4 дня (періодобертання Плутона), що несхоже ні на який інший супутник. Кожні п'ять років відбувається взаємне затемнення між Плутоном і Хароном. Уточнені значення діаметрів Плутона - 2 284 км, а Харона - 1192 км. У Плутона і Харона істотно різний колір.
Поверхня Харона на 30% темніше, ніж Плутона. Вважається що Харон, на відміну від Плутона, покритий водяним льодом.
Харон
Дякуємо за увагу!


Презентація на тему «Походження і розвиток Всесвіту» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Астрономічні обсерваторії»

text:
Виконала учениця 11-А класу
Родіонова Євгенія
Астрономічні обсерваторії
План
1.Що таке астрономічна обсерваторія?
2.Спеціалізація астрономічних обсерваторій
3.Наземна обсерваторія ALMA
4.Європейська південна обсерваторія
5.Список використаної літератури
Астрономічна обсерваторія - науково-дослідна установа, в якій проводять спостереження за небесними світилами, вивчають їх  і обробляють одержані результати. Першу державну обсерваторію (тобто таку, що фінансувалася державою) було засновано у 1671 р. в Парижі.
Розрізняють 5 видів обсерваторій:
Астрометричні
Астрофізичні
Сонячні
Наземні та космічні
Наземна обсерваторія ALMA
Астрономічна обсерваторія розташована в самому сухому місці планети, пустелі Атакама на півночі Чилі,на висоті більше 5 тис. м над рівнем моря.Повітря тут настільки розріджене,що атмосфера мінімально спотворює отриману з космосу картинку
Вона складається з 66 антен, що працюють в міліметрових і субміліметрових діапазонах довжин хвиль. У роботі однойменного телескопа використані радіотехнології, що дозволяє досліджувати світлові хвилі занадто далекі і тому недоступні людському оку і занадто холодні для розпізнавання інфрачервоним аналогом
Телескоп дає можливість астрономам побачити найтемніші і холодні "закутки" космічного простору - області формування галактик, утворення зірок і планет. Посилені і оцифровані сигнали з усіх параболічних антен будуть по оптоволоконнії лінії надходити в центр обробки, піддаватися аналізу на суперкомп'ютері.
Телескоп може робити у 10 разів кращі знімки, ніж телескоп НАСА Хаббл. Творці ALMA сподіваються за допомогою телескопу побачити процеси формування галактик і зірок.
Європейська південна обсерваторія ESO є міждержавною науково-дослідною організацією в галузі астрономії, яка включає в себе й фінансується чотирнадцятьма європейськими країнами та Бразилією.
Все обладнання для астрономічних спостережень зосереджено в Чилі внаслідок необхідності вивчати об'єкти південного неба й завдяки унікальним атмосферним умовам в пустелі Атакама, які є ідеальними для астрономічних спостережень. ESO оперує трьома великими обсерваторіями:
Ла-Сілья
Обсерваторія Паранал
Дуже Великий Телескоп є основним інструментом на обсерваторії Паранал. Він складається з чотирьох майже ідентичних телескопів з діаметром зеркала 8.2 метра та чотирьох пересувних допоміжних телескопів з зеркала 1.8 метра.
Обсерваторія Лано де Чайнантор
Тут розміщено субміліметрові телескопи APEX (Атакама Експеримент Pathfinder) та ALMA (Велика міліметрова антена Атакама), перебуває на сьогоднішній день ще в стані будівництва
Знімки телескопів Європейської південної обсерваторії:
Нову фотографію галактики NGC 1187 (на фото) Вона в сузір’ї Ерідана, на відстані близько 60 млн світлових років від Землі. Нове зображення є найчіткішим і найбільш докладним з існуючих.
Два незвичайних зореутворення у Великій Магеллановій хмарі зафіксував телескоп Європейської південної обсерваторії.
Список використаної літератури:
http://www.rate1.com.ua/ua/nauka/1206/
http://uk.wikipedia.org
http://ipress.ua/photo/u_chyli_zapratsyuvala_naypotuzhnisha_observatoriya_svitu_16969.html
http://cikave.org.ua/space/alma-vidkryvhttpcikave-org-uawp-adminpost-new-phpaje-ochi/

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Солнце» (варіант 2)

text:
Солнце

- это единственная звезда Солнечной системы.

Солнце – центральное тело Солнечной системы – представляет собой очень горячий плазменный шар. Солнце – ближайшая к Земле звезда.
В центре Солнца находится солнечное ядро. Фотосфера — это видимая поверхность Солнца, которая и является основным источником излучения. Солнце окружает солнечная корона, которая имеет очень высокую температуру, однако она крайне разрежена, поэтому видима невооружённым глазом только во время полного солнечного затмения.
Строение Солнца
Фотосфера (слой, излучающий свет) образует видимую поверхность Солнца.  Температура по мере приближения к внешнему краю фотосферы уменьшается с 6600 К до 4400 К.
Хромосфера – слой толщиной около 10тыс. км, лежащий над фотосферой. Ее можно видеть в моменты полных солнечных затмений в виде окружающего Солнца кольца ярко- красного цвета. Именно благодаря наличию этого разряженного слоя газа мы наблюдаем в спектре Солнца темные линии.
Над хромосферой расположена простирающаяся на расстояния до 2млн. км солнечная корона. Её можно видеть только во время полной фазы солнечного затмения, когда Луна закрывает от нас диск Солнца.
Солнце состоит из водорода (75 % от массы) , гелия (25 % от массы ) и других элементов с меньшей концентрацией: железа, никеля, кислорода, азота, кремния, серы, магния, углерода, неона, кальция и хрома. Это соотношение медленно меняется со временем, по мере того, как в ядре Солнца водород превращается в гелий.
Химический состав Солнца
Солнечная активность
 В возникновении явлений, происходящих на Солнце, большую роль играет магнитное поле, которое сильнее земного в 6000 раз. Вещество на Солнце всюду представляет собой намагниченную плазму, смесь электронов и ядер водорода и гелия.
 В соответствующих местах хромосферы наблюдается увеличение яркости в линиях водорода и кальция. Такие места называются флоккулами.
 Примерно в тех же участках на Солнце в при этом также наблюдается увеличение яркости в белом ( видимом )свете – факелы.
 Солнечное пятно – это углубление в фотосфере, имеющее форму воронки. Магнитное поле как бы расширяет пятно изнутри.
Самое мощное проявление солнечной активности – это вспышки. Они происходят в сравнительно небольших областях хромосферы и короны, расположенных над группами солнечных пятен. По своей сути вспышки – это взрыв, вызванный внезапным сжатием солнечной плазмы. Сжатие происходит под давлением магнитного поля и приводит к образованию длинного плазменного жгута или ленты. Длина такого образования составляет десятки и даже сотни тысяч километров.

Затмения:
 солнечное –астрономическое явление, при котором Луна закрывает (затмевает) полностью или частично Солнце от наблюдателя на Земле. Солнечное затмение возможно только в новолуние, когда сторона Луны, обращенная к Земле, не освещена, и сама Луна не видна.

 лунное –
затмение, при котором Луна входит в конус тени, отбрасываемой Землёй. Во время затмения Луна не исчезает полностью, а становится тёмно-красной
Затмения:
Для эффективного наблюдения Солнца существуют специальные, так называемые солнечные телескопы, которые установлены во многих обсерваториях мира. Наблюдения Солнца имеют ту особенность, что яркость Солнца велика, а следовательно, светосила солнечных телескопов может быть небольшой.  Вращать такую конструкцию нелегко, однако этого и не требуется. Положение Солнца на небе ограничивается сравнительно узким поясом, его максимальная ширина — 46 градусов. Поэтому солнечный свет с помощью зеркал направляют в стационарно установленный телескоп, а затем проецируют на экран или рассматривают с помощью затемнённых фильтров.
Башенный солнечный телескоп Крымской астрофизической обсерватории.


title: Презентація на тему «Дослід Резерфорда»

text:
Дослід Резерфорда
Виконала:учениця  9-ІТ  класу; Вакуленко Інна
Ерне́ст Ре́зерфорд (англ. Ernest Rutherford, *30 серпня 1871, Брайтвотер, Нова Зеландія — †19 жовтня 1937, Кембридж) — британський фізик, лауреат Нобелівської премії з хімії (1908).
Резерфорд відомий перед усім експериментами з розсіювання альфа-частинок (Резерфордівське розсіювання), завдяки якому він встановив структуру атома, як системи, що складається із малого за розмірами позитивно зарядженого ядра й електронів.
Ернест Резерфорд
Одне з перших відкриттів Резерфорда полягало в тому, що радіоактивне випромінювання урану складається з двох різних компонентів, які учений назвав альфа- і бета-променями. Пізніше він продемонстрував природу кожного компоненту (вони складаються з швидкорухомих частинок) і показав, що існує ще і третій компонент, який назвав гамма-променями.

Також Резерфорд виміряв швидкість розпаду і сформулював важливу концепцію «напіврозпаду». Це незабаром привело до техніки радіоактивного числення, яке стало одним з найважливіших наукових інструментів і знайшло широке застосування в геології, археології, астрономії і в багатьох інших областях.
Ця серія відкриттів принесла Резерфорду в 1908 році Нобелівську премію , але його найбільше досягнення було ще попереду. Він відмітив, що швидкорухомі альфа-частки здатні проходити крізь тонку золоту фольгу (не залишаючи видимих слідів!), але при цьому злегка відхиляються. Виникло припущення, що атоми золота, тверді, непроникні, як "крихітні більярдні кулі" — як раніше вважали вчені, — були м'якими всередині. Все виглядало так, ніби менші і твердіші альфа-частинки можуть проходити крізь атоми золота як високошвидкісна куля через желе.
Але Резерфорд (працюючи з Гайгером і Марсденом, своїми двома молодими помічниками) виявив, що деякі альфа-частинки, проходячи крізь золоту фольгу, відхиляються дуже сильно. Фактично деякі взагалі відлітають назад. Відчувши, що за цим криється щось важливе, учений ретельно порахував кількість частинок, що полетіли в кожному напрямі. Потім шляхом складного, але цілком переконливого математичного аналізу він показав єдиний шлях, яким можна було пояснити результати експериментів: атом золота складався майже повністю з порожнього простору, а практично вся атомна маса була сконцентрована в центрі, в маленькому ”ядрі” атома.
Одним ударом праця Резерфорда назавжди потрясла традиційне бачення світу. Якщо навіть шматок металу — що здається найтвердішим зі всіх предметів — був в основному порожнім простором, значить, все, що вважалося речовинним, раптом розвалилося на крихітні піщинки, що бігають в неосяжній порожнечі.


title: Презентація на тему «Закони Кеплера» (варіант 5)

text:
Закони Кеплера
Виконала
учениця 11-А класу
Колядко Вероніка
Вчитель: Суходольський В.К.
Макарівський НВК
2013
План
З чого все починалося..
Штучні супутники
Перший закон Кеплера:
а) ексцентриситети планет;
б) точки орбіти
4. Другий закон Кеплера
5. Головний наслідок
6. Третій закон Кеплера
7. Висновок
8. Використана література
Використовуючи дані Птолемея, М.Коперник визначив відносні відстані кожної з планет від Сонця, а також їхні сидеричні періоди обертання навколо Сонця. Це дало змогу Йогану Кеплеру (1618-1621) встановити три закони руху планет
Птолемей
Коперник
ЙоганКеплер
З чого все починалося..
Для початку Йоган Кеплер визначив, що Марс рухається навколо Сонця по еліпсу, а потім було доведено, що й інші планети теж мають еліптичні орбіти.
Штучні супутники
Теорія руху планет, викладена Кеплером, повністю застосовується  до руху штучних супутників Землі і космічних кораблів.
Перший закон Кеплера
Кожна з планет рухається навколо Сонця по еліпсу, в одному з фокусів якого знаходиться Сонце
Найближча до Сонця точка орбіти – Перигелій. Найбільш віддалена - Афелій
Орбіти планет - еліпси, що мало відрізняються від окружностей, так як їх ексцентриситети малі.
Кожна планета має свій ексцентриситет
По еліпсам двигаються і штучні супутники
Найближча до Землі точка орбіти Місяцю чи штучного супутника Землі називається Перигеєм , а найбільш віддалена – Апогеєм.
Другий закон Кеплера
Радіус-вектор планети за однакові проміжки часу описує рівновеликі площі
Головний наслідок 2-го закону
Головний наслідок другого закону Кеплера полягає в тому, що рід час руху планети по орбіті з часом змінюється не тільки відстань планети від Сонця, але і лінійна та кутова швидкості
Третій закон Кеплера
Квадрати сидеричних періодів обертання планет відносяться як куби великих півосей їхніх орбіт
(чим далі від Сонця знаходиться планета, тим більше часу займає її повний оборот при русі по орбіті і тим довше, відповідно, триває «рік» на цій планеті)
Висновок:
Отже, Йоган Кеплер досліджував рухи всіх відомих на той час планет і емпірично вивів три закони руху планет відносно Сонця:
Перший закон Кеплера:
Всі планети обертаються навколо Сонця по еліпсах, а Сонце розташоване в одному з фокусів цих еліпсів.
Другий закон Кеплера:
Радіус-вектор планети за однакові проміжки часу описує рівні площі.
Третій закон Кеплера:
Квадрати сидеричних періодів обертання планет відносяться як куби великих півосей їхніх орбіт.
Використана література
тощо


title: Презентація на тему «Астрономія» (варіант 2)

text:
Робота
Учениці 11-А класу
Сзш №26 міста Києва
Пекаревої Вікторії
Йоганн Кеплер
27 грудня 1571, Вайль-дер-Штадт
15 листопада 1630, Реґенсбурґ
Німецький математик, астроном, астролог і оптик.
Відкрив закони руху планет.
Презирство
Суверенність
Працьовитість
Замкнутий і похмурий характер
Надзвичайно деспотичний
Скупість
Недовірливість
Буркотливість
Хроніка
0    років - 1571 рік – народження (І смерть)
6    років - 1577 рік – хворіє віспою (ІІ смерть)
7    років - 1578 рік – вперше побачив комету
9    років - 1580 рік – вперше побачив місячне затемнення
13  років - 1584 рік – майже «знедолений» (ІІІ смерть)
18  років - 1589 рік – зникнення батька, закінчує школу при монастирі Маульбронн
років - 1591 рік – вступає до університету в Тюбінґені
роки  - 1594 рік -- запрошений читати лекції в університеті м. Ґрац
років - 1596 рік – перша книга «Таємниця світу»
років - 1597 рік – одружується з вдовою Барбарою Мюллер фон Мулек
29  років - 1600 рік – прибуває до Праги
роки  - 1604 рік – публікація спостережень наднової
років - 1609 рік – І і ІІ закони у «Новій астрономії»
років - 1610 рік – відкриття супутників, робота «Діоптрика»
років - 1611 рік – гіпотеза Кеплера
рік     - 1612 рік – переїзд до Лінца
роки - 1613 рік – одружується вдруге
47 років - 1618 рік – ІІІ третій закон
57 років - 1628 рік -- переходить на службу до Валленштейна
59 років - 1630 рік – відправляється до імператора, застуда, помирає
Закони Кеплера
Три емпіричні залежності,                      що описують рух планет навколо Сонця. Названо                               на честь німецького астронома Йоганеса                                       Кеплера, який відкрив їх шляхом аналізу спостере-                            жень руху Марса навколо Сонця, здійснених данським                       астрономом Тихо Браге.
Перший закон
Всі планети обертаються навколо Сонця еліптичними орбітами, в одному з фокусів яких перебуває Сонце (всі орбіти планет і тіл Сонячної системи мають один спільний фокус, в якому, власне, і розташовано Сонце).
Другий закон
Радіус-вектор планети (тіла Сонячної системи) за рівні проміжки часу описує рівновеликі площі.
Третій закон
Квадрати зоряних періодів обертання планет відносяться, як куби великих півосей їхніх орбіт.
Увага!
Відхилення
від законів
Кеплера
З погляду фізики,
закони Кеплера описують
рух матеріальної точки навколо
нерухомого центра мас у межах нью-
тонівської теорії гравітації. Насправді
на рух планети впливає сила тяжіння не
лише з боку Сонця, а й з боку інших планет.
Сонце має скінченну масу, а отже центр Сонця
також рухається внаслідок тяжіння планет. Крім того,
ньютонівська теорія не враховує ефекти, які можна роз-
рахувати лише у рамках загальної теорії відносності. Пере-
лічені фактори призводять до збурень — невеликих відхилень фактичного руху планет від законів Кеплера.
На честь ученого названі:
Кратери на Місяці і на Марсі.
Астероїд 1134 Кеплер.
Наднова 1604, описана ним.
Орбітальна обсерваторія НАСА.
Кеплерів університет Лінца.
Станція Віденського метрополітену.
Пам'ять
«Він помер від виснаження, туги й бідності»
«Спостереження над плином цих світил не заслуговує на увагу, бо вони не повертаються»
«Люди помиляються, гадаючи, що від небесних світил залежать земні справи»
«Я люблю Коперника не лише за його високу обдарованість, а й за розум стійкий і спокійний»
«Жереб кинуто. Я написав книгу, і мені байдуже, прочитають її сучасники чи потомки, я зачекаю, чекала ж природа тисячу років споглядача своїх творінь»
«Він жив у епоху, коли ще не було певності, що існує якась загальна закономірність для всіх явищ природи. І якою глибокою була його віра в таку закономірність, коли, працюючи в самотині, ніким не підтримуваний і не маючи нікого, хто б його розумів, він протягом багатьох десятків років черпав у ній силу для важкого і кропіткого емпіричного дослідження руху планет і математичних законів цього руху!»
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «British money»

text:
BRITISH  MONEY
       POUNDS  AND    PENCE
ONE  POUND =ONE  HUNDRED  PENCE
BRITISH  PAPER  MONEY
BRITISH    COINS
O N E    P O U N D
BRITISH  ONE POUND  COIN   MODEL
T E N    P E N C E
ONE    PENNY
FIVE    PENCE
BRITISH  MONEY
       POUNDS  AND    PENCE
ONE  POUND =ONE  HUNDRED  PENCE

BRITISH  PAPER  MONEY
BRITISH    COINS
O N E    P O U N D
BRITISH  ONE POUND  COIN   MODEL
T E N    P E N C E
ONE    PENNY
FIVE    PENCE


Презентація на тему «Солнце» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Summer holiday»

text:
Summer holiday
Prepare
pupil 8 class
Pavlukovska Oksana

Let me start with summer holidays. Pupils have summer holidays that are three months long. Children don't have to get up early. There is no homework to do and lessons to learn. That's why they like summer holidays.
I like summer holidays because I have a lot of free time. In summer my friends and I often go swimming and boating there. There is a lot of fish in the lake, so I sometimes go fishing. When it is very hot I usually go to the forest. The air is cool there. I like to walk in the shade1 of trees and pick mushrooms and berries. I like to go to the beach2 in the morning when it is not too hot. I swim, sunbathe, and play with my friends on the bank of the river. I always help my grandmother to work in the kitchen garden or to look after chickens.
My summer holiday
10 cause why I love summer holiday
1. Warm weather
2. Bathing season
3. Holiday Ivana Kupayla
4. Transparent river
5. Fair sun
6. Walk forest
7. Endless sky
8. Short and mild night
9. Beautiful flowers
10. Gathering berry
But unfortunately time flies quickly on holidays and soon it's time to go to school again.
The end


title: Презентація на тему «Життя у Всесвіті» (варіант 3)

text:
Життя у Всесвіті
Презентацію виконав учень 11 – А класу
Зозуля Андрій
Як зародилося життя?
Наукові експерименти, які проводилися в 50-х роках ХХ ст., показали, що на ранній стадії розвитку землі при спалахах блискавок з води та газів утворилися амінокислоти – основа живої матерії. Але досі невідомо, яким чином ці речовини стали самовідтворюватись. Таємниця зародження життя невідкрита й до сьогодні.

З чого складається матерія?
Основа життя – складні сполуки вуглецю, які називаються органічними речовинами. Деякі з них – амінокислоти – утворюють протеїни. З протеїнів утворюються складні речовини, які  утворюють і живлять живі клітини.

Де зародилося життя?
Більшість вчених вважають, що життя зародилося на Землі  в океанах або в вулканічних водоймах. Але існує припущення, що Землю запліднили космічні мікроорганізми.
Як вчені шукають позаземне життя?
Відтоді, як у 1996 році в уламку марсіанської породи було знайдено окам'янілості мікроскопічних форм життя, вчені завзято шукають ознаки подібних організмів в уламках порід, що прилетіли з космосу. Апарати для досліджень, які спускаються на Марс, оснащуються  пристроями для буріння, щоб шукати ознаки життя в ґрунті планети.
Чи є життя на інших планетах?
Органічні речовини розповсюджені по всьому Всесвіті, і є шанс, що на неозорих просторах знайдеться планета, на якій, як і на Землі може зародитися життя. Проте ніхто не  знає, чи є виникнення життя на Землі результатом щасливого випадку, чи це закономірно за даних умов.
Яке походження теорії існування життя на інших планетах?
Наукова ідея позаземних цивілізацій з'явилася в XVII столітті у зв'язку з появою геліоцентричної системи світу Коперника і винаходом телескопу Галілеєм. На Місяці були виявлені гори і долини, і було зроблено припущення про існування місячних аборигенів — «селенітів». Пізніше було висловлено припущення про існування марсіан.
Деякі факти:
Ще в 1976 році в зразках породи, взятої з поверхні Марса, були знайдені речовини, схожі на відходи життєдіяльності живих організмів. Повторні проби не підтвердили результат.
У 1977 році в Університеті Огайо (Ohio State University) радіотелескоп зафіксував непізнаний сигнал із сузір'я Стрільця, що триває 37 секунд. Джерело сигналу, що пройшов через 220 мільйонів світлових років, невідомий.
У 1984 році в Антарктиді був знайдений метеорит, який прилетів з Марса, на якому були виявлені сліди Нанобактерії. Позаземне походження цих бактерій до цих пір під сумнівом.
У 2002 році в атмосфері Венери були виявлені карбоніли - органічні сполуки, з великою ймовірністю свідчать про наявність мікробів чи інших живих організмів.
У 2003 році на поверхні Європи, супутника Юпітера, виявлені сполуки сірки, які можуть бути слідами життєдіяльності бактерій, споріднених тим бактеріям, що мешкають в льодах Антарктиди.
У 2003 році телескоп в Пуерто-Ріко вловив потужний сигнал з області, розташованої між сузір'ями Риб і Овна, де немає зірок з планетами, придатними для життя.


Презентація на тему «Що таке комета?»


title: Презентація на тему «Екологія та космонавтика»

text:
«Екологія та космонавтика. Наукові дослідження в космосі»
презентація
учениці 11-А класу
Народицької гімназії
Невмержицької Анюти
Районний конкурс «Мирний космос»
Початок космічної ери
У другій половині XX ст. людство, ступив на поріг Всесвіту, вийшло в космічний простір. Дорогу в космос відкрила наша Батьківщина. Перший штучний супутник Землі, який відкрив космічну еру, запущений колишнім Радянським Союзом, а перший космонавт світу - громадянин колишнього СРСР.

12 квітня 1961 Радянський Союз вперше в світі здійснив політ людини в космічний простр, за участі Ю.Гагаріна.

До кінця минулого століття ідея застосування для польотів
реактивних приладів отримала у Росії великі масштаби. І першим, хто
вирішив продовжити дослідження був наш великий співвітчизник Костянтин Едуардович Ціолковський (1857-1935рр.). Реактивним принципом руху він почав цікавитися дуже рано. Вже у 1883 році він дав опис корабля з реактивним двигуном, а у 1903 році Ціолковський вперше у світі мав можливість сконструювати схему рідинної ракети. Ідеї Ціолковського отримали загальне визнання ще у 1920-і роки. І блискучий продовжувач його справи С. П. Корольов за місяць до запуску першого штучного супутника Землі говорив, що ідеї та праці Костянтина Едуардовича будуть все більше і більше залучати до себе увагу в міру розвитку ракетної техніки, в чому, безперечно, виявився абсолютно правий.

К.Е. Ціолковськиий
С.П. Корольов
Освоєння космосу людством
В освоєнні космосу людству належить вивчить різні області космічного простору:  Місяць, інші планети і міжпланетний простір.
Ракетна техніка
До польотів у світовий простір потрібно було зрозуміти і використовувати
на практиці принцип реактивного руху, навчитися робити ракети, створити
теорію міжпланетних повідомлень.
Ракетна техніка - далеко не нове поняття. До створення потужних сучасних
ракет-носіїв людина йшла через тисячоліття мрій, фантазій, помилок,
пошуків у різних галузях науки і техніки, накопичення досвіду і знань.
Засоби пересування космонавтів (ЗПК)
ЗПК призначене для переміщення космонавта у відкритому космічному просторі в скафандрі "Орлан-ДМА" при експлуатації модуля дооснащення "Квант-2" у складі орбітального комплексу "Мир". Пристрій забезпечує лінійні і кутові переміщення космонавта щодо трьох перпендикулярних осей координат.
З якими ж проблемами стикається космонавтика і самі космонавти?
Життєзабезпечення в космічному
польоті - це створення і підтримка протягом усього польоту в житлових та робочих відсіках корабля таких умов, які забезпечили б екіпажу працездатність, достатню для виконання поставленого завдання, і мінімальну ймовірність виникнення патологічних змін в організмі людини. У найближчому майбутньому системи регенерації дозволять майже повністю відтворювати кисень і воду на борту станції. Останнім часом практикується вирощування різноманітних видів рослин прямо на борту корабля, що дозволяє скоротити запас їжі, який необхідно брати в космос.
Овочі, м'ясо та інші подібні продукти доставляються сублімованими (висушеними в вакуумі), тобто без внутрішньоклітинної води. Перед споживанням в них додають воду і (якщо треба) розігрівають.
Людина ступила на поверхні інших планет

Протягом короткого періоду часу з початку космічної ери людина не тільки
послала автоматичні космічні станції до інших планет, вона ступила на
поверхню Місяця, але також зробила революцію в науці про космос, рівної
якій не було за всю історію людства. Поряд з великими технічними
досягненнями, викликаними розвитком космонавтики, були отримані нові
знання про планету Земля і сусідні світи.
Чорні дірки
Теоретики довели: "чорні діри", що входять до складу подвійних зоряних систем, можуть сигналізувати про себе рентгенівськими променями. І причина виникнення та ж - Акреція газу. Щоправда механізм в цьому випадку дещо інший. Осідають в "дірку" внутрішні частини газового диска повинні нагрітися і тому стати джерелами рентгену. Переходом на нейтронну зірку закінчують "життя" тільки ті світила, маса яких не перевищує 2-3 сонячних. Більш великі зірки спіткає доля "чорної діри".
Що ж ще дає космос саме для нас?
У телевізійних (ТВ) програмах вже
давним-давно не згадується про те, що передача ведеться через супутник. За дапомогою супутників ми можемо розмовляти, бачити один одного в різних частинах Землі (космічне ТБ); спостерігати за
океанами і покритими льодом частинами суші, щоб представити кліматологів, океанографів і організаціям з охорони навколишнього
середовища дані про ці малодосліджених регіонах .
Телескопи
У останні роки використання нових орбітальних телескопів дозволило отримати цікаві результати, які зробили новий поштовх для дослідження космосу. Найвидатнішим орбітальним телескопом був "Хаббл". Телескоп постійно модернізували, щоб якість його роботи відповідала сучасним цифровим технологіям. Він зробив вагомий вклад у дослідження Сонячної системи у виді фотознімків планет. Серед інших зроблених ним знімків є знімки народження та смерті зірок, включаючи, можливо, найяскравішу з усіх зірок Всесвіту, сховану за хмарою космічного пилу у іншому кінці нашої галактики. Останні роки були сприятливими і для астрономів, робочі інструменти яких постійно знаходилися на Землі – на "бойове чергування« вставали нові, більш потужні телескопи-рефлектори нових зразків. На сьогоднішній день найбільшими у світі рефлекторами є два телескопа Кека,встановлені на Гаваях. Але незабаром з'явиться ще потужніший телескоп,який будують у Чілі.
Телескоп «Хаббл»
Висновок
Створення Сонячної системи – звичайне явище. Подібні системи
народжуються у Всесвіті постійно. Якщо таких сонячних систем така великакількість, то це означає можливість існування планет, подібних нашій  Землі, що обертаються навколо інших зірок. А якщо це так, то можна припустити, що на багатьох з них існує життя.
Всесвіт має великий простір для досліджень. Техніка, завдяки якій
вивчають космос постійно вдосконалюється, на зміну одним технологіям приходять інші, більш сучасні. Ніхто не знає, яка подальша доля нашої планети та усього Всесвіту в цілому. Згідно теорії відкритого простору, Всесвіт буде збільшуватися доти, доки уся енергія не використається. Тоді усі зірки та галактики припинять своє існування. Згідно теорії закритого простору, коли-небудь збільшення Всесвіту припиниться, і тоді вона почне стискатися і буде стискатися до того часу, поки зовсім не зникне. У результаті цього може трапитися ще один потужний вибух, який створить новий всесвіт. Таким чином, цикл Всесвіту не скінчиться ніколи.
В наш час постійно вдосконалюється техніка, що працює у космосі та вивчає його: телескопи-рефлектори, супутники, орбітальні станції. Усе це сприяє більш глибокому вивченню Сонячної системи та Всесвіту в цілому.

Дякую за перегляд!


title: Презентація на тему «Венера» (варіант 32)

text:
ВЕНЕРА
Подготовила:
ученица 11 класса
СОШ№6
Уткина Катерина
ПЛАН
Расположение в солнечной системе
Характеристика планеты
Рельеф
Климат
Строение
Особенности планеты
Исследование планеты
Вопросы
Ссылки

ВЕНЕРА-ЭТО
Венера — вторая внутренняя планета Солнечной системы с периодом обращения в 224,7 земных суток. Названа именем Венеры, богини любви из римского пантеона. Это единственная из восьми основных планет Солнечной системы, получившая название в честь женского божества.

Венера — третий по яркости объект на небе Земли после Солнца и Луны и достигает видимой звёздной величины в −4,6. Лучше всего она видна незадолго до восхода или через некоторое время после захода Солнца, что дало повод называть её также Вечерняя звезда или Утренняя звезда.
Расположение в солнечной системе
Солнечная система - одна из многих планетарных систем в необъятной галактике Млечный путь, но только она единственная более-менее изучена. Ранее предполагалось, что в нашей звездной системе 9 планет, но так как из списка планет вычеркнули Плутон в 2006 году, то можно считать, что их стало 8. Каждая из них осуществляет вращение вокруг Солнца по своей определенной орбите, а все орбиты расположены в одной плоскости эклиптики. Меркурий располагается ближе всех к Солнцу. Его орбита всего лишь в 57, 9 млн. км от светила. Орбита Венеры находится чуть дальше – на 108,2 млн. км.
Основные сведения
Среднее расстояние Венеры от Солнца — 108 млн км. Расстояние от Венеры до Земли меняется в пределах от 40 до 259 млн км. Период обращения вокруг Солнца равен 224,7 земных суток; средняя орбитальная скорость — 35 км/с. Наклон орбиты к плоскости эклиптики равен 3,4°.

Сравнительные размеры (слева направо) Меркурия, Венеры, Земли и Марса
Атмосфера Венеры состоит в основном из углекислого газа (96 %) и азота (почти 4 %). Венерианская атмосфера содержит в 105 раз больше газа, чем земная. Температура — 475 °C. Это превышает температуру поверхности Меркурия, находящегося вдвое ближе к Солнцу. Причиной столь высокой температуры на Венере является парниковый эффект, создаваемый плотной углекислотной атмосферой.

АТМОСФЕРА
КЛИМАТ
Ученые выяснили, что на этой, так похожей на нашу, планете условия близки к тем, что были на Земле в каменноугольный период, а следовательно, там может существовать похожая биосфера. Первые определения температуры, казалось, могли оправдать такие надежды, но уточнения показали, что по причине парникового эффекта возле поверхности Венеры исключена всякая возможность существования жидкой воды.

Ветер, весьма слабый у поверхности планеты (не более 1 м/с), в районе экватора на высоте свыше 50 км усиливается до 150—300 м/с. Наблюдения с автоматических космических станций обнаружили в атмосфере грозы.
Поверхность и внутреннее строение
Предложено несколько моделей внутреннего строения Венеры. Согласно наиболее реалистичной из них, на Венере есть три оболочки. Первая — кора толщиной примерно 16 км. Далее — мантия, силикатная оболочка, простирающаяся на глубину порядка 3300 км до границы с железным ядром, масса которого составляет около четверти всей массы планеты.
РЕЛЬЕФ
Ударные кратеры — редкий элемент венерианского пейзажа. На всей планете имеется лишь около 1000 кратеров. На снимке два кратера диаметрами около 40—50 км. Внутренняя область заполнена лавой. «Лепестки» вокруг кратеров представляют собой участки, покрытые раздроблённой породой, выброшенной наружу во время взрыва при образовании кратера.
Изображение поверхности Венеры на основе радиолокационных данных
Кратеры на поверхности Венеры
ВИД С ЗЕМЛИ
Венеру легко распознать, так как по блеску она намного превосходит самые яркие звёзды. Отличительным признаком планеты является её ровный белый цвет. Венера, так же как и Меркурий, не отходит на небе на большое расстояние от Солнца. Как и у Меркурия, у Венеры есть периоды утренней и вечерней видимости: в древности считали, что утренняя и вечерняя Венеры — разные звёзды. Венера — третий по яркости объект на нашем небе.
Венера всегда ярче, чем самые яркие звёзды
Прохождение по диску Солнца
Так как Венера расположена ближе к Солнцу, чем Земля, с Земли можно наблюдать прохождение Венеры по диску Солнца. При этом планета предстаёт в виде маленького чёрного диска на фоне огромного светила. Однако это очень редкое явление. В течение примерно двух с половиной столетий случается четыре прохождения — два декабрьских и два июньских. Последнее произошло 6 июня 2012 года. Следующее прохождение будет только 11 декабря 2117 года.
Исследования планеты с помощью космических аппаратов
Венера довольно интенсивно исследовалась с помощью космических аппаратов. Первым космическим аппаратом, предназначавшимся для изучения Венеры, был советский «Венера-1». После попытки достижения Венеры этим аппаратом, запущенным 12 февраля 1961 года, к планете направлялись советские аппараты серии «Венера», «Вега», американские «Маринер», «Пионер-Венера-1», «Пионер-Венера-2», «Магеллан», европейский «Венера-экспресс», японский «Акацуки».
«Венера-3» — первый космический аппарат, достигший Венеры
Вопросы
Чьё имя носит планета?
Период обращения Венеры?
На каком месте расположена Венера от Солнца?
Причина высокой температуры на Венере?
Из чего в основном состоит атмосфера Венеры?
Причина по которой исключена возможность существования воды на Венере?
Сколько оболочек имеет Венера?
Возможно ли увидеть Венеру  с поверхности Земли невооруженным взглядом?
Сколько было прохождений планеты по диску Солнца?
Какие страны направляли космические аппараты для изучения Венеры?

https://ru.wikipedia.org/wiki/%C2%E5%ED%E5%F0%E0
http://astrohome-kherson.narod.ru/images/slice_4/venera.htm
http://traditio-ru.org/wiki/Венера_(планета)
http://ru.science.wikia.com/wiki/Венера_(планета)
http://www.astrogalaxy.ru/050.html
http://dic.academic.ru/dic.nsf/brokgauz/5642
http://astronom-ntl.narod.ru/astro/soulsys/venera.htm


title: Презентація на тему «Микола Коперник» (варіант 2)

text:
Микола Коперник
Виконала учениця 11  класу
Орловська Вікторія
Микола Коперник
«Я віддаю перевагу задовольнятися тим, за вірність чого можу поручитися»

Микола Коперник – великий польський астроном, автор геліоцентричної системи світу

Миколай Коперник народився 19 лютого 1473 р. у польському місті Торунь на березі річки Вісли, в родині купця. Він був четвертою дитиною в сім'ї. Після смерті батька під час епідемії чуми вихованням племінника займався його дядько, єпископ Лукаш Ваченроде, брат матері.
Миколай отримав блискучу освіту – спочатку навчався на факультеті мистецтв Ягеллонського університету в Кракові, потім – на юридичному факультеті Болонського університету, де вивчав громадянське та церковне право, і в Падуанському університеті, де студіював медицину. В університеті Феррари одержав ступінь доктора богослов'я.

На початку 1530-х років робота Коперника над створенням нової теорії та її оформленням у праці "Про обертання небесних сфер" була в основному закінчена. Коперник вважав, що людина сприймає рух небесних тіл так само, як і рух різноманітних предметів на Землі, коли вона сама рухається. Спостерігачу, який знаходиться на Землі, здається, що Земля нерухома, а Сонце рухається навколо неї.

Насправді ж, і першим математично довів це саме Коперник, це Земля рухається навколо Сонця і протягом року робить повний оберт по своїй орбіті. Лише коли великий польський учений був при смерті, друзі принесли йому перший надрукований примірник книги "Про обертання небесних сфер". А 24 травня 1543 року Миколай Коперник помер.
Деякий час його праця вільно поширювалась серед учених. За кілька десятиліть по його смерті нею зацікавилися філософ Джордано Бруно та фізик і астроном Галілео Галілей. Погляди Коперника стали Ґрунтом для створення філософської системи Джордано Бруно, згідно з якою Всесвіт складається з нескінченної множини систем, подібних до Сонячної. Галілей за допомогою телескопа відкрив супутники Юпітера і Сатурна, фази Венери та інші явища, що підтверджували правильність теорії Коперника.
І Бруно, і Галілея інквізиція визнала єретиками. Єретичною оголосили й книгу Коперника. Її було занесено до "Індексу заборонених книг", де вона перебувала до 1833 року. Утім, світова слава не обійшла видатного польського вченого. Його теорія стала підҐрунтям для багатьох досліджень у галузі астрономії та механіки й отримала розвиток у працях Іогана Кеплера, Ісаака Ньютона та інших, і, врешті-решт, її повсюдне визнання стало найкращим пам'ятником Копернику.
«Обов'язок філософа полягає в пошуках істини всюди і наскільки провидіння це тільки дозволяє людському розуму»
— Микола Коперник
Теорія дійсності.
Теорія Коперника
Людина сприймає рух небесних тіл так само, як і переміщення різних предметів на Землі, коли вона сама знаходиться в русі.
1. Не існує єдиного центру для всіх небесних орбіт або сфер.2. Центр Землі є не центром світу, а лише центром тяжіння Землі і місячної орбіти.
3. Усі сфери рухаються навколо Сонця, як навколо свого центру, внаслідок чого Сонце є центром усього світу.4. Відношення відстані від Землі до Сонця до висоти небесної тверді менше відносини радіуса Землі до відстані від неї до Сонця.
5. Будь-який рух, що помічається у небесної тверді, пов'язаний не з яким-небудь рухом самої тверді, а самої Землі.
Земля ж здійснює протягом доби повний оборот навколо своїх незмінних полюсів, в той час, як небесна твердь і розташоване на ній небо, залишаються нерухомими.
6. Те, що здається нам рухом Сонця, насправді пов'язано з рухами Землі і нашої сфери, разом з якою ми обертаємося навколо Сонця, як всякі інші планети.
  7. Уявні прямі і назадні рухи планет, обумовлені не їх рухами, а рухом Землі.
Отже, одного лише руху самої Землі достатньо для пояснення багатьох нерівномірностей на небі.
Геліоцентрична система
 Земля одночасно рухається і навколо своєї осі, і навколо Сонця.
Дякую за увагу!!!


title: Презентація на тему «Меркурій» (варіант 17)

text:
Меркурій

Меркурій - найближча до Сонця планета Сонячної системи, що обертається навколо Сонця за 88 днів. Меркурій належить до внутрішніх планет, так як його орбіта проходить ближче до Сонця, ніж орбіта Землі.

. Історія і назва

Найдавніші свідчення спостереження за Меркурієм можна знайти в шумерських клинописних текстах, датованих третім тисячоліттям до н. е. Планету названо на честь римського бога Меркурія.До V століття до н. е. греки вважали, що Меркурій, видимий на вечірньому та раннішньому небі — два різних об'єкти.На івриті назва Меркурія звучить як "Коха в Хама" (כוכב חמה) ("Сонячна планета").

Фізична характеристика
Меркурій - найближча до Сонця планета Сонячної системи, що обертається навколо Сонця за 88 днів. Меркурій належить до внутрішніх планет, так як його орбіта проходить ближче до Сонця, ніж орбіта Землі.

Орбітальні характеристики

афелій
69816927 км0, 46669733 а. тобто
перигелій
46001210 км0, 30749909 а. тобто
велика піввісь
57909068 км0, 38709821 а. тобто
орбітальний ексцентриситет
0,20530294
сидеричний період
87,969 днів [1]
Орбітальний період
115,88 днів
орбітальна швидкість
47,87 км / с
Середня аномалія
174,795884 °
нахил
3,38 ° (щодо сонячного екватора)
Довгота висхідного вузла
48,330541 °
аргумент перицентра
29,124279 °
число супутників

Поверхня
Поверхня Меркурія багато в чому нагадує місячну - вона всіяна безліччю кратерів. Щільність кратерів різна на різних ділянках. Передбачається, що більш густо всіяні кратерами ділянки є більш древніми, а менш густо всіяні - більш молодими, що утворилися при затопленні лавою старої поверхні. У той же час, великі кратери зустрічаються на Меркурії рідше, ніж на Місяці. Найбільший кратер на Меркурії названий на честь великого німецького композитора Бетховена, його поперечник складає 625 км. Однак подібність неповне - на Меркурії видно освіти, які на Місяці не зустрічаються. Важливою відмінністю гористих ландшафтів Меркурія і Місяця є присутність на Меркурії численних зубчастих укосів, що тягнуться на сотні кілометрів - ескарпів. Вивчення їх структури показало, що вони утворилися при стисненні, що супроводжував остигання планети, в результаті якого поверхня Меркурія зменшилася на 1%. Наявність на поверхні Меркурія добре збережених великих кратерів говорить про те, що протягом останніх 3-4 мільярдів років там не відбувалося в широких масштабах рух ділянок кори, а також була відсутня ерозія поверхні, останнім майже повністю виключає можливість існування в історії Меркурія скільки-небудь істотної атмосфери.

Меркурій - найменш вивчена планета земної групи. Тільки два апарати були направлені для його дослідження. Першим був "Марінер-10», який у 1974-1975 роках тричі пролетів повз Меркурія; максимальне зближення становило 320 км. В результаті було отримано кілька тисяч знімків, що охоплюють приблизно 45% поверхні планети. Подальші дослідження з Землі показали можливість існування водяного льоду в полярних кратерах.
Дослідження

Атмосфера і фізичні поля
Над поверхнею Меркурія є сліди дуже розрідженої атмосфери, що містить, крім гелію, також водень, вуглекислий газ, вуглець, кисень і благородні гази (аргон, неон). Близькість Сонця зумовлює суттєвий вплив на Меркурій сонячного вітру. Завдяки цій близькості значним є і припливний вплив Сонця на Меркурій, що має призводити до виникнення над поверхнею планети електричного поля, напруженість якого може бути приблизно вдвічі більшою, ніж у «поля ясної погоди» над поверхнею Землі, і відрізняється від останнього порівняною стабільністю.

На Меркурії є й магнітне поле. Магнітний дипольний момент Меркурія дорівнює 4,9·1022 Гс·см3, що приблизно на чотири порядки менше, ніж у Землі; проте, оскільки напруженість поля обернено пропорційна кубу радіуса планети, то на Меркурії і на Землі вони близькі за величиною

Європейським космічним агентством (ЄКА) спільно з японським аерокосмічним дослідницьким агентством (JAXA) розробляється місія BepiColombo, що складається з двох космічних апаратів Mercury Planetary Orbiter (MPO) та Mercury Magnetospheric Orbiter (MMO). Європейський апарат MPO буде досліджувати поверхню Меркурія та його глибини, в той час як японський MMO буде спостерігати за магнітним полем та магнітосферою планети. Запуск BepiColombo планується 2013 року, а 2019 року він досягне орбіти Меркурія, де й розділиться на дві складові.

Сучасні досліди
Готують до запуску

Цікаві факти
Меркурій — найшвидша планета в Сонячній Системі, вона рухається орбітою навколо Сонця з середньою швидкістю 47,87 км/с, що майже вдвічі більше швидкості Землі. Така швидкість і той факт, що Меркурій розміщений ближче до Сонця, ніж Земля, приводять до того, що один рік на Меркурії (час його повного оберту навколо Сонця) становить усього 87,99 днів.
Меркурій — вельми складний об'єкт для спостереження у високих широтах Землі через те, що він завжди спостерігається при сході або заході Сонця, і досить низько над горизонтом (особливо в північних широтах). Період його найкращої видимості (елонгація) настає декілька разів на рік і триває близько 10 днів. Проте навіть у ці періоди побачити Меркурій неозброєним оком непросто (неяскрава зірка на досить світлому фоні неба). Існує історія про те, що Миколай Коперник, спостерігаючи астрономічні об'єкти в умовах північних широт та туманного клімату Прибалтики, жалкував, що за все життя так і не побачив Меркурія. У низьких широтах Меркурій спостерігається краще.


Презентація на тему «Уран» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Сверхновые Звезды»

text:
Сверхновые Звезды
СВЕРХНОВАЯ ЗВЕЗДА, взрыв звезды, при котором практически вся ЗВЕЗДА разрушается. В течение недели сверхновая звезда может затмить все другие звезды Галактики. Светимость сверхновой звезды на 23 звездных величины (в 1000 млн. раз) больше, чем светимость Солнца, а энергия, высвобождаемая при взрыве, равна всей энергии, излученной звездой в течение всей ее предыдущей жизни. Через несколько лет сверхновая увеличивается в объеме настолько, что становится разреженной и полупрозрачной. В течение сотен или тысяч лет остатки выброшенного вещества видны как остатки сверхновой звезды. Сверхновая примерно в 1000 раз ярче НОВОЙ ЗВЕЗДЫ. Каждые 30 лет в такой галактике, как наша, появляется примерно одна сверхновая, однако, большинство этих звезд не видно из-за пыли. Сверхновые звезды бывают двух основных типов, различаемых по их кривым блеска и по спектрам.

Тип I отличается дефицитом водорода в оптическом спектре; поэтому считают, что это взрыв белого карлика – звезды, по массе близкой к Солнцу, но меньшей по размеру и более плотной. В составе белого карлика почти нет водорода, поскольку это конечный продукт эволюции нормальной звезды. В 1930-х годах С.Чандрасекар показал, что масса белого карлика не может быть выше определенного предела. Если он находится в двойной системе с нормальной звездой, то ее вещество может перетекать на поверхность белого карлика. Когда его масса превысит предел Чандрасекара, белый карлик коллапсирует (сжимается), нагревается и взрывается.
В спектрах сверхновых II типа наблюдаются линии водорода. Поэтому считают, что это результат взрыва нормальных звезд с внешними слоями, богатыми водородом. Излучение звезд обусловлено термоядерными реакциями, происходящими в их центральной части. Эти реакции разогревают звездное вещество, увеличивая давление на внешние слои и удерживая звезду от коллапса под действием собственной гравитации. Постепенно топливо в центре звезды истощается, и у нее образуется ядро, лишенное источника тепла. Если исходная масса звезды превышает массу Солнца более чем в 10 раз, то масса ее ядра может превысить предел Чандрасекара и оно стремительно коллапсирует, сбрасывая при этом внешние слои звезды в виде взрыва сверхновой. Само ядро может после этого стать нейтронной звездой – маленьким сверхплотным объектом, состоящим в основном из нейтронов.
Законченной теории сверхновых звёзд пока не существует. Все предлагаемые модели являются упрощёнными и имеют свободные параметры, которые необходимо настраивать для получения необходимой картины взрыва. В настоящее время в численных моделях невозможно учесть все физические процессы, происходящие в звёздах и имеющие значение для развития вспышки. Законченной теории звёздной эволюции также не существует.

Заметим, что предшественником известной сверхновой SN 1987A, отнесённой ко второму типу, является голубой сверхгигант, а не красный, как предполагалось до 1987 года в моделях SN II. Также, вероятно, в её остатке отсутствует компактный объект типа нейтронной звезды или чёрной дыры, что видно из наблюдений.
Согласно многочисленным исследованиям, после Большого Взрыва Вселенная была заполнена только лёгкими веществами — водородом и гелием. Все остальные химические элементы могли образоваться только в процессе горения звёзд. Это означает, что Земля состоит из вещества, образовавшегося в недрах доисторических звезд и выброшенного когда-то во взрывах сверхновых.

По расчётам учёных, каждая сверхновая II типа производит активного изотопа алюминия (26Al) около 0,0001 массы Солнца. Распад этого изотопа создаёт жёсткое излучение, которое длительно наблюдалось, и по его интенсивности рассчитано, что содержание в Галактике этого изотопа — менее трёх солнечных масс. Это означает, что сверхновые II типа должны взрываться в Галактике в среднем два раза в столетие, чего не наблюдается. Вероятно, в последние века многие подобные взрывы не замечались (происходили за не прозрачными в оптическом диапазоне молекулярными облаками). Поэтому большинство сверхновых наблюдается в других галактиках. Глубокие обзоры неба на автоматических камерах, соединённых с телескопами, позволяют сейчас астрономам открывать более 300 вспышек в год.

В остатках взрыва сверхновой можно так же найти углерод, кислород, железо и более тяжелые элементы. Следовательно, эти взрывы играют важную роль в нуклеосинтезе – процессе образования химических элементов. Возможно, что 5 млрд. лет назад рождению Солнечной системы тоже предшествовал взрыв сверхновой, в результате которого возникли многие элементы, вошедшие в состав Солнца и планет.


title: Презентація на тему «Невідомі подробиці перших космічних польотів»

text:
Невідомі подробиці перших космічних польотів

У далекому 1961 році Юрій Гагарін здійснив перший в історії людства політ в космос, який тривав усього 108 хвилин. Жодній події в світі не відводилося стільки місця і часу в засобах масової інформації, як польоту в космос першої людини Юрія Гагаріна. Але дуже небагато хто знав, з яким ризиком для життя здійснив він свій подвиг. Про це не писали ні в квітні 1961 року, ні потім. Утаємниченість космічної програми давала цензорам право викреслювати найменші натяки на позаштатні ситуації того польоту. А факти ці були такими, що шокують, пише газета «Московський комсомолець».
У космос Гагарін повинен був відправитися в грудні
Перший космічний корабель не приземлився досі
Гагаріна хотіли замінити на Титова

У разі пожежі космонавт повинен був стрибати з ракети
ТАРС(Телеграфне агентство Радянського Союзу ) заготували три звернення до народу

Чи знаєте ви, що:• багатоступінчасті порохові ракети використовувалися китайцями у військовій справі ще в ХІІ – ХІV ст.; • 1896 р. був опублікований фантастичний роман К Е.Ціолковського «Вне Земли», де вперше в історії літератури герої мандрували у космосі на ракеті; • видатний теоретик космонавтики Ю.В.Кондратюк (О.Г.Шаргей) у 1933 р. працював у Харкові над проектом надпотужної вітроелектростанції Криму; • шедевр світового ракетобудування, ракету Р-7 (або «сімку»), виготовили у кількості 2000 одиниць – більше, ніж усіх інших ракетоносіїв світу, разом узятих.

Чи знаєте ви, що: • 17 серпня 1960 року живі істоти вперше облетіли навколо Землі на безпілотному кораблі «Восток» та успішно спустилися на земну поверхню. Цими космонавтами були собаки Білка та Стрілка, 2 щури та 28 мишей; •12 квітня 1961 року перший у світі космонавт Юрій Гагарін міг загинути, тому що спусковий відсік корабля «Восток» довго не роз’єднувався з апаратним модулем, що мав залишатися у космосі; • Валентина Терешкова стала єдиним радянським космонавтом, ім’я якого було присвоєне кратеру на Місяці та малій планеті з поясу астероїдів;найбільша тривалість космічного польоту людини становить сьогодні 437 діб (цей рекорд встановив радянський лікар-космонавт Юрій Поляков); • кожен з 8 двигунів надважкої радянської ракети «Енергія» за своєю потужністю дорівнює трьом атомним криголамам;


title: Презентація на тему «Закони Кеплера» (варіант 2)

text:
0,206
0,007
0,017
0,093
0,049
0,057
0,046
0,011
0,244
S


title: Презентація на тему «Малі тіла Сонячної системи» (варіант 2)

text:
Малі тіла Сонячної системи
У наш час доводиться говорити і про космічне сміття - сукупність штучних об'єктів та їхніх фрагментів у космосі, які не функціонують, але здатні пошкодити або навіть зруйнувати штучний супутник чи міжпланетні станції.
Астероїд – “зіркоподібний”
Імена астероїдів – назви божеств, відомих людей, часто спереду вказують рік відкриття
Незабаром було знайдено й інші малі планети, названі Палладою, Вестою і Юноною. Застосовуючи фотографію, почали відкривати дедалі слабші астероїди. У наш час відомо понад 3000 астероїдів. Протягом мільярдів років астероїди час від часу стикаються один з одним.
Астероїди або малі планети, здебільшого обертаються між орбітами Марса і Юпітера й невидимі неозброєним оком. Першу малу планету відкрито в 1801 р., і за традицією її назвали одним з імен греко-римської міфології — Церера.
 Болідом називається досить рідкісне явище -летюча по небу вогняна куля. Це явище виникає внаслідок вторгнення у щільні шари атмосфери великих твердих частинок, які називають метеоритними тілами. Під час руху в атмосфері, вона нагрівається через гальмування, і навколо неї утворюється обширна світна оболонка з розжарених газів. Боліди можна побачити і в день, через помітний кутовий діаметр. Раніше марновірні люди вважали, що такі вогненні кулі є літаючими драконами з вогнедишною пащею.Від сильного опору повітря метеорне тіло нерідко розколюється із гуркотом на куски і падає на землю у вигляді уламків. Решткиметориних тіл, що впали на Землю, називають Метеоритами.Часто метеорні тіла малих розмірів, повністю випаровуються в атмосфері. Здебільшого його маса значно зменшується, а до землі доходять тільки рештки, які навіть встигають охолонути, коли космічну швидкість погасив опір повітря.Іноді випадає метеоритний дощ. Метеорити під час польоту обплавляються, і покриваються чорною кірочкою.Існують три види метеоритів:1. Залізні2. Кам'яні3. Залізно-кам'яніЗа вмістом радіоактивних елементів і свинцю можна визначити вік елементів. Він різний, а найстаріші мають вік 4,5 млрд. років.
Деякі дуже великі метеорити при великій швидкості падіння вибухають і утворюють метеоритні кратери, які нагадують місячні. Найбільший з виявлених кратерів знаходиться в Арізоні в США. Його діаметр 1200 м і глибина 200 м. Цей кратер виник, очевидно, близько 5000 років тому. Знайдено сліди ще більших і давніших метеоритних кратерів. Усі метеорити — це члени Сонячної системи.
Оскільки відкрито чимало невеликих астероїдів, які перетинають орбіту Марса, можна гадати, що метеорити — це осколки астероїдів з орбітами, які перетинають орбіту Землі. Структура деяких метеоритів свідчить про те, що на них впливали високі температури й тиски, отже, метеорити могли існувати в надрах зруйнованої планети або великого астероїда.
Коме́та — мале тіло Сонячної системи, яке обертається навколо Сонця і має так звану кому (атмосферу) і/або хвіст. Кома і хвіст комети — це наслідки випаровування ядра комети під дією сонячного випромінювання. Ядро являє собою малу планету, що складається з каменю,пилу та криги.
Фізична природа комет. Маленьке ядро діаметром кілька кілометрів — єдина тверда частина комети, і в ньому практично зосереджена вся її маса. Маса комет надто мала й зовсім не впливає на рух планет. А планети спричиняють великі збурення в русі комет. Ядро комети, очевидно, складається із суміші пилинок, твердих грудочок речовини й замерзлих газів, таких, як вуглекислий газ, аміак, метан. З наближенням комети до Сонця ядро прогрівається і з нього виділяються гази й пил. Вони утворюють газову оболонку — голову комети. Газ і пил, що входять до складу голови, під дією тиску сонячного випромінювання і корпускулярних потоків утворюють хвіст комети, завжди спрямований у протилежний від Сонця бік Чим ближче до Сонця підходить комета, тим вона яскравіша і тим довший її хвіст внаслідок її опромінювання та інтенсивного виділення газів. Найчастіше він прямий, тонкий, струменистий. У великих і яскравих комет іноді спостерігається широкий, вигнутий віялом хвіст Деякі хвости досягають у довжину відстані від Землі до Сонця, а голова комети — розмірів Сонця. З віддаленням від Сонця вигляд і яскравість змінюються у зворотному порядку і комета зникає з поля зору, досягнувши орбіти Юпітера.
Комета Галле́я (офіційна назва 1P/Halley) — найвідоміша яскрава короткоперіодична комета, яка наближається до Землі кожні 75-76 років. Названа на честь англійського астронома Едмонда Галлея, який вирахував її орбіту. Багато довгоперіодичних комет можуть з'являтися більш яскравими і видовищними, але комета Галлея — єдина короткоперіодична комета добре видима неозброєним оком, період обертання якої співмірний з тривалістю людського життя. З кометою пов'язані метеорні потоки Ета-Аквариди і Оріоніди. Останній перигелій був в лютому 1986 року, наступний буде в середині 2061 року.
Комета Галлея
Дякую за увагу!!!
Презентацію
Виконала
Учениця 22 групи
Макуховська Наталя


title: Презентація на тему «The Earth is in danger»

text:
Presentation“ THE EARTH IS IN DANGER”
By Pupil 11 form
Karpenko Anastasia
The Teacher Klumyk L.V.
The Earth Is In Danger
    The Earth is our home. It gives us everything: food, clothes and houses. But our earth is in danger because people don’t care of it. We want to see blue seas, green trees that are why we must protect our Earth.
    Big cities, towns and villages have many thousands of tons of garbage every week. Every day we throw away bottles, newspapers and food. Most of this garbage can be recycled: paper, glass, metal.
    A lot of beaches are closed because of dirty water.
Trees are cut down by people.
    Almost all the animals and plants are in danger because of the pollution. Every day there are more and more animals and plants witch are in danger of becoming extinct. Their natural habitats are destroyed by human activity. Forests are cleared for farming or housing. Oceans and rivers are polluted. Animals are hunted for different reasons. The World Wide Fund for Nature has made a list of endangered species.
    The air is polluted by factories. The cutting of the plants can kill animals that eat them too.
    We can protect our Earth from air and water pollutions, killing animals. We must protect the nature because we love it. We must say to pollution “NO!”. The future is in our hands!


title: Презентація на тему «Сонце» (варіант 22)

text:
Сонце
Презентацію підготувала :
Учениця 11-Б класу
ХЗОШ І-ІІІ ступенів № 124
Остапенко Анастасія
План
основні характеристики Сонця;
будова Сонця;
сонячна активність та її цикли;
спостереження Сонця;
космічні дослідження.

Сонце  — зоря, що є центром Сонячної системи. Воно майже ідеально сферичне і являє собою гарячу плазму, сплетену магнітними полями.
Його маса приблизно в 333 000 разів більша за масу Землі та у 750 разів перевищує масу всіх інших планет, разом узятих.
Будова Сонця.
        Сонце – це розпечена куля, у складі якої найбільше газоподібних простих речовин – водню та гелію.
   Хімічний склад (за кількістю атомів) визначено з аналізу сонячного спектра:
водень складає близько- 90%,
гелій — 10%,
інші елементи — менше 0,1% .
Температура Сонця дуже висока. На його поверхні вона сягає 6000 °С.

У центрі Сонця знаходиться сонячне ядро.
Фотосфера - це видима поверхня Сонця, яка і є основним джерелом випромінювання.
Сонце оточує сонячна корона, яка має дуже високу температуру, проте вона вкрай розряджена, тому видима неозброєним оком тільки в періоди повного сонячного затемнення.
Сонячна активність та її цикли
Спостерігаючи за плямами, астрономи встановили, що Сонце обертається навколо своєї осі. Оскільки Сонце газоподібне, то різні його частини обертаються з різною швидкістю. Біля екватора обертання швидше, а біля полюсів воно сповільнюється.

Під час появи сонячних плям, на Землі виникають магнітні бурі. Магнітні бурі негативно впливають на стан здоров’я людей. Під час сильних магнітних бурь на всій земній кулі перестає працювати короткохвильова мережа радіо, змінюється магнітне поле.

Цикли сонячної активності – це періодичні процеси появи й розвитку на Сонці активних областей, що характеризуються виходом на поверхню сильних магнітних полів.
 Цикли сонячної активності – періодична 11-річна активізація в сонячній атмосфері з виникненням підвищеної кількості плям, факелів, спалахів, протуберанців і підвищення їх енергії.
Протягом одного циклу всі ведучі плями в Північній півкулі мають одну полярність, а в Південній - іншу. У наступному циклі всі полярності міняються на зворотні. Деякі дослідники припускають вплив активності Сонця на переміщення в земній корі, землетруси, вулканізм тощо.
Спостереження Сонця
У 1905 році Джордж Еллері Хейл в обсерваторії Маунт-Вілсон встановив перший сонячний телескоп побудований в невеликій обсерваторії, і зайнявся пошуком відповіді на проблему походження плям на Сонці.

Джордж Хейл відкрив, що плями на Сонці викликані магнітним полем, оскільки воно призводить до зниження температури поверхні. На сьогодні Сонце регулярно спостерігають із численних наземних обсерваторій.
Космічні дослідження Сонця
Фактично перші позаатмосферні спостереження Сонця були проведені другим штучним супутником Землі «Спутник-2» в 1957 році.
Першими космічними апаратами, створеними спеціально для вивчення Сонця і досліджували сонячний вітер, були створені NASA супутники серії «Піонер» з номерами 5—9, що були запущені між 1960 і 1968 роками. Ці супутники обертались навколо Сонця поблизу орбіти землі і виконували детальні вимірювання параметрів сонячного вітру.
У 1990 році, НАСА і Європейське космічне агентство запустили зонд Улліс, для першого дослідження полярних регіонів Сонця.
Hinode — японський супутник, запущений в 2006 році, що вивчає динаміку магнітних полів Сонця, а також варіацію світності, сонячний вітер та інше.
Спостереження з зонду Улліса
Джерела
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D1%EE%ED%F6%E5
http://school.xvatit.com/index.php?title=%D0%A1%D0%BE%D0%BD%D1%86%D0%B5_%E2%80%93_%D0%B4%D0%B6%D0%B5%D1%80%D0%B5%D0%BB%D0%BE_%D1%81%D0%B2%D1%96%D1%82%D0%BB%D0%B0_%D1%96_%D1%82%D0%B5%D0%BF%D0%BB%D0%B0_%D0%BD%D0%B0_%D0%97%D0%B5%D0%BC%D0%BB%D1%96.
http://v-kosmose.com/solntse-interesnyie-faktyi-i-osobennosti/issledovanie-solntsa/
http://referat-ukr.com/prirodoznavstvo/sonce-dzherelo-svitla-tepla-na-zemli.html


title: Презентація на тему «Луна и ее происхождение»

text:
Луна и ее происхождение
Гипотезы происхождения луны

Первая теория
Существует порядка 18 гипотез происхождения Луны. Одной из первых теорий, которая объясняет процесс формирования Луны, была теория, что Луна была сформирована в результате действия центробежных сил на этапе формирования Земли. В результате действия этих сил часть земной коры была отброшена в открытый космос. Из этой части и сформировалась Луна. По причине того, что, как полагают ученые, за всю историю Земли, наша планета никогда не обладала достаточной скоростью вращения для подтверждения этой теории, такая точка зрения на процесс формирования Луны считается на данный момент устаревшей.
Вторая теория происхождения
Другая теория предполагает, что Луна сформировалась отдельно от Земли, а впоследствии была просто захвачена гравитационным полем Земли.
Третья теория
Третья теория объясняет, что и Земля и Луна были сформированы из единого протопланетного облака и процесс их формирования проходил одновременно.
Теория столкновения
Хотя вышеприведенные три теории формирования Луны и объясняют ее происхождение, но все они содержат те или иные противоречия. Главенствующей теорией формирования Луны, на сегодняшний день, является теория гигантского столкновения прото-Земли с небесным телом размером с планету Марс.


Презентація на тему «Екліптика. Видимий рух Місяця і Сонця»


Презентація на тему «Штучні супутники Землі» (варіант 4)