title: Презентація на тему «Мінеральні добрива» (варіант 6)

text:
Мінеральні добрива
Азотні добрива
Азо́тні до́брива — азотовмісні речовини, які вносять у ґрунт з метою підвищення врожайності с.-г. культур. Важливим джерелом азотних речовин для рослин є гній, сеча тварин,торф, пташиний послід, зелене добриво, компости, відходи сільського господарства і м'ясо-рибної промисловості та ін. Особливо великого значення набули мінеральні азотні добрива. Вони містять азот в нітратній, аміачній, нітратно-аміачній і рідше в амідній формі.
До них належать:
аміачна вода,
рідкий аміак,
сірчанокислий амоній,
аміачна селітра,
кальцієва селітра,
натрієва селітра,
ціанамід кальцію,
хлористий амоній,
аміакати (розчини аміачної і кальційової селітри, а також ін. добрив у рідкому аміаку) та ін.
Нітрат калію
KNO3 (калійна селітра) являє собою безбарвну кристалічну речовину. На вологому повітрі не мокріє і не злежується. Нітрат калію — дуже цінне мінеральне добриво, в якому міститься два поживних для рослин елементи — азот і калій. Однак за агрохімічними вимогами вміст азоту в азотнокалійових добривах повинен бути більшим, ніж в KNO3. Тому нітрат калію застосовують переважно в суміші з амонійними солями.
Нітрат амонію
NH4NO3 (амонійна селітра) дуже багате на азот добриво. Але нітрат амонію має істотний недолік — на вологому повітрі він мокріє, а при висиханні утворює тверді куски. Цілком сухий нітрат амонію може вибухати. Тому його застосовують як добриво в суміші з сульфатом амонію. Така суміш на повітрі не мокріє; не злежується і являє собою дуже цінне добриво, особливо під цукрові буряки, картоплю та інші культури.
Нітрат кальцію
Ca(NO3)2 (кальцієва, або норвезька, селітра) — теж цінне азотне добриво. Його виробляють у великих кількостях нейтралізацією нітратної кислоти вапном. Цінність нітрату кальцію як добрива полягає також у тому, що іони кальцію Ca2+ позитивно впливають на структуру ґрунту.
Нітрат натрію
NaNO3 (чилійська селітра) являє собою єдину сіль нітратної кислоти, яка утворює потужні природні родовища (в Чилі). В багатьох країнах чилійська селітра широко використовується як мінеральне добриво.
Сульфат амонію
(NH4)2SO4 — одне з найстаріших азотних добрив. Його добувають у великих кількостях нейтралізацією сульфатної кислоти аміаком. Сульфат амонію не гігроскопічний і не злежується. Він значно підвищує врожайність таких культур, як жито, пшениця, картопля і особливо чай і рис.
Хлорид амонію
NH4Cl одержують нейтралізацією хлоридної кислоти аміаком. Він теж не гігроскопічний і не злежується. Але на відміну від сульфату амонію його не вносять під такі культури, як цукрові буряки, тютюн тощо, оскільки іони хлору на ці культури впливають негативно.
Рідкий аміак
Рідкий аміак і аміачна вода є найбагатшими добривами за вмістом азоту. Рідкий аміак, як і аміачну воду, стали застосовувати як азотні добрива лише останнім часом, коли були розроблені методи внесення в ґрунт добрив у рідкому стані.
Калійні добрива
Калійні добрива — речовини, які використовують для живлення сільськогосподарських рослин, основним поживним елементом яких є калій. Вміст калію в рослинах коливається від 0,4 до 6% сухої речовини і дуже багато його в бобових, буряках, картоплі, соняшнику, гречці. Джерелом калію для рослин є калій грунтів або калійні добрива.
Калійні добрива виробляють з калійних агроруд: сильвін (KCl), сильвініт, карналіт, каїніт, лангбейніт (K2SO4•2MgSO4), шеніт (K2SO4•MgSO4•6H2P), полігаліт, глауконіт, глазерит.
Найважливішими калійними добривами є хлорид калію (KCl) і сульфат калію (K2SO4), які одержують шляхом переробки мінералів — сильвініту (KCl • NaCl), каїніту (KCl • MgSO4 • 3H2O) і карналіту (KCl • MgCl2 • 6H2O).

Магнієві добрива
Магнієві добрива — мінеральні добрива, що разом з іншими, необхідними для рослин, поживними речовинами містять магній. Промисловість випускає кілька видів добрив, до складу яких входить магній: сірчанокислий магній, калімаг, калімагнезій, подрібнений доломіт, магнезит тощо. Магній входить також до складу фосфатного шлаку, золи та гною, вапнистих добрив — доломітизованого вапняку, доломіту. Особливо ефективні мігнієві добрива на грунтах Полісся при внесенні під сільськогосподарські культури, які негативно реагують на іони хлору — картоплю, гречку, люпин тощо.
Вплив магнію
Магнієві добрива вносяться при нестачі магнію, перш за все на легких грунтах. Магній впливає на усі процеси в клітинах рослин пов'язаних з передачею хімічної енергії та її накопиченням — фотосинтез, дихання, гліколіз.
Ознаки нестачі магнію
Зазвичай ознаками нестачі магнію в рослин є спершу побіління між прожилками, а потім і покоричневіння, в деяких рослин листя стає яскраво помаранчевим або ж червоним чи навіть фіолетовим, а прожилки листя зеленими. Листя твердне і стає ламким. У картоплі нижнє листя стає дрібним, з жовтувато-зеленим відтінком, між жилками з’являються бурі плями; листя передчасно засихає, опадає і кущі знизу оголяються. У білокачанної капусти у нижнього листя спостерігається мармуровість. У цибулі вершина листа набуває майже білого забарвлення, яке потім зникає, але лист надламується і засихає. В огірка листя залишається соковитим, але дрібне, так само формуються дрібні плоди.
Фосфорні добрива
Джерелом фосфору для рослин є фосфати ґрунту, головним чином фосфат кальцію Са3(РО4)2. Але в більшості ґрунтів фосфату кальцію мало. Крім того, в зв'язку з його нерозчинністю у воді він практично недоступний для рослин. Тому внесення в ґрунт розчинних фосфатів, так званих фосфорних добрив, має надзвичайно велике значення для підвищення врожаю сільськогосподарських культур. Наводимо коротку характеристику найважливіших фосфорних добрив.
Амофос
Амофо́с — складне добриво, яке одержують нейтралізацією фосфорної кислоти аміаком.
Залежно від ступеня нейтралізації буває моноамоній-фосфат (амофос) NH4H2PO4 і діамоній-фосфат (діамофос) (NH4)2HPO4.
Дигідрофосфат амонію
Сіль амонію ортофосфорної кислоти.
Безкольорові кристали, що добре розчиняються у воді.
Преципіат
Преципітат — мінеральне фосфорне добриво, двоосновна кальцієва сіль фосфорної кислоти (дигідрат гідрофосфату кальцію СаНРО4 2Н2О). Це тонкий білий порошок, що містить до 40% Р2О5, змішується з усіма добривами. Вносять Преципітати під оранку. Преципітат — цінне концентроване фосфорне добриво і дешевше від подвійного суперфосфату. Але він дуже мало розчинний і тому його з успіхом можна застосовувати лише на слабокислих ґрунтах (які містять органічні кислоти). Преципітат застосовують також як підкормку і лікувальний засіб для тварин.
Добування
Преципітат добувають нейтралізацією розчину фосфатної кислоти розрахованою кількістю вапняного молока (суспензією Ca(OH)2 в воді) до утворення гідрофосфату кальцію за реакцією: Н3PO4 + Ca(OH)2 = CaHPO4 • 2H2O Отримана сіль нерозчинна і випадає в осад, який потім виділяють і обережно висушують.

Борні добрива
Бо́рні до́брива — мінеральні добрива, у складі яких є мікроелемент бор (відходи виробництва борної кислоти, бура, технічна борна кислота, бормагнійові відходи та ін.).
Попіл(зола)
Легка пилоподібна сіра (рідко чорна або біла) маса, яка залишається після згоряння чого-небудь. Окремо розрізняють вулканічний попіл.
При горінні органічної речовини, наприклад деревини, соломи, їхні азот, водень та вуглець перетворюються в летючі з'єднання (вуглекислоту, воду та ін.) при сприянні кисню повітря, а почасти і свого. Мінеральні ж речовини, як вогнетривкі, залишаються, зазнаючи тільки деякого розкладання.
Вміст попелу в кам'яному і бурому вугіллі знаходиться в межах приблизно від 1 до 45% та більше, в горючих сланцях - від 50 до 80%, в паливному торфі - від 2 до 30%, у дровах - зазвичай менше 1%, в рослинному паливі ін видів - від 3 до 5%, в мазуті - частіше до 0,15%, але іноді вище.
Термофосфати
Термофосфати — фосфорні добрива, які утворюють спіканням природних фосфатів з сполуками лужних або лужноземельних металів (сода, сульфати тощо). Застосовують термофосфати переважно на кислих ґрунтах. Термофосфати містять 11-15 % Р2О5 і 30 % кальцію. Дуже, ефективне мінеральне добриво для основного внесення на кислих ґрунтах.
Штучні добрива
Штучні (мінеральні) добрива, — вироби однієї з галузей хімічної промисловості, що містять поживні елементи, потрібні для сільського господарства. Застосування штучних добрив сприяє збільшенню врожайності с.-г. культур, покращенню якості продукції та спричиняється до підвищення стійкости рослин у несприятливих кліматичних умовах. Найчастіше у ґрунті немає відповідної кількості азоту, фосфору й калію. Тому азотні, фосфорні і калійні мінеральні добрива широко застосовуються у сільському господарстві.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Каучук» (варіант 4)

text:
Каучук

Каучук
Каучук — еластичний матеріал, який отримують з каучуконосних рослин, головним чином бразильської гевеї, що росте в тропічних країнах. Основний компонент — 2-метил-1,3-бутадієн- — вуглеводневе полімерне хімічне з'єднання, що має загальну формулу (C5H8)n, де n становить від 1000 до 3000.
Отримання каучуку
Добування природного каучуку

Синтетичний каучук
Першим синтетичним каучуком , що мали промислове значення , був полібутадієновими ( дивініловий ) каучук , що вироблявся синтезом за методом С. В. Лебедєва (одержання з етилового спирту бутадієну з подальшою анионной полімеризацією рідкого бутадієну в присутності натрію).
Синтез каучуків став значно дешевше з винаходом каталізаторів Циглера - Натта .
Ізопренові каучуки - синтетичні каучуки , одержувані полімеризацією ізопрену в присутності каталізаторів - металевого літію , перекисних сполук. На відміну від інших синтетичних каучуків ізопренові каучуки , подібно натуральному каучуку , мають високу клейкість і незначно поступаються йому в еластичності .
В даний час велика частина вироблених каучуків є бутадієнстирольного або бутадієн- стирол - акрилонітрильних сополимерами .
Використання каучуку


title: Презентація на тему «Визначення твердості води»

text:
4,5
4,5
5,06
4,26
3,4
3,55
2,5
2,13
1,33


title: Презентація на тему «Класифікація пластмас»

text:
Класифікація пластмас

* під час нагріву розм'якшуються, переходять у в'язкий стан
* при охолодженні твердіють
* тобто- допускають повторну переробку.
* невелика осадна здатність (1...3%)
*зручні в переробці, не складні у     виробництві
* робоча температура < 90 °C
* список представників – невичерпний
1.Термопласти
Поліетилен— полімер етилену, твердий, легкий і водостійкий матеріал, гарний діелектрик з високою морозостійкістю (до — 60 °C), стійкий проти агресивних середовищ. Застосовується для виготовлення кабелів, плівок, труб, ємкостей як технічного, так і побутового призначення тощо. Недоліки: низька гранична температура експлуатації, висока газопроникність і низька маслостійкість.

Полістирол —полімер стиролу.
* добрі механічним властивостям, прозорості і              зовнішньому вигляду
* добре обробляється різанням та склеюється
* хороший діелектрик у широкому діапазоні частот
* нетоксичний, водо- і радіаційно стійкий
Недоліки: крихкість при нормальних умовах
* низька теплостійкість та хімічна стійкість, горючість
* використовується у світло- та електротехніці та виробах культурно-побутового призначення
* використовується у харчовій галузі і медичній техніці.
* поширення набув спінений ПС (пінопласт)

Поліетилентерефталат
* тверда, безбарвна, прозора речовина в аморфному стані
* біла, непрозора у кристалічному стані
* висока зносостійкість, діелектрик
* Використовується у вигляді хімічних волокон для побутових потреб;
 *основний матеріал для армування автомобільних шин, транспортних стрічок, шлангів високого тиску;
* матеріал ємностей для рідких продуктів харчування (ПЕТ-пляшки для напоїв) та ін.

Сказать про полиактид*

полімерні матеріали, які при нагріванні розм'якшуються, але при певній температурі і під дією затвердівачів, каталізаторів чи ініціаторів хімічних реакцій зазнають полімеризації, внаслідок якої переходять у твердий стан і повторна переробка таких пластмас неможлива. Теплостійкість їх досягає 200 - 370 °С.
2. Реактопласти
З бакеліту(фенопласт) виготовляють вироби галантереї (гудзики, попільнички), електротехнічні елементи (вилки, розетки), корпусу радіо-і телефонних та апаратів, деталі пральних машин, захисні шоломи, корпусу акумуляторів, плити, лаки, клеї.
З амінопластів виготовляють клеї для дерева, електротехнічні деталі (розетки, вимикачі) і галантерею, тонкі покриття для прикраси, лаки (так звані пічні), пінисті матеріали
З поліестрів, зміцнених скловолокном, виготовляють рятувальні човни, частини автомобілів, меблі, корпуси планерів і гелікоптерів, гофровані плити для дахів, плафони ламп, щогли для антен, лижі і палиці, вудки, захисні каски, для заливки частин електронної апаратури, муміфікації анатомічних препаратів, виготовлення лаків і т. п.

* матеріал, який може розширюватися і стискатися суттєво змінюючи свою форму, в результаті прикладання зусиль і здатний під дією внутрішніх пружних сил повертатись до попередньої форми.
* Еластомери майже повністю замінили гумові еластомери із сировини природного походження, а також знайшли цілу низку нових застосувань, недоступних для звичайної гуми
* застосовуються у промисловості переробки пластмас найчастіше як високомолекулярні пластифікатори для зниження крихкості склоподібних або кристалічних полімерів
Недоліки:
* низький опір тепловому старінню та термоокислювальній деструкції
* неможливість виробництва у гранульованому вигляді.
3.Еластомери
-застосовується практично у всіх сферах промисловості , для виготовлення найрізноманітніших ущільнень , еластичних форм для виготовлення декоративних каменів , захисних покриттів , лакофарбових виробів , клеїв , герметиків , деталей малопотужних машин (валів,роликів,пружин і т.п.) , ізоляторів , імплантатів та інших виробів .
-завдяки його надзвичайно високої зносостійкості , виготовляються підошви взуття, спортивні шини, втулки і прокладки для фіксації абразивних каменів у промисловості.
-розчини поліуретану в органічних розчинниках - високоміцні клеї . З поліуретану виготовляють відбійники для автомобільних амортизаторів.
- використання поліуретанів значно обмежено температурним діапазоном застосування ( -60 ° С.. +80 ° С).
Поліуретан


title: Презентація на тему «Альфред Нобель» (варіант 1)

text:
Альфред Бернхард Нобель
(21.10.1833 — 10.12.1896)

Альфред Бернхард Нобель – засновник Нобелівської премії

Заповіт

Альфред Бернхард Нобель народився 21 жовтня 1833 року в...

Перша кохана Альфреда Нобеля - актриса Сара Бернар

Церемонія 1901 року

Батьки

Лабораторія Альфреда Нобеля.

Родинне дерево

Дім в Санкт-Петербурзі в якому жила сім`я Нобелів до 1859 року

Церемонія вручення Нобелівської премії в 2011 році

Альфред Нобель винайшов динаміт в 1866 році

Заявка на одержання патента

Берта Кінскі – секретар і компаньйонка

Дім в Стокгольмі, де народився

Вілла в Сан – Ремо

Памятник Альфреду Нобелю в Санкт-Петербурзі

Марія і П’єр Кюрі

Могила Альфреда Нобеля в Сан-Ремо.

Вільгельм Конрад Рентген

Якоб Хендрік Вант-Гофф

Еміль Адольф фон Берінг

Сюллі-Прюдом

Анрі Дюнан

Мечников Ілля Ілліч

Зельман Абрахам Ваксман

Шмуель Йосеф Аґнон

Роалд Гоффман

Харпак Георгій

   Ізидор Айзек Рабі

Саймон Кузнець - Сміт

        Брюс Бойтлер                Жуль Хоффман                Ральф Стайнман
Премія з фізіології і медицини 2011

  Сол Перлмуттер 	 Брайан П. Шмідт        	       Адам Г. Рісс
Премія з фізики 2011

			      Дан Шехтман
Премія з хімії 2011

		   Томас Транстрьомер
Премія з літератури 2011

  Еллен Джонсон Серліф 	Лейма Гбові	         Таваккул Карман
Премія миру 2011

	Томас Дж. Саргент  	Крістофер A. Сімс

Премія економічних наук 2011


title: Презентація на тему «Ионные кристаллы»

text:
Ионные кристаллы
Ионные кристаллы представляют собой кристаллы, состоящие из ионов, связанных между собой электростатическим притяжением. Примерами таких кристаллов являются галогениды щелочных металлов, в том числе фторид калия, хлорид калия, бромид калия, йодид калия, фторид натрия и другие комбинации ионов натрия, цезия, рубидия и лития с ионами фтора, брома, хлора и йода.
Ионные кристаллы
Кристаллическая структура хлорида натрия (каменной соли). Каждый атом имеет шесть ближайших соседей, как в геометрии октаэдра. Этот механизм известен как кубическая плотная упаковка (КПУ).
 Светлоголубой = Na+
 Тёмнозелёный = Cl-
Упаковка ионов
На примере Na Cl
Строение  некоторых  ионных  кристаллов
Кварц – кристаллическая форма оксида кремния
Кристаллическая форма хлорида натрия
Спасибо за внимание!


title: Презентація на тему «Жири» (варіант 17)

text:
http://www.ukrreferat.com/index.php?referat=17211
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%96%D0%B8%D1%80%D0%B8


Презентація на тему «Неметалічні елементи» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Акрил»

text:
 Акрил
Історія відкриття
Акрил - розмовна назва полімерів на основі похідних акрилової та метакрилової кислот і полімерних композицій з них.

   Родоначальник акрилів - поліметилметакрилат - був винайдений німецькими хіміками в 1930-х роках. Він розроблявся як альтернатива склу та отримав відповідну назву - «органічне скло». Оргскло прозоре як справжнє скло, але на відміну від нього воно легке, конструктивно міцне, має низьку теплопровідність і пропускає ультрафіолетові промені.

Формула

СН2=СН−СООН
Виробництво акрилу
Оргскло
     Оргскло отримують двома способами: екструзією і литтям. Екструзійне оргскло - отримують методом безперервної екструзії розплавленої маси гранульованого ПММА через щілинну головку з наступним охолодженням і різкою по заданих розмірах. Блочне (рос."литьевое") - отримують методом заливки мономеру ММА між двома плоскими стеклами з подальшою його полімеризацією до твердого стану.
Виробництво акрилу
 Акрилове волокно
   Виробництво структур волокон складається з наступних основних технологічних операцій: отримання полімеру, формування волокна мокрим або сухим методом і регенерація розчинника (здебільшого диметилформаміду і диметилацетаміду).

   Так як акрил простий у догляді, стійкий до побутових кислот і розчинників, на ньому не розмножуються бактерії, він найчастіше використовується для виробництва сантехніки, фарб, герметиків, а також кухонних стільниць, мийок  тощо.


title: Презентація на тему «Класифікація оксидів»

text: CO, N2O, NO


Презентація на тему «Жири» (варіант 19)


Презентація на тему «Алюміній оксид»


title: Презентація на тему «Солі амонію» (варіант 2)

text:
Солі амонію

  Солі амонію
Солі амонію - це кристалічні речовини з іонним типом зв'язку. До складу солей амонію входять один або кілька катіонів і аніон кислотного залишку.
Солі амонію утворюються при взаємодії відповідних кислот з амоніяком або розчином гідроксиду амонію. Більшість солей амонію безбарвні. При взаємодії з сильними основами і нагріванні солі амонію легко розкладаються з утворенням амоніаку. В термічному відношенні солі амонію нестійкі і при нагріванні порівняно легко розкладаються, наприклад:
NH4Cl = NH3 + HCl
NH4NO2 = N2 + 2H2O
NH4NO3 = N2O + 2H2O
(NH4)2SO4 = 2NH3 + H2SO4

    Найважливішими солями амонію
є нітрат амонію NH4NO3,
 сульфатамонію (NH4)2SO4
і хлорид амонію NH4Cl.
Вони застосовуються головним чином як азотні добрива.

    Гідрокарбонат амонію NH4HCO3 (вуглеамонійна сіль, побутова назва амоняк, індекс E 503) використовують як розпушувач тіста.

ФІЗИЧНІ ВЛАСТИВОСТІ
Солі амонію – тверді кристалічні речовини, що за зовнішнім виглядом нагадують солі лужних металів. У воді добре розчиняються.
ХІМІЧНІ ВЛАСТИВОСТІ
Солі амонію виявляють типові для всіх солей властивості і деякі специфічні. Властивості солей амонію дуже схожі на властивості солей натрію або калію. Усі вони — тверді речовини, гарні електроліти, в основному добре розчинні у воді.1. Дисоціація на йони. Як сильні електроліти солі амонію у водному розчині добре дисоціюють на йони2.    Взаємодія з іншими солями. Якщо в пробірку з розчином хлориду амонію долити розчин нітрату аргентуму, то випадає сирнистий (схожий на зсіле молоко) білий осад
ХІМІЧНІ ВЛАСТИВОСТІ
3.    Взаємодія з кислотами.                       (NН4)2СО3+ НCl → NH4Cl +Н2СО3                                                                              ↓   ↓                                                                         СО2↑ + Н2О4. Взаємодія з лугами. В результаті взаємодії солей амонію з лугами утворюється аміак, через що дану реакцію використовують як якісну на солі амонію:NH4 СІ + NаОН → NаС1 + NНз ↑ + Н20Виділення аміаку NН3 —характерна ознака для розпізнавання солей амонію.(Якісна реакція на солі амонію)5. Розклад під час нагрівання:              Нагрівання                          1)      NH4 СІ   ↔    NH3 + НCl             Охолодження2) «ВИВЕРЖЕННЯ ВУЛКАНА»                        (NН4)2Сr2О7 → Сr2О3 + N2↑ + 4 Н20

ОДЕРЖАННЯ СОЛЕЙ АМОНІЮ
1)Дослід: « Дим без вогню».Одержання хлориду амонію.При одержуванні амонію хлориду одну скляну паличку змочують концентрованою хлоридною кислотою, іншу — концентрованим розчином нашатирного спирту. Палички підносять одну до одної, і тут спостерігається поява білого диму, утвореного частками амоній хлориду NH4 СІ . Таким чином, солі амонію утворюються при взаємодії аміаку (або його розчину) з кислотами.
ХІМІЧНІ ВЛАСТИВОСТІ
2) Дослід: «Чарівна баночка».Видатний художник І.Ю.Рєпін, який часто відвідував менделєєвські «середи», дуже багато курив. Одного разу Д.І.Менделєєв заявив, що збере в скляній закритій банці дим його цигарки. І.Ю.Рєпін закурив цигарку. Коли він випустив першу струминку диму,  Д.І.Менделєєв швидко накрив скляною кришкою банку, що стояла на столі. На превелике диво присутніх банка швидко наповнилась димом. Тоді  Д.І.Менделєєв запропонував Рєпіну понюхати зібраний ним тютюновий дим, що той не забарився зробити, але тут же відійшов. Замість тютюнового диму він вдихнув суміш амоніаку та хлороводню.Дослід поводиться так.Дно скляної банки змазують кількома краплинами міцної хлоридної кислоти. Кришку цієї банки змащують невеликою кількістю концентрованого нашатирного спирту. При взаємодії цих речовин утворюються найдрібніші часточки амоній хлориду у вигляді білого густого диму. Банку треба прибрати зі столу до того як часточки амоній хлориду осядуть, «дим» при цьому природно зникне.
ДЯКУЮ ЗА
 УВАГУ!


title: Презентація на тему «ЙОД» (варіант 2)

text:
ЙОД

Йод – хімічний елемент VII групи періодичної системи Менделєєва. Атомний номер - 53. Відносна атомна маса 126,9045. Галоген. Із наявних в природі галогенів – найважчий, якщо, звичайно, не важати радіоактивний короткоживучий астат. Практично весь природний йод це атом одного – єдиного ізотопу. Його вміст в земній корі 4%. Радіоактивний йод – 125 утворюється в холоді. З штучних ізотопів йоду найважливіші – йод-131 і йод-133: їх в основному використовують в медицині. Йод – єдиний із галогенів – перебуває в твердому стані при нормальних умовах.
Йод – хімічний елемент
Щільність йоду 4,94 г/см3. Молекула рідкого і газоподібного йоду складається з двох атомів (I2). Помітна дисоціація I2, 2I спостерігається при температурі 700 °С, а також при дії світла. Вже при звичайній температурі йод випаровується, утворюючи фіолетову пару. При слабкому нагріванні йод переганяється, осідаючи у вигляді блискучих тонких пластинок; цей процес служить для очищення йоду в лабораторіях і в промисловості. Йод погано розчиняється у воді (0,33 г/л при 25 °С), добре - в сірковуглеці і органічних розчинниках, а також у водних розчинах. Хімічно йод досить активний, хоча і у меншій мірі, чим хлор і бром.

При розчиненні у воді йоду частково реагує з нею; у гарячих водних розчинах лугів утворюються йодид і йодат. Адсорбуючись на крохмалі, йод забарвлює його в темно-синій колір; це використовується для якісного аналізу виявлення йоду. Пари йоду отруйні подразнюють слизову оболонку. На шкіру йод намазують для, знезараження. Плями від йоду змивають розчинами соди або сульфату натрію.

Щитовидна залоза або щитовидка  займала увагу ще ранніх вчених. Щитовидна залоза виробляє потрібний гормон який потрапляє в кров.
Для вироблення цього гормону щитовидці потрібен йод  як повітря.
В організмі людини не існує інших органів і систем ,які б споживали йод в таких обсягах, як щитовидна залоза.
Захворювання щитовидної залози
Збільшення щитовидки призводить до зовнішніх змін, шиї. Такі захворювання як гіпотиреось, а також різновиди зоба, обумовлені нестачею йоду в організмі. Ці захворювання характеризуються  сонливістю ,слабкістю, дипресією.

Про широке поширення хвороби можна судити навіть за твором живопису.  У красивої жінки  зображеної на портреті , помітна припухлість шиї.
Портрет Рубенса «Солом’яний капелюшок»
картина «Персей і Андромеда»ті ж симптоми у Андромеди

В процесі зберігання харчових продуктів йод більшою чи меншою мірою руйнується.

Картопля, за 4 місяці зберігання втрачає 45% йоду, за 7 – 64%

Квасоля втрачає - 51%
Кулінарна обробка риби, також веде до значних втрат йоду.
Морська капуста - завдяки високому вмісту йоду, володіє особливим смаком і знайшла широке застосування в медицині
Йод міститься в овочах,  фруктах, крупах,  яйцях,  молоці
Дякуємо за увагу


title: Презентація на тему «Органічні сполуки, як компоненти їжі»

text:
Органічні сполуки, як компоненти їжі
Органiчні сполуки — клас сполук, до складу яких входить Карбон (за винятком карбідів, карбонатної кислоти, карбонатів, оксидів Карбону і ціанідів). Окрім Карбону, вони майже завжди містять Гідроген, досить часто — Оксиген, Нітроген та галогени, рідше Фосфор, Сульфур та інші елементи. В органічних сполуках Карбон завжди виявляє валентність IV.
Жири (ліпіди) — речовини, які використовуються організмом для енергетичних і пластичних цілей.

входять до складу клітин, беруть участь в обміні речовин.

складаються з гліцерину та вищих жирних кислот, які поділяються на насичені та ненасичені.

Значення жирів у харчуванні різноманітне. Недостатнє надходження жирів у їжу негативно впливає на різні види обміну речовин, функціональний стан окремих органів і систем і, у підсумку, на працездатність і опірність організму несприятливим чинникам навколишнього середовища, у тому числі інфекційним агентам. Недостатня енергетична цінність раціонів харчування призводить до виснаження жирових депо у підшкірній основі.
Жири - важливий продукт харчування людини. Жири становлять головний компонент таких продуктів харчування, як вершкове масло, рослинні олії, маргарин, смалець. Багато жирів міститься у свинячому салі та у сирі.
Важливу роль в організмі людини відіграють поліненасичені жирні кислоти (ПНЖК) — арахідонова, лінолева, ліноленова.
Поліненасичені жирні кислоти є структурними елементами клітинних мембран.

Арахідонова кислота є попередником утворення тканинних гормонів (простагландинів), які відіграють важливу роль в обміні холестерину. Арахідонова кислота в організмі утворюється з лінолевої

Лінолева кислота є незамінною
Найбільше лінолевої кислоти в соняшниковій олії (68 %), менше — у кукурудзяній (50 %), соєвій (58 %), маслиновій (14 %). Свиняче сало містить 15,6% лінолевої кислоти, вершкове масло — лише 4 %. Добову потребу в лінолевій кислоті забезпечує 25 ... 30 г олії. Таку кількість рослинних олій має щодня споживати доросла людина.
ВУГЛЕВОДИ
Вуглеводи — це органічні сполуки, до складу яких входять вуглець, водень і кисень.
Вуглеводи поділяються на:
моносахариди (глюкоза, фруктоза)
 дисахариди (сахароза, мальтоза, лактоза)
 полісахариди (крохмаль, целюлоза, глікоген)
Продукти з великим вмістом вуглеводів                                             Це продукти, де в 100 грамах вміщається 65 грам вуглеводів. Серед них можна відзначити цукор, кондитерські вироби, випічку, родзинки, фініки, макаронні вироби, манну і гречану крупи, джеми, варення, мед, мармелад.
Продукти що містять містить невелику кількість вуглеводів В продуктах (5-10 грам /100 грам маси). Сюди відносяться деякі фрукти і овочі, наприклад — кавуни, дині, груші, абрикоси та персики, апельсини та мандарини, гарбуз, кабачок, морква і капуста.
Моносахариди та дисахариди

Добре розчиняються у воді,
Швидко всмоктуються в шлунково-кишковому тракті
Легко окислюються в організмі (наприклад, глюкоза всмоктується в кров протягом 5-10 хв).
   глюкоза
 фруктоза
цукроза (звичайний цукор)
Фруктоза засвоюється повільніше, ніж сахароза, швидше виводиться з крові, але вживати більше як 15 г фруктози на день не рекомендується.
Лактоза — молочний цукор — міститься тільки в молоці (4-6%).
Лактоза, як і інші цукри, сприяє підвищенню рівня глюкози в крові, але меншою мірою, ніж сахароза і мальтоза.

Крохмаль складається з великої кількості молекул моноцукру — глюкози. В значних кількостях крохмаль знаходять в зерні злакових культур — 60—70%, в картоплі — 12—26%, в насінні бобових культур — 50—60%. Багаті на крохмаль хлібобулочні, макаронні, борошняні кондитерські вироби, борошно, крупи.
Клітковина (целюлоза геміцелюлози), лігнін і пектин містяться у стінках клітин оболонок зерна, шкірках фруктів, овочів і в меншій кількості — в м'якоті.
Білки
Білки, або протеїни — це природні органічні сполуки, які забезпечують всі життєві процеси будь-якого організму.
Білки — важлива частина харчування тварин і людини, оскільки ці організми не можуть синтезувати повний набір амінокислот і повинні отримувати частину з них із білковою їжею. У процесі травлення протелітичні ферменти руйнують спожиті білки, розкладаючи їх до рівня амінокислот, які використовуються при біосинтезі білків організму або піддаються подальшому розпаду для отримання енергії.
З чого складається білок?
C

H2

O2

S
N
Білки в харчовій промисловості

Серед всіх білків в харчовій промисловості активно використовуються численні ферменти.
 у пекарській промисловисті
 у пивоварінні використовуються
 для освітлення соків
 для виготовлення кисломолочних продуктів
 для пом'якшення м'ясних продуктів
 для виготовлення крохмалю
 для виготовлення паперу

Денатурація білка
Вітаміни — органічні речовини, що надходять в організм людини з їжею і забезпечують нормальний обмін речовин, його фізіологічне функціонування. Більшість вітамінів в організмі не синтезуються. Деякі синтезуються, але недостатньо. Тому особливо важливо, щоб вітаміни надходили регулярно. Значення їх в процесі життєдіяльності організму дуже велике. Більшість вітамінів доповнюють склад ферментативних систем, що беруть участь в вуглеводному, жировому, білковому та інших видах обмінів. Деякі з них, наприклад, вітамін Д, перетворюються в гормоно-подібні речовини, які також беруть участь в регуляції біохімічних процесів в організмі.
Вітаміни
Таким чином кожен вітамін відіграє свою, тільки йому належну роль в організмі людини. Приблизно 5% маси тіла становлять мінеральні речовини — це неорганічні частинки, які не можна розбити на дрібніші частинки. Мінеральні речовини є життєво необхідними і, надходячи в організм з їжею, підтримують нормальний ріст, репродукцію і здоров'я протягом всього життя людини.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Нафта» (варіант 19)

text:
Застосування нафти та нафтопродуктів
Презентацію підготувалиучениці 11-В класуКузнецовської гімназії
Турик Даша та Коновал Катя

Нафта – це густа оліїста рідина зі специфічним запахом, темно-бурого чи чорного кольору, легша за воду і нерозчинна в ній.

Нафтопродукти-це продукти,одержані внаслідок переробки нафти на нафтопереробних заводах.

Основні нафтопродукти
Світлі нафтопродукти
бензин, уайт-спірит
лігроїн
гас
дизельне паливо, газойль
 Темні нафтопродукти
мазут
олива (суміш високомолекулярних нафтових вуглеводнів, що використовується в техніці як змащувальний, електроізоляційний, консерваційний матеріал та робоча рідина);
мастило (структурована загусником олива, що застосовується для зменшення тертя, консервації виробів та герметизації ущільнень);
вазелін, парафін, церезин;
гудрон,  асфальт, асфальтени;
нафтовий кокс, пек

Нафта відіграє надзвичайно велику роль у житті людства, у розвитку цивілізації. Насамперед це одне із найважливіших джерел енергії, що вивільнюється в результаті спалення нафтопродуктів. Крім того, хімічною переробкою нафти добувають незліченну кількість речовини, що використовуються, без перебільшення, скрізь, куди не поглянемо.

У результаті хімічної переробки чорна олійна рідина перетворюється на волокна і пластмаси, на запашні і вибухові речовини. Ліки і барвники. Чим глибша переробка нафти, тим більше корисних продуктів можна добувати з неї.

Можна сказати, що ми залежимо від нафти, оскільки поки що вона незамінна як сировина для синтезу і для виробництва пального. На жаль, ще й сьогодні у вигляді пального більша частина нафтопродуктів спалюється (до 87% видобутку) і лише 13 використовується для хімічної переробки.

Людство давно усвідомило, що нафта – надто цінна хімічна сировина, щоб спалювати її у вигляді пального. До того ж, ресурси цієї копалини на планеті швидко скорочуються. У звязку з цим постає питання про заміну нафти як джерела енергії і сировини.


title: Презентація на тему «Аміак» (варіант 3)

text:
Аміак
Аміа́к, амоніа́к, NH3 — неорганічна сполука, безбарвний газ із різким задушливим запахом, легший за повітря, добре розчинний у воді. Одержують каталітичним синтезом з азоту і водню під тиском. Використовують переважно для виробництва азотних добрив, вибухових речовин і азотної кислоти. Рідкий аміак використовується в холодильних установках. Водний розчин аміаку (нашатирний спирт) застосовується в медицині.
Властивості
Небезпеки
1
3
0
Молекули аміаку утворюються за допомогою ковалентних зв'язків. Електронна і структурна формули молекули аміаку такі:
 Зв'язки N — Н в молекулі аміаку полярні, оскільки електронна пара зміщена до атома азоту. Тому атом азоту має негативний заряд, а атом водню — позитивний. У хімічному відношенні аміак є відновником, а сам звичайно окиснюється до вільного азоту. Так, в атмосфері кисню аміак горить за реакцією:4NH3 + 3O2 = 2N2 + 6H2OАмоніак також легко відновлює монооксид міді до металічної міді при високій температурі за реакцією:3CuO + 2NH3 = 3Cu + N2 + 3H2O
При розчиненні аміаку в воді частина його молекул взаємодіє з водневими іонами води з утворенням складного катіона амонію NH+4. Разом з тим відповідна кількість гідроксильних груп OH− води звільняється. Цей процес рівноважний. Його можна зобразити таким рівнянням:
Розчин гідроксиду амонію забарвлює лакмус у синій колір. З кислотами розчин гідроксиду амонію утворює солі, наприклад:NH4OH + HCl = NH4Cl + H2ONH4OH + HNO3 = NH4NO3 + H2O 2NH4OH + H2SO4 = (NH4)2SO4 + 2H2O
В лабораторних умовах аміак добувають звичайно нагріванням суміші хлориду амонію NH4Cl з гашеним вапном Ca(OH)2. Процес утворення аміаку при цьому відбувається в дві стадії: спочатку виникає гідроксид амонію, а потім він розкладається з виділенням аміаку:2NH4Cl + Ca(OH)2 = 2NH4OH + CaCl2NH4OH = NH3↑ + H2O
Амоніак — один з найважливіших продуктів сучасної хімічної промисловості. Головною галуззю його застосування є виробництво нітратної кислоти і азотних добрив. Крім того, аміак використовують для виробництва багатьох інших хімічних продуктів. Зріджений аміак і водний розчин аміаку застосовують безпосередньо як азотне добриво.
Виконала:студентка 1-го курсу 102-б групиНечипорук Олександра


title: Презентація на тему «Синтетические лекарственные препараты» (варіант 1)

text:
Продготовили
Скорохватова Елизавета
Борзова Мария
11 А

Синтетические лекарственные препараты
История
Поиск средств для борьбы с болезнями велся на протяжении всей истории существования человечества. Однако, если в прошлом лечебные препараты изготавливались, как правило, из веществ животного и растительного происхождения, то сегодня для производства лекарств применяются достижения в области синтетической органической химии в совокупностями с биотехнологиями. Кроме того, прежде лечебные свойства большинства активных веществ выявлялись случайно - достаточно вспомнить аспирин и пенициллин, - сегодня же разработка всех лечебных препаратов базируется на знании особенностей процессов развития заболеваний на молекулярном уровне и анализа возможностей различных активных веществ воздействовать на эти процессы.
Синтетические лекарственные средства
Одним из самых значимых достижений органической синтетической химии XX века является получение новых форм и видов лекарственных средств. В результате этого стало возможным излечение многих болезней, которые прежде считались неизлечимыми или смертельными(чума,холера).

От болезней и эпидемий умирало и мирное население. От чумы в VI в. вымерла половина населения в Византийской империи, а в в Европе в XIV в. за три года – с 1347 г. по 1350 г. – от чумы умерло около 25 млн человек. Жертвы гриппа («испанки») в 1918 г во всем мире исчисляются миллионами. Благодаря синтезу в лабораториях новых лекарственных средств и последующему их внедрению в медицинской практике, в XX в. от верной смерти удалось спасти сотни миллионов человеческих жизней.

Синтетические лекарства в современной медицине составляют важную, доминирующую группу. К химическим лекарственным препаратам, имеющимся в арсенале медицины, предъявляются очень высокие требования, совсем иные, чем к растительным препаратам. Более строгой оценке подлежат как их лечебные свойства, так и условия применения.

Изучение синтетических лекарств на протяжении нескольких последних десятилетий осуществлялось по-разному. Раньше работы по поиску новых лекарств обуславливались личными интересами исследователя, его возможностями и условиями работы, общественными заказами или запросами медицины.

 Поэтому нет ничего странного с том, что в то время вместе с проверенными высококачественными препаратами использовались и некачественные, абсолютно не оправдывающие себя препараты, с плохо изученными токсическими свойствами и не до конца выясненными побочными действиями.

Но со временем большинство вопросов изучения, производства и использования новых лекарственных препаратов были упорядочены. В процессе осваивания новых методов исследований специалисты осознали необходимость в дополнительном изучении (кроме хронической и острой токсичности) тератогенного действия синтетических лекарств в эмбриональном периоде.
Лабораторные исследования токсичности лекарств, а также их влияния на развитие плода у беременных и многие другие традиционно проводятся на животных.
Плюсы синтетических лекарств
Возможность преодоления ряда заболеваний

Спасение жизни

Снятие боли

Эффективность

Быстродейственность
Минусы синтетических лекарств

Передозировка

Интоксикация организма

Побочные эффекты

Зависимость

Группы риска
Вывод
Подводя итоги, следует отметить, что отношение к подобному лечению меняется в зависимости от мировоззрения, воспитания и культурных традиций.

 Принимая решение о том, подходит ли данный способ лечения в конкретном случае, следует помнить, что прием любого лекарства может иметь побочные эффекты, и что вред, причиняемый препаратом, может превысить его лечебное воздействие.


Презентація на тему «Мило» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Крахмал» (варіант 1)

text:
Крахмал
Крахмал
Крахма́л (C6H10O5)n — полисахариды амилозы и амилопектина, мономером которых является альфа-глюкоза. Крахмал, синтезируемый разными растениями в хлоропластах, под действием света при фотосинтезе, несколько различается по структуре зёрен, степени полимеризации молекул, строению полимерных цепей и физико-химическим свойствам.
Физические и химические свойства
Безвкусный, аморфный порошок белого цвета, нерастворимый в холодной воде. Под микроскопом видно, что это зернистый порошок; при сжатии порошка крахмала в руке он издаёт характерный «скрип», вызванный трением частиц.
В горячей воде набухает (растворяется), образуя коллоидный раствор — клейстер; с раствором йода образует соединение включения, которое имеет синюю окраску. В воде, при добавлении кислот (разбавленная H2SO4 и др.) как катализатора, постепенно гидролизуется с уменьшением молекулярной массы, с образованием т. н. «растворимого крахмала», декстринов, вплоть до глюкозы.
Молекулы крахмала неоднородны по размерам. Крахмал представляет собой смесь линейных и разветвлённых макромолекул.
При действии ферментов или нагревании с кислотами подвергается гидролизу
Качественные реакции
Крахмал, в отличие от глюкозы, не даёт реакции серебряного зеркала;
Подобно сахарозе, не восстанавливает гидроксид меди (II);
Взаимодействует с йодом (окрашивание в синий цвет).


title: Презентація на тему «Колообіг карбону у природі»

text:
Колообіг карбону у природі.
Виконали: учениці 10-А класу
                    Кирлейза Софія
                    Мустіпан Вікторія
Тварини виділяють Карбон у вигляді вуглекислого газу під час дихання. Рослини і тварини з часом відмирають, починають гнисти, окиснюватись і частково перетворюватись на С02, що повертається у повітря й знову поглинається рослинами.
Вуглекислий газ із атмосфери поглинається також водою Світового океану й реагує з гірськими породами під час їх руйнування. Відтак утворюються вапняки, доломіти та інші карбонати.
Порушення рівноваги між вмістом кисню й вуглекислого газу в атмосфері може призвести до так званого «парникового ефекту». Порушується нормальна тепловіддача Землі у космічний простір, а це спричинює потепління клімату.
На відміну від Силіцію Карбон зустрічається в природі як у вільному стані у вигляді простих речовин (алмаз, графіт), так і у зв'язаному — у вигляді численних мінералів: карбонатів, нафти, торфу, природного газу, сланців, вугілля тощо.
Карбонати у природі
Доломіт
Крейда
Мармур
Аргоніт
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Неметали» (варіант 2)

text:
НЕМЕТАЛИ
АЗОТ
ІСТОРІЯ ВІДКРИТТЯ
1772г. К.Шєєле і Г.Кавендіш отримали азот
 Д.Резерфорд описав здобуття і властивості
 1787г. Лавуазье запропонував назву азот - «млявий» (а - ні, зоэ - життя)

ЗНАХОДЖЕННЯ В ПРИРОДІ: 1)у вільному поляганні в атмосфері (78%),2)в зв'язаному стані (дивися таблицю)
БУДОВА І ВЛАСТИВОСТІ АТОМА
 2 період, 5 група, головна підгрупа

Містить на зовнішньому енергетичному рівні 5              електронів
+7  )  )
                    2   5

         Окислювач
          N0 + 3e-    N-3

            Відновник
        N0 –1,2,3,4,5e-  N+1,N+2,N+3,N+4,N+5
3
1
2
4
БУДОВА МОЛЕКУЛИ
 N        N
                  ЗВ'ЯЗОК:
- КОВАЛЕНТНА НЕПОЛЯРНА
- ПОТРІЙНА
- МІЦНА

           МОЛЕКУЛА:
       - ДУЖЕ             СТІЙКА
      - НИЗЬКА РЕАКЦІЙНА                     ЗДАТНІСТЬ

1
3
4
2
ФІЗИЧНІ ВЛАСТИВОСТІ.
Газ без кольору, запаху і смаку
 Погано розчинимо у воді
 Трохи легше за повітря
 T пл.= -210 С
 T кіп.= -196 С

ХІМІЧНІ ВЛАСТИВОСТІ
Окислювальні
       N20            2N-3
При нагріванні з іншими металами (Ca, Al, Fe)
При кімнатній t  лише з Li
* При високій t, р, kat (Fe, оксиди Al, K) з H2

Відновні
   N20          2N+2
* При  t  електричної дуги (3000 - 4000 З) з О2

Підготували Захарченко Любов і Подолян Таня
10 клас


title: Презентація на тему «Земля і Місяць» (варіант 4)

text:
Міністерство освіти і науки України
Броварська Спеціалізована школа I-III ступенів №5

Проект
На тему:

«Земля і Місяць»

                                                                                Роботу виконала:
                                                                                Учениця 11-Б класу
                                                                                Галєєва Дарина

Бровари 2014
Планети земної групи і планети-гіганти.

Всі планети Сонячної системи діляться на дві групи: планети земної групи і планети-гіганти (газові гіганти), які різняться за своїми фізичними властивостями через різну віддаленість від Сонця і за власною масою.

До планет земної групи належать Меркурій, Венера, Земля і Марс.

Властивості планет земної групи: планети земної групи перебувають близько до Сонця, тому отримують більше тепла, ніж планети-гіганти.

Планети земної групи містять мало легких газів і багато тугоплавких елементів, таких як кремній і залізо.

В порівнянні з планетами-гігантами, у планет земної групи невелика маса, тобто гравітаційні поля набагато менше, ніж у планет-гігантів, як різниться і склад і наявність атмосфери.

У планет земної групи немає кілець, і супутники мають тільки Земля та Марс.

На планетах земної групи найбільш ймовірне виникнення різних форм життя, тому до них прикута пильна увага всієї наукової спільноти.
До планет-гігантів відносять інші чотири планети Сонячної системи - Юпітер, Сатурн, Уран і Нептун.

Властивості планет-гігантів: вони всі отримують мало сонячної енергії, мають невелику середню щільність, так як складаються з легких хімічних елементів, таких, як водень і гелій.

У планет-гігантів більше швидкість обертання навколо своєї вісі, ніж у планет земної групи. Через велику швидкість обертання навколо своєї вісі планети-гіганти набувають форму, не дуже схожу на кулю, наприклад, Юпітер стиснутий на полюсах, що явно можна побачити в телескоп. Планети-гіганти мають дуже сильні гравітаційні поля, своїм тяжінням вони можуть змінити траєкторію польоту комети, тому у них безліч супутників та кільця, що складаються з каменів і пилу.
Земля-найчарівніша планета Сонячної системи
Земля́ — третя від Сонця планета Сонячної системи, єдина планета, на якій відоме життя, домівка людства. Земля належить до планет земної групи і є найбільшою з цих планет у Сонячній системі. Землю іноді називають світом, латинською назвою Терра або грецькою — Гея.
Атмосфера Землі, її склад та шари.
Атмосфера — це газова оболонка, що оточує .Землю. Наявність атмосфери — одна з найголовніших умов життя на планеті. Без їжі людина може обходитися місяць, без води — тиждень, а без повітря не проживе й кількох хвилин.
Атмосфера, як елемент глобальної екосистеми, виконує кілька основних функцій:
•захищає живі організми від згубного впливу космічних випромінювань та ударів метеоритів;
•регулює сезонні й добові коливання температури (якби на Землі не існувало атмосфери, то добові коливання температури досягали б ± 200 °С);
•є носієм тепла й вологи;
•є депо газів, які беруть участь у фотосинтезі й забезпечують дихання;
•зумовлює низку складних екзогенних процесів (вивітрювання гірських порід, діяльність природних вод, мерзлоти, льодовиків тощо).
Ту частину повітря, яка приблизно однакова в усіх куточках Землі й мало змінюється за день, тиждень чи навіть рік, назвали «постійною складовою атмосфери».
До неї входять десять газів. Домінують два з них: азот N2 – 78, 084% і кисень О2 – 2,946%. Частка всіх інших узятих разом не сягає й одного процента у сухому повітрі. Ці «інші» 8 газів постійної складової атмосфери за концентрацією розташовуються у такому порядку:
2. Аргон (Ar)- 0,934%
3. Вуглекислий газ (CO2)- 0,036%
4. Неон (Ne)- 0,0018%
5. Гелій (He)- 0,0000524%
6. Метан (CH4)- 0,0002%
7. Криптон (Kr)- 0,00014%
8. Водень (H)- 0,00005%
9. Ксенон (Xe)- 0,000009%
Будова атмосфери
З висотою різко зменшуються щільність і тиск атмосфери, а температура змінюється нерівномірно й складно. Зміна температури в межах атмосфери на різних висотах пояснюється неоднаковим поглинанням сонячної енергії газами. Найінтенсивніше теплові процеси протікають у тропосфері, причому атмосфера нагрівається знизу, від поверхні океану та суші.
Тропосфера - найближчий до нас нижній шар атмосфери. Висота верхньої межі тропосфери залежить від температури: зимою вона ближче до земної поверхні, літом - дальше. Протягом доби коливання можуть сягати кількох кілометрів. Нагрівається за рахунок тепла нагрітої Сонцем земної поверхні. В тропосфері міститься до 80% вологи всієї атмосфери. Характерне постійне вертикальне перемішування повітря, - тут утворюються хмари, звідси випадають опади.
Тропопауза - її температура і висота змінюються зі зміною широти - від екватора до полюсів тропопауза знижується.
Стратосфера характеризується низьким тиском, розрідженням повітря, повною відсутністю водяної пари і значним вмістом озону - до 10-5 г/г повітря. Озоновий шар поглинає близько 97% ультрафіолетового компонента сонячної радіації, небезпечного для живих організмів.
Магнітне поле Землі (рос. магнитное поле Земли (геомагнитное поле), англ. geomagnetic field, Earth’s magnetism, terrestrial magnetic field, нім. Magnetfeld n der Erde (geomagnetisches Feld n)) – силове поле, виникнення якого зумовлене джерелами, що знаходяться в земній кулі та навколоземному просторі (магнітосфері та іоносфері).

Розрізняють:

головне (зумовлене механіко-електромагнітними процесами у зовнішньому шарі ядра Землі);
аномальне (пов’язане головним чином з намагніченістю гірських порід земної кори);
зовнішнє магнітне поле Землі (зумовлене електричними струмами, що існують у навколоземному космічному просторі, та індукованими у мантії Землі).
У навколоземному космічному просторі магнітне поле Землі утворює магнітосферу.

Вивчення геомагнітного поля має велике значення, зокрема для орієнтування на місцевості, розвитку радіозв’язку, магнітних методів розвідки корисних копалин тощо.

Магнітне поле Землі змінюється в межах від 30 мкТ в районі екватора до 60 мкТ в районі полюсів.
Магнітні полюси
Спрощено магнітне поле Землі можна уявити собі як поле магнітного диполя, нахиленого приблизно під кутом 11° відносно осі обертання Землі. Місця, де цей уявний диполь перетинає поверхню Землі називають геомагнітними полюсами. Геомагнітні полюси, північний та південний, близькі до справжніх північного та південного полюсів Землі, однак не збігаються з ними точно, оскільки магнітне поле планети складніше, ніж поле диполя. Північний та південний магнітні полюси визначаються як місця на поверхні Землі, в яких стрілка компаса показує прямовисно вниз, до центра Землі.

Північний та південний плюси Землі, як і геомагнітні полюси, не є фіксованими і з часом зміщуюються. Північний магнітний полюс нещодавно покинув територію Канади й рухається в напрямку Росії.
Екологічна система Землі перебуває у стані своєрідної стійкої рівноваги, тому невеликі збурення в атмосфері або зміни сонячної радіації суттєво не впливають на загальний стан цієї системи. Але геологічні дослідження показують, що в минулому відбувалися екологічні катастрофи, внаслідок яких різко знижувалася температура та наставали льодовикові періоди. Для прогнозування майбутнього нам необхідно знати причини, що призводять до таких катастрофічних процесів. Причиною раптового зниження температури на поверхні Землі можуть бути зовнішні фактори, наприклад падіння астероїда (див. §11), геологічні процеси — виверження вулканів або рух материків, та антропогенні фактори.
Будова Землі. Геологічні дослідження показали, що температура всередині Землі кожні 34 м зростає на 1°С і у свердловинах на глибині 10 км досягає +300°С. Центральна частина Землі утворює металеве ядро (рис. 7.4). Зовнішня частина ядра перебуває в розплавленому стані при температурі 7000 °С, а внутрішня — тверда. Вище розташовується силікатна оболонка, або мантія. На мантії «плаває» кора, товщина якої неоднакова — від 5—7 км під океанами, до кількох десятків кілометрів під гірськими районами континентів. Унаслідок конвекції в мантії земна кора розділилася на окремі плити, які повільно зміщуються
Парниковий ефект створює плівка в парнику, якою накривають грядку. Удень сонячне світло проходить крізь плівку і нагріває землю. Якщо ґрунт темного кольору, то у зворотному напрямку випромінюється енергія в інфрачервоній частині спектра, яка затримується плівкою. В атмосфері Землі парниковий ефект створюють вуглекислий газ і водяна пара.
Радіус = 1738 км
Велика піввісь орбіти = 384 400 км
Орбітальний період = 27,321 661 діб
Ексцентриситет орбіти = 0,0549
Нахил орбіти до екватора = 5,16
Температура поверхні = від −160° до +120 °C
Доба = 708 годин
Середня відстань від Землі = 384 400 км (у перигеї — 356 400 км, в апогеї — 406 800 км)[1]
Місяць привертав увагу людей з доісторичних часів. Це другий за яскравістю об'єкт на небосхилі після Сонця. Оскільки Місяць обертається навколо Землі з періодом близько місяця, кут між Землею, Місяцем і Сонцем змінюється; ми спостерігаємо це явище як цикл місячних фаз. Період часу між послідовними новими місяцями становить 29,5 днів (709 годин).
Місяць
Лібрації
Між обертанням Місяця навколо власної осі і його обертанням навколо Землі існує відмінність: навколо Землі Місяць обертається зі змінною кутовою швидкістю внаслідок ексцентриситету місячної орбіти (другий закон Кеплера) — поблизу перигею рухається швидше, поблизу апогею — повільніше. Обертання супутника навколо власної осі рівномірне. Це дозволяє побачити із Землі західний і східний край зворотного боку Місяця. Це явище називається оптичною лібрацією за довготою.

У зв'язку з нахилом осі обертання Місяця до площини земної орбіти з Землі можна побачити північний і південний край зворотного боку Місяця (оптична лібрація за широтою). Разом ці лібрації дозволяють спостерігати близько 59% місячної поверхні. Явище оптичної лібрації відкрито Галілео Галілеєм 1635 року.

Також існує фізична лібрація, зумовлена коливанням супутника навколо положення рівноваги в зв'язку зі зміщеним центром ваги, а також у зв'язку з дією припливних сил з боку Землі. Ця фізична лібрація має величину 0,02° за довготою з періодом 1 рік і 0,04° за широтою з періодом 6 рокі
Умови на поверхні Місяця
Атмосфера Місяця вкрай розріджена. Коли поверхня не освітлена Сонцем, вміст газів над нею не перевищує 2,0×105 частинок/см ³ (для Землі цей показник становить 2,7×1019 частинок/см ³), а після сходу Сонця збільшується на два порядки за рахунок дегазації ґрунту. Розрідженість атмосфери призводить до високого перепаду температур на поверхні Місяця (від −160 °C до +120 °C), залежно від освітленості; при цьому температура порід, що залягають на глибині 1 м, постійна та дорівнює-35 °C. Зважаючи на практичну відсутність атмосфери, небо на Місяці завжди чорне, навіть коли Сонце перебуває над горизонтом, і на ньому видно зорі.

Земний диск висить у небі Місяця майже нерухомо. Причини невеликих щомісячних коливань Землі по висоті над місячним горизонтом і за азимутом (приблизно по 7 °) такі ж, як у лібрацій. Кутовий розмір Землі при спостереженні з Місяця в 3,7 разів більше, ніж місячний при спостереженні з Землі, а закривається Землею площа небесної сфери в 13,5 разів більше, ніж закривається Місяцем. Ступінь освітленості Землі, видима з Місяця, обернена місячними фазами, видимим на Землі: у повню з Місяця видно неосвітлену частину Землі, а під час молодика у місячному небі спостерігається освітлена півкуля Землі, яка створює приблизно в 50 разів сильніше освітлення, ніж Місяць у повню на Землі: максимальна видима зоряна величина Землі на Місяці становить приблизно-16m.
Місяць не самосвітне тіло, як і всі планети. Спостерігати його можна лише тому, що він відбиває світло Сонця. Місяць завжди освітлюється Сонцем лише з одного боку, але земний спостерігач у різний час бачить освітлену половину під різними кутами. Місяць змінює свою видиму форму, і ці зміни називають фазами. Фази залежать від відносного розташування Землі, Місяця й Сонця.

Молодик — фаза, коли Місяць перебуває між Землею і Сонцем. У цей час він невидимий для земного спостерігача.

Повня — протилежна точка орбіти Місяця, у якій його освітлена Сонцем півкуля видима земному спостерігачеві повністю.

Проміжні фази — положення Місяця між молодиком і повнею, коли земний спостерігач бачить більшу або меншу частину освітленої півкулі, їх називають чвертями.
Фази Місяця
Гравітаційна взаємодія.
Гравітаційні сили між Землею і Місяцем викликають деякі цікаві ефекти. Найвідоміший з них — морські припливи й відпливи. Гравітаційне тяжіння Місяця сильніше на тому боці Землі, який звернено до Місяця, і слабше — на протилежному боці. Тому поверхня Землі, особливо океани, витягнута в напрямку до Місяця. Якби ми подивилися на Землю збоку, ми побачили б дві опуклості, одна з яких спрямована у бік Місяця, а інша — у протилежний бік. Цей ефект набагато сильніший в океанській воді, ніж у твердій корі, тож опуклість води більша. А оскільки Земля обертається набагато швидше, ніж Місяць пересувається своєю орбітою, рух опуклостей навколо Землі створює два припливи на день.


title: Презентація на тему «Фосфатні добрива» (варіант 1)

text:
ФОСФАТНІ ДОБРИВА
Фосфатні добрива
Фосфатні добрива
Фосфор, як азот і калій, необхідні для нормального розвитку рослин. Джерелом фосфору для рослин є фосфати ґрунту, головним чином фосфат кальцію Са3(РО4)2. Але в більшості грунтів фосфату кальцію мало. Крім того, в зв'язку з його нерозчинністю у воді він практично недоступний для рослин. Тому внесення в ґрунт розчинних фосфатів, так званих фосфорних добрив, має надзвичайно велике значення для підвищення врожаю сільськогосподарських культур. Наводимо коротку характеристику найважливіших фосфорних добрив.

Фосфатні добрива
Фосфорні добрива треба вносити в грунт па глибину не менше 12 — 15 см, оскільки вони у воді не розчиняються.
Суперфосфат (гранульований в порошкоподібний) містить 19,5 — 20% фосфору. Застосовується як основне удобрення (40 — 50 г/м2), так і в невеликих дозах при лунковому або при рядкового внесення. За свідченням учених, збільшення врожаю від локального внесення суперфосфату збільшилася втричі в порівнянні з розкидним. Найбільший ефект дають фосфорні добрива в суміші з азотними. Тільки вносити їх треба окремо: спочатку фосфорні, а потім — азотні. Дуже кисле добриво, роз’їдає одяг і тару.

Фосфатні добрива
Суперфосфат подвійний — висококонцентрований фосфорне добриво (38 — 54% фосфору). Розчиняється у воді без осаду. На городі дуже ефективно при лунковому і рядкового внесення, але такому, при якій коріння або насіння рослин не стикаються з добривами.
Преципітат — порошок білого кольору, містить від 27 до 46% фосфору. Він не злежується, добре розсіюється. У воді не розчиняється, але рослинам доступний, перш за все на кислих грунтах. Застосовувати для підживлення рослин не рекомендується.

Фосфатні добрива
Томасшлак - темно-сірий або чорний порошок, не злежується при зберіганні. У нього входять цінні домішки кальцію, магнію, заліза, марганцю, кремнію, алюмінію. Лужне добриво, доступне на кислих грунтах.
Фосфоритне борошно отримують шляхом розмелювання природних покладів. Вона містить від 20 до 29% фосфору. Фосфоритне борошно слід вносити на кислих грунтах, а на сильно зволожених її застосування є недоцільним.

Фосфатні добрива
Загальні ознаки фосфорного голодування : овочеві рослини припиняють зростання, листя і молоді стебла набувають кольору від темно-зеленого до синій-зеленого; у плодових - стебла і окреме листя стають сизо-рожевими або набувають коричнево-зеленого забарвлення.
Фосфорні добрива не так небезпечні для рослин навіть при дуже високих нормах внесення (на відміну від азотних), оскільки не підвищують концентрації грунтового розчину. Проте і для них потрібно дотримуватися певних норм внесення, залежних від родючості грунту і видів вживаних добрив.

Фосфатні добрива
Норму внесення можна розрахувати самостійно для певного фосфорного добрива під кожну культуру (див. розрахунок норми внесення ).Це бажаний і найбільш точний спосіб визначити норму внесення, але для цього бажано знати запаси фосфору у Вашому грунті (зразки аналізуються в спеціальних лабораторіях, які є в будь-яких крупних містах).

Менш точний, але більш простій спосіб - скористатися рекомендованими нормами внесення азоту (див. розділ “Добрива” в “Технологіях вирощування” конкретних культур) і обчислити норму для певного добрива, знаючи процентний вміст в нім фосфору (вказано на упаковці або див. нижче).Наприклад, якщо під лук рекомендується вносити 15 г фосфору на 1 м2, то подвійного суперфосфату (зміст фосфору 45%) потрібне буде 15 * 100 / 45 = 33 г/м2. На жаль, при цьому не враховується вміст фосфору в грунті.
     найлегший, але неточніший спосіб - просто слідувати загальним       рекомендаціям на упаковці добрива. Як правило, в цьому випадку також можна отримати добрі результати.

Фосфорні добрива
Складні і змішані фосфорні добрива містять не один, а два або і всі три необхідних для живлення рослин елементи, тобто азот, фосфор і калій. Найважливішими з них є так звані амофоси і азофоска.
До амофосів належать дигідрофосфат амонію NH4H2PO4 і гідрофосфат амонію (NH4)2HPO4. Амофоси одержують нейтралізацією розчину фосфатної кислоти розчином амоніаку з наступним упарюванням і кристалізацією солі. Амофоси являють собою дуже цінне складне добриво, яке містить азот і фосфор.
Азофоска — це суміш гідрофосфату амонію (NH4)2HPO4 і нітрату калію KNO3 її одержують кристалізацією з розчину суміші двох солей. Залежно від співвідношення вихідних речовин одержують різні сорти азофоски, які відрізняються між собою процентним вмістом азоту, фосфору і калію.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


title: Презентація на тему «Життєвий шлях Менделєєва та історія створення таблиці»

text:
          Презентація на тему:
Життєвий шлях Д.І.Менделєєва
та історія створення таблиці
Виконала
Учениця 8-А класу
Безсмола Оксана

Дмитро Іванович Менделєєв народився в лютому 1834 р. у місті Тобольську і був останньою, сімнадцятою дитиною в сім'ї директора Тобольської гімназії Івана Павловича Менделєєва і його дружини Марії Дмитрівни. До часу його народження в сім'ї Менделєєвих з дітей залишилися в живих два брати і п'ять сестер. Дев'ятеро дітей померли ще в дитячому віці, а трьом з них батьки навіть не встигли дати імена.
Навчання Дмитра Менделєєва у Петербурзі в педагогічному інституті (з 1850 р.) спочатку давалася нелегко. На першому курсі він спромігся по всіх предметах, окрім математики, одержати незадовільні оцінки. Але на старших курсах справа пішла по-іншому - середньорічний бал Менделєєва був рівний чотирьом з половиною (з п'яти можливих).
Він закінчив інститут в 1855 році із золотою медаллю, одержавши диплом старшого вчителя i був направлений учителем гімназії спочатку до Сімферополя, а потiм в Одесу.
У 1856 р. Дмитро Менделєєв вiдправився у Петербург i захистив магiстерську дисертацiю за темою "Про питомi об'єми", пiсля чого на початку 1857 р. був прийнятий приват-доцентом з кафедри хiмiї в Петербурзький унiверситет. У 1859-1861 р. вiн перебував у науковому вiдрядженнi у Нiмеччинi, у Гейдельберзькому унiверситетi.
У 1860 р. Менделєєв взяв участь у роботi першого мiжнародного хiмiчного конгресу в Карлсрує. У 1861 р. Менделєєв написав перший у Росiї пiдручник з органiчноi хiмiї. Навеснi 1862 р. пiдручник був визнаний гiдним повної Демидiвської премiї. У 1863 р. Менделєєв отримав мiсце професора у Петербурзькому технологiчному iнститутi, а в 1866 р. - у Петербурзькому унiверситетi, де читав лекцiї з органiчної, неорганiчної i технiчної хiмiї.
У 1865 р. Менделєєв захистив докторську дисертацiю за темою "Про сполуки спирту з водою". У 1867 р. Менделєєв перейшов у Петербурзький унiверситет на посаду професора хiмiї i повинен був читати лекцiї з неорганiчної хiмiї. Однак, на його думку, нi в Росiї, нi за кордоном не було курсу загальної хімiї, котрий можна було б рекомендувати студентам. Дмитро Iванович вирiшив написати його сам. Ця робота одержала назву "Основи хiмiї" i виходила протягом декiлькох рокiв окремими випусками.
Життя не завжди було прихильне до Менделєєва: були в ньому і розрив з нареченою, і недоброзичливість колег, невдалий брак і потім розлучення . Два роки (1880 і 1881) були дуже важкими в житті Менделєєва. У грудні 1880 року Петербурзька академія наук відмовила йому в обранні академіком: "за" проголосували дев'ять, а "проти" - десять академіків.
Але не дивлячись на всі життєві труднощі, Дмитро Іванович завжди був людиною творчою, яка з захопленням працює та достигає своєї мети. Улюбленим заняттям на дозвіллі у Менделєєва протягом багатьох років було виготовлення чемоданів і рамок для портретів.
У 1895 році Менделєєв осліпнув, але продовжував керувати Палатою мір і вагів. Ділові папери йому зачитували вголос, розпорядження він диктував секретарю, а удома всліпу продовжував клеїти чемодани. Професор І. В. Костеніч за дві операції видалив катаракту, і незабаром зір повернувся.
2. Історія створення таблиці.
Знамениту Таблицю Менделєєва сьогодні в школі вчать усі . Однак ніхто не вивчає питання того , яка історія таблиці Менделєєва , а саме - як великий учений відкрив свою таблицю .
Геніальний російський вчений , Дмитро Іванович Менделєєв поставив метою життя розібратися у величезній різноманітності існуючих на той момент хімічних елементів , і вибудувати їх в одну таблицю .
Однак і Менделєєв далеко не відразу зміг виконати задумане. Існує легенда про те , що Менделєєв побачив свою таблицю уві сні. Правда це чи ні ми вже ніколи не дізнаємося. Відомо тільки , що Дмитро Іванович скаржився своєму співробітникові , що в голові у нього вже склалася схема , але от у таблицю він її вибудувати не може.
Однак , якщо вірити легенді , то побачивши уві сні свою таблицю , Менделєєв прокинувся і швидко написав те що побачив. Згідно з цією ж легендою , перша таблиця Менделєєва , яку він написав після свого сну , зажадала лише однієї правки. Все інше було точно.
Одного разу до Менделєєва прийшов співробітник газети «Петербурзький листок», щоб проінтерв'ювати його з питань хімії. Репортер запитав: «Як вам прийшла в голову, Дмитро Іванович, ваша періодична система?» Менделєєв: «О-о! Господи! »Потім пішли стогони, колихання головою, зітхання і сміх. І, нарешті, рішуче: «Так адже не так, як у вас, батенька! Чи не п'ятак за рядок! Не так, як ви! Я над нею, може бути, двадцять років думав, а ви думаєте: сидів і раптом п'ятак за рядок, п'ятак за рядок – готово! Не так-с! »
Так чи інакше , але в березні 1869 Менделєєв з гордістю повідомив Російському Хімічному суспільству , що він створив свою таблицю . І хоча
вважається 1 березня 1869 (за старим стилем 17 лютого) , на той момент таблиця готова ще не була. У цей день великий учений тільки завершив розробку таблиці. Однак це був великий крок у роботі .


title: Презентація на тему «Піридин»

text:
Піридин. Способи добування та застосування

Підготувала:
Пацаловська Ліля
Добування
Фракція камяговугільної смоли;
З продуктів піролізу деревини, торфу або кістки;
Взаємодія бутадієну з ціаністим воднем у присутності Al2O3;
Взаємодія ацетилену з ціаністим воднем при каталізаторі HgCl2;
Взаємодією оцтового альдегіду, формальдегіду та аміаку;
Конденсація карбонільних сполук з похідними аміаку;
Взаємодія синильної кислоти і ацетилену.
Добування
Вперше піридин був отриманий з фракцій кам'яновугільної смоли
Наразі практично весь промисловий обсяг піридину виробляється синтетично, — взаємодією оцтового альдегіду, формальдегіду та аміаку. За реакцією термічної циклоконденсації ацетальдегіду, формальдегіду та аміаку при 200-250°C при високому тискові на цеолітному каталізаторі (реакція Чічібабіна):
2CH3CHO + CH2O + NH3 --> C5H5N
Одним із способів отримання гетероциклічних сполук є конденсація карбонільних сполук з похідними аміаку:

Добування
 Одержання піридину з синильної кислоти і ацетилену:
2HC≡CH + HC≡N ―›  C5H5N
Взаємодія ацетилену з ціаністим воднем при каталізаторі HgCl2:
2HC ≡ CH + HCN --> C5H5N

Добування
 Фракція камяговугільної смоли (В наслідок цього процесу вперше отримали піридин. Є основним промисловим джерелом піридину, вміст до 0.08%)
Добування
 З продуктів піролізу деревини, торфу або кістки
Добування
Взаємодія бутадієну з ціаністим воднем у присутності Al2O3
Застосування піридину:
як розчинник та реагент в синтетичної органічної хімії і в промисловості;
як вихідне з'єднання при виготовленні інсектицидів, гербіцидів, фунгіцидів, барвників, добавок до каучуків, клеїв, вибухових речовин, дезінфікуючих засобів;
при синтезі фармацевтичних препаратів, харчових ароматизаторів;
як денатуруються добавка до технічного етилового спирту, антифриз;
як допоміжна речовина в процесі фарбування тканин


title: Презентація на тему «Кислоти» (варіант 3)

text:
1.2               6.3
2.3               7.3
3.1               8.2
4.2               9.1
5.3               10.3
   N2O3
   SO3

   CO2

   N2O3+H2O
   SO3
+H2O

   CO2
+ H2O

   N2O3+H2OH2
   SO3
+H2O
H2

   CO2
+ H2O
H2
   N2O3+H2OH2N2
   SO3
+H2O
H2S

   CO2
+ H2O
  H2C
   N2O3+H2O   H2N2O4
   SO3
+H2O
   H2SO4

   CO2
+ H2O
   H2CO3
   N2O3+H2O   H2N2O4    HNO2
   SO3
+H2O
   H2SO4

   CO2
+ H2O
   H2CO3
     HNO2

   H2SO4

   H2CO3

     HNO2

   H2SO4

   H2CO3

   H2SO4

   H2CO3
HxR
X
I
HxR
H2SO4; H2CO3; HNO3; H2SiO3; H3PO4
        _______                ________           _________               __________           _____

1

2

3

4
Fe(OH)2
KOH
Ba(OH)2
Fe(OH)3

1

2

3

4
MnO2
H2O
NaOH
HCl

1

2

3

4
Cu(OH)2
KOH2
BaOH
MgOH

1

2

3

4
MgOH
Mg(OH)2
MgOH2
Mg(OH)3

1

2

3

4
KOH
NaOH
Cu(OH) 2
Ca(OH)2

1

2

3

4
FeO2
Fe2O
FeO
Fe2O3

1

2

3

4
NaO
Na2O
NaOH
Na(OH)2

)

1

2

3

4

1

2

3

4

1

2

3

4
CO2
P2O5
BaO
N2O3
Cl2O7
CaO
SO3
CuO
Li2O
CO2
P2O5
BaO
N2O3
Cl2O7
CaO
SO3
CuO
Li2O
X
I
HxR
H2SO4; H2CO3; HNO3; H2SiO3; H3PO4
       _______                ________            _________               __________               _____
X
I
HxR
II
III
I
II
II
X
I
HxR
HCl
H2S
H3PO4
H2SiO3
HClO4
H2MnO4
HNO2
X
I
HxR
H3PO4; HCl; H2S; HNO3; H2SO4: HBr; H2CO3; H2SO3; HClO4; H2SiO3.
X
I
HxR
H3PO4; HCl; HNO3; H2S; H2SO4; HBr.
  HClO4
HCl
2
2
HCl
 HCl
 HCl
HBr
HCl
H2S
HI
HF
H3PO4
H2SO3
H2SiO3
H2CO3
H2SO4
HNO3

1.2               6.3
2.3               7.3
3.1               8.2
4.2               9.1
5.3               10.3
   N2O3
   SO3

   CO2

   N2O3+H2O
   SO3
+H2O

   CO2
+ H2O

   N2O3+H2OH2
   SO3
+H2O
H2

   CO2
+ H2O
H2
   N2O3+H2OH2N2
   SO3
+H2O
H2S

   CO2
+ H2O
  H2C
   N2O3+H2O   H2N2O4
   SO3
+H2O
   H2SO4

   CO2
+ H2O
   H2CO3
   N2O3+H2O   H2N2O4    HNO2
   SO3
+H2O
   H2SO4

   CO2
+ H2O
   H2CO3
     HNO2

   H2SO4

   H2CO3

     HNO2

   H2SO4

   H2CO3

   H2SO4

   H2CO3
HxR
X
I
HxR
H2SO4; H2CO3; HNO3; H2SiO3; H3PO4
        _______                ________           _________               __________           _____

1.2               6.3
2.3               7.3
3.1               8.2
4.2               9.1
5.3               10.3
HxR
   N2O3
   SO3

   CO2

   N2O3+H2O
   SO3
+H2O

   CO2
+ H2O

   N2O3+H2OH2
   SO3
+H2O
H2

   CO2
+ H2O
H2
   N2O3+H2OH2N2
   SO3
+H2O
H2S

   CO2
+ H2O
  H2C
   N2O3+H2O   H2N2O4
   SO3
+H2O
   H2SO4

   CO2
+ H2O
   H2CO3
   N2O3+H2O   H2N2O4    HNO2
   SO3
+H2O
   H2SO4

   CO2
+ H2O
   H2CO3
     HNO2

   H2SO4

   H2CO3

     HNO2

   H2SO4

   H2CO3

   H2SO4

   H2CO3
X
I
HxR
H2SO4; H2CO3; HNO3; H2SiO3; H3PO4
        _______                ________           _________               __________           _____

CuO+2HCl= CuCl2+H2O
HCl+KOH=KCl+H2O
X
I
HxR
X
I
HxR
X
I
HxR
H2SO4; H2CO3; HNO3; H2SiO3; H3PO4
       _______                ________            _________               __________               _____
X
I
HxR
II
III
I
II
II
X
I
HxR
HCl
H2S
H3PO4
H2SiO3
HClO4
H2MnO4
HNO2
H3PO4; HCl; H2S; HNO3; H2SO4: HBr; H2CO3; H2SO3; HClO4; H2SiO3.
H3PO4; HCl; HNO3; H2S; H2SO4; HBr.
HBr
HCl
H2S
HI
HF
H3PO4
H2SO3
H2SiO3
H2CO3
H2SO4
HNO3
HCl
 HCl
 HCl

  HClO4
HCl
2
2

1.2               6.3
2.3               7.3
3.1               8.2
4.2               9.1
5.3               10.3
HxR
   N2O3
   SO3

   CO2

   N2O3+H2O
   SO3
+H2O

   CO2
+ H2O

   N2O3+H2OH2
   SO3
+H2O
H2

   CO2
+ H2O
H2
   N2O3+H2OH2N2
   SO3
+H2O
H2S

   CO2
+ H2O
  H2C
   N2O3+H2O   H2N2O4
   SO3
+H2O
   H2SO4

   CO2
+ H2O
   H2CO3
   N2O3+H2O   H2N2O4    HNO2
   SO3
+H2O
   H2SO4

   CO2
+ H2O
   H2CO3
     HNO2

   H2SO4

   H2CO3

     HNO2

   H2SO4

   H2CO3

   H2SO4

   H2CO3
X
I
HxR
H2SO4; H2CO3; HNO3; H2SiO3; H3PO4
        _______                ________           _________               __________           _____

CuO+2HCl= CuCl2+H2O
HCl+KOH=KCl+H2O
3.CuO, NaOH, H3PO4, CO2, CaCO3, HCl, Cu(OH)2, HNO3, BaO, H2S, K2SO3, H2SO4, Al(OH)3, AgNO3, H2CO3, NaSiO3, SO3, Al2(SO4)3
§ 34, 36
H3PO4
H2SO3
H2SiO3
H2CO3
H2SO4
HNO3

1.2               6.3
2.3               7.3
3.1               8.2
4.2               9.1
5.3               10.3
HxR
   N2O3
   SO3

   CO2

   N2O3+H2O
   SO3
+H2O

   CO2
+ H2O

   N2O3+H2OH2
   SO3
+H2O
H2

   CO2
+ H2O
H2
   N2O3+H2OH2N2
   SO3
+H2O
H2S

   CO2
+ H2O
  H2C
   N2O3+H2O   H2N2O4
   SO3
+H2O
   H2SO4

   CO2
+ H2O
   H2CO3
   N2O3+H2O   H2N2O4    HNO2
   SO3
+H2O
   H2SO4

   CO2
+ H2O
   H2CO3
     HNO2

   H2SO4

   H2CO3

     HNO2

   H2SO4

   H2CO3

   H2SO4

   H2CO3
X
I
HxR
H2SO4; H2CO3; HNO3; H2SiO3; H3PO4
        _______                ________           _________               __________           _____

CuO+2HCl= CuCl2+H2O
HCl+KOH=KCl+H2O
CuO, NaOH, H3PO4, CO2, CaCO3, HCl, Cu(OH)2, HNO3, BaO, H2S, K2SO3, H2SO4, Al(OH)3, AgNO3, H2CO3, NaSiO3, SO3, Al2(SO4)3
§ 34, 36


title: Презентація на тему «Цікаві факти про воду» (варіант 2)

text:
Цікаві факти про воду
Ми ніколи не будемо мати більше води, ніж маємо зараз.Щодня з поверхні Землі випаровується близько трильйона тонн води.
 Вода – єдина субстанція, яка зустрічається в природі в трьох формах: твердій (лід), рідкій і у вигляді газу.
80% земної поверхні вкриті водою.3% води на землі прісні; більша частина прісної води зберігається у замерзлому стані в льодовиках.
Середньостатистична людина складається з води на 50-80%. Ембріон людини складається з води на 95%, дитина на 70-80%, а доросла людина на 50-70%, тобто з віком людина всихає, організм людини зашлаковується і разом зі зменшенням частки води в організмі приходять хвороби і старість.
Кров людини на 83% складається з води.Кавун на 93% складається з води.
У найглибшій точці світового океану (Маріанський жолоб, 11034 м.) кинутій у воду залізній кульці потрібно більше години, щоб досягти океанського дна.
Недалеко від села Кергалан в Азербайджані є горюча вода. Від сірника вода спалахує блакитним полум’ям через наявність у її складі метану.
Забруднені підземні води  очищаються протягом декількох тисячоліть.Людина може обходитися 30 діб без їжі і менше тижня без води.
Вода – це основний розчинник в людському організмі. З її допомогою переносяться всі корисні речовини, вона ж виводить з організму шлаки та шкідливі речовини. У водних розчинах відбуваються всі хімічні реакції в нашому організмі.
Середньостатистична людина, користуючись водопровідною водою, за своє життя пропускає через організм від 80 кг до 100 кг хімічного бруду. І саме тому так важливо бути впевненим в якості води, яку ви вживаєте.
У складі мантії Землі води міститься в 10-12 разів більше, ніж у Світовому океані.
Вживання кофеїну й алкоголю призводить до обезводнення. На кожну випиту чашку кави або порцію алкоголю треба додатково випити склянку води.
Морська вода замерзає при температурі -1,9 градуса Цельсія.
Вода відбиває 5% сонячних променів, у той час як сніг – близько 85%. Під лід океану проникає тільки 2% сонячного світла.
Дякую за увагу)


title: Презентація на тему «Застосування оксидів неметалів» (варіант 1)

text:
Застосування оксидів неметалів
Окси́д — бінарна сполука, до складу якої входить Оксиген зі ступенем окиснення +2.

Оксиди металів являють собою кристалічні речовини. Оксиди неметалів — це, навпаки, переважно леткі речовини і гази.
Оксид
Речовини, які мають здатність швидко випаровуватись. Наприклад, газ виділяється швидко з сирої нафти при її введенні в буровий розчин. При дистилюванні бурових розчинів леткими речовинами стають вода, нафта, газ тощо, тобто ті продукти, які випаровуються, залишаючи тверді речовини як у розчинній формі, так і у формі осаду.

Леткі речовини
 Газоподібні речовини, що виділяються з вугілля викопного при його коксуванні під впливом високих температур. До летких речовин належать: волога, пірогенетична вода, леткі органічні складові частини вугілля, продукти розкладу деяких мінералів. Леткі продукти, одержувані при коксуванні: сирий бензол, аміак, сірководень, двоокис вуглецю, ненасичені вуглеводні. Вихід летких речовин є однією з класифікаційних ознак марки вугілля та характеристикою його технологічної придатності. Вихід летких речовин має найбільшу величину для вугілля бурого (до 50%) і знижується до 2 % для антрацитів. Методи визначення виходу летких речовин регламентовані відповідними стандартами
Леткі речовини
Газ  — один із агрегатних станів речовини, для якого характерні великі відстані між частинками (молекулами, атомами, іонами) порівняно з твердим чи рідинним станами, слабка міжмолекулярна взаємодія, невпорядкованість структури, а середня кінетична енергія хаотичного руху частинок набагато більша за енергією взаємодії між ними. Характеристичною властивістю газу є те, що він здатний вільно поширюватися в усьому доступному для нього просторі, рівномірно заповнюючи його. На відміну від рідини та твердого тіла газ не утворює поверхні. Характерним прикладом газу є повітря.
Гази
Газами називають також хімічні речовини, які перебувають в газоподібному стані за нормальних умов. В цьому сенсі повітря складається з кількох газів — азоту, кисню, діоксиду вуглецю, аргону та інших.
Гази
Азот — газ без кольору, запаху, смаку. Він складається з двоатомних молекул N2. За нормальних умов 1 л азоту важить 1,25046 г.  Його критична темперература дорівнює -147,16 °С. Азот малорозчинний у воді. При звичайних умовах азот хімічно малоактивний; при високих температурах і тиску, при наявності каталізаторів азот утворює сполуки з воднем, металами, киснем та ін.
Азот
Оксиге́н (О) — хімічний елемент головної підгрупи 6 групи періодичної системи групи з атомним номером 8, простими речовинами якого є гази кисень та озон.

Оксиген — «той, що породжує кислоту» (грец.)

Кисень — безбарвний газ без запаху і смаку
Кисень
Діокси́д вуглецю́, оксид карбону (IV), вуглекислий газ, CO2 — тривка хімічна сполука, поширена в природних газах, що містять його в кількості від декількох відсотків до практично чистого вуглекислого газу. Безбарвний, має кислуватий смак і запах. Є кінцевим продуктом окиснення вуглецю, не горить, не підтримує горіння і дихання. Токсична дія вуглекислого газу виявляється при його вмісті в повітрі 3-4% і полягає в подразненні дихальних шляхів, запамороченні, головному болі, шумі у вухах,  непритомному стані.
Діоксид вуглецю
Арго́н (Ar) — хімічний елемент з атомним номером 18, інертний газ, без кольору і запаху. Вважається, що він не вступає в реакції з іншими елементами, проте недавно встановлено, що він може з'єднуватися з фторидом бору. Міститься в атмосфері землі (1%).
Аргон
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Азот»

text:
НЕМЕТАЛИ
АЗОТ
ЦІЛІ :
Сформувати уявлення про будову атома і молекули азоту.
Розглянути фізичні і хімічні властивості азоту в світлі ОВР.
Показати значення азоту як біогенного елементу.

ПЛАН УРОКУ
Історія відкриття
 Знаходження в природі
 Будова і властивості атома і молекули
 Фізичні і хімічні властивості
 Здобуття і вживання

ІСТОРІЯ ВІДКРИТТЯ
1772г. К.Шєєле і Г.Кавендіш отримали азот
 Д.Резерфорд описав здобуття і властивості
 1787г. Лавуазье запропонував назву азот - «млявий» (а - ні, зоэ - життя)

ЗНАХОДЖЕННЯ В ПРИРОДІ: 1)у вільному поляганні в атмосфері (78%),2)в зв'язаному стані (дивися таблицю)
БУДОВА І ВЛАСТИВОСТІ АТОМА
 2 період, 5 група, головна підгрупа

Містить на зовнішньому енергетичному рівні 5              електронів
+7  )  )
                    2   5

         Окислювач
          N0 + 3e-    N-3

            Відновник
        N0 –1,2,3,4,5e-  N+1,N+2,N+3,N+4,N+5
3
1
2
4
БУДОВА МОЛЕКУЛИ
 N        N
                  ЗВ'ЯЗОК:
- КОВАЛЕНТНА НЕПОЛЯРНА
- ПОТРІЙНА
- МІЦНА

           МОЛЕКУЛА:
       - ДУЖЕ             СТІЙКА
      - НИЗЬКА РЕАКЦІЙНА                     ЗДАТНІСТЬ

1
3
4
2
ФІЗИЧНІ ВЛАСТИВОСТІ.
Газ без кольору, запаху і смаку
 Погано розчинимо у воді
 Трохи легше за повітря
 T пл.= -210 С
 T кіп.= -196 С

ХІМІЧНІ ВЛАСТИВОСТІ
Окислювальні
       N20            2N-3
При нагріванні з іншими металами (Ca, Al, Fe)
При кімнатній t  лише з Li
* При високій t, р, kat (Fe, оксиди Al, K) з H2

Відновні
   N20          2N+2
* При  t  електричної дуги (3000 - 4000 З) з О2


title: Презентація на тему «Харчові добавки» (варіант 3)

text:
Харчові добавки
Підготувала
Учениці 11 класу
Маніло Ірина, Прищепчук Надія
План:
Класифікація харчових добавок.
Харчові барвники:природні та синтетичні.
Ароматизатори та прянощі.
Харчові кислоти та консерванти.
Класифікація харчових добавок
   Введення харчових добавок у харчові продукти за своїм технологічним призначенням може бути спрямоване на:
поліпшення зовнішнього вигляду й органолептичних властивостей харчового продукту;
збереження якості продукту в процесі його зберігання;
продовження термінів використання харчових продуктів.

Відповідно до цього харчові добавки можуть бути погруповані:
 а)харчові добавки, які забезпечують необхідний зовнішній вигляд і органолептичні властивості продукту:                                                                 покращувачі консистенції;
харчові барвники;
ароматизатори;
смакові речовини;
б)харчові добавки, що запобігають мікробному чи окиснювальному псуванню продуктів (консерванти):
антимікробні засоби (хімічні, біологічні);
антиокисники (антиоксиданти), які перешкоджають хімічному псуванню продукту (окисненню);
в)	харчові добавки, необхідні в технологічному процесі виробництва продуктів:
прискорення технологічного процесу;
фіксатори міоглобіну;
технологічні харчові добавки як розпушувачі тіста, желеутворювачі, піноутворювачі, вибілювачі тощо;
г)	покращувачі якості харчових продуктів.

Харчові барвники:природні та синтетичні
Синтетичні барвники не відзначаються гострою токсичністю, але багато з них с канцерогенами, мутагенами або алергенами.
   Амарант – синтетичний  барвник червоного кольору. Застосовується у ряді країн для підфарбовування напоїв та кондитерських виробів.

Тартразин — синтетичний барвник жовтого кольору. Ним підфарбовують кондитерські вироби та напої
Індигокармін – синтетичний барвник синього кольору,, використовується для підфарбовування кондитерських виробів і напоїв
Природні барвники
Кармін — похідне антрахінону, має червоний колір, барвною речовиною є кармінова кислота. Кармін одержують із кошенілі – комахи, яка живе на кактусах в Африці та Південній Америці.
Шафран має жовтий колір, слугує для підфарбовування напоїв і кондитерських виробів. Цей барвник одержують із квіток ірисової рослини CrocursatvalusL.
Анато–жовтий барвник. Використовується дія підфарбовування маргарину і вершкового масла.
Куркума— жовтий природний барвник, який одержують із багаторічних рослин родини Імбирні.
Енобарвник добувають із винограду червоних сортів, ягід бузини. Енобарвником підфарбовують кондитерські вироби.
Тригонела, або буркун, використовується для підфарбовування зеленого сиру.

Синтетичні барвники:
Е-140 хлорофіл — зелений барвник, використовується для підфарбовування олій, жирів. Екстрагують його із кропиви, трави.
     Е-162 — буряковий червоний барвник, або бетанін, — натуральний екстракт бураку. Надає продуктам фіолетово-червоного кольору.
   Санітарне законодавство нашої країни не допускає використання широкого асортименту барвників, а також значно обмежує перелік харчових продуктів, які підлягають підфарбовуванню.
Ароматизатори та прянощі.
Ароматні есенції використовуються в кондитерській, лікеро-горілчанійпромисловостях, під час виробництва безалкогольних напоїв. Для виготовлення ароматних есенцій, які додаються в харчові продукти та безалкогольні напої, використовуються натуральні запашні речовини:
ефірні олії: анісова, помаранчева, бергамотова, геранієва, лимонна, мандаринова, мускатної шавлії, трояндова, м’ятна, птигренієва;
соки натуральні: малиновий, вишневий та ін.;
Настої натуральні: гвоздики, кориці, какао, кави, фіалкового кореня, бруньок чорної смородини, північної малини, мускатного горіха, помаранчевої олії, лимонної олії;
екстракти: чорниці, фруктово-ягідні.
сиропів, сухих киселів, морозива.
Прянощі:
Ванілін.
Лавровий лист.
Шафран.
Гвоздика.
Кориця.
Імбир.
Кардамон.

Харчові кислоти та консерванти
Адипінова кислота — мармелад.
Витокам ’яна кислота — пастила, муси, плодово-ягідні варення, фруктові компоти.
Лимонна кислота – хлібний квас, пастила, варення, компоти, лікеро-горілчані вироби, безалкогольні напої, деякі рибні консерви.
Молочна кислота — хлібний квас, кисловершкове масло, безалкогольні напої, пиво.
Триоксиглутарова кислота — мармелад, кондитерські вироби.
Оцтова кислота — овочеві маринади, вінегрети.
Ортофосфорна кислота — прохолодні напої, кондитерські вироби. Яблучна кислота — мармелад, кондитерські вироби.
 Вугільна кислота — напої, газбвана, содова і сельтерська води.

Консерванти:
Сорбінова кислота — добре вивчений консервант, який відповідає вимогам нешкідливості. Застосовується з метою консервування і запобігання запліснявінню безалкогольних напоїв, плодово-ягідних напоїв, хлібобулочних, кондитерських виробів (марі мелад, джеми, варення, креми), а також зернистої ікри, сирів, напівкопчених ковбас, під час виробництва згущеного молока (для попередження його потемніння).
Саліцилова кислота. Антимікробна дія саліцилової кислоти різко зростає в кислому середовищі. Ця кислота дуже токсична, вона інгібує ряд тканинних ферментів, впливає на згортання крові, викликає гіпотромбінемію і геморагічні явища, некротичні зміни в печінці й нирках.
 Кальцій хлорид використовується для збільшення терміну зберігання яблук, які змочуються 2—6-відсотковим водним розчином.
Пероксид водню застосовується для консервування бульйонів під час виробництва желатину в концентрації до 200 мг/кг сухого желатину, а також як вибілювальний засіб для харчового желатину.

ДЯКУЄМО ЗА ПЕРЕГЛЯД


title: Презентація на тему «Сульфатна кислота» (варіант 3)

text:
СУЛЬФАТНА КИСЛОТА
Підготувала
учениця 6-Б класу
Босович Валентина
2013 рік.

ПОШИРЕННЯ В ПРИРОДІ
Вільна сірчана кислота зустрічається в природі дуже рідко. В атмосфері вона утворюється з діоксиду сірки, який утворюється при згоранні сірковмісних речовин або вулканічних вивержень. Діоксид сірки окислюється гідроксильними радикалами та киснем з утворенням триоксиду сірки, який вступаючи в реакцію з атмосферною вологою утворює кислоту. У кислотних дощах вона виступає в розбавленому виді.

Невелику кількість вільної сірчаної кислоти також можна знайти в деяких вулканічних джерелах, які називаються сольфатари. Найбільшу кількість сірчаної кислоти у світі містить озеро в кратері вулкана Іджен в Індонезії. На відміну від вільної кислоти, її солі, зокрема, сульфати, зустрічається в природі набагато частіше. Існує багато різних мінералів сульфатів. Серед них найвідомішими й найважливішими є гіпс (CaSO4 · 2 H2O), барит (BaSO4), Халькантит (CuSO4 · 5 H2O) і глауберова сіль (Na2SO4 · 10 H2O).
ОСОБЛИВОСТІ БУДОВИ
Оскільки сірка міститься в 3-му періоді періодичної системи, то правило октету не зберігається і атом сірки може набути дванадцяти електронів.

Графічна формула молекули
Кулестержнева модель молекули
ФІЗИЧНІ ВЛАСТИВОСТІ
Сірчана кислота – безбарвна, важка, нелетка рідина. При розчиненні її у воді відбувається дуже сильне розігрівання.Пам’ятайте, що не можна вливати воду в концентровану сірчану кислоту!Концентрована сірчана кислота вбирає з повітря водяну пару. У цьому можна переконатись, якщо відкриту посудину з концентрованою сірчаною кислотою зрівноважити на терезах: через деякий час шалька з посудиною опуститься.
ХІМІЧНІ ВЛАСТИВОСТІ

Сульфатна кислота руйнує багато органічних речовин, зокрема вуглеводи — дерево, папір, бавовняні тканини, цукор тощо. Руйнування цих речовин обумовлюється тим, що концентрована сульфатна кислота віднімає від них водень і кисень у вигляді води, а вуглець залишається у вигляді пористого вугілля. При дії розведеної сульфатної кислоти на метали, які у електрохімічному ряді активності металів розташовані ліворуч водню, виділяється водень.
Концентрована сірчана кислота має сильний окислювальний ефект і здатна реагувати, при нагріванні, навіть з благородними металами, такими як мідь, ртуть і срібло, хоча при цьому вона не взаємодіє з залізом. Тому для перевезення концентрованої сульфатної кислоти використовуються залізні цистерни.
ЗНАЧЕННЯ ТА ЗАСТОСУВАННЯ
Сульфатна кислота є важливим продуктом хімічної промисловості. Вона у великих кількостях застосовується у виробництві мінеральних добрив, волокон, пластмас, барвників, вибухових речовин, у металургії в процесі добування міді, нікелю, урану та інших металів. Використовується також як осушувач газів.

Серед сульфатів велике практичне значення мають мідний і залізний купороси CuS𝑂_4 • 5𝐻_20 і FeS𝑂_4 • 7𝐻_20. Вони використовуються в сільському господарстві для боротьби із шкідниками рослин, у виробництві фарб, для просочення деревини як антисептичний засіб.


title: Презентація на тему «Нафта» (варіант 21)

text:
Нафта
Виконала учениця 11-А класу
Ковальова Анастасія
На́фта також земляна́ олі́я, теку́чка або кип'я́чка —
горюча корисна копалина, складна суміш вуглеводнів
різних класів з невеликою кількістю органічних
кисневих, сірчистих і азотних сполук
Елементарний склад:  вуглець 80-88%, водень 11-
14,5%, сірка 0,01-5%, кисень 0,05-0,7%, азот 0,01-
0,6%
Властивості:
 являє собою густу оліїсту рідину
 має червоно-коричневе забарвлення, також
буває жовто-зелене і чорне, іноді зустрічається
безбарвна нафта
 має характерний запах
 легша за воду (густина =760–990 кг/м³)
 у воді нерозчинна
На території України поклади нафти є
у Передкарпатті, у Дніпровсько-Донецькій
областях та на шельфі Чорного і Азовського
морів і (за деякими даними тут найбільші — 3
трильйони умовних одиниць газу й нафти,
частка нафти — 25-30%).
Україна лише на 10-12% забезпечена нафтою власного виробництва

Перегонка нафти

Найчастіше нафту переганяють на такі фракції:
Бензинову
(175-270°C)
Гасову
(175-270°C)

 Газойлеву
(270-350°C)

Залишок-
мазут
Для перегонки нафти застосовують високопродуктивні
безперервнодіючі трубчасті перегінні установки, що
відрізняються конструкцією печей, у яких відбувається
нагрівання нафти, чи конструкцією інших апаратів, що
входять до складу установки.
Перегонку нафти в промисловості виконують на
безперервно діючих трубчастих установках. До їх
складу входить трубчаста піч, для конденсації й
розділення пари споруджуються великі ректифікаційні
колони, а для прийому продуктів перегонки
вибудовуються цілі містечка резервуарів
Отже в результаті перегонки отримують
Бензин
Лігроїн
Легкий газойль
- солярове масло
Важкий газойль
Парафін
Мазут
Найбільше застосування продукти переробки нафти
знаходять у паливно-енергетичній галузі.
Наприклад, мазут володіє майже в півтора рази
більшою теплотою згоряння в порівнянні із кращим
вугіллям. Він займає мало місця при згорянні й не
дає твердих залишків. Мазут застосовується на ТЕС,
заводах, на залізничному й водному транспорті дає
величезну економію засобів, сприяє швидкому
розвитку основних галузей промисловості й
транспорту
Застосування
Бензин
Солярове масло
Гудрон
Лігроїн
Парафін
Пальне для двигунів
внутрішнього згоряння
Пальне для
дизелів
Для асфальтування вулиць
Розчинник у лакофарбовій промисловості
Для одержання вищих карбонових кислот, для просочення деревини у виробництві сірників і
олівців, для виготовлення свічок

Енергетичний напрямок у використанні нафти
дотепер залишається головним в усьому світі.
Частка нафти у світовому енергобалансі
становить більше 46%. Однак в останні роки
продукти переробки нафти усе ширше
використовуються як сировина для хімічної
промисловості

Детонаційна стійкість — здатність бензину згорати без
вибуху в двигуні з іскровим запалюванням.
Детонаційна стійкість є основним показником якості
бензинів. Вона характеризує здатність бензину згорати в
двигуні від іскри без детонації
Нафта — найважливіше джерело рідкого палива, мастил,
сировина для синтетичних матеріалів тощо. Нафта займає
провідне місце в світовому паливно-енергетичному
господарстві. Її частка в загальному споживанні
енергоресурсів безперервно зростає

Дякую за увагу!


Презентація на тему «Зорі» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Застосування оксидів неметалів» (варіант 3)


title: Презентація на тему «Менделєєв» (варіант 2)

text:
Визначні дати в його житті.

Д.І.Менделєєв
Народження в Тобольску видатного вченого.
1834р.
Навчання у Санкт-Петербурзькому університеті
1850-1855р.
Звання доцента
1857р.
Перебував у відрядженні у Гейдельберзькому університеті.
1859-1861р.
Підручник “Органічна хімія”
1861р.
Захистив докторську дисертацію.
1865р.
Став професором у Санкт-Петербурзькому університеті.
1868р.
Відкриття періодичного закону
1869р.
Смерть Д.І.Менделєєва
1907р.


Презентація на тему «Колекція волокон»


Презентація на тему «Фруктоза»