title: Презентація на тему «Global Climate Change»

text:
Haga clic para cambiar el estilo de título
Haga clic para modificar el estilo de texto del patrón
Segundo nivel
Tercer nivel
Cuarto nivel
Quinto nivel

Presentation:

«Global Climate Change»
What is Climate?
Climate - the average variations of weather over a long period of time (~30 years)
What is Weather?
Weather - all natural phenomena
within the atmosphere at a given
time (hours to days)
What is Science?
Science is the search for knowledge.
The lunar cycle
The extent of snowfall as the seasons progress from Summer into Winter and then back to Summer again.
What is Climate Change?
Records change over
decades to millions
of years.
The Climate System
The Earth has many different systems that interact with each other in different ways.
Oceans
Atmosphere
Ice
Biosphere
Land
Modern Climate Systems
Atmospheric circulation
Sunlight
Modern Climate Systems
Ocean circulation
The Great Ocean Conveyor
Sinking cool water, rising warm water and wind help to form global ocean current systems.
What is the Greenhouse Effect?
The temperature of the Earth depends on the amount of energy we receive from the sun versus the amount of energy lost back out to space.
Is the Climate Changing?
What are the current climate trends?
The way to solve the problem.
Recycle
Turn off lights
Low energy light bulbs
Shorter showers
Recycle «grey»water
Install solar panels
Walk or ride instead
of taking a vehicle

Four Seasons
Winter
Spring
Autumn
Summer
Winter
Winter - one of the four seasons between autumn and spring climatic season with the lowest temperatures for the area in the air.
Spring
Spring - one of the four seasons between winter and summer, where temperatures are bitter winter air from moving to warmer.
Summer
Summer - one of
the four seasons
between spring
and autumn with
the highest average
temperature
of the air.
Autumn
Autumn - one of the four seasons between summer and winter. Autumn - the transition season when daylight hours decrease markedly and progressively reduced the average daily air temperature.

THE END


title: Презентація на тему «Коклюш»

text:
Презентація на тему:“КОКЛЮШ”
Підготувала
Учениця 10-Б класу
Красноармійського НВК
Шевченко Елліна
Коклю́ш, кашлю́к
 гостра антропонозна повітряно-краплинна бактерійна інфекційна хвороба, найбільш характерною ознакою якої є нападоподібний спазматичний кашель.
Причини і поширення хвороби
Збудник коклюшу — паличка Борде-Жанґу -вперше її описали в 1906 році.
Інфекція передається крапельним шляхом при кашлі, чханні хворого.
Контагіозність (імовірність зараження при контакті з хворим) є дуже високою — становить до 90%.
Коклюш традиційно вважається дитячою хворобою (бл. половини усіх випадків припадає на дітей до 2 років).
У 1937 році було досліджено й виділено мікроб, подібний за природою на паличку коклюшу — паракоклюшна паличка.
Палочка борде- жангу
Перебіг захворювання
Інкубаційний період при коклюші триває 7—9 діб
Після цього настає катаральний період, який триває 10—14 днів характеризується сухим кашлем, нежитем, підвищенням температури тіла до 37,5—38°.
В наступні дні кашель поступово посилюється, переходить у конвульсивний— спазматичний період. Цей період триває 2—8 тижнів і довше.
Перебіг коклюшу може ускладнюватися, найчастіше, запаленням легень.

Форми захворювання
легка
середньої важкості
важка
легка
середньої важкості
важка
Профілактика і
     лікування
Профілактикою захворювань на коклюш є рання ізоляція хворого до його повного видужання, карантин на 40 діб дітей,.
                       Лікування:
максимальне перебування хворого на свіжому повітрі,
повноцінне харчування,
 антибіотики,
введення специфічного антикоклюшного гамма-глобуліну,
 баротерапія.
           Госпіталізації підлягають:
 хворі з важкими формами;
із загрозливими життю ускладненнями (порушення мозкового кровообігу та ритму дихання);
зі середньотяжкими формами з негладким течією, несприятливим преморбідним фоном,
загостренням хронічних захворювань; діти раннього віку..
Режим — щадний (зменшення негативних психоемоційних навантажень) з обов'язковими індивідуальними прогулянками.
Дієта — збагачена вітамінами, що відповідає віку.
   Пацієнтів з важкими формами захворювання рекомендується годувати частіше і меншими порціями; після блювоти дітей догодовують.

Етіотропна терапія — призначення антибіотиків. Якщо кашель зберігається — то подальше застосування антибіотиків недоцільно.
Патогенетична терапія — протисудомні препарати, заспокійливі засоби.
Симптоматична терапія — відсмоктування слизу з верхніх дихальних шляхів, аерозольтерапія, фізіотерапія, масаж, дихальна гімнастика.
Дякую за
   увагу!!!


title: Презентація на тему «Асканія Нова» (варіант 11)

text:
Біосферний заповідник «Асканія-Нова» ім. Ф. Е. Фальц-Фейна
Ласкаво       просимо!
«Асканія-Нова» ім. Ф. Е. Фальц-Фейна — науково-дослідна установа в системі Національної академії аграрних наук України, державний заповідник, заснований в 1874 році Фрідріхом Фальц-Фейном.
  Спочатку юний Фальц-Фейн ставив за мету збереження диких тварин — у 1874 р. 11-річному хлопцю зводять вольєри для утримання тварин. У 1887 році було створено ботанічний сад.
  У 1898 р. Фальц-Фейн оголошує про відкриття приватного заповідника.
Площа заповідника становить 33 307,6 га, з них 11 054 га — «абсолютно заповідна» степова зона. Асканійський степ вважається типчаково—ковиловим. У заповіднику є не менше 1155 видів членистоногих, 7 видів земноводних та плазунів, 18 видів ссавців, в різні пори року пролітає понад 270 видів птахів, з яких 107 видів залишаються на гніздування. Крім того, тут ростуть 478 вищих рослин. У Червону книгу України занесено 13 видів вищих рослин, 3 види грибів та 4 — лишайників.
Під ботанічний сад відведена територія у 170 гектарів. Перші ділянки саду розплановані ще у 1887 р. На кінець 20 століття колекція рослин досягла 1000 чагарників та дерев. Краєвиди саду підсилені ставком і павільйоном Грот, де колись знімали стару кінострічку «Діти капітана Гранта».
Заповідник утримує близько 800 різновидів диких копитних та гібридних форм свиней, оленів, коней Пржевальського, бізонів, антилоп, баранів, биків, верблюдів, лам, віслюків куланів, шотландських поні.
  Відділом зоопарку є орнітопарк, що розмішений поблизу ставків з протоками та острівцями. В орнітопарку нараховують більш ніж 60 різновидів птахів — лебеді, фазани, качки, лелеки, гуси єгипетські та індійські, страуси.  В заповіднику чотири види страусів:     африканський     південноамериканський нанду     австралійський ему тощо.
                                            Головні напрями роботи:●поліпшення існуючих і створення нових порід сільськогосподарських тварин;●розробка питань годівлі сільськогосподарських тварин, технології продуктів     тваринництва, економіки й організації тваринництва в степовій зоні України;●акліматизації й гібридизації диких копитних і птахів;●акліматизації й інтродукції деревних та чагарникових рослин, вивчення заповідного степу та ін.
У заповіднику з порушенням закону відбувається режимне сінокосіння (в середньому в рік коситься близько 700 га) з використанням механічних транспортних засобів і під час розмноження диких видів тварин[1][2][3]. З порушенням закону в заповідній зоні на території Великого Чапельського поду відбувається випас тварин-інтродуцентів (верблюди, антилопи, зебри, буйволи та ін.), а також створені місця для штучного водопою, що створює загрозу підтоплення цілинного степу.
Стан охорони біорізноманіття
Декретами Ради Народних Комісарів УРСР Асканія-Нова 1 квітня 1919 була оголошена народним заповідним парком, а 8 лютого 1921 — Державним степовим заповідником УРСР. У 1993 р. Україна підтверджує статус заповідника.У 1995 Біосферний заповідник «Асканія-Нова» ім. Ф. Е. Фальц-Фейна став самостійним.
               Підготувала:                    Бойко Марія


title: Презентація на тему «Хемосинтез» (варіант 2)

text:
Эрнест Миллер Хемингуэй
(1899-1961)
Человек не для того создан, чтобы терпеть поражение. Человека можно уничтожить, но его нельзя победить.                        Э. Хемингуэй

   Родился 21 июля 1899 в городе Оук Парк (Oak Park) недалеко от Чикаго, штат Иллинойс (США).
   Его отец, Кларенс Эдмонт Хемингуэй(1871—1928), был врачом, а мать, Грейс Холл (1872—1951), посвятила жизнь воспитанию детей. В семье кроме него еще было 5 братьев и сестер: Марселина(1898—1963), Урсула(1902—1966), Мэделин (1904—1995), Кэрол (1911—2002), Лестер (1915-1982).

 Учился в местных школах, но обычно его имя ассоциируется с северным Мичиганом, где он проводил в детстве летние месяцы и где разворачивается действие нескольких наиболее известных его рассказов. В школьные годы активно занимался спортом. Окончив школу, навсегда покинул дом и стал репортером в канзасской газете «Стар», где приобрел ценные писательские навыки.

Неоднократно пытался поступить на военную службу, но из-за полученного в отрочестве повреждения глаза его всякий раз признавали негодным. Хемингуэй все же попал на Первую мировую войну водителем санитарной машины Красного Креста. В июле 1918 он получил тяжелое ранение под Фоссальта-ди-Пьяве в Италии и впоследствии был награжден итальянской медалью.
После увольнения уехал долечиваться в Мичиган, но вскоре снова отправился в Европу иностранным корреспондентом газеты «Торонто стар». Он поселился в Париже и там, ободряемый Гертрудой Стайн, Э. Паундом и другими, решил стать писателем. Воспоминаниям об этом периоде посвящена его посмертно опубликованная книга «Праздник, который всегда с тобой» (A Moveable Feast, 1964).

   В 1923 в Париже выходит                                                                                дебютный сборник рассказов Хемингуэя "Tree Stories and Ten Poems", в январе 1924 - вторая книга - "In my home", а в октябре 1926 в США издается первый роман Хемингуэя "И восходит солнце" (The Sun Also Rises).
   За первыми триумфами последовало несколько менее заметных произведений – «Смерть после полудня» (Death in the Afternoon, 1932) и «Зеленые холмы Африки» (Green Hills of Africa, 1935);

 В романе «Иметь и не иметь» (To Have and Have Not, 1937), действие которого происходит во время экономической депрессии, Хемингуэй впервые повел речь об общественных проблемах и о возможности согласованных, коллективных действий. Этот новый интерес привел его снова в Испанию, раздираемую гражданской войной. Результатом длительного пребывания Хемингуэя в стране стала его единственная большая пьеса «Пятая колонна» (The Fifth Column, 1938), действие которой происходит в осажденном Мадриде, и самый длинный роман, первое после 1929 масштабное и значительное произведение, «По ком звонит колокол» (For Whom the Bell Tolls, 1940).

 В 1939 году разразилась Вторая мировая
война. Хемингуэй работает военным
корреспондентом. Он считает, что
его как писателя будут слушать миллионы
людей, и он публично выражает свое
отношение к этой войне. В 1941году Германия, нарушив пакт о ненападении, перешла границы Советского Союза. И сразу же Хемингуэй посылает советскому правительству телеграмму: “Народ Советского Союза своей борьбой
защищает все народы, сопротивляющиеся фашистскому порабощению”.
После того как США в декабре 1941года  вступили во вторую мировую войну, писатель рвался на фронт, но правительство США не разрешило ему участвовать в военных действиях в Европе. Получив отказ, Хемингуэй поселился на Кубе, и чтобы хоть как-то участвовать в борьбе с фашизмом, он переоборудовал свой катер “Пилар” для охоты за немецкими подводными лодками. После смерти писателя жена опубликовала его роман “Острова в океане”, в котором писатель рассказывал о событиях того времени

Есть вещи и хуже войны. Трусость хуже, предательство хуже, эгоизм хуже.

Работа — это главное в жизни. От всех неприятностей, от всех бед можно найти одно избавление — в работе.

Когда любишь, хочется что-то делать во имя любви. Хочется жертвовать собой. Хочется служить.

Человеку нужно два года, чтобы научиться говорить, и пятьдесят, чтобы научиться молчать.

Это было блестящее лечение, вот только пациента потеряли.

После войны Хемингуэй живет на Кубе, много пишет, но почти ничего не издает, изредка выезжает в Африку и в Европу. Только два произведения того времени были им изданы “За рекой в тени деревьев” и “Старик и море”, именно за эту повесть в 1954 году писатель получил Нобелевскую премию. Умер Хемингуэй в 1961 году.
Сюжет
   Старый рыбак Сантьяго вот уже 84 дня возвращался без рыбы. Помогавший ему мальчик обнадеживал его, провожая на 85-й день в море. Уплывшему далеко в море старику с трудом удалось поймать огромную рыбу.
   Трое суток боровшись с ней, обессилев, он пустился в обратный путь, привязав рыбу к лодке. Но на рыбу напали акулы и съели ее, как ни боролся старик с ними.
   Старик вернулся со скелетом рыбы только на четвертые сутки, голодный, ослабевший, но суверенностью, что его никто не победил.

Уважение к рыбе:
-“Рыба, я тебя очень люблю и уважаю. Но я убью тебя прежде, чем настанет вечер”.
 Заботится:
-«Худо тебе, рыба?”
-“Если ты еще не устала, то на самом деле –необыкновенная рыба…”
“Как хорошо, что нам не приходится убивать звезды!”
“Жалко рыбу, которой нечего есть. Сколько людей она насытит! Но достойны ли люди ею питаться? Конечно, нет. Никто на свете недостоин ею питаться: поглядите только, как она себя ведет и с каким благородством.”
- “Может быть, грешно было убивать рыбу. Хоть я и убил ее для того, чтобы не умереть с голоду и накормить еще уйму людей.
Старик – частица этого мира природы.- “Я все равно ее одолею. Хоть это и несправедливо, но я ей докажу, на что способен человек и что он может вынести.”- “Мне жаль, рыба, что все так получилось. Ты уж прости меня, рыба».

“Все хорошие книги сходны в одном, - когда вы дочитаете до конца, вам кажется, что все это случилось с вами, и так оно всегда при вас и останется: хорошее или плохое, восторги и печали, и сожаления, люди и места”.
                                                                                Э. Хемингуэй


title: Презентація на тему «Отравления»

text:
Отравления. Первая помощь при отравлениях             Подготовила:                                          ученица 11-А                                класса                            Хасанова В.                                Руководитель:                               Варлаков В.А.
   Отравление — болезненное состояние, которое вызывается воздействием на организм ядов различного происхождения. В настоящее время известно около 300 веществ, способных вызывать отравления.
Отравление может быть вызвано:
угарным и светильным газом;
токсическими испарениями;
просроченной или некачественной пищей;
ядохимикатами;
химическими веществами
(бытовая химия, кислоты, едкие щелочи);
лекарственными препаратами;
алкоголем;
наркотиками:
мышьяком;
ядовитыми растениями;
промышленными ядами;
пестицидами и прочим.

Пути проникновения яда в организм:• через рот (с пищей, питьем или при непосредственном проглатывании яда);• через дыхательные органы;• через рану, укус животного или насекомого;• посредством инъекции (подкожно, внутривенно, внутримышечно ит.д.);• через кожу (жирорастворимые вещества, органические растворители, ФОС).
Симптомы
Первая стадия отравления (до 6 часов или первые 6 часов после употребления «отравоопасной» пищи):
чувство тяжести в желудке,
чувство распирания желудка,
тошнота,
отрыжка,
позывы на рвоту,
может незначительно повышаться температура тела.
Вторая стадия отравления:
диарея (стул может быть до 10−15 раз в сутки),
боль в животе,
рвота, тошнота,
повышенная (до 39 градусов) температура тела,
пониженное артериальное давление,
учащенное сердцебиение,
обморок,
судороги мышц.

ПЕРВАЯ ПОМОЩЬ ПРИ ОТРАВЛЕНИЯХ.
При отравлении газами:
вывести или вынести пострадавшего
из загазованной зоны;
расстегнуть одежду и обеспечить
приток свежего воздуха;
уложить пострадавшего, приподняв
ноги (при отравлении угарным газом
- строго горизонтально);
укрыть пострадавшего одеялом, одеждой и т.п.;
поднести к носу пострадавшего ватку, смоченную раствором нашатырного спирта;
дать выпить большое количество жидкости;
при остановке дыхания приступить к искусственному дыханию;
срочно вызвать квалифицированную медицинскую помощь.

При отравлении хлором:
промыть глаза, нос и рот раствором
 питьевой соды (1/2 чайной ложки на
стакан воды);
дать пострадавшему пить
Небольшими глотками теплое питье;
направить пострадавшего в медпункт.

При отравлениях испорченными продуктами:
дать выпить пострадавшему 3 - 4 стакана воды или розового раствора марганцовокислого калия с последующим вызовом рвоты;
повторять промывание 2 - 3 раза;
дать пострадавшему активированный уголь (таблетки);
напоить пострадавшего теплым чаем;
уложить и тепло укрыть пострадавшего;
при нарушении дыхания и остановке сердечной деятельности приступить к проведению искусственного дыхания и наружного массажа сердца;
доставить пострадавшего в медпункт.

При отравлении кислотой необходимо:
давать пострадавшему внутрь через каждые 5 минут по столовой ложке раствора соды (2 чайные ложки на стакан воды) или 10 капель нашатырного спирта, разведенного в воде;
дать пить пострадавшему молоко или взболтанный в воде яичный белок;
при нарушении дыхания делать искусственное дыхание;
доставить пострадавшего в медпункт.

 При отравлении крепкой едкой щелочью:
понемногу давать пить холодную воду, подкисленную уксусной или лимонной кислотой (2 столовые ложки 3% раствора уксуса на стакан воды);
дать внутрь растительное масло или взболтанный с водой яичный белок;
приложить горчичник к подложечной области;
доставить пострадавшего в медпункт.

   Чтоб неотложная помощь не понадобилась ни при каких обстоятельствах, конечно, нужно быть бдительными, соблюдать правила санитарной безопасности, хорошо мыть овощи и фрукты, не употреблять в пищу не свежие продукты !!!
Использованные ресурсы:
 "Неотложная медицинская помощь", под ред. Дж.Э. Тинтиналли, Рл. Кроума, Э. Руиза. Москва "Медицина" 2001
http://www.narmed.ru/bolezni/otravlenie/pri_otravlenii
http://vita.x51.ru/index.php?mod=text&uitxt=481
http://svetlyua.ru/zdorove/neotlozhnaya-pomoshh-pri-otravlenii.html/
http://ua.coolreferat.com/%D0%9F%D0%B5%D1%80%D0%B2%D0%B0%D1%8F_%D0%BF%D0%BE%D0%BC%D0%BE%D1%89%D1%8C_%D0%BF%D1%80%D0%B8_%D0%BE%D1%82%D1%80%D0%B0%D0%B2%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%B8%D1%8F%D1%85


title: Презентація на тему «Ряд Хоботні»

text:
Ряд Хоботні
Підготувала
учениця 8 класу
Павліковська Оксана

Домен:	   Ядерні (Eukaryota)
Царство:	   Тварини (Metazoa)
Тип:	   Хордові (Chordata)
Інфратип:	   Хребетні (Vertebrata)
Клас:	   Ссавці (Mammalia)
Інфраклас:	   Плацентарні (Eutheria)
Надряд:	   Афротерії (Afrotheria)
Ряд:	               Хоботні (Proboscidea)

Біологічна класифікація
Хоботні відносяться до плацентарних ссавців, а їхню назву визначено головною відмітною ознакою цих тварин, тобто наявністю у них хобота. В даний час хоботні представлені тільки сімейством слонів. Вимерлими представниками хоботних є мамонти і мастодонти.
Ноги у слонів колоноподібні і закінчуються п’ятьма пальцями, частково зрощеними між собою. На пальцях є невеликі копита.

Загальна характеристика Хоботних
Хобот слонів
Хобот являє собою верхню губу і ніс, що зрослися між собою. Він складається з сухожиль і м’язів, завдяки чому володіє значною силою. Через коротку шию, рухи голови у слона сильно обмежені і тому хобот є дуже важливим органом. З його допомогою слони піднімають предмети із землі, зривають листя з дерев.

Бивні слона
 Бивні слона – це довгі вигнуті різці. Бивень приблизно на одну третину прихований у черепі.

Череп слонів має значні розміри. Однак його мозкова частина в порівнянні з тілом має скромні розміри. Мозок у слона важить 5 кг, що приблизно складає 1/500 від маси його тіла.
Всі представники хоботних є рослиноїдними тваринами. Велику роль у процесі травлення у них відіграє кишкова мікрофлора.
Слони приручаються, але зазвичай не розмножуються в неволі.
Отже, найвиразнішими ознаками хоботних є:
  1) великі розміри тіла і потужні кінцівки
  2) зрощення ніздрів та верхньої губи у хобот
  3) надмірний розвиток верхніх різців і формування бивнів.

  Індійський слон менший за африканського. Вуха індійського слона невеликі, вони витягнуті вниз і загострені. Вже 5 500 років як людина приручила індійського слона для використання його у якості тяглової сили.

   Ряд - Хоботні
   Родина - Слонові
   Рід/Вид - Elephas maximus

Індійський слон
   Основні дані РОЗМІРИ Довжина: 5,5-6,4 м. Висота: 2,5-3 м. Маса: до 5 000 кг. РОЗМНОЖЕННЯ Статеве дозрівання: з 8-12 років. Шлюбний період: у сезон дощів. Вагітність: 20-21,5 місяці. Кількість дитинчат: зазвичай 1.
СПОСІБ ЖИТТЯ
Звички: самці зазвичай тримаються поодинці, самки з дитинчатами - стадами.
Їжа: трава і листя, плоди та гілля дерев, кора і корені.
Звуки: роздратована тварина голосно трубить.
Тривалість життя: близько 60 років.
СПОРІДНЕНІ ВИДИ
Підвиди індійського слона:
1) Цейлонський
2) Індійський
3) Суматранский
4) Малайський

Індійський слон охоче купається і добре плаває. Хобот він часто використовує для дихання під водою.
На кінці хобота розташовані ніздрі і пальцеподібні вирости. У індійського слона на хоботі є 1 виріст, а в африканського - 2.
У важких життєвих ситуаціях слон плаче, як людина. Слонів, які плачуть, також можна спостерігати і в неволі.
Слони видають звуки низької частоти, яких людина не чує. Голос свого родича інші слони чують на відстані до 19 км.

ЧИ ТОБІ ВІДОМО, ЩО...
Африканський слон— саме велике із сучасних наземних тварин. Маса старих самців досягає 7, 5 т. Однак, незважаючи на масивне додавання, слон разюче рухливий, легкий у рухах, без квапливості швидкий. Він прекрасно плаває, причому над поверхнею води залишається тільки чоло й кінчик хобота, без видимих зусиль переборює крутий підйом, вільно почуває себе серед скель. Разюче видовище – череда слонів у лісі.

Африканський слон
Основні дані
СПОСІБ ЖИТТЯ  Батьківщина:                            тропічна АфрикаЗвички: самки з потомством живуть стадами, а самці – відокремлено.Їжа: трава, гілки, кора дерев,                   плоди,підземні бульби і водяна рослинність. Тривалість життя: 60 років

РОЗМІРИ Висота: 4 м. Маса: до 7 тонн. Рекордна довжина бивнів:  до 3,5 м
РОЗМНОЖЕННЯ Статеве дозрівання: з 10 років. Вагітність: 20 - 22 місяці. Кількість дитинчат: зазвичай 1.
Про слонів дотепер існують багато фантастичних розповідей.
Так, нерідко говорять, що слони нібито бояться мишей, які можуть залізти до них у хобот. Не важко уявити собі, що може трапитися з такою мишею: адже коли слон дує, зі струменем повітря, що вилітає з хобота, летять камені набагато більші ніж миші.
Фантастичні історії про слонів
Слони вмирають, як і всі інші тварини, і ніяких цвинтарів з величезною кількістю слонової кістки не існує.
Настільки ж фантастичні розповіді про танцюючих диких слонів, їхньому надзвичайному довголітті й феноменальній пам’яті.

О. Ф. Цеханська, Д. Г. Стрєлков «Енциклопедія «Світ тварин»»
Р. Капоралі, С. Дзуддас «Енциклопедія «Таємниці живої природи»»
С. Попадюк, Л. Аленіна, Л. Волга, О. Погребний «Велика ілюстрована енциклопедія школяра»

Використана література


title: Презентація на тему «Жири» (варіант 28)

text:
Жири як компоненти їжі. Їхня роль в організмі
Кожерко Є. 11-Б клас
План:
Фізичні властивості;
Будова жирів;
Хімічні властивості;
Класифікація жирів;
Застосування;
Вплив на організм ;
Висновки.

Жири-це природні сполуки, які представляють собою складні ефіри триатомного спирту гліцерину і жирних кислот.

	                           O
	     H2C – O – C
		                  R1

		                 O
 	     HC – O – C
		    	    R2

			    O
	    H2C – O – C
			    R3

Фізичні властивості жирів:
Жирні на дотик ;
При нанесенні на папір дають характерні плями.
Свіжі жири і масла мають специфічні , зазвичай приємні , запахи і смак , зумовлені домішкою різних летких речовин .
Всі жири легше води. У воді вони абсолютно нерозчинні, в спирті малорозчинні (за винятком касторової олії) , дещо більше розчиняються у киплячому спирті і у всіх співвідношеннях розчиняються в ефірі , хлороформі і сіровуглеводі
Будова жирів
Жири складаються з естерів  трьохатомного спирту гліцерину і  карбонових кислот, що містять від 5 до 24 атомів Карбону в ланцюзі.

Карбонові кислоти - клас органічних сполук, що містять карбоксильну групу. Залежно від природи радикала, пов'язаного з групою, — COOH молекули розрізняють одно-, двух- і багатоосновні кислоти.

Гідроліз - найхарактерніша реакція для жирів. З гідролізу жирів утворюється гліцерин, карбонові кислоти та мило.

       Хімічні властивості жирів:
Процес омилення жирів проводять у промисловому масштабі, при цьому одержують гліцерин і солі вищих карбонових кислот, що являють собою мило.
С3Н5(ОСОR)3 + ЗNaОН = С3Н5(ОН)3 + ЗRСОО

Гідрування жирів.
Оскільки до складу рідких жирів входять залишки ненасичених карбонових ,кислот, то вони здатні приєднувати молекули водню. Таким чином рідкі жири перетворюють у тверді. Цей процес дуже часто застосовують для добування комбінованих жирів та маргаринів.
Як і будь-який процес гідрування, жири гідрують у присутності каталізатора — платини або нікелю при високому тиску водню. Одним з найбільш істотних недоліків цієї реакції є використання дорогих каталізаторів, невеликі кількості яких потім можуть входити до складу отриманих жирових сумішей. Пошук дешевих і нетоксичних каталізаторів — це одна з основних проблем виробництва жирових сумішей
При тривалому зберіганні жирів відбувається складний хімічний процес, який називається згіркненням.
Висихання жирів - складний фізико- хімічний процес , при якому під впливом кисню повітря відбувається їх окислення , а потім конденсація і полімеризація .

Жири (>600)

Тваринні
Рослинні

Жири тваринного походження мають, як правило, тверду консистенцію, а риб'ячий жир — рідку

Більшість рослинних жирів - рідкі, твердими є масло какао та пальмове масло.

Рідкі жири інколи називають жирною олією, щоб диференціювати їх від мінеральних і ефірних олій. Найчастіше, рідкі жири називають просто олією. Рідкі жири тваринного походження добуваються майже лише з морських тварин та риб, і їх підрозділяють в залежності від кількості в них холестерину. Печінкова олія деяких риб вирізняється високим вмістом холестерину. Трини і трани витоплюються з усього тіла морських тварин. Рослинні жири бувають рідкими (соняшникова, бавовникова, соєва, ріпакова, кукурудзяна олії і ін.) та твердими (кокосове, пальмове, масло-какао тощо).
Тверді жири тваринного походження часто називають салом.Деякі тверді тваринні і рослинні жири називають маслами: коров'ячий молочний жир і жир бобів какао.
Жири тваринного походження мають при кімнатній температурі, як правило, тверду консистенцію, а риб'ячий жир та більшість рослинних жирів — рідку. З рослинних жирів твердими є масло какао та пальмове масло.
Тварини жири знаходять широке застосування в якості продуктів харчування.
Важливі харчові жири-яловичий, баранячий і свинячий - отримують з жировихтканин рогатої худоби і свиней. З тканин морських ссавців і рибготують харчові, медичні та Ветеренарна (кормові) і технічніжири. Харчові жири переробляють методом гідрогенізації.
Ветеренарна жири призначені для підгодівлі сільсВькогосподарськихтварин і птахів і готуються з тканинних і печінкових жирів риб іморських ссавців. Технічні жири використовують в легкої, хімічної,парфумерної промисловості та в інших галузям народного господарства дляобробки шкір, вироблення миючих і пеногасітельних засобів і різнихкремів і помад.
Також з жирів готують мило. Мила є солями вищих жирнихкіслот.В виробництві та побуті милами називають технічні сумішіводорозчинних солей цих кислот, часто з домішками деяких іншихречовин, що володіють миючим дією.

Вплив жирів на організм людини
Жири мають величезне біологічне значення.Жири охороняють організм від теплових втрат.
Частина жиру використовується для побудови кліток,частина відкладається у виді запасної резервної речовини.
Жир захищає деякі органи від механічних впливів
Жири в організмі можуть утворюватися не тільки з жирів, що надходять з їжею, але й у результаті синтезу з вуглеводів і білків.
Висновки
Жири-органічні сполуки, повні складні ефіри гліцерину
(трігліиеріди) і одноосновних жирних кислот. Входять до класу ліпідів. Порядз вуглеводами та білками жири-один з головних компонентів клітин тварин,рослин і мікроорганізмів. Усі відомі в світі жири містять у своємускладі три різних кислотних радикала, що мають нерозгалужене структуруі, як правило, парне число атомів вуглецю.
Жири нерозчинні у воді, добре розчинні в органічнихрозчинниках, але зазвичай погано розчинні в спирті. При обробціперегрітим пором, мінеральними кислотами або лугом жири піддаютьсягідролізу (омилення) з утворенням гліцерину і жирних кислот або їх солей.
При сильному збовтуванні з водою утворюють емульсії. Прикладом стійкоїемульсії жирів у воді є молоко.
Природні жири поділяють на жири тваринні та рослинні.
Дякую за увагу!!!!!


title: Презентація на тему «Здоровий спосіб життя» (варіант 6)

text:
Здоровий спосіб життя
Згідно з ВООЗ, існує чотири основні чинники, які більшою чи меншою мірою визначають стан здоров’я: спосіб та умови життя (50–55%), екологічна обстановка навколишнього середовища (20–25%), спадковість (15–20%) і рівень медичного обслуговування
   (7–15%).
 Зауважте, спосіб    життя має найбільший вплив на стан нашого здоров’я.
Шкідливі звички стають непомітними супутниками життя людини. Перший час кинути ще легко, але саме тому майже ніхто не поспішає кидати. Коли шкідлива звичка міцно входить в життя, то з’являється бажання позбавитися від неї, але зробити це вже дуже і дуже непросто…

Шкідливі ж звички дезорганізують людину, послаблюють її волю, знижують працездатність, погіршують здоров'я і скорочують тривалість життя. Що раніше вони утворюються, тим згубніше. Ці звички приносять безліч бід і страждань.
Найпоширенішими факторами, що негативно впливають на стан здоров'я людини, є такі шкідливі звички:

куріння
Алкоголь
Наркотики
Куріння
В Україні сьогодні активно палить 41 відсоток працездатного населення  це більш, ніж 10 млн. осіб.
При цьому 43% чоловіків та 36% жінок щодня підпадають під вплив тютюнового диму, так званого пасивного куріння, від наслідків якого в державі щорічно помирає 17 тисяч осіб або дві людини на годину.
Розрахунки показали, що людина, яка не курить, але знаходиться у накуреній кімнаті навіть 12 години на добу, може отримати таку дозу канцерогенних і токсичних речовин, ніби вона сама викурила за цей час 23 сигарети.

Алкоголь
Алкоголь — підступний і дуже небезпечний ворог, який руйнує здоров'я, знищує людину морально і фізично. Алкоголь за своїми психотропними властивостями належить до наркотичних речовин. За даними Всесвітньої організації охорони здоров'я, від алкоголізму щорічно вмирає близько 6 млн. осіб — це більше, ніж вмирає від такої страшної хвороби, як рак.
наркотики

Учені стверджують, що за останні десять років різко збільшилась кількість наркоманів, особливо серед підлітків, які зловживають природними і синтетичними отруйними речовинами. Кількість смертей через передозування наркотиків збільшилася у 12 разів, а серед дітей — у 42 рази. І це не враховуючи дітей та підлітків, офіційно визнаних токсикоманами.


Презентація на тему «Дизентерійна амеба»


Презентація на тему «Шлюб і сім’я» (варіант 1)


Презентація на тему «Макроэволюция.Доказательства эволюции»


title: Презентація на тему «Як відбувається запліднення?»

text:
Презентацію підготовив учень 11-м класу Кашпрук Станіслав
Як відбувається запліднення?
Запліднення це:
Це основна форма статевого процесу
В основі лежить процес злиття чоловічої та жіночої гамет
Внаслідок запліднення утворюється зигота, яка дає початок новому організмові.

Запліднення у нижчих рослин
У багатоклітинних водоростей гамети утворюються у статевих органах – гаметангіях.
1 - сценедесмус;
2 - плеврококк,
3 - улотрикс,
 4 - кладофора (частина таллома),
5 - драпарнальдія (частина таллома);
6 - колеохете;
 7 - гідролапатум
У одноклітинних водоростей не можуть утворюватися справжні статеві клітини. У них проходе ряд мітотичних поділів з утворенням 2-8 гамет, а потім відбувається мейоз. Розрізняють гамети “+“ та “-”.
Запліднення у нижчих рослин
 У складніше організованих багатоклітинних водоростей є статеві органи:
Оогонії – місце, де утворюються жіночі (великі, нерухомі, без джгутиків гамети) органи.
Антеридії - місце, де утворюються чоловічі (малі, рухомі, з джгутиками гамети) органи.
Запліднення у нижчих рослин
Вольвокс
Запліднення у нижчих рослин
Представники порядку Volvocales. Складність організації зростає від одноклітинної хламідомонади до багатоклітинного вольвокса.
Запліднення у нижчих рослин
    Безстатеве розмноження у Volvocales.
A. Зріла колонія Eudorina elegance.
Б. Кожна з клітин E. elegans ділиться і утворює нову колонію.
В. Зрілий Volvox carieri.
Велика частина клітин нездатна до розмноження. Статеві клітини (гонідіі) почали ділитися для утворення нового організму.
Запліднення у вищих рослин
У рослин запліднення відбувається після запилення.
Запліднення у вищих рослин
Відбувається подвійне запліднення:
Досягши яйцеклітини, пилкова трубка розривається і з неї виходять два спермії, а вегетативна клітина трубки руйнується.
Два спермії виходять і один із них зливається з ядром яйцеклітини, утворюючи зиготу, а другий — із вторинним (диплоїдним) ядром центральної клітини, яка дає початок ендосперму.
Процес запліднення у рослин на прикладі покритонасінних. Вперше його дослідив 1898 року український вчений С.Г. Навашин.
Цей процес дістав назву подвійного запліднення.
Зародок та ендосперм утворюють насінину.
Запліднення у вищих рослин
Запліднення у грибів
Це може бути і копуляція невеликих статевих клітин, і злиття цілих статевих клітин, і навіть міцеліїв.
Гриби: 1 - Olpidium brassicae в тканини кореня капусти, 2 - Claviceps purpurea (ріжків), 3 - Sphaerostilbe, Корем, 4 - Mucor: 4a - міцелій із спорангіеносцами, 4б - одна із стадій запліднення; 5 - Monoblepharis: 5a - зооспорангия, 5б - зооспори; 6a, 6б, 6в - розвиток сумок з аскогенних гіф; 7 - Eremascus fertilis, запліднення і розвиток сумки, 8 - Podospora, розріз перитеции з сумками, 9 - Tremella, фрагмобазідія і базидіоспори; 10 - Exobasidium, міцелій, базидії і базидіоспори; 11 - Puccinia graminis, проростання телейтоспор.телейтоспор.
Запліднення у грибів - Базіоміцетів
Статевий процес — соматогамія. Вона відбувається або шляхом злиття двох вегетативних клітин гаплоїдного міцелію, або двох базидіоспор чи продуктів їх брунькування. Клітини, що беруть участь у копуляції, переважно мають різні статеві знаки: «+» та «-».
Схематичне зображення базидії із базидіоспорами на гіфах міцелію .
Запліднення у тварин
Являє собою злиття яйцеклітини і сперматозоїда.
Після потрапляння генетичної інформації сперматозоїда у яйцеклітину (генетичні матеріали поєднуються) – утворюється зигота.
Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Endangered Animals»

text:
Mammals
Birds
Insects
Fish
Endangered Animals
Asian Elephant & Blue Whale
The Asian elephant is also known as the Indian elephant. It stands up to ten feet high and weighs up to 10,000 pounds.
The Asian elephant is classified as an endangered species due to a reduction of at least 50% of the Asian elephant population over the last three generations based on a decline in area of occupancy and levels of exploitation.
The Asian elephant has four subspecies: the Indian, Ceylon, Sumatran, and Malaysian elephants.

The male blue whale grows to about 82 feet long, and the female grows to about 85 feet long. They weigh up to 285,000 pounds as an adult.
The blue whale is endangered due to a reduction of at least 50% of the blue whale population over the last three generations based on direct observation, an index of abundance, and levels of exploitation.
The blue whale is the largest mammal to have lived on the earth, but it feeds on some of the smallest marine organisms - plankton.

Hybrid Spider Monkey& Asiatic Cheetah
The hybrid spider monkey grows to almost two feet long, not including the tail. It weighs from ten to fifteen pounds.
The hybrid spider monkey is classified as an endangered species due to the fact that it only exists in severely fragmented subpopulations, and that there has been continuing decline in the hybrid spider monkey population.
The hybrid spider monkey is known for its ability to use its tail as an extra limb.

The Asiatic cheetah is classified as a critically endangered species due to an estimated population of less than 50 mature individuals, a continuing decline in numbers of mature individuals, and the fact that all Asiatic cheetahs are in a single population.
Asiatic cheetahs can be found in Iran.

Tiger, Giant Panda & Black Rhinoceros
The male tiger grows up to ten feet long from its head to the tip of its tail, and weighs up to 575 pounds.
The tiger is classified as an endangered species due to the projected tiger population declining to at most 50% within three generations due to exploitation and a decline in area of occupancy.
The tiger consists of eight subspecies, distinguished by the colour of their coat.

The male giant panda stands up to five feet tall, and weighs up to 265 pounds. The female giant panda is smaller and weighs less.
The giant panda is classified as an endangered species due to the fact that it only exists in severely fragmented subpopulations consisting of up to 250 mature adults, and that there has been continuing decline in the area of habitat.
The giant panda feeds mainly on bamboo, even though it is classified as a carnivore.
The black rhinoceros grows up to twelve feet long and six feet high. It weighs up to three thousand pounds.
The black rhinoceros is classified as a critically endangered species due to a reduction of at least 80% of the black rhinoceros population over the last three generations based on direct observation, an index of abundance, and a decline in area of occupancy.
The black rhinoceros is the most aggressive species in the rhinoceros family, and can charge at speeds up to thirty miles per hour.

Marquesan Kingfisher,California Condor & Whooping Crane
The marquesan kingfisher is classified as an endangered species due to a severely fragmented population and a projected decline of mature marquesan kingfishers and area and quality of habitat.

The California condor is classified as a critically endangered species due to an estimated population of less than 50 mature individuals. The California condor can be found in the United States.

The whooping crane is classified as an endangered species due to an estimated population of less than 250 mature cranes. The whooping crane can be found in Canada and the United States.

Hawksbill Sea Turtle, Cuban Boa & Chinese Alligator
It is very difficult to classify how endangered hawksbill turtles are because they are found throughout the world and are migratory. In some places, they may be very scarce, and in others they may thrive. Also, since there is little knowledge of their early population levels, it is very hard to know how much the populations have declined.
Currently (throughout the world), it is illegal to trade hawksbill turtle products. In order to succeed in keeping hawksbill turtles in existence, there must be cooperation among all nations that have hawksbill populations in their waters.
The Cuban boa is an endangered island-dwelling animal. It is found in holes and rock piles and on cultivated land. They are primarily arboreal (living among trees). They can reach a length of 4 m, being one of the larger species of boa of this genus. They may live up to 20 to 30 years.
Living on an island, the Cuban boa is at risk from disturbances (e.g. fire, hunting, cyclones), which can quickly push the species towards extinction. There is an international breeding programme for the species, which is coordinated by Prague Zoo.
The Chinese Alligator is believed that it will become extinct in about fifteen years. At the moment in a area called Anhui in China, are thirteen ponds with only about ten of these actually holding the alligators with any one pond having a max of eleven animals.
This is the animal that provided the much known chinese dragon myth. There is a breeding program setup by biologist and they are protected under the maximum law but they still need international help to secure the habitat and educate the public on these wonderful animals.

Chinese PaddlefishSilver Shark & Wild Common Carp
The Chinese paddlefish is classified as a critically endangered species due to a projected reduction of at least 80% of the Alabama sturgeon population over the next ten years based on levels of exploitation and a decline in area of occupancy.

The silver shark, also known as the Bala shark, is classified as an endangered species due to a reduction of at least 50% of the silver shark population over the last ten years based on direct observation and a decline in area of occupancy.

The wild common carp is classified as a critically endangered species due to a projected reduction of at least 80% of its population over the next ten years based on a decline in area of occupancy and introduced pollutants, parasites, or other threats.

The END


Презентація на тему «Мезозойська ера» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Химерні та трансгенні організми. Генетичні основи селекції організмів»

text:
Химерні та трансгенні організми. Генетичні основи селекції організмів
Виконала Філонович Вікторія, учениця 11-Б класу.
Визначення
Химери - організми або їх частини, що складаються з генетично різнорідних тканин. Уперше цей термін застосував німецький ботанік Г. Вінклер (1907) для форм рослин, отриманих у результаті зрощення пасльону й томату. Надалі (1909) Е. Баур, вивчаючи пеларгонію ряболисту, з’ясував природу химер.
Розрізняють кілька типів химерних організмів:
химери мозаїчні (гіперхимери) — у них генетично різні тканини утворюють тонку мозаїку;
химери секторіальні — у них різнорідні тканини розташовані великими ділянками;
химери периклінальні — тканини з різними генотипами лежать шарами один над одним;
химери мериклінальні — їх тканини складаються із суміші секторіальних і периклінальних ділянок.
Химери можуть виникати в результаті щеплень рослин і під впливом мутацій соматичних клітин. Компоненти химер можуть відрізнятися один від одного генами ядра, числом хромосом або генами пластид чи мітохондрій. Химерні організми досить часто використовуються в наукових дослідженнях.
Принцип одержання химер зводиться головним чином до виділення двох чи більшої кількості ранніх зародків та їхнього злиття. У тому випадку, коли в генотипі зародків, використаних для створення химери, є відмінності за рядом характеристик, удається простежити долю клітин обох видів. З допомогою химерних мишей було, наприклад, розв’язане питання про спосіб виникнення в ході розвитку багатоядерних клітин поперечносмугастих м’язів.
Висновок
Вивчення химерних тварин дозволило розв’язати чимало проблем, і в майбутньому завдяки застосуванню цього методу з’явиться можливість розв’язувати складні питання генетики й ембріології.
Трансгенні організмиВизначення
Трансгенними називають рослини і тварин, що містять у своїх клітинах ген чужого організму, включений у хромосоми. Їх отримують, використовуючи методи генної інженерії. Трансгенні організми можуть мати велике значення для підвищення ефективності сільського господарства та в дослідженнях у галузі молекулярної біології.
Перші генетично модифіковані організми, одержані з допомогою методів молекулярної біології, з’явилися на світ лише у 80-х роках ХХ століття. Вчені зуміли змінити геном рослинних клітин, додаючи в них необхідні гени інших рослин, тварин, риби й навіть людини.
Перший трансгенний організм (миша) був одержаний Дж. Гордоном зі співробітниками 1980 р.
На початку 90-х років у Китаї було проведено перше комерційне випробування генетично модифікованих сортів тютюну й томатів, стійких до вірусів.
 А 1994 р. в США вперше надійшли в торговельну мережу продуктів харчування плоди генетично змінених томатів зі скороченим строком дозрівання.
Широкомасштабне вивільнення в довкілля трансгенних організмів розпочалося 1996 р. Серед трансгенних організмів, що були створені, 98 % складали генетично модифіковані сільськогосподарські рослини.
На незначних площах вирощувалися генетично модифіковані сорти помідорів, гарбуза, тютюну, папайі, буряку, цикорію, льону. Вже створені й проходять випробування та процедуру реєстрації трансгенні сорти рису і пшениці. Генетична модифікація надає живим організмам нових властивостей.
Але, хоча такими продуктами нині харчується багато людей, минуло замало часу, аби наука повністю встановила їх вплив на наш організм. В Європі модифіковані рослини сої та кукурудзи для виготовлення харчових продуктів дозволено з 1997 р., а харчові ферменти, добавки, одержані в результаті генної інженерії, використовують понад двадцять років.
Україна
В Україні, незважаючи на заборони, вже вирощують трансгенну сою, трансгенну картоплю, трансгенний ріпак, кукурудзу, почали вирощувати генетично модифіковані буряки.
Росія
У Росії інтенсивно розробляють генетично модифіковані рослини, створено нові сорти картоплі з модифікованими генами, а також нові трансгенні буряки з метою видалення небажаних вторинних продуктів типу рафінози, інвертного цукру та декстрину.
У Криму є дикорослі родичі цукрового буряку, правда, ці гібриди непродуктивні. Така ж ситуація з пшеницею. Але проблема є, її потрібно вивчати. Питання про перспективу використання генної інженерії під час вирощування сільськогосподарської сировини продовжує викликати серйозні суперечки серед дослідників і широких верств споживачів.
Негативний вплив трансгенних рослин
Негативний вплив трансгенних рослин, стійких до шкідників, на нецільові організми можливий завдяки наявності в організмі згаданих рослин біологічно активних речовин (інсектициди, фунгіциди та ін.). Вплив цих речовин може бути прямої або опосередкованої дії через трофічні ланцюги.
До сьогодні за 13 років польових випробувань достовірних експериментальних даних про негативний вплив трансгенних рослин, стійких до шкідників, на нецільові організми не отримано.
Вивільнення в довкілля ГМО
Широкомасштабне вивільнення в довкілля генетично модифікованих сортів рослин різних таксономічних груп з різними генетичними конструкціями, що надають їм нових властивостей, поставило ряд питань, на які необхідно звернути увагу під час розбудови системи біобезпеки довкілля.
Головними питаннями біобезпеки при цьому є можлива передача генів, убудованих у трансгенний організм, організмам навколишнього природного середовища, вплив трансгенних рослин, стійких до шкідників, на нецільові організми та порушення трофічних ланцюгів.


title: Презентація на тему «Рослини-хижаки» (варіант 1)

text:
Рослини-хижаки
Виконала:
Учениця 11 класу
Шарунович Антоніна
Непентес
	 Росте на острові Мадагаскар, належить до роду непентес. Поруч із звичайними листками у цих рослин розвиваються і такі, у яких на кінці виростають червонуваті, довгі до 50-70 см, «глечики» з кришкою нагорі.
Непентес
	Яскраве забарвлення живої судини і солодкий сік, що утворюється по його краях, приваблюють комах. Потрапивши на гладку внутрішню стінку вони падають на дно, де збирається до 2 літрів рідини. Рослина перетравлює комах, а потім вбирає.
Сарраценія
	За будовою ловчого апарату і способу полювання багаторічна болотна трава - сарраценія, що належить до найкрупніших комахоїдних рослин.
Сарраценія
	Її трубчасті листя-судини досягають 70-80 см. Вони також привертають нектаром комах, які падають у воду, зібрану на дні живої судини. Стирчать на його внутрішній стінці і спрямовані вниз волоски заважають комасі вибратися назовні.

Сарраценія
Венерина мухоловка
	 Венерина мухоловка росте на болотах Північної і Південної Кароліни в США. Овальні половинки листка цієї рослини розташовані під тупим кутом одна до іншої. У них по краях виростають довгі, міцні немов кігті, зубці. На кожній половинці - по три чутливих щетинки.
Венерина мухоловка
	 Як тільки комаха доторкнеться до них, половинки вмить закриваються. Пастка сконструйована таким чином, що рослина ловить комаху блискавично і з щільною фіксацією. Тонка щетина на внутрішній стороні аркуша активізується при зіткненні, на протязі 30 секунд відбувається "впізнання" безпосередньо видобутку від інших зовнішніх факторів, наприклад дощова крапля.
Пухирчатка
	Але не тільки в заморських країнах зустрічаються рослини-хижаки. У наших стоячих водоймах можна зустріти пухирчатку утрікулярію.
Пухирчатка
	У цієї рослини на листках утворюються бульбашки до 5 мм у діаметрі з отвором, яке закривається зсередини клапаном з волосками. Коли личинка комара, маленький рачок доторкнуться до волосків на кришечці, тварина миттєво засмоктує всередину бульбашки разом з водою. Іноді в полон потрапляють навіть мальки риб і пуголовки. Вони також служать кормом для рослини.
Росянка
	На торф'яних болотах Європи зустрічається невелика, до 20 см заввишки, багаторічна рослина з дрібними листочками, зібраними в прикореневу розетку. Листочки усіяні волосками з прозорими як роса крапельками на кінцях.
Росянка
	Притягнуте блискучими крапельками комаха сяде на листок і вже не зможе з нього злетіти - «роса» являє собою клейку рідину. Волоски немов щупальця схиляються до комасі. Потім виділяється травний сік, який за складом нагадує шлунковий сік тварин.
Росянка
	У росянки дуже чутливі листя, вони реагують на вагу комахи всього 0,008 мг! Росянка здатна реагувати не тільки на вагу, але і на продукти тваринного походження: шматочки м'яса, сиру, кісток. Коли їжа переварена, листочок випрямляється, витрушуючи хітинову оболонку, що залишилася від комахи. Випрямляються і волоски, з'являються крапельки соку, листик знову готовий до полювання.
Чому з'явилися рослини - хижаки?
	Справа в тому, що вони ростуть у воді, на болотах або бідних грунтах, де їм бракує поживних речовин - фосфору, азоту, а також солей натрію, калію, магнію. Ось вони за допомогою всяких хитромудрих капканів, липучок і полюють на дрібних тварин, щоб поповнити свій раціон.
	Зараз у світі відомо понад 500 видів рослин-хижаків.


title: Презентація на тему «Антропогенез» (варіант 3)

text:
Антропогенез
«Походження людини»
Антропогенез
Антропогене́з (грец. ανθρωπος — людина, γενεσις — виникнення) — походження і розвиток усіх видів роду Люди (Homo), розглянуті в біологічному (біологічна еволюція людини), психічному і соціокультурному плані.
Антропогенез — розділ антропології, що висвітлює питання про місце людини серед організмів, час і місце її виникнення, про первісний суспільний розвиток людей, про фактори олюднення безпосередніх предків людини — двоногих мавп.
Австралопітеки
Австра́лопіте́ки, австралопітекові чи австралопітецини, (лат. Australopithecus, australis — південний та грец. πίθηκος — мавпа) — група приматів, по будові проміжна між мавпами і людьми. Примати з прямоходінням, мавп'ячою головою, маленьким мозком і невеликими іклами. Існували приблизно 7 − 1 млн років тому здебільшого на території Південно-Східної Африки.

Австралопітеки — двоногі наземні примати. З людиною їх споріднює слабкий розвиток щелеп, відсутність великих іклів, хватальна кисть з виступаючим великим пальцем, опорна стопа. Значний об'єм мозкової коробки (400—500 см³), вкорочена лицева частина черепа, будова зубів, вертикальна хода та інші особливості поставили австралопітеків в число можливих безпосередніх предків людини.
Австралопітеки були всеїдні. Для нападу та захисту використовували кістки тварин, палиці, каміння; можливо, найрозвиненіші види вміли їх дещо обробляти. Раймонд Дарт вважав, що австралопітеки були активними мисливцями на павіанів і інших великих тварин. Нові дані показують, що австралопітеки вели зовсім інший спосіб життя і часто самі ставали жертвами хижаків, в тому числі птахів.
Архантропи
Архантропи (від грецьк. archaios — стародавня та anthropos — людина) — спільна назва для гомінід видів людина працююча (лат. Homo ergaster) і людина прямоходяча (лат. Homo erectus), що прийшли на зміну людині умілій (лат. Homo habilis). Близькі за рівнем еволюційного розвитку і характеру культури. Іноді у складі архантропів виділяють людину грузинську (лат. Homo georgicus), за знахідками в Даманісі в Грузії. Архантропи, судячи по знахідкам у Кообі-Фора і Наритокомі в Кенії, з'явилися близько 1,8 млн років тому. Кісткові залишки архантропів знайдені в Азії, Африці, Європі. Час їх існування — 2,8 млн. — 350 тис. років тому. У зовнішньому вигляді архантропа зберігалося багато мавпоподібних рис. Ранні архантропи виготовляли грубі кам'яні знаряддя. Основні заняття — полювання і збиральництво; форма соціальної (суспільної) організації — праобщина (інакше — первісне людське стадо). Мовне спілкування знаходилося на початковій стадії розвитку. Архантропи являють собою початковий етап процесу антропогенезу, їхній розвиток (еволюція) призвів до виникнення палеоантропів.
Палеоантропи
Палеоантро́пи (від грец. palaios — стародавня і anthropos — людина) — узагальнена назва викопних предків людей, які жили в Азії, Африці та Європі 250—35 тис. років тому.
Палеоантропи являють собою закономірний етап антропогенезу, що передував появі людини сучасного виду — неоантропа. Серед палеоантропів можна виділити кілька груп (вони відрізняються одна від одної за антропологічними ознаками і частково за особливостями кам'яних знарядь): ранні та пізні палеоантропи Європи, південноафриканські та південноазіатські форми, палеоантропи Передньої Азії. Пізні палеоантропи Західної Європи називаються неандертальцями.
 Неоантропи
Неоантропи (буквально — нові люди, від грец. néos — новий і ánthropos — людина) — узагальнена назва людей сучасного вигляду (Homo sapiens), викопних і тих, що нині живуть.
 Основні антропологічні особливості неоантропів, що відрізняють їх від палеоантропів і архантропів, — об'ємний мозковий череп з високим зведенням; лоб, що вертикально піднімається; відсутність надочноямкового валика; добре розвинений виступ підборіддя. Викопні неоантропи мали декілька масивніший скелет, ніж сучасні люди.

Стародавні неоантропи створили багату поздньопалеолітічну культуру (всілякі знаряддя з каменя, кістки і роги, житла, шитий одяг, поліхромний живопис на стінах печер, скульптуру, гравіювання на кісті і розі). Знайдено кісткові залишки неоантропів (на о. Калімантан), які датуються радіовуглецевим методом в 39 тис. років, але найімовірніше, що неоантропи виникли 70—60 тис. років назад. Відносно походження неоантропів існують дві теорії — поліцентрізму і моноцентризму. Найпоширеніша теорія широкого моноцентризму, згідно з якою неоантропи походять від прогресивних форм палеоантропов, що мешкали на території Середній і Передній Азії і Північно-східної Африки. Перші достовірні представники роду Homo з’явилися близько 2 млн років, за даними археології найдавніші скелети сучасної людини Н. sapiens мають вік біля 200 тис. років, аналіз генетиків дає наступні цифри по чоловічій лінії (Y-хромосоми) - 338 тис. р. по жіночій (мітохондральна ДНК) - 200 тис. р.
Рушійні сили антропогенезу
Природні чинники
Соціальні чинники
     -Спадковість
     -Мінливість
     -Природний добір

     -Суспільний спосіб життя
     -Праця
     -Мислення
     -Свідомість
     -Мова
АНТРОПОГЕНЕЗ

Людина розумна
  Людина розумна (лат. Homo sapiens) — вид роду Люди (Homo) із родини гомінід в ряді приматів, єдиний з наявних в теперішній час. Від сучасних людиноподібних мавп, крім анатомічних особливостей, відрізняється значним ступенем розвитку матеріальної та нематеріальної культури (включаючи виготовлення та використання знарядь праці), здатністю до мови та розвиненому абстрактному мисленню. Вид людина розумна сформувався у ході довгого і складного історико-еволюційного прогресу (антропогенезу).
  Її організм складається з таких же хімічних елементів, як і всі інші живі організми: O2, N2, C2, H…  У деяких тварин кращий зір, слух, швидкість руху, нашим зубам і нігтям не зрівнятись із кликами, рогами і кігтями ссавців.
  Але існують надзвичайні особливості, які властиві лише нам: прямостоячий скелет; унікальний за складністю мозок; рухливі руки, здатні маніпулювати дрібними предметами; кольоровий трьохвимірний зір; наявність усмішки і сміху.

Риси подібності людини та людиноподібних мавп:

 редукція хвостового відділу;
 подібність будови кори великого мозку;
 добре розвинений головний мозок;
 такі ж відділи скелету;
 зубна формула – 32 зуби;
 наявність нігтів;
 відтиски пальців;
 4 групи крові;
 вагітність 9 місяців;
 менструальний цикл;
 паразити як у людини (воші, аскариди);
 хвороби (грип, віспа, туберкульоз, сифіліс, СНІД);
 послідовність розташування амінокислот у молекулі гемоглобіну співпадає, при високій t денатурація білків.
Відмінні риси:
Хода. У людини міцний колінний суглоб, стегнова кістка під кутом всередину. У мавпи стегнова кістка під кутом назовні, а колінний суглоб зовсім не міцний.

Кінцівки. У людини нижні кінцівки довші за передні, а у мавпи навпаки.

Хребет. У людини має 4 вигини, що дає змогу прямо-
ходінню. У мавпи хребет у вигляді дуги, тому що вони спираються на руки.
Грудна клітка. У людини розширена і сплюснута  спереду назад.  У мавпи сплюснута з боків.
Таз. У людини широкий, короткий у вигляді чаші, у мавпи таз вузький і видовжений.

Череп. У людини більший мозковий відділ, а лицьовий менший. У мавпи череп з виступаючою вперед видовженою лицьовою частиною. У людини наявне підборіддя, а в мавпи його немає.

Зуби. У людини зуби маленькі і вкриті товстим шаром емалі, зубна дуга має вигляд параболи.  У мавпи щелепи масивні з великими іклами та корін-ними зубами. Шар емалі тонкий, зубна дуга у вигляді латинської   букви U.

Кисть. У людини довгі пальці рук, що дозволяють точно захоплювати дрібні предмети. У мавпи великий палець дуже короткий, а всі інші порівняно довгі.

Стопа. У людини великий палець розміщений паралельно іншим і допомагає переносити вагу тіла.  У мавпи великий палець протистоїть іншим і пристосований до хапання.

Головний мозок. У людини об’єм мозку  1400-1600 куб.см, а в мавпи – 600 куб.см. У людини поверхня кори мозку 1300 куб.см, а в мавпи у 3-4 рази менша. Значна частина кори у людини пов’язана з мовою та іншими  центрами вищої нервової діяльності, яких  немає у мавп.

                              Мислення. У людини абстрактне та логічне,
                              а в мавп тільки конкретне, тобто мавпи
                              сприймають зовнішній світ лише через
                              подразнення, які безпосередньо діють на їхні
                              органи чуттів.

Волосяний покрив. У людини редукований, у мавп добре розвинений.

Спосіб життя. У людини суспільство, трудова діяльність у колективі, створення і застосування знарядь праці. У мавп – стадне життя.

Генетика людини
Генетика людини — це галузь, яка тісно пов'язана з антропологією і медициною. Генетику людини умовно поділяють на антропогенетику, що вивчає спадковість і мінливість нормальних ознак людського організму, і медичну генетику, яка вивчає його спадкову патологію (хвороби, дефекти, потворність та ін.). Генетика людини пов'язана також з теорією еволюції, оскільки досліджує конкретні механізми еволюції людини і їх місце в природі з психологією, філософією, соціологією. З напрямів генетики людини найінтенсивніше розвиваються цитогенетика, біохімічна генетика, імуногенетика, генетика вищої нервової діяльності, фізіологічна генетика.
Методи вивчення спадковості людини:
1. Генеалогічний метод
Заснований на вивченні спадкування ознаки в сім'ях протягом ряду поколінь. Метод дозволяє з'ясувати, чи успадковується дана ознака, прослідкувати розщеплення ознак у потомства, а також алельних генів, що викликають порушення в організмі. Існують вроджені форми рецесивної глухоти і шизофренії. За рецесивним принципом успадковуються важкі захворювання обміну речовин: цукровий діабет і фенілкетонурія.
2  Близнюковий метод
У людини в 1% випадків народжуються близнюки. Вони можуть бути різнояйцевими або однояйцевими. Різнояйцеві близнюки розвиваються з двох різних яйцеклітин, одночасно запліднених двома чоловічими гаметами, а однояйцеві - з однієї яйцеклітини, роз'єднаної на ранній стадії дроблення зиготи. Різнояйцеві близнюки, хоча і бувають дуже схожими, але частіше за все нагадують один одного не більше звичайних братів і сестер, народжених у різний час, вони бувають і різностатевими. Вивчення однояйцевих близнюків, які проживають в різних умовах, дозволяє встановити вплив середовища на прояв спадкових задатків, а також з'ясувати, чи є дана ознака успадкованою.

3. Цитогенетичний метод
Заснований на мікроскопічному вивченні хромосом. Метод дозволяє вивчати стандартний каріотип людини, а також виявляти спадкові хвороби, викликані геномними і хромосомними мутаціями. Розроблено спеціальні методи, дозволяють фарбувати ділянки хромосом в залежності від їх будови. Це дозволяє розрізняти навіть дуже схожі на вигляд хромосоми. У цитогенетичних дослідженнях звичайно використовують лімфоцити крові, які культивують на штучних поживних середовищах. Дослідження хромосом проводять на стадії метафази.
4. Біохімічні методи
Засновані на вивченні метаболізму. Ці методи широко застосовують в діагностиці спадкових хвороб, обумовлених генними мутаціями, і при виявленні гетерозиготних носіїв захворювань. Як ми вже знаємо, гени не самі по собі формують ознаки, а за допомогою кодованих ними білків. Білки формують у організмі взаємозалежну систему біохімічних реакцій. Дослідження цих реакцій і дозволяє виявляти багато захворювань.

5. Методи молекулярної генетики та генетичної інженерії.
Дозволяють вивчити організацію генетичного апарату, молекулярну структуру генів і генотипу, встановити нуклеотидну послідовність - як кажуть, секвенувати геном людини і багатьох інших організмів, з'ясувати молекулярні механізми експресії генів. Розроблено методи визначення функцій генів, клонування генів. Налагоджена ДНК-діагностика (виявлення спорідненості, ідентифікація особистості), досягнуті успіхи в генній терапії спадкових захворювань.
6. Метод дерматогліфіки
Ґрунтується на вивченні рельєфу шкіри на пучках пальців, долонях і поверхні підошви людини. Ще в давні часи люди звернули увагу на те, що малюнок на шкірі цих частин тіла індивідуальний і неможливо знайти двох людей, у яких він був би повністю подібний. Метод дерматогліфіки дає змогу встановлювати і ступінь спорідненості людей, оскільки доведено, що окремі елементи малюнка шкіри можуть успадковуватись.Використовують його і для діагностики деяких спадкових захворювань (наприклад, на долонях хворих на хворобу Дауна є лише одна поперечна та одна повздовжня згинальні борозни, тоді як у здорових людей поперечних борозен дві).Цю методику широко застосовують у криміналістиці для доведення причетності до скоєння злочину

7. Метод культивування нестатевих (соматичних) клітин людини поза організмом
Дає можливість вирішувати різні питання генетики людини які неможливо розв'язати на цілісному організмі. Клітини для досліджень беруть з різних органів і тканин (клітини крові, шкіри, червоного кісткового мозку тощо) і вирощують на штучних поживних середовищах. А потім визначають, приміром, місце певних генів у тих чи інших хромосомах.


Презентація на тему «Кісткові риби» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Взаємодія генів. Позаядерна спадковість»

text:
?
Ab
aB
ab
AB
AABB
AABb
AaBB
AaBb
Ab
AABb
AAbb
AaBb
Aabb
aB
AaBB
AaBb
aaBB
aaBb
ab
AaBb
Aabb
aaBb
aabb
F2


title: Презентація на тему «Заєць-русак»

text:
Презентація на тему: “Заєць- русак, як зникаючий вид тварин на Кіровоградщині
Хто такий заєць - русак?
Охорона зайців на Кіровоградщині
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!!!!!!!!!!!!!!!!!!!


title: Презентація на тему «Докази еволюції тваринного світу»

text:
Докази еволюції тваринного світу
1

Багато біологічних наук дають беззаперечні докази еволюції тваринного світу. Насамперед це палеонтологія — наука про викопні організми. Потім порівняльна анатомія — наука, що порівнює будову різних сучасних тварин. Нарешті ембріологія — наука про зародковий розвиток організмів.
February 26, 2015

2
Палеонтологічні докази еволюції.
Палеонтологічні докази еволюції. Сучасні тварини — це незначна частина видів, які жили на Землі. Десятки й сотні мільйонів років тому тваринний світ був інший, ніж тепер. Велика кількість тварин вимерла в різні епохи, не витримавши боротьби за існування. Наприклад, вимерли прісноводні кистепері риби, усі динозаври, багато груп членистоногих. На жаль, лише мізерно мала частина давніх тварин збереглася у викопному стані.
February 26, 2015

3

February 26, 2015

4

Цілі екземпляри вимерлих тварин трапляються вченим дуже рідко. Так, у шарі вічної мерзлоти на півночі Сибіру було знайдено мамонта, який добре зберігся, а також вимерлих гризунів та інших дрібних тварин. Частіше трапляються лише кістки хребетних тварин, а від безхребетних — інші тверді частини (черепашки, голки). Іноді зберігаються тільки відбитки цілих членистоногих або тих чи інших частин тіла тварин, наприклад крил комах і пір’я птахів.
February 26, 2015

5

February 26, 2015

6

Палеонтологічні знахідки доводять, що тваринний світ безперервно розвивався, а вимерлі тварини залишили своїх потомків. Переконливим свідченням спорідненості сучасних і викопних тварин є знахідки так званих перехідних форм. У їхній будові поєднуються риси низькоорганізованих і високоорганізованих тварин (наприклад, звірозубих ящерів). Знайдені скелети давніх кистеперих риб допомогли встановити походження земноводних. Давній птах археоптерикс — перехідна форма між плазунами й птахами. Виявлені чіткі відбитки кісток і пір’я цієї тварини дали змогу зрозуміти походження птахів від давніх плазунів.
February 26, 2015

7
Порівняльно-анатомічні докази еволюції
Для багатьох сучасних тварин не знайдено викопних предків. У таких випадках для з’ясування їхнього походження велике значення мають дані, здобуті в результаті порівняння їхньої будови з будовою тварин інших видів. Наприклад, лусочки на ногах птахів за формою та будовою такі самі, як і лусочки ящірок і змій. Порівняння скелета передніх кінцівок різних наземних хребетних свідчить про те, що предки в них були спільні
February 26, 2015

8

February 26, 2015

9

Серед сучасних груп тварин теж є перехідні форми, які свідчать про спільність їхнього походження. Так, яйцекладні ссавці (наприклад, качконіс) багато чим схожі і з плазунами, і з ссавцями. Вони, як і плазуни, мають клоаку і відкладають яйця, але, на відмінність від плазунів, вигодовують малят молоком.
February 26, 2015

10
February 26, 2015

11
February 26, 2015

12
February 26, 2015

13

Про спорідненість деяких тварин свідчать і залишки в них органів або частин органів, які не функціонують. Наприклад, рудименти кінцівок у китів, сховані всередині тіла, є доказом того, що їхні предки були наземними ссавцями. Для плавання кити використовують хвостовий плавець, тому в процесі еволюції задні ноги в них зникли.
Таким чином, порівнюючи тварин, можна з’ясувати конкретний хід їхньої еволюції та ступінь спорідненості.
February 26, 2015

14

February 26, 2015

15
Ембріологічні докази еволюції.
Ембріологічні докази еволюції. Переконливим доказом еволюції тваринного світу є дані про індивідуальний розвиток тварин. Зародки, або ембріони, тварин не просто ростуть, збільшуючи свою масу, а дедалі ускладнюються і вдосконалюються. І найцікавіше те, що на перших порах свого розвитку вони схожі не стільки на дорослих тварин цього виду, скільки на їхніх далеких предків. Зародки всіх хребетних на ранніх стадіях дуже подібні між собою. Усі вони мають зяброві щілини, які потім у наземних тварин — плазунів, птахів і ссавців — зникають. Згадайте, як розвивається жаба: її пуголовок дуже нагадує рибу (видовжене тіло, хвостовий плавець, зябра, двокамерне серце, одне коло кровообігу). Таким чином, зародок у своєму розвитку мовби повторює ті основні зміни, яких протягом мільйонів років зазнали його предки.
February 26, 2015

16
February 26, 2015

17

Стадії розвитку зародка — це етапи еволюції тваринного світу. Наприклад, спочатку зародок ссавців схожий на зародок риб, має навіть зяброві щілини. З цього можна зробити висновок, що в історичному ряду предків ссавців колись, сотні мільйонів років тому, були риби. Трохи згодом цей самий зародок стає схожим на ембріони земноводних. Це свідчить про те, що в ряді предків ссавців після риб були земноводні.
February 26, 2015

18

Дякую за увагу )
February 26, 2015

19


title: Презентація на тему «Щитоподібна залоза»

text:
Щитоподібна залоза
виконала учениця 9-А класу Велітченко Юлія
Зовнішній вигляд

Щитоподібна залоза — найбільша з ендокринних залоз; її маса у дорослого 30 — 60 г. Вона розташована в передній ділянці шиї на передньобічній поверхні верхніх хрящів трахеї та гортані. Складається з правої і лівої часток , з'єднаних перешийком, тому має форму метелика. Завдяки вільному сполученню з гортанню, вона піднімається і опускається при ковтанні, зміщується в бік при повороті голови. Тканина залози кожної частки складається з численних фолікулів, порожнини яких заповнені густою, в’язкою жовтуватого кольору масою - колоїдом,                                       утвореним головним чином основним білком, який                                           містить йод.
Кровопостачання залози
   Щитовидна залоза добре постачається кров’ю. Вона посідає перше місце серед органів за кількістю крові, яка протікає за одиницю часу на одиницю маси. Здійснюється воно двома верхніми і двома нижніми щитовидними                                           артеріями. У 10% людей  буває ще й п’ята артерія.
Венозна сітка залози розвинена краще, ніж артеріальна. Дрібні вени зливаються і утворюють                                                сітку великих судин.

Гормони щитоподібної залози
Тироксин- основний гормон, що виробляє щитоподібна залоза. Крім того на синтез тироксину впливають фактори зовнішнього середовища: температура, стрес, наявність в їжі йоду тощо. Порушення балансу тироксину в організмі призводить до різноманітних захворювань (гіпертиреоз, гіпотиреоз, зоб дифузний токсичний, кретинізм, мікседема). В регіонах з природною недостачею йоду у продуктах, щоб уникнути захворювань щитовидної залози здійснюють штучне йодування продуктів, зокрема солі.
Гіпотиреоз. Мікседема

 Гіпотиреоз - це не захворювання, а специфічний стан організму, пов'язаний з реакцією на низький рівень концентрації гормонів щитовидної залози. Гіпотиреоз може бути пов'язаний з функціональною недостатністю гормонів щитовидної залози або з патологічними процесами, що впливають на гормональний обмін. Уперше гіпотиреоз як захворювання був описаний в 1873 році.
	  Мікседема  - захворювання, обумовлене недостатнім 			            забезпеченням органів і тканин 				             гормонами щитовидної залози. 				              Розглядається як крайня, клінічно 				            виражена форма гіпотиреозу. Внаслідок 			             порушення білкового обміну органи і 			           тканини стають набряклими. Термін 			                       "мікседема" (слизовий набряк шкіри) по  відношенню до важких форм гіпотиреозу став вживатися з 1878 року.
Кретинізм
 Вроджений гіпотиреоз - ендокринне захворювання, що викликається браком гормонів щитовидної залози (гіпотиреоз), характеризується порушенням функції щитовидної залози і затримкою фізичного і психічного розвитку.
Характерною ознакою є затримка росту і розумова відсталість, що доходить іноді до ідіотії. У таких хворих при карликовому зрості (90-110 см, тиреогенний нанізм) украй непропорційна будова тіла : короткі кінцівки, велика голова, маленькі косі очі, втиснуте перенісся. Шкіра товста і груба. Вторинні статеві ознаки недорозвинені.
Зоб
При гіперфункції щитоподібної залози може з’явитися зоб –  захворювання, при недостатньому надходженні йоду в організм.  Нервова система таких людей збуджена,  пульс і артеріальний тиск прискорені,  часто буває задишка, безсоння, тремтіння рук, вразливість, агресивність або плаксивість.

Базедова  хвороба
Надмірне збільшення виділення гормонів  щитоподібної залози може спричинити так звану Базедову хворобу. Вперше вона була описана німецьким ученим Карлом Базедовим.  Найчастіше це захворювання виникає після тяжкої психічної травми або коли людина надмірно перебуває на сонці.  У хворих значно прискорюється обмін речовин та енергії.  За зовнішнім виглядом таких хворих можна визначити, за допомогою симптому – витрішкуватість очей.


title: Презентація на тему «Клас Павукоподібні»

text:
Клас Павукоподібні
Підготувала
учениця 8-В класу
Кошина Анна
  Клас павукоподібні - хижі безхребетні тварини, відносяться до типу членистоногі. За своєю будовою клас павукоподібні нагадують ракоподібних тварин, але все-таки відрізняються від них рядом ознак, які утворилися через перехід павукоподібних тварин від водного до наземного способу життя.

  Сучасні павукоподібні представлені наземними формами, які походять від водяних членистоногих, які спочатку заселяли моря. Щоб пристосуватися до наземного способу існування, павукоподібні повинні були: здійснити зміну органів дихання; максимально зменшити випаровування води з поверхні тіла; перейти на нові об'єкти живлення.

  Основні особливості організації, що забезпечили пристосування павукоподібних до життя на суходолі:
поява «легенів» і трахей — органів дихання атмосферним киснем;
воскові виділення кутикули, які перешкоджають випаровуванню води;
зменшення розмірів тіла для обмеження числа линьок;
розвиток копулятивних органів і внутрішнього запліднення.
Зовнішня будова
   Головогруди зверху вкриті міцним щитом, на
передньому краї якого розташовані прості очі,
зазвичай їх чотири пари. Хеліцери закінчуються
рухомим кігтиком  і слугують для вбивання,
утримання та розривання здобичі, а також
захисту від ворогів. Ногощупальця рясно вкриті
чутливими щетинками. Ними павук обмацує й
перегортає здобич, очищує хеліцери після
споживання їжі тощо. У самок ці кінцівки беруть участь і в побудові кокона.
     Павуки, які будують ловильну сітку, мають на лапках ходильних ніг особливі міцні вигнуті та зазубрені кігтики. Досить часто на верхівкових члениках ніг розташовані особливі волоски, здатні виділяти клейкий секрет для прикріплення до поверхонь.
     Черевце - задній відділ тіла, всі сегменти якого часто зростаються між собою. На нижньому боці черевця відомого всім павука-хрестовика помітні отвори органів дихання: легеневих мішків і трахей. У передній частині нижнього боку черевця розташовані статеві отвори, а на його верхівці - три пари павутинних бородавок. На них є численні отвори - протоки павутинних залоз.
     Головогруди та черевце з’єднані між собою за допомогою тоненького стебельця. Воно надає черевцю рухливості.
Нервова система
 Нервова система павукоподібних представлена головогрудною нервовою масою, утвореною в результаті злиття гангліїв нервового ланцюжка та їхньою переважною концентрацією в головогруди; а також підглотковими нервовими вузлами, з'єднаними з головогрудною масою короткими конективами. До органів чуття відносяться прості очі і чуттєві щетинки, розкидані по всьому тілу. Останні сконцентровані переважно біля рота, на хеліцерах, педіпальпах і ходильних кінцівках, а також біля павутинних бородавок. Павуки відрізняються великою
                                                                чутливістю, вони сприймають
                                                                найменші коливання повітря і можуть
                                                                реагувати на незначні коливання
                                                                павутини і звукові сигнали.
Травна система
Більшість павукоподібних — хижаки, пристосовані до живлення напіврідкою їжею. Травлення у багатьох павукоподібних відбувається в два етапи: 1) зовнішнє, 2) внутрішнє (кишкове). Спіймана здобич убивається отрутою, покриви жертви розриваються
і всередину вводяться травні соки. Потім
розріджений вміст жертви всмоктується.
Для цього слугує забезпечена м'язами
глотка, яка переходить у тонкий страво-
хід і далі, — у сисний шлунок. Вирости
кишівника утворюють печінку, клітини якої
виділяють травні ферменти.
Тобто травна система павука складаеть-
ся з рота, глотки, стравоходу, смокталь-
ного шлунка, кишки із сліпими вироста-
ми, слинної залози та печінки. У павука є практично всі форми травлення: поза організмом (під впливом соку отруйних залоз), порожнинне, або позаклітинне (в порожнині травного апарату під дією його травних соків), і внутрішньоклітинне (після всмоктування їжі в клітину). Павуки - ненажерливі хижаки, але можуть тривалий час голодувати.

                                                        Усі павукоподібні мають органи повітряно-
                                                        го дихання. Навіть ті з павукоподібних, які
                                                        вторинно переселилися у воду, дихають
                                                        атмосферним повітрям. Дихальна
                                                        система представлена "легенями" або
                                                        трахеями. Ті й інші відкриваються назовні
                                                        отворами — стигмами на боках члеників. У
                                                        легеневих мішках розташовані численні
                                                        листкоподібні складки, в яких є кровоносні
                                                        капіляри. Легені павукоподібних гомологічні
                                                        зябрам ракоподібних. Трахеї —це система
                                                        розгалужених трубочок, які підходять безпо-
                                                        середньо до всіх органів, де і здійснюється тканинний газообмін. «Легені» павукоподібних недосконалі, випаровують багато води, тому легеневі форми (деякі павуки, скорпіони) змушені жити в місцях, насичених вологою,— у підстилці тропічного лісу, ґрунті, норах. У вищих павуків виникають трахеї (за ступенем розвитку вони примітивніші за трахеї комах). Деякі павуки мають і «легені», і трахеї. Кліщі завдяки малим розмірам пристосувалися до поглинання кисню всією поверхнею тіла.
Дихальна система
Кровоносна система
Кровоносна система складається із серця, яке знаходиться на спинній частині черевця, і судини, по якій кров рухається від серця до передньої частини тіла. Оскільки кровоносна система незамкнена, то в серце кров повертається із змішаної порожнини тіла (міксоцелю), де вона омиває легеневі мішки і трахеї, збагачуючись на кисень.
Кровоносна система найскладніша у скорпіонів і павуків, у яких дихання легеневе. У цих тварин кровоносна система подібна до такої в ракоподібних. На спинному боці головогрудей розташоване серце, від якого відходять великі кровоносні судини.
Простіша будова кровоносної сис-
теми у павукоподібних, які дихають
трахеями. Найпростіша кровоносна
система у кліщів: у них її може не
бути зовсім або вона складається з
мішкоподібного серця і пари остій
(отворів).
Видільна система
Основними органами виділення є
пальцеподібні вирости - мальпігієви
судини, в яких накопичуються про-
дукти життєдіяльності (екскрети).
Вони розташовуються в місці пере-
ходу середньої кишки в задню і з
однієї сторони відкриваються в прос-
віт кишечнику, а з інший сліпо замк-
нені. Крім того, є видозмінені мета-
нефрідії – так звані коксальні залози.
Речовини, що виділяються, заздале-
гідь зневоднюються, щоб уникнути
втрати води.
Розмноження
Статева система представлена парними статевими залозами: у самців – сім’яниками, у самок - яєчниками. Функцію копулятивних органів можуть виконувати кінцівки: хеліцери та педіпальпи. Запліднення в павукоподібних зовнішньо-внутрішнє. Самці або відкладають сперматофор, який самки захоплюють краями статевого отвору, або вводять сперму за допомогою копулятивних органів у статеві шляхи самок. Самки відрізняються агресивністю і більш великими розмірами тіла. Вони часто поїдають самців під час або після копуляції. Одні види павукоподібних відкладають яйця, з яких виходять цілком сформовані молоді особи, іншим
                                      притаманне живородіння. У життєвому циклі павуко-
                                      подібних (за винятком кліщів) відсутня личинкова
                                      стадія.
Роль павукоподібних у природі та житті людини
Нині відомо приблизно 30 тис. видів павуків (в Україні - понад 1 тис.). Їх можна знайти на рослинах, у ґрунті, на будівлях тощо.
     У природі павуки регулюють чисельність видів комах – шкідників рослин або кровосисних видів (ґедзів, комарів тощо).
     Отрута деяких видів павуків становить загрозу здоров’ю і навіть життю людини та свійських тварин. Дуже небезпечні укуси павуків-птахоїдів і південно-американського павука мастофори.
     Серед представників фауни України найнебезпечніші для людини - тарантул і каракурт. Тарантул поширений на півдні У країни і може проникати на територію лісової зони, а каракурт - у Криму та степовій зоні.
Через деякий час після укусу каракурта виникає
сильний біль в усьому тілі. Отрута діє на нервову сис-
тему, спричиняючи збудження, яке потім змінюється
запамороченням і нерухомістю.
     З отрути павуків виготовляють різноманітні ліки, зок-
рема снодійні та заспокійливі. Для цього деякі види,
наприклад павуків-птахоїдів, розводять штучно.
     Також існує арахнофобія - частковий випадок зоо-
фобії, боязнь членистоногих (в основному павукопо-
дібних). Це одна з найпоширеніших фобій. У деяких
людей страх може викликати не тільки сам павук,
але й його зображення.
Джерела
 http://uk.wikipedia.org
 http://referat.repetitor.ua
 http://cytoplazma.ru
 http://eltsyn.ucoz.ru
 http://school.xvatit.com


title: Презентація на тему «Вернадський Володимир Іванович» (варіант 1)

text:
Вернадський Володимир Іванович
Геніальний українець:
Біографія
Володимир Вернадський народився 12 березня 1863 року в Санкт-Петербурзі в сім'ї економіста Івана Васильовича Вернадського.
Дитячі роки провів в Україні, а саме в Полтаві і в Харкові.
 Ще хлопчиною бував у Києві, жив у будинку в Липках, де мешкала й померла його бабуся — В. Константинович. У 1873 році Володимир Вернадський вступив до першого класу Харківської гімназії, де провчився три роки.
Закінчив фізико-математичний факультет Петербурзького університету.

Батьки Вернадського
Батько Володимира, Іван Васильович, народився у Києві, очолював кафедру в Київському університеті, з переїздом до Москви очолював кафедру в Московському університеті.
      В дитинстві він мав величезний вплив на розвиток  сина, дуже ретельно і послідовно займався вихованням і його освітою. Саме він прищепив Володимиру інтерес і любов до українського народу, його історії та культури.
Мати Володимира — Ганна Вернадська
Батько Володимира — Іван Васильович
Ганна Петрівна народилася в Києві. У Петербурзі кілька років співала в хорі композитора Мілія Балакірєва. Вона, як і Іван Васильович, добре знала українську мову. У спогадах Володимир Вернадський писав: «Мати, дуже музична, з великим голосом (мецо-сопрано) чудово співала українські пісні; бували вдома і хорові співи».
Діяльність
У 1917—1921 роках працював в Україні, організатор і перший президент Української Академії наук, почесний академік ряду зарубіжних академій.
У квітні 1918 року приходить до влади гетьман Скоропадський, проголошується Українська держава. Вернадського запрошують до Києва. Тут він очолив Комісію з організації Академії наук і Української національної бібліотеки, а також комісію з питань вищої школи.
13 вересня 1918 року на засіданні комісії за доповіддю Вернадського було ухвалено заснувати щорічні асигнування на наукові роботи, експедиції та ін. Комісія подбала про Ботанічний сад Києва, про створення Геодезичного інституту, розробила Статут академії. У жовтні Вернадського обирають першим президентом УАН.
Фізико-математичне відділення академії прийняло тематику Вернадського — почалося створення біогеохімічної лабораторії. Першим відкриттям було повідомлення про наявність в організмі мишей нікелю. Геохімічне дослідження рослин стало основою гіпотези, що в землі є вже відомі тоді 87 хімічних елементів.

Подальший Життєвий шлях
Подальший життєвий шлях Вернадського склався так: 1920 рік — обирається ректором Таврійського університету, 1921 — повернення в Петроград, призначений директором Радієвого інституту, 1922—1926 — відрядження до Франції на запрошення Сорбонни для читання лекцій з геохімії. З поверненням у Ленінград видає монографії «Біосфера», «Нариси з геохімії», організовує відділ живої речовини в АН СРСР, організовує Комісію з вивчення важкої води і головує в ній.
У 1935 р. переїжджає в Москву, бере участь в організації ряду наукових комісій, працює над проблемою «життя в космосі». У роки війни був евакуйований у с. Борове Кокчетавської області. У 1944 р. видав останню працю «Декілька слів про ноосферу». Помер 6 січня 1945 року від крововиливу в мозок.
Найвидатніші Досягнення
Важливе місце в його діяльності займали, зокрема, мінералогія і кристалографія. Розглянув історію виникнення в земній корі важливих мінералів, визначив хімічний склад і фізико-хімічні умови утворення багатьох мінеральних видів.
Все життя Вернадський працював над проблемами радіогеології.
Вернадський — творець нового наукового напрямку, який пізніше переріс у самостійну науку — біохімію.
Творець науки біогеохімії, засновник вітчизняної школи геохіміків, основоположник учення про біосферу та ноосферу, історик науки, філософ, натураліст.

Один із копусів Радієвого університету.
Організатор та директор Радієвого інституту (1922—1939), Біохімічної лабораторії (з 1929; зараз Інститут геохімії та аналітичної хімії АН СРСР ім. Вернадського).
Внесок
Володимир Вернадський належав до тих патріотів України, які передбачали щасливе завтра свого народу, який обов'язково посяде гідне місце і в Європі, і в світі.
Різнопланова творча спадщина Вернадського привертає увагу багатьох вчених світу.Він збагатив науку глибокими ідеями, що лягли в основу нових провідних напрямків сучасної мінералогії, геології, гідрогеології, визначив роль організмів у геохімічних процесах.
Пам’ятник Вернадському у місті Києві на проспекті Перемоги.


Презентація на тему «Птахи» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Птахи занесені в Червону книгу України»

text:
Птахи занесені в
Червону книгу України

                                 Орел степовийЗалітний. Ще наприкінці минулого століття був не тільки звичайним, а навіть фоновим птахом багатьох степів, але згодом майже повністю зник з території України. Останній випадок гніздування на території України був зафіксований у 1980-ті рр. в заповіднику Асканія-Нова. У теперішній час є залітним у степовій зоні.

                                        Беркут Осілий, перелітний, зимуючий. В Україні беркут дуже рідкісний, гніздиться лише на високогірних ділянках Карпат (Львівська, Івано-Франківська, Чернівецька, Закарпатська області). На міграції та зимівлі трапляється скрізь. Зараз карпатську популяцію оцінюють у 10-15 пар.

                                            Змієїд
Гніздовий, перелітний. Гніздиться переважно на Поліссі та в лісостеповій зоні; зустрічається в Українських Карпатах і Кримськи горах (до верхньої межі лісового поясу). У більшості областей рідкісний (подекуди дуже рідкісний) вид. Чисельність української популяції стала поступово зменшуватися ще у середині ХХ ст. Станом на 2000 р. вона була оцінена в 30—40 пар, але вже в 2004 р. — в 250—300 пар. Це пов'язано з проведенням детальніших наукових досліджень.

                                        Жовна Зелена
Осілий, кочовий птах. В Україні гніздиться на Поліссі, у західних районах та, спорадично, у пониззях рр. Дунай та Дністер. Чисельність становить біля 500—800 пар, спостерігається її скорочення.

                              Вівсянка чорноголова
Гніздовий, перелітний. Сучасний ареал в Криму охоплює весь Керченський півострів. Окремі пари відмічені на узбережжі в Запорізькій, (Херсонській) областях та в Степовому Криму. Чисельність становить 150—200 пар.

                                      Синиця біла

Осілий. Гніздиться в середній течії Прип'яті та Стоходу. В Україні відомо не більше 10 пар.

                                                            Орлан-Білохвіст

Осілий, кочовий, перелітний. Гніздиться вздовж Дніпра та його головних притоків, на р.Сіверський Донець, р. Дунай, а також поблизу великих ставкових господарств у інших регіонах. Під час кочівель трапляється по всій Україні. На зимівлі — переважно вздовж Дніпра, у Північно-Західному Причорномор'ї, на Сиваші та спорадично в інших регіонах. В Україні протягом XIX — першої половини ХХ ст. чисельність катастрофічно скорочувалася. Її відновлення почалося з другої половини 1970-х рр. Станом на 2009 р. гніздиться 100—120 пар. Щороку зимує 260—370 особин.

                                             Могильник
Гніздовий, перелітний, зимуючий. В Україні поширений в межах лісостепової, окремих лісових масивах та лісосмугах степової зони, в Кримських горах. Гніздиться не менше 100 пар, головним чином на сході країни (басейн Сіверського Дінця) та в Криму. В останні роки намітилась тенденція до збільшення чисельності в степовій смузі.

                                         Пелікан Кучерявий

Літуючий, перелітний птах. У межах України спорадично гніздиться на придунайських озерах Кугурлуй та Картал, у 2000 р. була спроба (невдала) розмноження у Дунайському біосферному заповіднику. У 2009 р. загніздився на Азовському узбережжі (Крива Коса). На літуванні регулярно трапляється на водоймах Придунав'я. По Азово-Чорноморському узбережжю позадельтою Дунаю є низка поодиноких спостережень.

                                                        Гоголь
Гніздовий, перелітний, зимуючий. В Україні гніздиться групами на півночі Рівненської області і, можливо, на Шацьких озерах, а також на Дніпрі. Зимує на Дніпрі (сотні птахів) і Азово-Чорноморському узбережжі. На зимівлі звичайний (за рахунок прилітних птахів з Росії та Білорусі) переважно на Чорноморському узбережжі, але чисельність не перевищує 5 тис.осіб і продовжує зменшуватись.

                                     Чернь Білоока

Гніздовий, перелітний, зимуючий. Поширена на усій території України, але місця масового гніздування розташовані тільки в Одеській області: на оз. Катлабух і Кугурлуй та Стенцівських плавнів гніздиться 0,5—1 тис. пар; а також на Східному Сиваші — 45—50 пар; у Західній Україні — до 40 пар; у інших місцях гніздяться окремі пари та невеличкі групи з 3—5 пар. У минулому вид був численним у плавнях великих рік. Місця зимівлі невеликої частини популяціїрозміщені на узбережжі Чорного моря.

                                                       Огар

Гніздовий, перелітний, зимуючий. В Україні гніздиться на північному узбережжі Чорного та Азовського морів, у Криму та в східній частині Луганської області. Зальоти зареєстровано у Західній Україні, середній частині басейну Дніпра, на Дунаї. Зимує на ставках Біосферного заповідника «Асканія-Нова», іноді на Азовському узбережжі. Чисельність не перевищує 340—360 пар; найбільше на сході Криму та на сході Луганської області. Наприкінці ХХ ст. чисельність виду стабілізувалась і в останні роки дещо зростає.

                                                Нерозень

Гніздовий, перелітний, зрідка зимуючий. В Україні гніздовий ареал мозаїчний: охоплює долини Дністра, Дніпра, Прип'яті, у дельті Дунаю, північного узбережжя Азовського та Чорного морів. Сучасна чисельність виду в Україні коливається в межах 650—1400 пар. Різке скорочення відбулось на о-вах Чорноморського заповідника, по берегах більшості лиманів Азово-Чорноморського узбережжя, а також на Поліссі.

                                                    Савка

В Україні межі ареалу не встановлено. Рідкісний залітний. Найчастіше виявляли у Криму(Сиваш), південній частині Запорізької області, рідше — у Дніпропетровській, Полтавській,Харківській, Закарпатській і Волинській областях. У першій половині ХХ ст. гніздився у плавнях Дніпра (між Запоріжжям і Нікополем). Поодинокі особини та невеличкі зграї зимують у Азово-Чорноморському регіоні. В Україні, можливо, окремі пари зрідка гніздяться на малих річках Північного Приазов'я.

                                              Скопа

Гніздовий, перелітний. Сучасна чисельність в Україні становить не більше 1—2 пар. Зменшення чисельності виду відмічається з початку ХХ ст. У 1980—1990 рр. було відомо два жилих гнізда в заплаві р. Десни (Чернігівська, Сумська обл.) та одне в (Житомирській обл.). Зараз достовірно відомі два жилих гнізда у Волинській області — в Черемському природному заповіднику (з 2006 р.) та НПП «Прип'ять-Стохід» (з 2008 р.).

Дякую за увагу!!!


title: Презентація на тему «Значення біології в забезпеченні існування людства»

text:
Презентація на тему
“Значення біології в забезпеченні існування людства”
Біологія — це наука, що вивчає основи життєдіяльності та взаємодії живих організмів. Вся біосфера, що оточує людину, відноситься до сфери інтересів цієї галузі знань.
     Біологія важлива, по-перше, як джерело знань про навколишній світ. За допомогою цієї науки людина зможе дізнатися більше про живу природу навколо себе.
     Але, крім суто пізнавальної функції, у цього розділу біології є і практичне значення. Саме знання біологічних законів дає розуміння того, що в природі все взаємопов’язане, і необхідне збереження балансу різних видів істот. Не можна просто знищити один вид без того, щоб шкоди не було завдано всій системі. Такі знання можуть переконати людину в тому, що екологічний баланс необхідно берегти.
Інший розділ біології — це, власне, вивчення самої людини. Ці знання також важливі для кожного.
     Біологія стала теоретичною основою для медицини, давши їй можливість зрозуміти специфіку людського організму. Але знати власні особливості як біологічного виду необхідно кожній людині. Це допоможе краще розібратися в тому, як потрібно організувати своє життя з точки зору харчування, фізичної і розумової навантажень. раціональне використання власного організму здатне значно підвищити продуктивність праці.
    Також біологія корисна і в сфері економіки, особливо в сільському господарстві. Знання законів розвитку живих організмів допомогло людині навчитися виводити нові види, більше пристосовані для культивування в штучному середовищі. Це значно підвищило врожаї та виробництво м’яса, що особливо необхідно людству в період зростання населення і скорочення природних запасів.
Також головним завданням біології є використання різноманітних організмів та біологічних процесів для поліпшення умов життя людини: її здоров'я, харчування, якості довкілля. Для вирішення цих завдань біологія тісно взаємодіє з медициною, сільським господарством, охороною природи, багатьма галузями промисловості тощо.
       Чи знаєте ви, що більшість лікарських речовин отримують з рослин, грибів, тварин чи продуктів життєдіяльності бактерій? Препарати рослинного походження становлять близько 40 % всіх лікарських засобів. У медицині нині використовують понад 3000 видів рослин, і з кожним роком їхня кількість збільшується. Вчені вважають, що у нашій країні кожен четвертий-п'ятий вид рослин може мати медичне значення. Рослини також у значних кількостях використовують у парфумерно-косметичній, харчовій промисловості і навіть у техніці.
      Важлива роль біології і у справі охорони навколишнього природного середовища. Активна господарська діяльність людини призвела до значного забруднення довкілля шкідливими для всього живого речовинами, знищення або спотворення лісів, степів, водойм. Нині для біологічного очищення - видалення шкідливих забруднювачів довкілля - усе частіше використовують живі організми.
        З перерахованого вище можна зробити висновок, що вивчення біології змінило багато сфер діяльності людини. Але базові знання у цій науці необхідні і неспеціалістам для того, щоб успішно орієнтуватися в сучасному світі і робити правильний вибір, наприклад, в ситуаціях, пов’язаних із забрудненням навколишнього середовища, або з власним здоров’ям.
     Розвиток біологічних наук відкриває нові можливості гармонійного поєднання інтересів людини із законами розвитку природи. Тому важко переоцінити значення біології для існування людства.
Дякую за увагу!
Виконала учениця 11-А
Молебна Таїсія


title: Презентація на тему «Гендерна соціалізація особистості» (варіант 2)

text:
Гендерна соціалізація особистості
Соціалізація - комплексний процес засвоєння індивідом певних соціальних ролей і/або інтеграція до певної соціальної групи. Соціалізація виступає одним із основоположних соціальних процесів, що забезпечує існування людини в середині суспільства. Соціалізація являє собою процес входження людини в суспільство, включення її в соціальні зв'язки та інтеграції її з метою встановлення її соціальності.

Соціалізація та її фази
Фази соціалізації
1. Немовля. Головне завдання – формування довіри.

2. Раннє дитинство. Формується почуття самооцінності

3. Вік гри (5-7 років). Формування почуття ініціативи.
4. Шкільний вік. Дитина навчається досягати цілей.

5. Юність. Виникає відчуття власної неповторності, індивідуальності.
6. Молодість. Виникає потреба і здатність до психологічної близькості з іншою людиною.

7.Дорослість. Характеризується творчою діяльністю, продуктивною працею.
8.Зрілий вік, або старість. Виникає почуття задоволення від виконаного обов’язку.

Провідні феномени соціалізації
Ґендер (англ. gender — «стать», від лат. genus — «рід») — соціально-біологічна характеристика, через яку визначаються поняття «чоловік» і «жінка», психосоціальні, соціокультурні ролі чоловіка і жінки як особистостей, на відміну від статі, яка позначає біологічні відмінності.На відміну від біологічної статі, гендер виступає набором соціально рольових самоідентифікацій (самовизначень), які можуть збігатися з суто біологічними статево-рольовими стереотипами або суперечити їм.

Гендер. Гендерна соціалізація
Усвідомлення людиною своєї приналежності до чоловічої або жіночої статі визначають його поведінку, спосіб життя, формування особистісних якостей людини. Це складний процес, пов'язаний з оволодінням певної гендерної ролі.
Гендерна соціалізація

Гендерна соціалізація - це процес засвоєння людиною соціальної ролі, визначено для неї суспільством від народження, залежно від того, чоловіком або жінкою вона народилася.

Механізми здійснення гендерної соціалізації
Сім’я - перша ланка соціалізації
Головні функції сім’ї

Висновки:
Джерела:
http://klasnaocinka.com.ua/en/article/enderna-sotsializatsiya-osobistosti.html
http://www.br.com.ua/referats/Sociology/127107.htm
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A1%D0%BE%D1%86%D1%96%D0%B0%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D1%82%D0%B8%D0%BF_%D0%BE%D1%81%D0%BE%D0%B1%D0%B8%D1%81%D1%82%D0%BE%D1%81%D1%82%D1%96

Дякую за увагу!☺


title: Презентація на тему «Volleyball»

text:
Volleyball
Volleyball – «kick the ball in the air» - a sport in which two teams play.
Teams compete in a special  playground with a ball.
The aim of game - to finish off the attack hit the ball to the floor, that is, to the playing surface.
Each team has 6 people.
Volleyball players should be dressed neatly and in the same shape.


Презентація на тему «Цікаві відомості про Губки»


title: Презентація на тему «Железы внутренней секреции» (варіант 2)

text:
1
2
3
7