title: Презентація на тему «Віруси» (варіант 11)

text:
Віруси
Підготувала Семененко Анна, учениця 10-Ф класу

Вірус – це дрібний неклітинний паразит, що живе усередині клітини. Характеризуються малими розмірами, відсутністю власних білоксинтезуючих та енергієгенеруючих систем, а також облігатним внутрішньоклітинним паразитизмом.
Історія відкриття
Відкриття вірусів зв'язане з ім'ям російського вченого Дмитра Йосиповича Івановського. Він установив, що за двома формами мозаїчної хвороби тютюну приховуються два різних захворювання. Збудником одного з них виявився грибок, збудник іншого залишався невідомим. Надалі, вивчаючи цю хворобу, Івановський знайшов, що сік хворих листів, проходячи через дрібнопористі фільтри, зберігає свої інфекційні властивості, не містить видимих у мікроскоп мікробів і не дає росту при посіві на звичайні живильні середовища. Учений знайшов у клітинах ураженої рослини кристали, що виявилися скупченнями вірусу мозаїчної хвороби тютюну. Вони одержали назву «кристалів Івановського». Цим було відкинуте представлення про ендогенне виникнення збудника мозаїки тютюну.
Через шість років після відкриття Івановського, німецький учений Леффлер установив вірусну природу ящуру. Потім було відкриття збудників чуми великої рогатої худоби (Ніколь і Адиль-Бей, 1902), чуми собак (Карре, 1905), чуми свиней (Швейнітц і Дорсе, 1903), саркоми Рауса (Раус, 1911), віспи овець (Боррель, 1903), віспи кіз (Боррель, Негрі, 1902) і ін. З'являлися численні повідомлення про вірусну природу збудників кору, поліомієліту, грипу, енцефаліту і т.д. У цьому потоці новин про віруси були і періоди затишку, які продовжувалися доти, поки не з'явилися нові методи їх виділення, культивування й ідентифікації.
Даний період розвитку вірусології характеризується важливими відкриттями у вірусології. В фокусі досліджень - три найбільш масові хвороби людини: грип, гепатит, рак. Встановлені причини пандемій грипу, які щорічно і регулярно повторюються. З’ясовано, що причиною гепатитів А, В, С, Е та дельта є віруси котрі належать до різних таксономічних груп. Детально вивчені онкогенні віруси тварин (птахів, гризунів), встановлена структура їх геному та ідентифікований ген - онкоген, який відповідає за злоякісну трансформацію клітин. В 1976 р. присуджено дві Нобелівські премії за фундаментальні відкриття у вірусології.
Вчення про віруси досягло колосального успіху: оформилося в самостійну біологічну дисципліну - вірусологію. Через 110 років після відкриття вірусів вірусологія затвердилася в якості самостійної і профілюючої дисципліни в навчальних планах підготовки ветеринарних лікарів у сільськогосподарських вузах нашої і ряду інших країн.
Походження вірусів

З приводу походження вірусів було висунуто три основні гіпотези. Відповідно до першої з них, віруси є нащадками бактерій або інших одноклітинних організмів, що зазнали дегенеративних еволюцію. Відповідно до другої, віруси є нащадками древніх, доклітинних, форм життя, які перейшли до паразитичного способу існування.
Відповідно до третьої, віруси є дериватами клітинних генетичних структур, які стали відносно автономними, але зберіг залежність від кліток. Третя гіпотеза 20-30 років здавалася малоймовірною і навіть отримала іронічну назву гіпотези оскаженілих генів. Однак накопичені факти дають все нові й нові аргументи на користь цієї гіпотези. Поряд з цим накопичилася значна кількість фактів, що свідчать про існування в природі в широких масштабах обміну готовими блоками генетичної інформації, в тому числі у представників різних, еволюційно далеких вірусів. У результаті такого обміну можуть швидко і стрибкоподібно змінюватися спадкові властивості шляхом вбудовування чужорідних генів (запозичення генної функції). Нові генетичні якості можуть виникнути також завдяки несподіваному поєднанню власних та інтегрованих генів (виникнення нової функції). Нарешті, просте збільшення геному за рахунок непрацюючих генів відкриває можливість еволюції останніх (утворення нових генів).
Будова вірусів
Віруси тривалий час залишалися недослідженими через те, що були дуже дрібними (від 20 до 300 нм). Тільки поява електронного мікроскопа дозволила вивчити їхню будову.
Зріла вірусна частинка (або віріон) складається з нуклеїнової кислоти (ДНК або РНК), оточеної білковою оболонкою (капсидом) одного або кількох типів. Деякі віруси мають також зовнішню оболонку, яка містить ліпіди. Жодних інших структур віруси не мають, у них немає власного обміну речовин, вони можуть розмножуватися тільки всередині клітин, використовуючи їхній білоксинтезуючий апарат, речовини і енергетичні ресурси.

Усередині капсиду можуть бути необхідні для реплікації вірусу білки, такі як фермент зворотна транскриптаза, характерний для РНК- ретровірусів і необхідний для утворення молекули вірусної ДНК.
Вірус як живий організм
Віруси, як і всі живі об'єкти, здатні:
до розмноження;

спадковості ознак;

генетичної мінливості;

адаптації до умов навколишнього середовища.
Риси, що відрізняють їх від усіх живих організмів:

відсутність клітинної
будови;

відсутність власної білок-синтезуючої системи;

геном вірусів може бути представлений не тільки ДНК, але й РНК.


Презентація на тему «Генно модифіковані організми. Химерні організми»


title: Презентація на тему «Віруси та їхня будова»

text:
Haga clic para cambiar el estilo de título
Haga clic para modificar el estilo de texto del patrón
Segundo nivel
Tercer nivel
Cuarto nivel
Quinto nivel


Презентація на тему «Значення бактерій»


Презентація на тему «Укуси отруйних змій» (варіант 2)


Презентація на тему «Селекція тварин» (варіант 3)


Презентація на тему «Пагін»


Презентація на тему «Допінг і його вплив на організм»


title: Презентація на тему «William Shakespeare» (варіант 1)

text:
performed student 10-A form Jordan Khrystyna
He that is thy friend indeed,
He will help thee in thy need:
If thou sorrow, he will weep;
If thou wake, he cannot sleep;
Thus of every grief in heart
He with thee doth bear a part.
These are certain signs to know
Faithful friend from flattering foe.
performed student 10-A form Jordan Khrystyna
William Shakespeare Shakespeare (born April 23, 1564, died April 23, 1616) - the greatest English poet and dramatist of the XVI century. Shakespeare is an author of at least 17 comedies, 10 Chronicles, 11 tragedies, 5 poems and a cycle of 154 sonnets
William Shakespeare Shakespeare (born April 23, 1564, died April 23, 1616) - the greatest English poet and dramatist of the XVI century. Shakespeare is an author of 17 comedies, 10 Chronicles, 11 tragedies, 5 poems and a cycle of 154 sonnets
William Shakespeare Shakespeare (born April 23, 1564, died April 23, 1616) - the greatest English poet and dramatist of the XVI century. Shakespeare is an author of 17 comedies, 10 Chronicles, 11 tragedies, 5 poems and a cycle of 154 sonnets
William Shakespeare Shakespeare (born April 23, 1564, died April 23, 1616) - the greatest English poet and dramatist of the XVI century. Shakespeare is an author of 17 comedies, 10 chronicles, 11 tragedies, 5 poems and a cycle of 154 sonnets
Nikesam Rou
Nicaise Rowe
Nicaise Rowe
Nicaise Rowe
Nicaise Rowe
The era in which he lived and worked called Renaissance. It amazes unbridled flight of fantasy artists, the rise of the spirit, great faith in human creativity. It has never the art did not play such a significant role in society. It has never been so majestically beautiful.
The era in which he lived and worked called Renaissance. It amazes unbridled flight of fantasy artists, the rise of the spirit, great faith in human creativity. It has never the art did not play such a significant role in society. It has never been so majestically beautiful.
William Shakespeare (born April 23, 1564, died April 23, 1616) - the greatest English poet and dramatist of the XVI century. Shakespeare is an author of 17 comedies, 10 chronicles, 11 tragedies, 5 poems and a cycle of 154 sonnets
made by student 10-A form Jordan Khrystyna
made by student 10-A form Jordan Khrystyna
William Shakespeare (born April 23, 1564, died April 23, 1616) - the greatest English poet and dramatist of the XVI century. Shakespeare is an author of 17 comedies, 10 chronicles, 11 tragedies, 5 poems and a cycle of 154 sonnets
Nicaise Rowe
During the Renaissance increasingly prized intelligence, experience, knowledge in people. Conductor of faith in the human personality, in her spiritual abilities were scientists, philosophers, writers and artists. People called them humanists.
During the Renaissance increasingly prized intelligence, experience, knowledge in people. Conductor of faith in the human personality, in her spiritual abilities were scientists, philosophers, writers and artists. People called them humanists.
examples
He that is thy friend indeed,
He will help thee in thy need:
If thou sorrow, he will weep;
If thou wake, he cannot sleep;
Thus of every grief in heart
He with thee doth bear a part.
These are certain signs to know
Faithful friend from flattering foe.
My favorite lines of William Shakespeare - a line of work "The Passionate Pilgrim", 1599
He that is thy friend indeed,
He will help thee in thy need:
If thou sorrow, he will weep;
If thou wake, he cannot sleep;
Thus of every grief in heart
He with thee doth bear a part.
These are certain signs to know
Faithful friend from flattering foe.
My favorite lines of William Shakespeare - a line of work "The Passionate Pilgrim", 1599. And I know it
He that is thy friend indeed,
He will help thee in thy need:
If thou sorrow, he will weep;
If thou wake, he cannot sleep;
Thus of every grief in heart
He with thee doth bear a part.
These are certain signs to know
Faithful friend from flattering foe.
My favorite lines of William Shakespeare - a line of work "The Passionate Pilgrim", 1599. And I know it by heart. It is
He that is thy friend indeed,
He will help thee in thy need:
If thou sorrow, he will weep;
If thou wake, he cannot sleep;
Thus of every grief in heart
He with thee doth bear a part.
These are certain signs to know
Faithful friend from flattering foe.
My favorite lines of William Shakespeare - a line of work "The Passionate Pilgrim", 1599. And I know it by heart. It is very vital. It is shown how to distinguish a true friend of the insidious enemy.
He that is thy friend indeed,
He will help thee in thy need:
If thou sorrow, he will weep;
If thou wake, he cannot sleep;
Thus of every grief in heart
He with thee doth bear a part.
These are certain signs to know
Faithful friend from flattering foe.
He that is thy friend indeed,
He will help thee in thy need:
If thou sorrow, he will weep;
If thou wake, he cannot sleep;
Thus of every grief in heart
He with thee doth bear a part.
These are certain signs to know
Faithful friend from flattering foe.
He that is thy friend indeed,
He will help thee in thy need:
If thou sorrow, he will weep;
If thou wake, he cannot sleep;
Thus of every grief in heart
He with thee does bear a part.
These are certain signs to know
Faithful friend from flattering foe.
made by student 10-A form Jordan Khrystyna
William Shakespeare (born April 23, 1564, died April 23, 1616) - the greatest English poet and dramatist of the XVI century. Shakespeare is an author of 17 comedies, 10 chronicles, 11 tragedies, 5 poems and a cycle of 154 sonnets
Nicaise Rowe
During the Renaissance increasingly prized intelligence, experience, knowledge in people. Conductor of faith in the human personality, in her spiritual abilities were scientists, philosophers, writers and artists. People called them humanists.
examples
He that is thy friend indeed,
He will help thee in thy need:
If thou sorrow, he will weep;
If thou wake, he cannot sleep;
Thus of every grief in heart
He with thee does bear a part.
These are certain signs to know
Faithful friend from flattering foe.
Nicaise Rowe
Few details survive of life of the great playwright. First quite brief biography of the great playwright, written Nicaise Rowe (shown in the photo), was published in 1709, almost 100 years after his death.
Nicaise Rowe
During the Renaissance increasingly prized intelligence, experience, knowledge in people. Conductor of faith in the human personality, in her spiritual abilities were scientists, philosophers, writers and artists. People called them humanists.
examples
examples
examples
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
Few details survive of life of the great playwright. First quite brief biography of the great playwright, written Nicaise Rowe (shown in the photo), was published in 1709, almost 100 years after his death.
Nicaise Rowe
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
Few details survive of life of the great playwright. First quite brief biography of the great playwright, written Nicaise Rowe (shown in the photo), was published in 1709, almost 100 years after his death.
Nicaise Rowe
Few details survive of life of the great playwright. First quite brief biography of the great playwright, written Nicaise Rowe (shown in the photo), was published in 1709, almost 100 years after his death.
Nicaise Rowe
Few details survive of life of the great playwright. First quite brief biography of the great playwright, written Nicaise Rowe (shown in the photo), was published in 1709, almost 100 years after his death.
Nicaise Rowe
During the Renaissance increasingly prized intelligence, experience, knowledge in people. Conductor of faith in the human personality, in her spiritual abilities were scientists, philosophers, writers and artists. People called them humanists.
During the Renaissance increasingly prized intelligence, experience, knowledge in people. Conductor of faith in the human personality, in her spiritual abilities were scientists, philosophers, writers and artists. People called them humanists.
During the Renaissance increasingly prized intelligence, experience, knowledge in people. Conductor of faith in the human personality, in her spiritual abilities were scientists, philosophers, writers and artists. People called them humanists.
During the Renaissance increasingly prized intelligence, experience, knowledge in people. Conductor of faith in the human personality, in her spiritual abilities were scientists, philosophers, writers and artists. People called them humanists.
During the Renaissance increasingly prized intelligence, experience, knowledge in people. Conductor of faith in the human personality, in her spiritual abilities were scientists, philosophers, writers and artists. People called them humanists.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
These three periods are sometimes called optimistic, pessimistic and romantic.
made by Khrystyna Jordan
Few details survive life of the great playwright. His first biography was written by Nicaise Rowe (shown in the photo) and it was published in 1709, almost 100 years after his death.
Nicaise Rowe
Few details survive life of the great playwright. His first biography was written by Nicaise Rowe (shown in the photo) and it was published in 1709, 100 years after his death.
Nicaise Rowe
Few details survive life of the great playwright. His first biography was written by Nicaise Rowe (shown in the photo) and it was published in 1709, 100 years after his death.
Nicaise Rowe
Few details survive life of the great playwright. His first biography was written by Nicaise Rowe (shown in the photo) and it was published in 1709 (100 years after his death).
Nicaise Rowe
intelligence, experience, knowledge increasingly in people prized During the Renaissance. Conductor of faith in the human personality, in her spiritual abilities were scientists, philosophers, writers and artists. People called them humanists.
Intelligence, experience, knowledge increasingly in people prized during the Renaissance. Conductor of faith in the human personality, in her spiritual abilities were scientists, philosophers, writers and artists. People called them humanists.
He that is thy friend indeed,
He will help thee in thy need:
If thou sorrow, he will weep;
If thou wake, he cannot sleep;
Thus of every grief in heart
He with thee does bear a part.
These are certain signs to know
Faithful friend from flattering foe.
Intelligence, experience, knowledge increasingly in people prized during the Renaissance. Conductor of faith in the human personality, in her spiritual abilities were scientists, philosophers, writers and artists. People called them humanists.
Intelligence, experience, knowledge increasingly in people prized during the Renaissance. Conductor of faith in the human personality, in her spiritual abilities were scientists, philosophers, writers and artists. People called them humanists.
Few details survive life of the great playwright. His first biography was written by Nicaise Rowe and it was published in 1709 (100 years after his death).
Nicaise Rowe
Few details survive life of the great playwright. His first biography was written by Nicaise Rowe and it was published in 1709 (100 years after his death).
Nicaise Rowe
Intelligence, experience, knowledge increasingly in people prized during the Renaissance. Conductor of faith in the human personality, in her spiritual abilities were scientists, philosophers, writers and artists. People called them humanists.
Shakespeare began to perform as a playwright/dramatist in the end of 80 years of the XVI century. Researchers believe that the first he has refined and "updated" existing plays, and then he went on to creating his own compositions.
Shakespeare began to perform as a playwright/dramatist in the end of 80 years of the XVI century. Researchers believe that the first he has refined and "updated" existing plays, and then he went on to creating his own compositions.
Shakespeare began to perform as a playwright/dramatist in the end of 80 years of the XVI century. Researchers believe that the first he has refined and "updated" existing plays, and then he went on to creating his own compositions.
Shakespeare began to perform as a playwright/dramatist in the end of 80 years of the XVI century. Researchers believe that the first he has refined and "updated" existing plays, and then he went on to creating his own compositions.
Shakespeare began to perform as a playwright/dramatist in the end of 80 years of the XVI century. Researchers believe that the first he has refined and "updated" existing plays, and then he went on to creating his own compositions.
Usually Shakespeare's dramas divided into four periods, but sometimes the first and second merged into one. Dividing into four periods easier toknow and understand has plays. At the same time, the division into three periods as warranted and creates great visibility.
Shakespeare began to perform as a playwright/dramatist in the end of 80 years of the XVI century. Researchers believe that the first he has refined and "updated" existing plays, and then he went on to creating his own compositions.
Usually Shakespeare's dramas divided into four periods, but sometimes the first and second merged into one. Dividing into four periods easier toknow and understand has plays. At the same time, the division into three periods as warranted and creates great visibility.
Shakespeare began to perform as a playwright/dramatist in the end of 80 years of the XVI century. Researchers believe that the first he has refined and "updated" existing plays, and then he went on to creating his own compositions.
Usually Shakespeare's dramas divided into four periods, but sometimes the first and second merged into one. Dividing into four periods easier toknow and understand has plays. At the same time, the division into three periods as warranted and creates great visibility.


Презентація на тему «Голонасінні» (варіант 1)


Презентація на тему «Водне середовище» (варіант 1)


Презентація на тему «Членистоногі» (варіант 2)


Презентація на тему «Генна інженерія та генна терапія»


Презентація на тему «Факторы, влияющие на репродуктивное здоровье»


Презентація на тему «Зуби» (варіант 3)


title: Презентація на тему «Education in Great Britain» (варіант 1)

text:
EDUCATION IN GREAT BRITAIN
     STATE                        PRIVATE (PUBLIC)                       SCHOOLS                            SCHOOLS
    ( 90% )                                 (10 %)
3 stages of education:
PRIMARY      (5-11)
SECONDARY    (11-16)
FURTHER      (16-18)
INFANT SCHOOLS (5-7)
JUNIOR SCHOOLS(7-11)
MODERN SCHOOLS
GRAMMAR SCHOOLS
COMPREHENSIVE SCHOOLS
AUTUMN TERM
(September-
Christmas)
English schools offer a wide range of extracurricular activities
      ( school orchestra, music ensembles, sports, and etc. )
        COLLEGES

Some 16 years pupils go
to colleges of further
education to study for
more practical diplomas.

UNIVERSITIES             COLLEGES
POLYTECHNICS            MAGISTRACY
They accept students with A-levels from 18. The oldest and the most famous universities are Oxford and Cambridge.


Презентація на тему «Значення комах в природі та житті людини»


Презентація на тему «Вади розвитку організмів» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Значение голосеменных в природе»

text:
-3-
-4-
-6-
-8-
-9-
-10-


Презентація на тему «Царство Грибы» (варіант 3)


Презентація на тему «Ознаки фізіологічної та соціальної зрілості»


Презентація на тему «Шкідливий вплив уживання алкоголю, наркотичних речовин, тютюнокуріння на організм людини»


title: Презентація на тему «Контрацепція» (варіант 2)

text:
Контрацепція
Види і методи

Природні методи:
Метод лактаційної аменореї
Періодична абстиненція:
 календарний метод;
оцінка цервикального слизу;
 моніторинг базальної температури;
сімптотермальний метод.

Метод лактаційної аменореї
Ме́тод лактаці́йної аменореї— природний спосіб контрацепції, який полягає у пригніченні овуляції завдяки смоктанню дитиною грудей матері. Тривалість ановуляції варіює від 4 до 6 місяців після пологів. Якщо грудне вигодовування не є основним методом годування дитини, то жінка може завагітніти на 4-6 тижні після пологів.
Переривання статевого акту
Один з найдавніших природних методів контрацепції.
 Використання перерваного статевого акту як засобу контрацепції стає вкрай малоефективним якщо йому передували інші статеві акти, що зумовлено потраплянням у виділюваний при контакті предеякулят залишків сперми з уретри.
III. Бар'єрний метод
Презервативи:
а) чоловічий;
б) жіночий.
Діафрагми, ковпачки, губки.
Сперміциди.
Презервативи
Презерватив— засіб чоловічої контрацепції бар'єрного типу. Є непроникним для сперми чохлом. Використовується для запобігання вагітності і захворювань, що передаються статевим шляхом ,хоч і не дає 100 % гарантії. Жіночий презерватив являє собою трубку з поліуретану або подібного еластичного матеріалу діаметром близько 8 см і довжиною близько 18 см з жорсткішими кільцями на обох кінцях презерватива, одне з яких вводиться в піхву подібно діафрагмі, а другий залишається зовні.
IV. Внутріматкові спіралі:
Нейтральні - ушкоджують сперматозоїди й роблять цервикальну слиз густою й липкою, так що сперма не може проникнути в матку. Вона також не дає эндометрію стати досить товстим, щоб могла відбутися успішна імплантація ембріона.
Утримуючі мідь - мідна спіраль змушує матку й маткові труби виробляти рідину, що вбиває сперматозоїди. У цій рідині втримуються білі кров´яні тільця, іони міді, ферменти.
Прогестінові.
V. Гормональна контрацепція:
Комбіновані оральні контрацептиви:
монофазні;
двуфазні;
трифазні;
невідкладна контрацепція.
Чисто прогестинові контрацептиви:
таблетки ;
ін'єкційні гестагени пролонгованої дії;
імлантати;
прогестинова й антипрогестинова невідкладна контрацепція.
Комбіновані оральні контрацептиви
Комбіновані оральні контрацептиви - група гормональних контрацептивів, що містять дози двох гормонів – естрогену і прогестагену, які є штучними аналогами природних гормонів.
Механизм дії:
пригнічують овуляцію ;
згущують цервікальний слиз, перешкоджаючи проникненню сперматозоїдів;
змінюють ендометрій, зменшуючи вірогідність імплантації;
впливають на рухливість сперматозоїдів у верхньому статевому тракті
VI. Добровільна стерилізація.
Статева стерилізація - знепліднення, позбавлення людини або тварини здатності до відтворення.
Крім хірургічних, існують і інші способи стерилізації - наприклад, медикаментозні і радіаційні.

Стерилізація людини використовувалася в деяких країнах як один з інструментів негативної євгеніки.


title: Презентація на тему «Ураження електричним струмом» (варіант 2)

text:
Вплив електричного  струму  на  організм людини
Презентацію  підготувала
учениця 11-А класу
Трачук Олеся

Людина поставила собі на службу силу електрики, Але  крім благ вона є джерелом високої небезпеки
Особливості  впливу електричного струму на людський організм це:
1.  Термічна дія (опіки)
2.  Електролітична дія
3. Механічна дія (судоми)
4.Біологічна дія (розлад обміну речовин, кровоообігу, зміна  складу  крові припиняється дихання, серцебиття)

Розрізняють три  ступені впливу струму на організм людини
1. Відчутний струм - початок болісних відчуттів
                      (до 1,5 мА)
2. Невідпускний струм-судоми і біль, важке дихання
                       ( 10-15 мА).
3. Фібриляційний струм-фібриляція серця, параліч дихання
                       ( 90-100 мА)

1.  сили струму.2.  часу проходження через організм3.  характеру струму(змінний чи постійний)4.  напруги і частоти струму5.  опору людини6.  шляху протікання в тілі людини7.  фізичного стану людини8.  умов зовнішнього середовища
Наслідки ураження  електричним струмом залежать  від:
Перша допомога  при  ураженні  струмом
Припинити дію  струму  на  людину
(витягти вилку з розетки, вимкнути рубильник чи  вимикач, викрутити запобіжник.
Звільнити людину  від  доступа  до  оголених  провідників (  сухою палицею, сухою тканиною відсунути  оголені  провідники)
Провести заходи  по  штучному  диханні в  разі  знепритомлення  потерпілого
Звернутись  по  допомогу  старших,  викликати “швидку допомогу”
При  роботі  з  струмомзабороняється:
Перевантажувати електроприлади.
Використовувати оголені провідники
Торкатись оголених провідників
Самовільно включати електричні кола
Замикати клеми акумулятора

Памятайте  такі попередження

Обережно,  електрична напруга!
Обережно,
заземлення!
Не  торкатися конденсаторів !
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Хвороби органів травлення»

text:
Хвороби органів травлення
Гострий гастрит. Розрізняють чотири типи гострого запалення шлунка, чи гастриту: простий,ерозивний, інфекційний і гнійний.
Простий гастрит може виникнути під впливом  міцних спиртних напоїв, надмірно гарячої чи холодної їжі і рідини, отрут, проковтнутих сторонніх тіл, і навіть багатьох ліків, зокрема всіх  багатьох болезаспокійли вих. В окремих випадках причиною простого гастриту то, може бути алергія,яку може викликати будь-яка їжа.
У легких випадках симптоми обмежуються тошнотою,  відсутністю апетиту. При найбільш важкому перебігу -, нудота, блювота, тиск чи рідше біль під ложечкою, відчуття переповненості шлунка, запаморочення і різка слабкість. Хвороба лише окремих випадках триває більше 2діб.
Потрібно лише протягом 7—10 днів уникати гострих страв, міцних напоїв.

При виразковій хворобі в більшості хворих продукція шлункового соку і його кислотність збільшені, підвищений і тонус блукаючого нерва, що регулює шлункову секрецію. Основна скарга при виразковій хворобі — періодичний біль у підреберній ділянці, пов'язаний із прийомом їжі: в одних випадках він виникає через півгодини — година після їжі, в інших — через 2-4 години після їжі або натще («голодний біль», що проходить після прийому їжі). Біль супроводжується печією, що знімається прийомом питної соди; можливі нудота, блювота, запори. Іноді виразкова хвороба довгостроково протікає без проявів симптомів. Характерна періодичність у перебігу хвороби: чергування періодів загострень (частіше — навесні й восени) і ремісій.
Лактозна непереносимість – це є спадкове захворювання, яке характеризується порушенням всмоктуванням лактози материнського або коров’ячого молока. Це проявляється в перші тижні життя дитини, у наслідок чого, проявляється блювотиння, проносом, здуттям.
Цироз печінки — хронічне захворювання печінки, яке протікає з порушенням її функцій і зазвичай з її збільшенням. Найчастіше є наслідком вірусного гепатиту, що має тривалий перебіг без клінічних симптомів. Інша причина хвороби — зловживання алкоголем. Спостерігаються слабкість, поганий апетит, нудота, блювота, біль у правому підребер'ї, носові кровотечі.
Хворі виглядають виснаженими, з'являється жовтяниця. На шкірі судинні паукоподібні розширення судин. Пальці приймають форму «барабанних паличок», нігті — «годинникового скла». Гіперемія долоней. Печінка збільшена, щільна на дотик.
Видно розширені вени на шкірі живота, збільшена селезінка.
При дослідженні крові знаходять помірну анемію, лейкопенію, тромбоцитопенію. При рентгеноскопії у ряді випадків виявляють розширення вен стравоходу, з яких можлива масована кровотеча.
Панкреатит — запалення підшлункової залози. Цей орган є залозою змішаної секреції (внутрішньої і зовнішньої) і таким чином належить до ендокринної та травної систем людини. Порушення функції підшлункової залози є причиною багатьох захворювань, серед найрозповсюдженіших: панкреатит, інсулінозалежний цукровий діабет. Гострий панкреатит
Найчастіше захворювання розвивається внаслідок вживання великої кількості їжі, особливо жирної, на фоні прийому надмірної кількості алкоголю; нервові стреси, травма живота. У разі гострого панкреатиту в залозі виникає змертвіння тканин та гнійне запалення. Хвороба дає про себе знати оперізувальним болем у животі, здебільшого в лівому підребер'ї, нудотою, блюванням, здуттям живота.
Дисбактеріоз — якісна зміна нормального видового складу бактерій (мікробіоти) кишечника або шкіри.
Дисбактеріоз виникає у результаті порушення рівноваги кишкової мікрофлори через низку можливих причин: вживання антибактеріальних речовин, зокрема антибіотиків, неправильного харчування, порушення функції імунітету і тому подібне.
 Відмічають анемію, гіповітамінози, остеомаляцію, порушення згортання крові, гіпопротеїнемію, можливе зменшення маси тіла. Характерний астеноневротичний синдром, що проявляється слабкістю, підвищеною втомлюваністю, зниженням працездатності, порушенням сну, головним болем.
У залежності від переважаючого виду патогенної мікрофлори дисбактеріоз перебігає по-різному. Найчастіше відмічають дисбактеріоз грибковий, стафілококовий, протейний, синьогнійний, викликаний ешерихіями та різними асоциаціями цих мікроорганізмів.
Холецистит — запалення жовчного міхура.
Причинами виникнення холециститу  є ураження різними інфекційними хворобами, аутолітичне враження слизової оболонки жовчного міхура глистяна інвазія. Останнім часом пов'язують також з вірусною природою.
 Основні ознаки холециститу: нападоподібні болі в правій половині живота, що іррадіюють в праве плече, лопатку; нудота і блювота; озноб і підвищення температури тіла; можливі жовтяниця і свербіння шкірного покриву. Небезпечне ускладнення холециститу — перитоніт. Показана холецистостомія (греч. chole жовч + cystis міхур + stoma отвір, прохід) — зовнішнє дренування жовчного міхура при неможливості інших втручань.


title: Презентація на тему «Ноосфера» (варіант 9)

text:
Ноосфера
Назва «ноосфера» походить від грецького «ноос» - розум і означає сферу розуму.  Термін «ноосфера» запропонував французький учений-математик Е.Леруа в 1927 році після знайомства з В.І.Вернадським і відвідування його лекцій.
Палеонтолог П.Т. де Шарден визначив ноосферу як «новий мислячий шар, який зародився у кінці третинного періоду, що розгортається над світом рослин і тварин поза біосферою і над нею»
Отже, ноосферу слід розглядати як вищу стадію розвитку біосфери, пов’язану з виникненням і розвитком у ній людського суспільства, яке, пізнаючи закони природи і розвиваючи техніку до найвищого рівня її можливостей, стає найбільшою планетарною силою,що перевищує за масштабами своєї діяльності всі відомі геологічні процеси.
Оцінюючи роль людського розуму і наукової думки як планетарного явища, В.І.Вернадський дійшов таких висновків:
Хід наукової діяльності є тією силою, якою людина міняє біосферу, у якій вона мешкає.
Прояв зміни біосфери є неминучим явищем, що відбувається разом зі збагаченням наукових знань.
Зміни біосфери відбуваються незалежно від людської волі як природний процес.
Середовищем життя людства є організована оболонка – біосфера, тому входження в неї впродовж її геологічно тривалого існування нового чинника її зміни – наукової діяльності людства – є природним процесом переходу біосфери у нову фазу, у новий стан – ноосферу.
Нині ми бачимо це значно яскравіше, ніж могли це бачити раніше.


title: Презентація на тему «Стійкість і динаміка екосистем»

text:
Стійкість і динаміка екосистем

       Стійкість - властивість системи зберігати притаманні їй риси і особливості за умов впливу факторів, що виводять систему з рівноваги.

Типи стійкості
Пружня
Резистентна
Пружня стійкість – система у відповідь на збурюючий вплив виходить зі стану рівноваги, але повертається до вихідного стану з припиненням дії цього чинника.
Чудовою ілюстрацією пружньої стійкості можуть бути пірогенні угруповання. Час від часу вони практично знищуються внаслідок пожеж, але досить швидко відновлюються.
Одним з різновидів пружньої стійкості є екосистеми імпульсної стабільності. Саме їхнє існування базується на значних коливаннях.
Для пружньої стійкості кількісною характеристикою слугує сила впливу, після припинення якого система здатна порвернутися до вихідного стану, а також швидкість, з якою система повертається до попереднього стану.

Гомойотермні тварини мають відносно постійну температуру в широкому діапазоні температур зовнішнього середовища.
  На екосистемному рівні стійкість знаходить свій прояв у відносно постійному рівні вуглекислоти в атмосфері. У відповідь на зростання концентрації двоокису вуглецю активізуються процеси фотосинтезу.

             Резистентна стійкість
система тримається до певної межі (певних значень) збурюючого фактору, але коли його значення перевищать певну межу – виходить зі стану рівноваги, до якого вже може не повернутися навіть після повного припинення збурюючого впливу. Так, каліфорнійські секвойні ліси досить стійкі до пожеж (товстий шар кори), але при згоранні лісу він відновлюється вкрай повільно або ж не відновлюється зовсім.
Всі біо- і екосистеми є саморегулюючими системами зі здатністю до самоорганізації . Так, активний розвиток фітопланктону призводить до зменшення проникненості світла, в результаті чого сповільнюється подальший його розвиток. Внесення  в грунт азотних добрив значною мірою інгібує активність азотфіксаторів. Часто неврахування механізмів саморегуляції спотворює результати екологічних досліджень.
Згідно закону Ле-Шательє-Брауна будь-яке відхилення параметрів системи від рівноважного їх стану запускає механізми, що стабілізують стан системи.

У біоценозах, як і в цілому в природі, постійно відбуваються зміни. Ці зміни можуть бути: по-перше, циклічні (добові коливання, розкриття й закриття квітів, сон); по-друге, сезонні (листопад, линька, міграції, сплячки в тварин, переліт птахів); по-третє, багаторічні (розливи річок, повторні масові розмноження тварин).Під час циклічних змін відбуваються зміни в біотопах, але вони не призводять до зміни одного біоценозу на інший.
Направлені нециклічні зміни виникають внаслідок руйнування біотопу, і тоді відбувається змінювання одного біоценозу на інший.
приклади.
1. Простежимо зміни, що відбуваються на полі (агроценоз), яке не обробляється людиною. У перший рік воно заросте однорічними та багаторічними бур'янами. На другий рік, крім бур'янів, з'являються поодинокі чагарники та сходи дерев, такі, як береза, вільха, тополя, осика, насіння яких легко розповсюджується вітром. З часом ці дерева піднімуться, змінять середовище існування. Утвориться листяний ліс із певним видовим складом тварин і рослин, грибів і мікроорганізмів. За 30-50 років крони цих дерев змикаються, створюючи більш сприятливі умови для ялини. Ця деревинна порода добре зростає під пологом, вона тіньовитривала. Формується мішаний ліс. Береза — порода, що не виносить тіні, тому її відновлення під пологом припиняється.Через 80-120 років після перших сходів берези утворюється стійкий ялиновий ліс зі своїм видовим складом. Змінюється видовий склад тварин, птахів, мікроорганізмів. Заповнюються нові екологічні ніші.

У 1750 році на Алясці, в містечку Глейшер-Бей (Одум, 1986) льодовики відступили більше ніж на 100 кілометрів. Залишились морени, позбавлені рослинності. З часом вони вкрилися мохами, різними видами трав. Через 15 років на цьому місці почали зростати чагарникові форми верби. Через 50 років з'явилась вільха, утворилась хаща висотою 15 метрів. На зміну вільхи прийшла ялина, яка через 150 років утворила густий ялиновий ліс. Через 200 років у місцях з надмірною вологою з'явились сфагнові мохи. Почалося утворення боліт, загибель дерев.

У обох цих прикладах ми спостерігаємо порушення біотопу, зміну одного біоценозу на інший.
Така послідовна незворотна зміна біоценозів, що відбувається на одній і тій самій території в результаті впливу природних або антропогенних факторів, називається сукцесією.
Біоценози, які змінюють один одного протягом часу, утворюють серії або сукцесійні ряди. У сукцесійній серії темпи змін, що відбуваються, поступово уповільнюються.
Кінцевим підсумком є формування відносно стійкої стадії — клімаксового угруповання, або клімаксу. Клімаксові екосистеми здатні до тривалого самопідтримування у відповідному діапазоні умов. Клімаксний біоценоз залишається незмінним протягом часу, який дорівнює декільком людським життям. У масштабі геологічного часу його стійкість відносна.У 1916 році американський вчений Ф.Клементе сформулював основні етапи сукцесій, розробив теорію сукцесій.
Розрізняють сукцесії:
 - автотрофні (відбуваються в угрупованнях автотрофних організмів. Наприклад, заростання озера, поля);- гетеротрофні (сукцесії фауни трупів, сукцесії на мертвому дереві. Клімаксний стан не наступає. Кінцеве угруповання руйнується й зникає).
Для автотрофних сукцесій характерні деякі загальні моменти. Рослини на ранніх і пізніх стадіях сукцесій характеризуються різною стратегією росту й розмноження.

Причини, що викликають сукцесії, зумовлені зовнішніми й внутрішніми, природними й антропогенними факторами. Розглянемо їх.
Кліматичні фактори. Кліматичні умови можуть викликати зміну одного біоценозу на інший. У часи максимального просування льодовика середня Європа являла собою тундру. Характерними видами були: карликові верби, берези, мохи, волосаті носороги, лемінги, вівцебики. У міжльодовиковий період потеплішало. Фауна й флора стали більш теплолюбивими.

Геологічні або едафічні фактори. Ерозія, утворення осадових порід, гороутворення, вулканізм можуть настільки змінити біотоп, що це викличе значні зміни в біоценозах.

Біологічні фактори — найбільш поширені фактори, які найшвидше приводять до зміни біоценозу. Прикладом дії таких факторів можуть бути:- життєдіяльність грибів, бактерій, комах, які мешкають на мертвих деревах, постійно змінюють середовище існування й тим самим викликають зміну біоценозів;- міжвидова конкуренція, що відіграє важливу роль у розвитку біоценозів;- діяльність людини, яка в багатьох випадках призводить до порушення в біотопах, і як наслідок цього — до змін біоценозів (пожежа в лісі, вирубка лісу, перевипас худоби, будівництво дамб, запруда річок, осушення боліт, розорювання степів).


title: Презентація на тему «Аллергия»

text:
Аллергия
		Аллергия - повышенная чувствительность организма к воздействию некоторых факторов окружающей среды (химических веществ, микроорганизмов и продуктов их жизнедеятельности, пищевых продуктов и др.), называемых аллергенами. Приводит к развитию аллергических болезней , среди которых особенно часто встречаются бронхиальная астма, поллинозы, крапивница, контактные дерматиты.
		Широкое распространение аллергии связано с загрязнением окружающей среды выхлопными газами, выбросами отходов промышленного производства, бурным развитием химической промышленности. Аллергенами могут быть различные соединения. Одни из них попадают в организм извне (экзогенные аллергены), другие образуются в самом организме (эндогенные аллергены). Экадгенные аллергены бывают неинфекционного (бытовая пыль, шерсть животных, лекарственные средства и другие химические вещества, пыльца растений, животные и растительные пищевые продукты) и инфекционного (бактерии, вирусы, грибки и продукты их жизнедеятельности) происхождения.
		Особую группу составляют физические факторы, например тепло, холод, в результате действия которых в организме без участия иммунных механизмов могут образовываться медиаторы аллергии и развиваться псевдоаллергические реакции. К числу аллергенов относят как вещества, имеющие прямое аллергизирующее действие, так и вещества, которые способны сильно потенцировать действие других аллергенов.Разные люди, в силу генетических особенностей иммунной системы, обладают различной реактивностью по отношению к разным группам аллергенов.
Наиболее распространенные аллергены

Пыль и клещи домашней пыли
Пыльца растений.
Плесневые грибы
Лекарственные препараты:
Пищевые продукты(орехи,
   морепродукты, яйца, цитрусовые,
    молоко, бобовые,мёд, злаки, кунжут)
Укусы насекомых/членистоногих
Животные продукты:
Шерсть животных
Химические чистящие средства (стиральный порошок, жидкости для мытья посуды и др.).

		Аллергия характеризуется общим или местным воспалительным ответом на аллергены. Местные симптомы:

	Нос: отёк слизистой носа (аллергический ринит)
	Глаза: покраснение и боли в области конъюнктивы (аллергический конъюнктивит)
	Верхние дыхательные пути: бронхоспазм, свистящее дыхание, и одышка.
	Уши: Чувство полноты, возможно боль и снижение слуха.
	Кожа: различные высыпания. Возможно: экзема, крапивница и контактный дерматит. Типичные места локализации при пищевом пути проникновения аллергена: локтевые сгибы (симметрично), живот.
	Голова: Иногда головная боль, которая встречается при некоторых типах аллергии.


title: Презентація на тему «Цікаві факти про скорпіонів»

text:
Презентація з теми: «Цікаві факти про скорпіонів»

Біологічна класифікація

Цікаві факти
Якщо налити скорпіону на спину алкоголь, то він може заколоти себе насмерть
Є кілька видів, яких можна віднести до числа самих дрібних. До одних з них відноситься вид Microtityus waeringi, доросла особина якого досягає розміру 12 мм.
Самий маленький скорпіон.
Скорпіони світяться в ультрафіолетових променях. При ультрафіолетовому освітленні скорпіони флуоресціюють зеленим кольором. При яскравому сонячному світлі панцир скорпіона також відливає зеленим. Причина цього явища - тонкий шар органічної речовини хіаліна на кутикулі скорпіона, хімічний склад якого ще не виявлено. Скорпіон після линьки не флуоресціює.
Самці індо-малайського скорпіона Heterometrus swannerderdami часто бувають більші 180 мм у довжину, тобто від кінчиків клешні до кінчика жала. Одного разу був знайдений екземпляр довжиною 292 мм.
Самки і самці зрілих скорпіонів розрізняються зовні обрисами тіла та розміром. Самці тонші і дрібніші, при цьому метасома і педіпальпи у них довші, ніж у самок.
Cамець
Cамка
Жало скорпіона розташоване в кінці черевця. Основа жала vesicle - з'єднане з вузькою кривою голкою - aculeus. На основі жала знаходяться два мішечки з секретом, в яких зберігаються компоненти скорпіонячої отрути.
У деяких випадках скорпіони жалять свою жертву, не випускаючи при цьому отрути.
Після уколу чорного "толстохвостий" скорпіона розвивається загальне важке отруєння, потерпілий скаржиться на нестерпний біль, з'являються озноб, сонливість, нудота, судоми, задишка. Частішає серцебиття, нерідко порушується мова, свідомість.
Під час досліджень науковці закривали спеціальним «окулярами» очі скорпіонам, які на певний час позбавлялися здатності бачити навколишній світ. У такому стані вони були нерухомі і воліли не рухатися. Однак коли поряд зі звичайним світлом скорпіонів освітлювали також і ультрафіолетом, то вони чудово орієнтувалися на місцевості, немов знову могли бачити.
Вони поїдають один одного ... Скорпіони можуть поїдати не тільки комах, але й один одного. Ці тварини ведуть одиночний спосіб життя. Зустрічі нерідко закінчуються актом канібалізму. Самка нерідко поїдає самця після спаровування. Цьому є дві причини. По-перше, не спрацьовує «інстинкт гальмування» - майбутня мати приймає «чоловіка» за жертву. По-друге, самці може не вистачати живильних речовин, щоб виносити потомство.


title: Презентація на тему «Рослини–хижаки»

text:
Презентація на тему                  “ Рослини – хижаки ”
Автор: учень 6-Б класу          Попівняк Андрій
   Рослини - хижаки
Рослини хижаки - це, в основному, багаторічні трав'янисті рослини. Вони ловлять комах, в окремих випадках інших невеликих тварин, використовуючи їх в якості додаткового джерела живлення (головну роль грає азотисте харчування). Комахоїдні рослини широко поширені по всій Землі. До них відносяться приблизно 50 видів з шести родин (росянкових, непентесових, пухирчаткових, цефалотових і сарранціевих). У Росії ростуть 18 видів з чотирьох родів, які належать до двох родин: пухирчаткових (жирянка, пухирчатка) і росянкових (альдрованда, росянка).

    Чому з'явилися рослини - хижаки?Справа в тому, що вони ростуть у воді, на болотах або бідних грунтах, де їм бракує поживних речовин - фосфору, азоту, а також солей натрію, калію, магнію. Ось вони за допомогою всяких хитромудрих капканів, липучок і полюють на дрібних тварин, щоб поповнити свій раціон.
Зараз у світі відомо понад 500 видів рослин-хижаків
.
Непентес
Росте на острові Мадагаскар, належить до роду непентес. Поруч із звичайними листками у цих рослин розвиваються і такі, у яких на кінці виростають червонуваті, довгі до 50-70 см, «глечики» з кришкою нагорі.
Яскраве забарвлення живої судини і солодкий сік, що утворюється по його краях, приваблюють комах. Потрапивши на гладку внутрішню стінку вони падають на дно, де збирається до 2 літрів рідини. Рослина перетравлює комах, а потім вбирає.

Непентес
   Сарраценія
За будовою ловчого апарату і способу полювання багаторічна болотна трава - сарраценія, що належить до найкрупніших комахоїдних рослин.
          Сарраценія
Її трубчасті листя-судини досягають 70-80 см. Вони також привертають нектаром комах, які падають у воду, зібрану на дні живої судини. Стирчать на його внутрішній стінці і спрямовані вниз волоски заважають комасі вибратися назовні.
   Росянка
На торф'яних болотах Європи зустрічається невелика, до 20 см заввишки, багаторічна рослина з дрібними листочками, зібраними в прикореневу розетку. Листочки усіяні волосками з прозорими як роса крапельками на кінцях.

Росянка
Притягнуте блискучими крапельками комаха сяде на листок і вже не зможе з нього злетіти - «роса» являє собою клейку рідину. Волоски немов щупальця схиляються до комасі. Потім виділяється травний сік, який за складом нагадує шлунковий сік тварин.
 Росянка
У росянки дуже чутливі листя, вони реагують на вагу комахи всього 0,008 мг! Росянка здатна реагувати не тільки на вагу, але і на продукти тваринного походження: шматочки м'яса, сиру, кісток. Коли їжа переварена, листочок випрямляється, витрушуючи хітинову оболонку, що залишилася від комахи. Випрямляються і волоски, з'являються крапельки соку, листик знову готовий до полювання.


title: Презентація на тему «СНІД» (варіант 13)

text:
  С  Н  І  Д
И
Н
Д
Р
О
М
А
Б
У
Т
О
Г
О

М
У
Н
Н
О

Е
Ф
І
Ц
И
Т
У
Снід
– остання стадія ВІЛ - інфекції, яка виявляється різними важкими захворюваннями, опортуністичними інфекціями, пухлинами, що розвиваються на фоні порушень імунної системи.
Історія

    1969 — перша зареєстрована смерть від СНІДу у Північній Америці.
1978 — у хворих чоловіків-гомосексуалістів в США, Швеції та на Гаїті було зареєстровано схожі захворювання, які в подальшому назвуть СНІД.
    1981 — в США виявлено велику кількість випадків саркоми Капоші (рідкісний вид раку шкіри) у молодих чоловіків-гомосексуалістів.В тому році від цього захворювання загинуло 128 молодих людей в США. Американським лікарем Майклом Готтлібом введено термін «СНІД».
1983 — Люк Монтаньє з інституту Пастера у Франції відкрив та ідентифікував вірус імунодефіциту людини, як вірус, що призводить до СНІД. Вперше в США в Сан-Франциско відзначався День Пам'яті померлих від СНІД (третя неділя травня).
    1984 — Роберт Галло (США) незалежно від Люка Монтаньє ідентифікував вірус імунодефіциту людини.
    1985 — в США розроблено перший тест на наявність антитіл до ВІЛ, що дало змогу перевіряти донорську кров на наявність ВІЛ.
1986 — у світі вперше велику увагу приділено просвітницькій діяльності з метою профілактики ВІЛ/СНІД, Вперше збудник СНІДу названо ВІЛ (HIV) — Вірус Імунодефіциту Людини.
    1987 — на сесії Генеральної Асамблеї ООН Всесвітньою Організацією Охорони Здоров'я (ВООЗ) прийнято глобальну стратегію боротьби зі СНІДом. Офіційно зареєстрований перший препарат проти ВІЛ-інфекції — АЗТ (ретровір).
…в Україні
 1988 — 1 грудня оголошено Всесвітнім Днем Боротьби зі СНІДом. Зареєстровано першу смерть від СНІДу в Україні.
1991 —прийнято перший Закон «Про запобігання захворюванню на СНІД та соціальний захист населення». Цього року Франком Муром створено символ всесвітнього антиСНІДівського руху у вигляді червоної стрічки.
    1992 —прийнято першу програму профілактики ВІЛ-інфекції СНІД.
    1993 —вперше впроваджено до й після тестове консультування — як обов'язкове при обстеженні на ВІЛ/СНІД.
    1987 — 1994 —офіційно зареєстровано 183 випадки ВІЛ-інфекції.
    1995 —поширення ВІЛ-інфекції/СНІД набуло епідемічного характеру, зареєстровано 1490 випадків інфікування за рік; прийнята друга програма з профілактики ВІЛ-інфекції/СНІД.
    1996 — створено програму ООНСНІД (UNAIDS).
    1998 — прийнято Закон України "Про внесення змін до закону України «Про запобігання захворюванню на СНІД та соціальний захист населення».
    1999 —прийнято третю програму з профілактики ВІЛ-інфекції/СНІДу.
    2001 —четверту програму з профілактики ВІЛ-інфекції/СНІДу. Вперше проведено спеціальну сесію ООН з проблем СНІДу.
    2002 — помер від СНІД Франк Мур, який створив червону стрічку — символ боротьби зі СНІДом

ВІЛ передається трьома чітко визначеними шляхами:
1. ВІЛ може передатися при незахищеному статевому контакті, якщо один із партнерів є носієм.
2. ВІЛ може передаватися через кров:
переливання зараженої крові,
використання брудних шприців під час прийому наркотиків, пірсинг, татуювання, використання забрудненого, зараженого кров'ю леза.
3. ВІЛ може передаватися від ВІЛ-позитивної матері до дитини під час вагітності, пологів або годування груддю
Шкіра нездоланний бар'єр для ВІЛ.

Такі комахи, як комарі, НЕ ПЕРЕНОСЯТЬ ВІЛ.

МОЖНА  торкатися, обніматися, цілуватися із ВІЛ-позитивною людиною,    МОЖНА носити одяг ВІЛ-позитивної людини.

МОЖНА користуватися предметами та пристроями, туалетом, душем, білизною разом із ВІЛ - інфікованою людиною.

ВІЛ  НЕ МОЖНА вдихнути, НЕ МАЄ його в сльозах, поту, слині, НЕ МОЖЛИВО заразитися доторкнувшись до зараженої людини.
   Запам'ятай!
Прояви ВІЛ - інфекції
Збільшення лімфатичних вузлів є однією з ранніх ознак ВІЛ - інфекції. Лімфатичні вузли розміром з горошину і більше, як правило, не турбують людину. Збільшення лімфатичних вузлів не пов'язано з гострими захворюваннями і зберігається протягом 3-х місяців і більше.
Збільшення розмірів печінки і селезінки часто спостерігаються у людей з ВІЛ - інфекцією. Виражене збільшення розмірів цих органів може призводити до збільшення розмірів живота
Порушення фізичного розвитку при прогресуванні ВІЛ - інфекції призводить до  розвитку синдрому виснаження (вастинг-синдрому).
Ураження шкіри часто спостерігають при ВІЛ - інфекції.
Прогресуюче порушення функції імунної системи при ВІЛ - інфекції призводить до того, що мікроорганізми і віруси — природні мешканці зовнішнього середовища викликають у хворого захворювання, які називаються опортуністичними інфекціями (опортуніст - пристосованець).
Одним з проявів ВІЛ - інфекції є поява пухлин (Саркома Капоші, злоякісні лімфоми або лімфосаркоми).

Перебіг ВІЛ - інфекції
Клінічна стадія 1. Після інкубаційного періоду, що при ВІЛ - інфекції становить від двох до шести тижнів, у більшої частини ВІЛ - інфікованих впродовж багатьох років (від 5 до 10, а іноді навіть і до 20 років) не виявляється жодних симптомів захворювання. Проте у невеликої ачстини ВІЛ - інфікованих розвиваються клінічні симптоми гострої вірусної інфекції: висока температура, болі у горлі, слібкість, міалгії, артралгії, висипка, збільшення завушних, шийних, над - і підключичних, підпахових та інших лімфатичних вузлів та інші симптоми. Поступово усі вищеназвані симптоми згасають і ВІЛ - інфекція набуває безсимптомного перебігу. В цей час ВІЛ - інфіковані, як правило, почуваються добре, ведуть звичайне життя, проте впродовж всього часу безсимптомного перебігу вірус розмножується в організмі людини.
Поступово безсимптомна інфекція може переходити у персистуючу генералізовану лімфаденопатію (ПГЛ). Збільшення лімфовузлів виявляють випадково  при медичному огляді. Здебільшого вони не турбують ВІЛ - інфіковану людину. Вони не болючі, м'які, не пов'язані із навколишньою клітковиною, колір шкіри над ними незмінний. В подальшому лімфовузли можуть зменшуватись у розмірі та ставати більш щільними (твердими) проте не болять. У частини ВІЛ - інфікованих ПГЛ супроводжується високою температурою (39°С і вище), ознобами, посиленим потовиділенням.
Клінічна стадія 2. Захворювання прогресує.ВІЛ - інфікований може швидко втрачати вагу. Рівновага між  імунною відповіддю організму і дією вірусу порушена у бік активації репродукції і зменшення кількості Т4-клітин. Спостерігають ураження слизових оболонок та шкіри бактеріями, герпесвірусами, грибами: рецидивуючі бактеріальні інфекції верхніх дихальних шляхів, оперізуючий лишай, ангулярний хейліт, рецидивуючий афтозний стоматит, папульозний сверблячий дерматит, себорейний дерматит, грибкові ураження нігтів.
Клінічна стадія 3. Поступово кількість Т4 - лімфоцитів зменшується, що призводить до розвитку бактеріальних, вірусних, грибкових уражень; спостерігається волосиста лейкоплакія язика. Формуються важкі бактеріальні інфекції, гострий некротизуючий виразковий гінгівіт. ВІЛ - інфікований може багато часу проводити у ліжку - не менше  50 % денного часу через втрату сил. Можливі значні втрати ваги тіла - понад 10 %, тривала та немотивована діарея, лихоманка більше місяця.
Клінічна стадія 4 (стадія СНІДу). Поступово кількість Т4 - лімфоцитів зменшується, що призводить до розвитку легеневого туберкульозу. У 80-90 % хворих  спостерігається ураження ЦНС, що спричиняє сильний головний біль, знижується зір, людина втрачає орієнтацію, розвивається опосередкована неврологічна симптоматика, загальмованість, депресія та прогресуюча недоумкуватість - деменція.
Таким чином для ВІЛ - інфекції характерний багаторічний перебіг хвороби. Захворюваність з часом призводить до прогресуючого зниження Т - клітинного імунітету та, якщо його адекватно не лікувати,  до важких форм опортуністичних захворювань.
У більшості осіб, інфікованих ВІЛ, впродовж тривалого часу клінічні прояви хвороби відсутні; у частини  - слабо виражена клінічна картина; і тільки у незначної кількості клінічна картина розвивається гостро.
Період «вікна»
Період «вікна» — час, коли ВІЛ присутній у крові людини, але аналіз на антитіла до нього ще є негативним. У цей період людина може передавати вірус іншим. Становить від двох до шести місяців.
Стійкість вірусу в навколишньому середовищі

    В зовнішньому середовищі, при висушуванні лімфоїдних клітин, інфікованих ВІЛ, вірусна активність зникає протягом декількох діб.
    При висушуванні безклітинної рідини з додаванням людської плазмивірус гине при температурі 23-27°С через 7 днів.
    В рідкому середовищі при температурі 23-27°С вірус зберігає активність протягом 15 днів, при 36-37°С - 11 днів.
    В крові, призначеній для переливання, вірус переживає роки, а в замороженій сироватці його активність зберігається до 10 років.
    ВІЛ швидко гине при використовуванні дезинфікуючих засобів, ультрафіолетового опромінювання; при нагріванні вище 56°С втрачає активність через 30 хв.


title: Презентація на тему «Еукаріоти»

text:
Еукаріоти

  Еукаріоти, або Ядерні ( лат.Eukaryota від грец. εύ- - Добре і κάρυον - Ядро) - організми, клітини яких мають ядро, оточене мембранною оболонкою. До еукаріотів належать найпростіші, гриби, рослини і тварини.

  Одноклітинні еукаріоти- це організми, що складаються лише з однієї клітини, у якій здійснюються всі процеси життєдіяльності, властиві багатоклітинним організмам.

 Будова одноклітинних еукаріотів

      наявність ядра: одного, двох, у деяких організмів число ядер може досягати сотень і тисяч;
    цитоплазма містить різні органели – одно- і двомембранні, що виконують функції травлення, виділення, руху,сприйняття світла;
    поверхневий апарат представників має різну будову і хім.     склад;
    плазматична мембрана з глікокаліксом (у деяких однокл.);
    пелікула-щільний підмембранний шар цитоплазми в       інфузорій, евглен тощо;
     захисна черепашка, яка складається з органічних речовин і просочена мінеральними сполуками – у фораменіфер, діамантових водоростей;
     наявність скоротливих волоконець під плазматичною мембраною – здійснення рухів, захоплення поживних часток.

Колоніальні одноклітинні еукаріотиСкладаються з багатьох клітин одного або різних типів, к-сть яких може бути постійною або змінюватися із часом. Зв’язок між клітинами може здійснюватися за доп. плазматичних містків – плазмодесмів або слизової оболонки. Колонії здатні утворювати водорості (зелені, золотисті, діатомові), інфузорії, джгутиконосці, радіолярії, дріжджі.
Процеси життєдіяльності одноклітинних еукаріотів
Клітина одноклітинних організмів – цілісний організм, для якого характерні всі прояви життя: обмін речовин, подразливість, ріст, розмноження та інші властивості живого.
Типи живлення
       автотрофне – під час фотосинтезу (більшість водоростей);
    гетеротрофне – шляхом піноцитозу або фагоцитозу (одноклітинні сапротрофи);
   міксотрофне – змішане живлення (евглена, хламідомонада).

Адаптації
Інцистування – пристосування до несприятливих умов і розселення (стадія спокою – циста);

Вирости черепашки, клітинної стінки: шипи, голки; включення жироподібних речовин у цитоплазмі; утвори прикріплення до субстрату (променяки, панцирні джгутикові, інфузорії – сувійки)
Рухи

  псевдоподії                          війки
                          джгутики
Поведінка
Реакція на вплив довкілля (зовнішні подразники):
таксиси – спрямовані в напрямку руху подразника або від нього
(фототаксиси, термотаксиси, геотаксиси)
Розмноження
Поділ клітини навпіл за допомогою    мітозу (амеба, евглена, інфузорія тощо);
множинний поділ (малярійний плазмодій);
брунькування (деякі інфузорії);
рухомі або нерухомі спори (водорості, гриби);
статеве – у формі злиття статевих клітин гамет (хламідомонада, вольвокс, форамініфери тощо);
кон’югація – обмін генетичною інформацією (інфузорії, водорості гриби).

Роль у природі та житті людини
участь у ланцюгах живлення;
участь у грунтоутворювальних процесах;
утворення покладів вапняних і сіліцієвих порід;
є паразитами рослин і тварин;
постачання органічних речовин і кисню;
участь у процесі природного очищення водойм;
застосування у виробництві хлібобулочних виробів.

КІНЕЦЬ


title: Презентація на тему «Походження людини» (варіант 1)

text:
походження людини
Місце людини в системі органічного світу
Царство Тварини
Тип Хордові
Підтип Хребетні
Клас Ссавці
Підклас Плацентарні
Ряд Примати
Родина Вузьконосі мавпи
Рід Ноmо (Людина)
Вид Homo sapiens (Людина розумна)
Гіпотези походження людини
Занесення людини (та життя) на Землю із інших світів або планет (інопланетна гіпотеза).
Виникнення людини внаслідок реалізації якоїсь фундаментальної космічної програми (гіпотеза антропного принципу в будові Всесвіту).
Виникнення людини внаслідок якоїсь фатальної помилки в ході природно- космічних процесів (концепція тупикової гілки еволюції).
Створення людини Богом (богами) чи якимись іншими вищими силами (концепція креаціонізму – створення).
Виникнення людини шляхом еволюції форм життя (еволюційна гіпотеза).
Гіпотизи
Ця гіпотеза ґрунтується на твердженні про відвідування Землі прибульцями з Космосу або проникненням на Землю своєрідних животворних космічних променів.Творцем цієї гіпотези (―теорія палеоконтакту‖) вважається американський природодослідник Ч. Х. Форт.З космічною гіпотезою походження людини погодитись так само важко, як і заперечити її. Справа в тому, що поки не встановлено спілкування з неземними цивілізаціями, якщо вони є. Однак пошук земних цивілізацій триває.
Інопланетна гіпотеза

Гіпотеза антропного принципу в будові Всесвіту

Життя – це не випадковий спалах у природі, а космічний феномен; розум та матерія виникли на загальній основі, вони є лише різними аспектами єдиної реальності. Людина постає необхідним та суттєвим доповненням природи... Вперше антропний принцип був сформульований у 1974 р. Б. Картером. У так званому"сильному варіанті" його формулювання висувається теза про те, що саме людина є кінцевою метою усіх констант (сталих величин) та елементів Всесвіту.Прийняття антропного принципу самого по собі ще не прояснює ситуацію людськогоперебування у світі: нехай людина існує в цьому світі невипадково.
Гіпотеза походження людини внаслідокякоїсь фатальної помилки в ході природних процесів базується, скоріше за все, на психологічному почутті незадоволення людиною, її діями та результатами таких дій:людина – це істота, яка весь час робить помилки, а результати цих помилок кричуще суперечать вимогам розуму.Отже, людина заснована на відхиленні від належного.Конкретні аргументи на користь такої концепції є досить різноманітними: так, Ф.Ніцше вважав, що людина від природи не володіє надійними засобами для життя, а тому вона створює такі засоби штучно, через що віддаляється від природи і навіть протистоїть їй.
Гіпотизи
Гіпотеза тупикової гілки еволюції

Засновником еволюційного вчення про походження видів вважається англійський природодослідник Чарльз Дарвін . Згідно з цією гіпотезою, зародження та розвиток життя можливі лише з того природного оточення, на якому воно розгортає своє єство. Життя виникає завдяки фотосинтезу та обміну речовин в унікальних кліматичних умовах, що створились на землі декілька мільярдів років тому. Удосконалюючись у ході еволюції, організми на планеті еволюціонували у тваринний світ і перетворювалися в сучасні зразки внаслідок природного добору.Новітні наукові відомості підтверджують думку Дарвіна, що найближчими нашимиродичами є мавпи, а саме – людиноподібні. Вважається, що процес перетворення мавпи в людину почався приблизно три мільйони років тому.
Еволюційна гіпотиза

Антропогенез
Антропогенез — походження людини і становлення її як виду у процесіформування суспільства. Етапи антропогенезу
1. Попередник людини – протоантроп (австралопітек).
2. Перші представники роду Homo.
3. Найдавніші люди – архантропи (пітекантроп, гейдельберзька людина, синантроп).
4. Давні люди – палеоантропи (неандертальці).
5. Перші сучасні люди – неоантропи (кроманьйонці).
Попередник людини – протоантроп (австралопітек).
Австралопітеки
Австралопітеки — група викопних вищих приматів, кістки яких вперше буливиявлені в пустелі Калахарі (Південна Африка) в 1924 році, а потім в Східній іЦентральній Африці. Австралопітеки жили в Пліоцені (4 млн років тому) і були двоногими наземними приматами.Австралопітеки були всеїдні; імовірно для нападу і для захисту вживали кістки тварин,палиці, камені, можливо, що найбільш розвинені види уміли їх трохи обробляти.
Головний мозок відносно великий (500—600 см3), але по будові ще мало відрізняється від мозку сучасних людиноподібних мавп.Розміри тіла також були невеликі, не більше 120—140 см у висоту, статура струнка.Передбачається, що самці були істотно більші за самок. У сучасних людей чоловіки в середньому лише на 15 % більше за жінок, тоді як у австралопітеков вони могли бути на 50 % вище і важче.
Австралопітеки

Перші представники роду Homo
Людина уміла (Homo habilis) — перший представник роду Homo. Виявлений археологами в 1960 році і описаний в 1964 по сенсаційній знахідці з ущелини Олдувай в Танзанії. Розмір мозку Людини умілої— 500—640 см3. Вага гомініди — близько 30—50 кг,зріст – до 150 см.Обличчя мало ще архаїчну форму з плоским носом і висунутими вперед щелепами. Але голова людини умілої стала круглішої форми, ніж уавстралопітеков.Опуклість у середині тонкостінного черепа говорить про наявність у них центру Брока — центру мови, але гортань, можливо, ще небула здатна виробляти стільки ж звуків, скільки наша гортань.
Homo rudolfensis
Homo rudolfensis — вимерлий «старий» вид людей, що представляє перехідний рівень від людини умілого до еректуса. Жили 2,5-1,9 млн. років назад. Перші останки даного виду були виявлені в Ефіопії в 1972 році на березі озера Туркана (Рудольфа). Розмір мозку в них наближався до 800 см3; мали вагу 45-80 кг, зріст – 150 -180 см.

Homo ergaster
Homo ergaster (Людина працююча) — викопний вид людей, що з’явився в Африці 1,8 млн років тому в результаті еволюції Homo habilis або Homo rudolfensis. Жили 1,5 мільйона років назад.Череп округлий, надбрівні дуги сильно розвинені, зуби дрібні, особливо порівняно з австралопітеками. Обєм мозку Людини працюючої помітно збільшився і складав всередньому 900 см3, а крім того, збільшилися і його відділи, що відповідають за абстрактне мислення, зокрема збільшився розмір лобових доль. Зріст в середньому був130-170 см.Одночасно із збільшенням лобових доль відбувалося і збільшення в тімяної області мозку, так званої зони Брока, відповідальної за мову. І, можливо, Людина працююча володіла вже зачатками мови.
Найдавніші люди
Найдавніші люди – викопний вид людей, який розглядають як безпосереднього попередника сучасних людей. Еректуси володіли середнім зростом(1,5—1,8 м), прямою ходою і архаїчною будовою черепа.Обєм мозку досягав 900—1200 см3.Еректуси активно виготовляли камяні знаряддя використовували шкури якодяг, жили в печерах, користувалися вогнем і практикували канібалізм.
Синантроп
Синантроп — форма роду Homo, близький до пітекантропа. Був виявлений в Китаї, звідси і назва. Жив близько 600-400 тис. років тому, в період заледеніння. Обєм його мозку досягав 850—1220см3; ліва доля мозку, де розташовані рухові центри правої сторони тіла, була дещо більше, впорівнянні з правою долею. Отже,права рука в синантропа була розвиненіша, ніж ліва. Зріст — 1,55-1,8 метра.Окрім рослинної  їжі, вживав мясо тварин.  Можливо він добував і умів підтримувати вогонь,  одягався в шкури.
Неандерталець
Неандерталець, людина неандертальська — викопний вид пізніх людей, що мешкали 300—24 тисячі років тому. Неандертальці володіли середнім  зростом(близько 165 см) і масивною статурою. Обєм мозку 1200-1700 см3. Їх відрізняли потужні надбрівні дуги, виступаючий широкий ніс і дуже маленьке підборіддя. Існують припущення, що вони могли бути рудими і блідолицими. Будову голосового апарату і мозку неандертальців дозволяють зробити висновок про те, що вони могли говорити. Найдавніший відомий музичний інструмент— кістяна флейта з 4 отворами — належить неандертальцям.
Перші сучасні люди
Перші сучасні люди – неоантропи Людина розумна (Homo sapiens) — вид роду Люди(Homo) з сімейства гомінід, що єдиний живе в даний час. Зявилася приблизно 200 тис. років тому. Від найближчого виду — неандертальців — людина розумна відрізняється рядом особливостей будови скелета і пропорціями відділів головного мозку.
Кроманьйонці
Кроманьйонці — ранні представники сучасної людини в Європі і частково за їїмежами, що жили 40-10 тисяч років назад. Назва походить від грота Кро-Маньон уФранції, де в 1868 році було виявлено декілька скелетів людей разом із знаряддями пізнього палеоліту.Обєм головного мозку рівний 1200 – 1500 см3. Зріст близько 180 см.

Дякую за Вашу увагу!


title: Презентація на тему «Ideal Family»

text:
Ideal Family
Were prepared byIryna Molokova andIlona Synytsia
Everyone has his own definition of what a family should be like. The meaning of a family is different to each of us.
Therefore by sociologists giving definitions to what a family is, we do not have a clear idea of what family is and not all definitions adept to all families.
Every person in this world has another meaning of the family which is perfect for society. A person who lives in Africa has another idea of the perfect family than someone who lives in Austria.
There is no “ideal family”. In the following presentation we’ll explain why.
It does not matter what the constellation of a family is. For example, if there is a mother, a father and two children, for most people it seems that this is a perfect family.
But think of the situation that the father or mother is an alcoholic. No one knows, outwardly it appears that everyone is happy.
It is not important if the parents are the “real” parents, this means that the children are adopted. For instance, most of the children who are adopted have a considerably better life than before.
There is no connection between family constellation and relationships between family members.
The first point is that in most instances there is a better relationship between family members in single parent families.
Relationship consists of giving and receiving. In other words, there could be the perfect family, but if no one thinks about the others it is impossible to live happy together.
There is no classification exists, which is perfect for society. Neither a nuclear family nor any other family can live without any problems. This means that a family can look like the perfect family for years, always obliging and friendly.
In conclusion, the question “Which is the ideal family?” is really difficult to answer, because everyone has another opinion of it.
Because of that there cannot be a ideal family which contains the meaning of everyone. It depends on many factors. You always have to look at all of them.
The end


title: Презентація на тему «Вплив Генотипу і факторів середовища на тварин»

text:
Вплив Генотипу іфакторів середовища на тварин

    Тварини поширені по всій земній кулі. Вони живть скрізь: у наземно-повітряному і водному середовищах, ґрунті і навіть в організмах інших тварин.
Кожен вид у природі займає певну територію — ареал. Види тварин, які займають однорідні ділянки місцевості і взаємодіють між собою, утворюють угруповання. У свою чергу, угруповання тварин взаємодіють з іншими організмами даної території. Комплекси організмів, які взаємопов’язані між собою і населяють певну територію з більш-менш однорідними умовами існування, називають біоценозом.

Зміни в угрупованнях відбуваються під впливом змін умов середовища, живих організмів у ході еволюції на Землі, під впливом людини. Діяльність людини суттєво впливає на структуру біологічних угруповань. Необмежене полювання може не тільки зменшити чисельність промислових тварин, а й призвести їх до межі вимирання. Використання хімічних засобів боротьби зі шкідниками зменшує чисельність не тільки шкідників, а й інших комах, у тому числі й ворогів шкідників. Кожен вид в угрупованні має множинні зв’язки з великою кількістю інших видів. Зникнення будь-якого виду тварин може викликати непередбачені наслідки і руйнування всього угруповання.
 Кожен вид організмів може мешкати лише там, де для нього є сприятливі умови існування. Так, білий ведмідь поширений лише в Арктиці, пінгвіни - переважно в Антарктиці, качкодзьоб - в Австралії і Тасманії тощо. Лише окремі види тварин трапляються майже повсюдно. Це, зокрема, пацюк сірий і миша хатня, які поширилися слідом за людиною майже по всій планеті.
На сучасний розподіл видів тварин по земній кулі впливають різноманітні чинники: моря, гори, спекотні пустелі, кліматичні особливості певних територій, взаємозв'язки, що виникають між живими організмами, діяльність людини тощо. Усі вони мають назву екологічні чинники.

На відміну від рослин, тварини належать до гетеротрофів. Це означає, що вони не використовують світло для створення органічних сполук з неорганічних, а споживають готові органічні сполуки. Проте світло відіграє в їхньому житті важливу роль. Так, тварини мають органи зору, які допомагають орієнтуватися в просторі, відрізняти особин свого виду від інших, шукати їжу тощо. Одні види тварин активні вдень (ґедзі, соколоподібні, ластівки тощо), а інші - вночі (таргани, сови, їжаки тощо).

 Ще один важливий чинник неживої природи, який впливає на життєдіяльність організмів, - це температура. У холоднокровних тварин (безхребетних, риб, земноводних, плазунів) температура тіла залежить від температури довкілля. За низьких температур вони впадають у стан заціпеніння.
Теплокровні тварини (птахи, ссавці) здатні підтримувати температуру тіла незалежно від її змін у довкіллі на більш-менш сталому рівні. Але для цього їм потрібно витрачати більше енергії. Тому взимку перед ними гостро постає проблема пошуків їжі.

Тварин, які можуть існувати в умовах понижених температур, називають холодолюбними (наприклад, пінгвіни, білий ведмідь, глибоководні риби). Такі тварини мають добре розвинений волосяний чи пір'яний покрив, підшкірний жировий прошарок.
Види, для існування яких потрібні підвищені температури, належать до теплолюбних (мадрепорові корали, антилопи, бегемоти, папуги тощо). Багато видів тварин здатні існувати в умовах періодичних змін температур. Вони належать до холодостійких (вовки, лисиці, білки, сіра ворона, голуби тощо).

Переживання тваринами тривалих періодів несприятливих умов.
Тварини по-різному переживають тривалі періоди несприятливих умов. Так, узимку деякі види тварин впадають у сплячку (ведмідь, їжак звичайний, борсук тощо). Це дає їм змогу зменшити витрати енергії за нестачі їжі. Холоднокровні тварини періоди низьких температур переживають у стані заціпеніння. У разі тривалої посухи або значного підвищення температури повітря пустельні гризуни - ховрахи та піщанки - можуть впадати у сплячку і влітку.

Сукупність спадкових факторів організму (генів, хромосом, мітохондрій, пластид) називають генотипом.Сукупність усіх ознак і властивостей організму, які є результатом взаємодії генотипу із зовнішнім середовищем, називають фенотипом. Ось чому організми з однаковим генотипом можуть відрізнятися один від одного залежно від умов розвитку та існування. Межі, в яких змінюються фенотипові вияви генотипу, називають нормою реакції.
Розвиток організму зумовлений складною взаємодією генів. Можливо, що розвиток будь-якої ознаки пов'язаний з дією багатьох генів. Крім того, виявлено залежність кількох ознак від одного гена. Наприклад, у вівса забарвлення лусочок і довжина остюка насіння визначаються одним геном. У дрозофіли ген білого кольору очей одночасно впливає на колір тіла і внутрішніх органів, довжину крил, зниження плодючості, зменшення тривалості життя. Не виключено, що кожний ген є одночасно геном основної дії для "своєї" ознаки і модифікатором для інших ознак.Склалася ця цілісна система у процесі еволюції органічного світу, виживали лише ті організми, в яких взаємодія генів дала найсприятливішу реакцію в онтогенезі.

Дякую за увагу!!!
Гуцул Настя


title: Презентація на тему «Алкоголізм» (варіант 3)

text:
          Алкоголь також наркотик!
Роботу виконала: Павленко Наталка(11-Б)
Алкоголь - етиловий, чи винний, спирт. Прийнятий всередину він через 5 -10 хвилин всмоктується в кров і розноситься по всьому організму.
Алкоголь - отрута для будь-якої живої клітини. Проникнувши в організм, алкоголь дуже скоро пригнічує роботу тканин і органів. Швидко згораючи, він забирає у них кисень і воду. Клітини зморщуються. При значному і частому потраплянні алкоголю в організм клітини різних органів зрештою, гинуть.
Алкоголь – наркотик!
Алкоголізм – вид наркоманії!
Алкоголі́зм (пия́цтво) - найбільш поширений вид наркоманії, що характерний психофізичною залежністю від алкоголю, основою якої є наявність алкоголю в обмінних процесах людського організму, розвивається внаслідок хронічного зловживання алкогольними напоями.
Алкоголізм - сукупність                                                    шкідливих звичок, пов'язаних                                                            із зловживанням алкоголем,                                                     впливів на здоров'я, життя,                                                       працю і добробут людей. Психологічно має дві стадії: звичка та хвороба.
Розрізняють три ступені гострого алкогольного сп'яніння: початковий, середній і важкий.
Гостре алкогольне сп’яніння
Початковий виявляється у відчутті тепла в тілі, легкого запаморочення голови. Поведінка людини майже не змінюється, але з'являється самовпевненість. Посилюється серцебиття, розширюються зіниці, судини обличчя. Зовнішні рухові розлади непомітні, але координація рухів дещо порушується, уповільнюється реакція на зовнішні подразники.
Початковий ступінь сп’яніння
При вживанні великої кількості алкоголю наступає середній ступінь оп'яніння. П'яний нервується, йому властиві спалахи гніву, буяння, озлобленості, він втрачає почуття відповідальності за свої вчинки, прихильний до вихваляння і агресії.
Після витвережування, проявляється в'ялість, сонливість, головний біль.
Середній ступінь сп’яніння
Важкий ступінь сп'яніння наступає при вживанні великої дози алкоголю. Для цього стану характерні дві фази: збудження і гальмування:
у фазі збудження мова стає невиразна, рухи некоординовані, вчинки беззмістовні, нерідко агресивні;
фаза гальмування проявляється у в'ялості, сонливості і закінчується глибоким наркотичним сном. В такому стані людина не реагує навіть на сильні больові подразники, вона може заснути на вулиці, а в холодну пору року замерзнути.
Після пробудження людина майже не пам'ятає, що з нею було, з'являється сильне бажання випити ще. У людини можлива нудота, блювота та інші ознаки отруєння.

Важкий ступінь сп’яніння
Внаслідок неодноразового прийняття спиртних напоїв у людини закріплюється умовний рефлекс. Після забуття і пробудження у п'яниць наступає важкий стан похмілля, симптоми якого знімаються при повторному вживанні спиртних напоїв. Це головна ознака хронічного алкоголізму. Вона супроводжується синдромом астенії – втомою та непрацездатністю.
Шлях до хронічного алкоголізму
Хвороба, при якій у людини з'являється неймовірний потяг до спиртних напоїв, спостерігається симптоми астенії і абстиненції та інші алкогольні розлади. Самопочуття алкоголіка дуже пригнічене, він невпевнений в собі, часом кається, лякається. Характер різко погіршується, сон короткочасний і поверхневий, він бачить жахливі сни. Водночас підвищується опірність організму до алкогольного отруєння.
Хронічний алкоголізм
В стадії побутового п'янства звичайні дози алкоголю вже недостатні. Ще одна ознака алкоголізму - ослаблення захисних рефлексів - блювоти, нудоти, слиновиділення. При вживанні великих доз алкоголю спостерігаються галюцинації, гострі психози, втрата пам'яті. З'являється нестійкий мотив поведінки, хворий здійснює вчинки, не властиві йому раніше. У алкоголіка відсутня цілеспрямованість. Він ніколи не доводить розпочату справу до кінця.
Хронічний алкоголізм
В останній стадії алкоголізму різко знижується опірність до великих доз алкоголю. Хворі почувають себе погано, у них порушується кровообіг, з'являються гострі розлади серцево-судинної системи, печінкова недостатність.
За зовнішнім виглядом вони нагадують хворих, яким властива психічна і соціальна деградація.
Остання стадія
	   Сучасній науці відомо кілька станів:
початковий: соматичні відхилення не простежуються, окрім порушень функцій окремих органів або систем;
перехід від епізодичного до систематичного вживання алкоголю. В цей час відбуваються порушення апетиту та шлунково-кишкові розлади;
хронічний формується протягом кількох років; фізичний потяг до спиртного характерний похмільним синдромом, максимальною толерантністю;
втрата будь-якого контролю з метою заспокоєння психо-фізичного дискомфорту; психічне звикання та стійкість організму розвиваються паралельно і послідовно; соматично ушкоджені окремі органи і системи, у деяких випадках з незворотними патологіями.
Динаміка розвитку алкоголізму
Алкоголізм - це одна з найбільш поширених причин деформації подружньої гармонії та перешкода актуалізації подружньої потенції. Сім'я алкоголіка перебуває в постійному стані тривоги та нестабільності. Вживання алкоголю одним з членів сім'ї спричинює дисбаланс поколінь: батьків, друзів, дітей.
Вплив алкоголізму на сім’ю
Хронічний алкоголізм характерний заниженням статевої функції. Це окреслюється передчасною еякуляцією та послабленням ерекції.
У половини всіх осіб, що зловживають алкоголем, і у всіх хворих хронічним алкоголізмом має місце алкогольна імпотенція, яка стає причиною неврозів та депресій. Це призводить до зниження соціальної адаптації.
Ураження статевої функції
Досить відповідальним є період вагітності. Пренатальний період характерний повною залежністю від матері. Алкоголь, токсичні речовини, що утворюються внаслідок обмінних процесів організму, через плацентарний бар'єр потрапляють в організм плоду та спричинюють отруєння. Особливу небезпеку спричинює вживання алкоголю в перші три місяці вагітності.
Грудні діти хворіють алкоголізмом через кров і молоко матері.
Вплив на потомство
Тератогенний. Народження неповноцінної дитини, завдяки вживання жінкою в день зачаття або в перші тижні вагітності спиртних напоїв. Алкоголь, проникаючи через плаценту, може проявити пряму токсичну дію на клітини ембріону і плоду, викликаючи різні аномалії, що одержали назву алкогольний синдром або алкогольна ембріонатія.
Мутагенний. Різні пошкодження хромосом, розтяжки і розриви, утворення кільцевих хромосом статевих клітин в результаті хронічного зловживання алкоголю батьками. У плоду замість двох статевих хромосом утворюється три, що призводить до народження розумово відсталої дитини.
Соматогенний. Пов'язаний з травмами і хронічними захворюваннями батьків-алкоголіків, що негативно відбивається на розвиток плоду.
Види впливу на потомство
Для лікування алкоголізму успішно застосовується багато методів: вироблення негативного умовного рефлексу на алкоголь за допомогою блювотних засобів, введення тетураму (антабусу), психотерапія, гіпнотичне навіювання, гідро-, інсуліно-, гормонотерапія, лікувальний сон, трудова терапія та ін.
Лікування … ???
Пам’ятники алкоголікам.
Неймовірно, але факт!
Обирати Вам!


title: Презентація на тему «Хвороби серцево-судинної системи» (варіант 3)

text:
Хвороби серцево-судинної системи
Роботу виконала
Учениця 10-А класу
Ставищенського НВК №2
Христевич Ілона
СЕРЦЕВІ ХВОРОБИ
СЕРЦЕВІ ХВОРОБИ
Серцеві хвороби  — це цілий ряд різних захворювань які вражають серце та серцево-судинну систему. Вивченням хвороб серця, їх профілактикою та лікуванням займається кардіологія.

ХВОРОБІСТЬ
Щорічно вперше виявляється близько 2 млн. хворих з цією патологією, з них кожний другий — працездатного віку. Смертність від хвороб серця та системи кровообігу в Україні займає перше місце і у 2-4 рази вища, ніж у країнах ЄС та світу.
ІНФАРКТ МІОКАРДА
Інфаркт міокарда - патологічний  стан, що характеризується абсолютним або відносним порушенням кровопостачання міокарду  внаслідок враження коронарних артерій серця.

Характеризується змертвінням частини м'язових клітин серця.

Фактори ризику інфаркту міокарда.
Куріння тютюну
Ожиріння
Стрес
Алкоголь
Фізичні навантаження

ГІПЕРТОНІЯ
Гіпертонія  — синдром підвищення артеріального тиску.

Фактори ризику гіпертонії
розумові перевантаження;
шкідливі звички (паління, алкоголь, наркотики);
атеросклероз;
перевантаження негативними емоціями.

АРИТМІЯ СЕРЦЯ
Аритмі́ї се́рця  — група порушень діяльності серця, пов'язаних з розладом ритмічності, послідовності і сили скорочень серцевого м'яза.

Фактори ризику аритмії
шкідливі звички (паління, алкоголь, наркотики),
інфекційні захворювання,
перевантаження негативними емоціями

ХВОРОБИ АРТЕРІЙ
ІНСУЛЬТ
Інсульт  — гостре порушення мозкового кровообігу, що спричинює ушкодження тканин мозку і розлади його функцій.

Фактори ризику інсульту
похилий вік;
гіпертонія;
захворювання серця;
перевантаження негативними емоціями;
куріння;
атеросклероз.
ДИСТОНІЯ
Дистонія  — порушення тонусу судин.

Характеризується порушенням кровообігу і кровопостачання органів.

Фактори ризику дистонії
невідповідна нервова регуляція судин;
неврози;
низька фізична активність;

АТЕРОСКЛЕРОЗ
Атеросклероз  — хронічне захворювання, що характерізується ущільненням стінок артерій, звуженням їхнього просвіту й частим утворенням тромбів
Фактори ризику атеросклерозу
гіпертонія;
цукровий діабет;
ожиріння;
надмірне вживання жирної їжі;
нервові перенапруження;
вживання алкоголю.

ХВОРОБИ ВЕН
ВАРИКОЗНЕ РОЗШИРЕННЯ ВЕН
Варикозне розширення вен  — захворювання, що проявляється нерівномірним розширенням вен.

Фактори ризику варикозу
гіподинамія;
надмірне вживання жирної їжі;
нервові перенапруження;
шкідливі звички.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


title: Презентація на тему «Куріння, алкоголь, накоманія»

text:
 Шкідливі звички:куріння, алкоголізм, наркоманія.

Шкідливість куріння

	Тютюн — це однорічна рослина з родини пасльонових, висушені листки якої після спеціальної обробки подрібнюють і використовують для куріння. До складу листків тютюну входять такі речовини як нікотин, білки, вуглеводи, органічні кислоти, смоли і ефірні олії. Основна особливість тютюну, завдяки якій він відрізняється від інших рослин родини пасльонових, — вміст нікотину.

	Нікотин — одна з найсильніших рослинних отрут, основна складова частина тютюнового диму. У чистому вигляді це безбарвна оліїста рідина неприємного запаху, гірка на смак.     	Вона добре розчиняється у воді, спирті, ефірі й легко проникає крізь слизові оболонки порожнини рота, носа, бронхів, шлунку.

	Смертельна доза нікотину для людини — 50-70 мг (1 мг на кілограм маси тіла). Відомо, що кількість нікотину, який надходить із тютюнового диму в організм, становить приблизно 1/25 вмісту його в тютюні.
	Важливе значення має те, як часто роблять затяжки під час куріння. Людина дістає смертельну дозу нікотину. Викурюючи 20-25 сигарет на день.

	Отруйність нікотину відчув кожний, хто взяв у рот першу в житті сигарету. Ніхто не може докурити першої сигарети до кінця.
	 Цьому заважають запаморочення й нудота, а часом і неприємні відчуття, такі як інтенсивне слиновиділення, шум у голові, головний біль, серцебиття, загальна слабкість, тремтіння рук, блювання, пронос. 	Поступово організм пристосовується до нікотину і куріння не викликає таких неприємних відчуттів. Хоча отруєння організму триває, але довго воно ніяк не виявляється.
Алкоголь і алкоголізм

	Якщо в людини знижений самоконтроль та недостатній рівень культури, вживання алкогольних напоїв може стати системним, а доза спожитого алкоголю надмірною. Це зумовлює уявні комплекси негативних наслідків. Найтиповіші серед них – формування алкогольної залежності, а далі патологічних змін в усіх органах тіла людини.
	Це сприяє розвиткові тяжкого і небезпечного захворювання – хронічного алкоголізму. Ця хвороба руйнує особистість, опускає людину на “дно” і призводить до загибелі.

	Системне вживання алкоголю призводить до того, що шлунковий сік, стимульований алкоголем, він подразнює слизову оболонку шлунка і призводить до гастриту. 	Водночас з розвитком гастриту, порушується функція підшлункової залози, що призводить до панкреатиту. 	Зловживання алкоголем призводить до виразкової хвороби шлунка і дванадцятипалої кишки, до цирозу печінки та інших захворювань.

	Алкоголізм спричиняє розвиток тяжкого і небезпечного захворювання – хронічного алкоголізму. Це, як правило, супроводжується суттєвим фахового і професійного рівня, спотвореним життєвих пріоритетів і орієнтирів, руйнуванням особистості і, врешті – решт, соціальною, духовною і психічною деградацією, яка опускає людину на “дно” суспільства і неминуче призводить до загибелі особи.
	Близько 5% підлітків які почали вживати алкогольні напої в цьому віці, закінчують життя в наркотичному диспансері, психіатричній лікарні або “на вулиці”.
Проблема наркоманії

	За даними опитувань п’ята частка молодих людей знайомі з дією наркотиків. В місті молоді люди вживають наркотики вдвічі частіше, ніж на селі , при цьому в обох типах поселень зафіксовано збільшення числа молодих людей, що вживають наркотики. Найістотнішими причинами вживання наркотиків є цікавість, бравада, прагнення до незвичайних відчуттів, вплив оточення.
	При цьому стає очевидним, що цікавість підігрівається більш “досвідченими” товаришами і доповнюється власною самовпевненістю та наївністю початківця. Бажання випробувати незвичайні відчуття, спробувати щось, про що знають інші, підсилюється прагненням бути як усі, не виглядати білою вороною.
Факторний аналіз масивів інформації розкриває структуру причин:
важлива роль у цьому процесі такої особистісної риси, як конформізм. Він робить молоду людину, з одного боку більш відкритим впливові оточення, з іншого боку – обумовлює некритичне мислення, зайву самовпевненість, браваду, що штовхають його на “героїчні” учинки;

“неблагополучна обстановка в родині”. Він відбиває негативний вплив на соціальний розвиток і здоров'я дитини таких моментів, як порушені сімейні зв'язки, напружені взаємини дітей з батьками, відсутність батьківського контролю. При цьому найбільш важливим стає відсутність батьківської уваги;

відбиває потреби молодої людини справитися зі стресом, змінити фізичний стан. При цьому очевидно, що використання наркотиків, як спосіб справитися з навантаженням – є деяка данина молодіжній моді. Так часто молоді люди відповідають, що наркотики допомагають їм підбадьоритися, набути робочого стану, що вживати наркотики – це круто, що наркотики дають змогу мати кайф, зазнати незвичайних відчуттів;

вплив інформації на ставлення молодих людей до наркотиків. Відсутність знань про наслідки вживання наркотиків, а також перекручені цінності і пріоритети стають благодатним ґрунтом для впливу інформації, що створює позитивне ставлення молоді до наркотиків.
Дякую за увагу!