title: Презентація на тему «Тютюнопаління» (варіант 3)

text:
Тютюнопаління та його шкідливі наслідки
Тютюнопаління - сама найпоширеніша у всьому світі шкідлива звичка, що здійснюється вдиханням різних тліючих рослинних продуктів. Залежність від тютюну внесено в Міжнародну класифікацію хвороб. Нікотин є своєрідним стимулятором нервової системи, що має патологічний вплив на організм, особливо у розвитку ракових хвороб. За статистикою, щорічно від захворювань, спричинених тютюнокурінням у світі помирає понад 4 мільйони людей, в Україні 110 тисяч.
Наслідки куріння пов’язані з арсеналом небезпечних хвороб. Зокрема, ця шкідлива звичка є причиною серцевих приступів, інсультів, хронічних бронхітів, різних видів онкозахворюваннь, особливо раку легень. Адже 11 з 12 хворих, які померли від раку легень були курцями. Серед людей віком 30-40 років, які палять цигарки, інфаркти трапляються в 5 разів частіше , ніж серед тих хто цієї шкідливої звички не має. Викурювання однієї цигарки завдає організмові такої ж шкоди, як і півтора добове перебування на загазованій автомагістралі. Жінки, які палять, у 10 разів частіше залишаються безплідними. Курці страждають від кашлю, задишки, дефектів шкіри.
Фахівці стверджують, що діти в 11-13 років найбільш схильні до куріння. Для них куріння – це форма самовизначення і самоствердження, претензія на дорослість. Тому у віці 15-17 років куріння виступає як вже сформована звичка. Саме у цей період формується репродуктивне здоров я, тому тютюнопаління приносить непоправну шкоду.
Дим цигарок містить смоли, до складу яких входить понад 4000 хімічних елементів. Відомо, що 43 з них викликають онкозахворювання.
У цигарковому димі також містяться оксиди азоту і вуглецю – отруйні гази. Головним елементом цього диму є нікотин – речовина, яка викликає у людини сильну наркотичну залежність
Численні дослідження дають підстави стверджувати, що куріння тютюну є причиною смертності від раку легень у 90% усіх випадків, від бронхіту й емфіземи – в 75%, й від хвороби серця майже 25% усіх випадків.
Легені у 80% курців чорного кольору. Приблизно 25% «регулярних» курців сигарет передчасно помирає саме через куріння.
Паління призводить до руйнування головного структурного елементу шкіри - колагену. Втрачає свою еластичність шкіра та слизові оболонки. З’являються зморшки, обличчя набуває вигляду вижатого лимону, голос стає низьким та хриплим.
У сім’ях, де вживали тютюн під час вагітності - природжені каліцтва у дітей трапляються вдвічі частіше.  Матері, які палили під час вагітності мають дітей з відхиленою від норми поведінкою, ці діти гірше вчаться в школі і частіше розпочинають вживання наркотичних препаратів. Деякі інгредієнти тютюнового диму розчиняються в слині і з нею потрапляють у шлунок, цим самим викликаючи виразку шлунка (у 10 разів частіше) ніж у тих осіб, що не вживають тютюну.
Негативно впливає пасивне тютюнопаління на здоров я оточуючих. Особливо небезпечне пасивне паління для дітей. Тютюновий дим у таких випадках спричиняє головний біль, нездужання, зниження працездатності, швидку втому, загострення верхніх дихальних шляхів. Німецький професор Танненберг підрахував, що у наш час кожні 2-3 години смертельний випадок на мільйон чоловік виникає внаслідок паління.
Із кожних 100 курців 53 намагається кинути палити, але лише 13 це вдається. Важливу роль у попередженні тютюнопаління в молодіжному середовищі займають навчальні заклади, які здійснюють системні освітньо-просвітницькі заходи щодо формування позитивної мотивації на здоровий спосіб життя: індивідуальні бесіди з наставником групи, корпоративні години, виставки плакатів, малюнків щодо здорового способу життя, із залученням органів студентського самоврядування організовуються і проводяться різноманітні спортивні змагання та конкурси.
Наркозалежність та її шкідливі наслідки
Людина не народжується наркозалежною. Що саме змушує її почати споживання наркотиків?Слово «наркоманія» походить від грецьких слів: narke – заціпеніння, сон; mania – божевілля, пристрасть, потяг. Хода наркоманїї не чутна, а сліди її спочатку непомітні. Але це важка хвороба психіки, яка без лікування веде до повної деградації, руйнування всіх органів і систем людського організму.
Спроби використання рослин з психоактивними властивостями спостерігалися дуже давно. Ними полегшували стан тяжко і безнадійно хворих людей та вживали при виконанні культових обрядів і ритуалів для досягнення стану містичного екстазу, ейфорії. Перші згадки про наркотики знаходимо в джерелах початку II тисячоліття до н. е. в Греції та на Кіпрі. З висушеного молочка незрілих голівок маку добували опіум та використовували його під час ритуалів на честь бога сновидінь Морфея. Саме мак є першою рослиною, про яку є найдавніша згадка в історії. Його використовували шумери, які жили на землях Месопотамії (сучасний Ірак). На глиняних табличках, які були знайдені багато століть потому в Ніппурі, залишилися записи про використання опіуму.
До кінця XII ст. в Європі, за виключенням окремих осередків вживання різноманітних речовин, які мають психоактивні властивості, не було відомо про більшість сильних наркотиків. Саме тоді хрестоносці привезли з Близького Сходу опіум. Перші препарати опіуму мали назву «лаудан». На початку позаминулого століття, у 1805 р., аптекар Зертюрнер виділив перший алкалоїд опіуму і дав йому назву «морфін» саме на честь грецького бога сну Морфея. Трохи пізніше, 1832 р., хімік Робіке виділив із опіуму папаверін.
У 1938 р. швейцарський хімік Альберт Гофман синтезував лізергінову кислоту (ЛСД-25), що стало початком масового вживання наркотиків у великих обсягах, яке згодом перетворилося на справжню епідемію. Елементи «наркокультури» поступово увійшли у свідомість українських підлітків та молоді. Серед психоактивних речовин – токсини(клей), транквілізатори та седативні засоби, екстезі, ЛСД, амфетаміни, героїн, галюциногенні гриби, крек, кокаїн. Останнім часом найбільш розповсюджені та «модні» серед молоді синтетичні наркотики: різні види амфетамінів; «екстезі», який вважають легким наркотиком. Але треба пам’ятати, що легких наркотиків не буває.
Наркоманія - це хворобливий потяг до наркотичних речовин, уживаним різними способами (ковтання, вдихання, внутрішньовенна ін'єкція) із метою домогтися одурманюючого стану. Схожу дію роблять також деякі лікарські препарати, не віднесені до розряду наркотичних. Зловживання ними можна назвати ліки манією. Усі застосовувані одурманюючі речовини (як дійсні наркотики, так і інші препарати рослинного чи походження одержувані хімічним шляхом) - сильні отрути, тобто токсини, тому прагнення до одурманюючого стану за допомогою ненаркотичних речовин варто було б назвати, як уже прийнято, токсикоманією.
Справжня наркоманія серед молоді зустрічається рідко, тому що дійсні наркотики дорогі й важкодоступні. Молоді люди, що пристрастилися до наркотичного дурману, звичайно, вживають більш доступні чи речовини ж готують кустарним способом різні наркотичні препарати з маку. Не має значення, як називати це лихо - чи звичкою хворобливим пристрастям, хоча звичку перемогти легше. Звичка. У цьому випадку людина, хоча і відчуває сильне бажання прийняти наркотик, але ще не випробує нездоланної фізичної потреби. Йому ще не треба збільшувати дозу прийнятої наркотичної речовини. У цьому випадку ще немає фізичної залежності. Звичка до наркотиків через якийсь час перероджується у хворобливий потяг. Це вже що далеко зайшов стан, коли не припиняється сильна потреба в прийомі наркотиків, викликана психічною й фізичною залежністю від них, виникає необхідність постійно збільшувати дози, отруюючи організм.
Список речовин, здатних викликати токсикоманії дуже великий і розширюється по мірі синтезу нових лікарських препаратів.
Найпоширенішими видами наркоманії є алкоголізм (пристрасть до напоїв, що містять етиловий спирт) і тютюнопаління (пристрасть до нікотину).
Також поширене вживання наркотиків на основі конопель (гашиш, маріхуана), маку (опіум, морфін, героїн), коки (кокаїн) та багатьох інших.
Бензодиазепіни. Найбільше часто з немедичною метою приймають нитразепам, диазепам, феназепам, нозепам. Доза, необхідна для досягнення ейфорії, на початкових рівнях перевищує терапевтичну в кілька разів. Похідні бензодиазепіна добре всмоктуються в травному тракті, утворять нестійкі зв’язки. Максимальна концентрація в крові при переральном уведення препарату цієї групи спостерігається через 3 години після прийому. Період напіввиведення - близько 40 годин. Метаболичні перетворення відбуваються в печінці за допомогою ферментів мембран цитоплазматичного ретикулум. З організму бензодиазепіни виводяться із сечею (60 %) і з калом (20 %), інше метаболізірується.
В Україні підліткова наркоманія характерна для великих міст, проте років до сімнадцяти частина «освічених» стрімко зростає. Пробували наркотик 29% юнаків і 12% дівчат. Як правило, це марихуана чи гашиш. – елементи молодіжної субкультури, як стверджують спеціалісти – наркологи. Соціологи підтверджують, що підлітки, які палять, рано чи пізно спробують і “косячок”.
До того ж підлітки вважають легкодоступними марихуану, гашиш, інгалянти (клей, розчини), і доступність ця зростає. 4% хлопців і 2% дівчат як місце можливої покупки наркотику назвали школу (чи інший навчальний заклад). Якщо 2000 року шкідливими для здоров’я марихуану й екстазі вважали 76,4% підлітків 15—16 років, то сьогодні — лише 64%.
Боротьба з наркоманією ведеться, передусім, на законодавчому рівні: практично в усіх країнах передбачені жорсткі кримінальні санкції за виробництво і розповсюдження наркотичних речовин. Тим часом, силові заходи не усувають причин наркоманії. Величезне значення має широка пропаганда здорового стилю життя, життя без наркотиків. Але більшість дослідників проблеми все ж схиляються до думки, що набагато дійовіше (й важче) забезпечити в суспільстві соціальні умови, що не сприяли б зловживанню наркотиками. Особливо це стосується головної групи ризику — молоді.
Лікування наркоманії в більшості випадків не приносить успіху. Застосовувані в спеціалізованих клініках методики дійові лише при активній позиції самого хворого. Але й у таких випадках після одужання частими є рецидиви. Також були марними всі зусилля по боротьбі з виробництвом і збутом наркотиків.
Ще одним способом лікування наркоманії є християнські реабілітаційні центри.  Вони також не дають гарантії позбавлення від наркотичної залежності, але зафіксовано випадки звільнення, коли попереднє медичне лікування не дало результатів. Таких центрів на території України є сотні. Хворі у таких центрах мають певний розпорядок дня, в якому значну частину займає молитва і вивчення Слова Божого (що є центральною частиною процесу лікування).
Алкоголізм та його шкідливі наслідки
Алкоголі́зм — захворювання, що викликається систематичним вживанням алкогольних напоїв, що характеризується патологічним потягом до них, призводить до психічних і фізичних розладів та порушує соціальні стосунки особи, яка страждає цим захворюванням. Найважчою стадією є синдром фізичної залежності від алкоголю, при якому раптове припинення його вживання може викликати такі абстинентні симптоми, як тремор, страх, галюцинації або марення (див. Біла гарячка)
З точки зору медицини, алкоголізм - це захворювання, викликане тягою і регулярним зловживанням спиртним, що приводить до алкогольної поразки внутрішніх органів і, як наслідок, розпадом психіки.
Загальноприйнятним вважати, що вживати алкоголь - ще не значить бути алкоголіком. Процесу алкоголізації населення сприяють як історично обумовлені причини вживання алкогольних напоїв (свята, народження дитини, підвищення по службі, весілля і т. п.), так і соціальні (безробіття, сімейні сварки, негаразди на роботі).  Механізм "втягування" в регулярний прийом спиртного проходить, як правило, з наростанням. У юнацькому віці все починається з невеликих доз алкоголю - пляшка або дві пива, щось міцніше на всю компанію з періодичністю один -два раза на тиждень. Природа наростаючої залежності така, що поступово зростає як кількість алкоголю, що вживається, так і частота узливань.
 Надмірне вживання спиртного, радісне збудження від передчуття чергової вечірки, неможливість зупинитися після вживання невеликих доз алкоголю - це вже перша стадія алкоголізму! Похмільний синдром в ній виражений поки що слабо, блювотний рефлекс, що виникає у всіх нормальних людей при передозуванні алкоголю, практично відсутній. Можливість самостійно подолати наростаючу залежність збережена (за умови зміни обстановки, зміни життєвих пріоритетів і т. п.). Ця стадія, залежно від індивідуальних фізіологічних можливостей організму, може протікати від п'яти до десяти років, але рано чи пізно переходить в другу стадію алкоголізму.
 Друга стадія алкоголізму характеризується
 похмільним синдромом, який примушує алкоголіка кожний ранок починати зі вживання алкоголю для «лікування» хворобливої абстиненції. Посилюються ознаки соціальної деградації, по причині непробудного пияцтва загублена робота, останні залишки пошани в сім'ї, або вже відбулося розлучення. В компанії собі подібних у хворого наростає тривалість і частота запоїв, тривалість «світлих» днів поступово зводиться до нуля і настає третя стадія.
Третя стадія алкоголізму - це важка ноша самого алкоголіка. Фізичне і душевне здоров'я зруйновано настільки, що прийнятий алкоголь ніякого полегшення не приносить. Внаслідок того, що вже повністю отруєні мозок, нирки, печінка, насилу працює серце, дози спиртного зменшуються, хворі схильні вживати його потроху, постійно і, як правило, в гіркій самотності. Величезна швидкість падіння в безодню відчаю і безвихідності супроводжується букетом захворювань внутрішніх органів. Логічний результат цієї стадії відомий
Общетоксична дія
Мембраноразрушающее дія. Етиловий спирт порушує стан мембран, змінюючи структуру билипидного шаруючи, змінюючи тим самим їхня проникність, грубо порушує систему трансмембранного транспорту.
Патогенна дія продуктів метаболізму етилового спирту: Після проходження гематоэнцефалического бар'єра сивушні олії й ацетальдегід підсилюють вивільнення, взаємодіють з дофамином і нір адреналіном, роблячи психостимулирурующее і галлюциногенное вплив.
Зміна метаболізму: Змінюється жировий обмін - активується липогенез, синтез холестерину.
Підсумок :атеросклероз, жирова дистрофія печінки. Ингибируется цикл Кребса, знижується глюконеогенез, що сприяє гипогликемии. Блокується синтез білка, у результаті чого розвивається гипопротеинемия.
Ефекти впливу на ЦНС:

Виділяють дві фази дії алкоголю на ЦНС:
Фаза порушення, характеризується ейфорією, відчуттям бадьорості і припливу сил, розгальмуванням, зниженням самокритичності. Під час цієї фази порушується метаболізм нейронів Кори Головного Мозку (КГМ), знижується кількість серотонина, підсилюється виділення адреналіну, нір адреналіну, дофамина, що у цю стадію активно метаболизируются; активується ендогенна опиоидергическая система: відбувається виділення энкефалинов, эндорфинов, завдяки змінюється світовідчування людини.
Фаза гноблення, ейфорія змінюється дисфорией, причиною тому зниження метаболізму нір адреналіну і дофамина, підвищена концентрація яких викликає гноблення ЦНС і депресію.
Вживання алкогольних напоїв викликає у людини стан ейфорії, душевного задоволення, зняття стресу. Це пояснюється дією алкоголю на мозок - гальмуються його центри, пов'язані з формуванням емоцій. Оп'яніння організму викликає етиловий спирт С2Н2ОН (етанол). Частина випитого алкоголю виводиться із організму через шкіру, а частина надовго залишається в організмі. В мозковій тканині алкоголь затримується 15 днів. Він негативно впливає на функції і структуру всіх органів і систем
Особливо небезпечне отруєння організму викликають спиртні напої домашнього чи кустарного приготування. Наприклад в самогоні є такі отрути, як метиловий спирт, ефіри, фурфурол, сивушні масла. Метиловий спирт дуже токсичний. В домашніх умовах він не відділяється від винного, має такий самий запах і смак, розчиняється у воді горить синім полум'ям. Метил викликає оп'яніння з головокружінням, втратою свідомості, може викликати втрату зору. Ефіри - це наркотичні речовини з гірким неприємним запахом. Фурфурол паралізує дихальні шляхи людини, а сивушні масла викликають отруєння з головними болями і станом пригніченості.
Алкогольним оп'янінням називають грубе порушення нормальної функції головного мозку. Спочатку оп'яніння порушує діяльність кори великих півкуль головного мозку, яка забезпечує всіх психічні функції, а потім і інші відділи центральної нервової системи.
Вживання навіть невеликих доз спиртного, затруднює передачу нервових імпульсів, призводить до розладу активного мислення.
Розрізняють три ступені гострого алкогольного оп'яніння: початкову, середню і важку.
Початкова ступінь оп'яніння виявляється у відчутті тепла, легкого головокружіння. Поведінка людини майже не змінюється, але з'являється самовпевненість. Посилюється серцебиття, розширюються зіниці, судини лиця. Зовнішні рухові розлади не помітні, але координація рухів дещо порушується, уповільнюється реакція на зовнішні подразники.
При вживанні великої кількості алкоголю наступає середня ступінь оп'яніння, П'яний нервується, йому властиві спалахи гніву, озлобленості, буяння, він тратить почуття відповідальності за свої вчинки, прихильний до вихваляння і агресії. Часто в такому стані людина порушує громадський порядок, здійснює хуліганські вчинки і навіть злочини. Порушується координація рухів, тому, з такими людьми часто трапляються нещасні випадки на виробництві, на вулиці і в побуті. Після отверезіння, проявляється в'ялість, сонливість, головний біль.
Важка ступінь оп'яніння наступає при вживанні великої дози алкоголю. Для цього стану характерні дві фази: збудження і гальмування. В першій фазі мова стає невиразна, рухи некоординовані, вчинки беззмістовні, не рідко агресивні. Фази гальмування проявляється у в'ялості, сонливості і закінчується глибоким наркотичним сном. В такому стані людина не реагує навіть на сильні больові подразники, вона може заснути на вулиці, а в холодну пору року замерзнути. Після пробудження людина майже не пам'ятає, що з ним було, появляється сильне бажання випити ще. У людини можлива нудота, блювота і інші признаки отруєння.
Внаслідок неодноразового прийняття алкогольних напилків у людини закріплюється умовний рефлекс. Після забуття і пробудження у п'яниць наступає важкий стан похмілля, симптоми якого знімаються при повторному вживанні спритних напилків. Це головна ознака хронічного алкоголізму. Вона супроводжується синдромом астенії - втомою, непрацездатністю. Організм хворий, але алкоголі не усвідомлює своєї хвороби і її причини.
Хронічний алкоголізм, або алкогольна наркоманія, - хвороба, при які у людини появляється неймовірний потяг до спиртних напоїв, спостерігається симптоми астенії і абстиненції та інші алкогольні розлади. Самопочуття алкоголіка дуже пригнічене, він невпевнений в собі, часом кається, лякається. Характер різко погіршується, сон короткочасний і поверхневий, він бачить жахливі сни. Водночас підвищується опірність організму до алкогольного отруєння. В стадії побутового п'янства звичайні дози алкоголізму вже недостатні. Ще одна ознака алкоголізму - ослаблення захисних рефлексів - блювоти, нудоти, слиновиділення. При вживанні великих доз алкоголю спостерігається галюцинації, гострі психози, втрата пам'яті. З'являється нестійкий мотив поведінки, хворий здійснює вчинки, не властиві йому раніше. В минулому щирий, милосердний, добрий чоловік стає рівно душним, аморальним, озлобленим. У алкоголіка відсутня ціле направленість. Він ніколи не доводить розпочату справу до кінця.
В останній стадії алкоголізму різко знижується опірність до великих доз алкоголю. Хворі почувають себе погань, у них порушується кровообіг, з'являються гострі розлади серцево-судинної системи, печінкова недостатність. По зовнішньому вигляді вони нагадують хворих, яким властива психічна і соціальна деградація.
а) Спиртні напої подразнюють слизову оболонку шлунку. Шлунковий сін виділяється з невеликою кількістю ферментів і високою місткістю соляної кислоти. Подразнюючи слизову оболонку шлунку, він разом зі спиртом стимулює відчуття апетиту. Спирт обезводнює клітини, викликає запалення і ущільнення тканин, при цьому засвоєння вітамінів затрудняється. І п'яниць порушується вуглеводний обмін. Білки, вітаміни і мікроелементи поступають в організм з недостатній кількості. Порушуються функції травлення.
Алкоголь негативно діє на ферменти травлення, засвоєння їжі різко погіршується. Запалюється слизова оболонка шлунку, що призводить до гастриту, запалення підшлункової залози - панкреатиту. Постійне вживання алкоголю призводить до гострого або хронічного гастриту, що супроводжується різким болями, почуттям печії, неприємним запахом з рота, головними болями. У алкоголіків пропадає апетит, вони п'ють, не закусуючи, а це дуже виснажує організм. Алкоголь всмоктується в кров. Кров із ємністю алкоголю поступає до печінки.
Порушується вуглеводний обмін. Це спричинює запалення печінки - гепатит і загальне отруєння організму. Застій жовчі понижує робото-здатність організму. Заключним етапом хронічного алкогольного отруєння печінки являється цироз - важка невиліковна хвороба. Алкоголь поступово руйнує секреторні і рухові функції травлення в результаті чого виникає вітамінно білкова недостатність.
Б) Після всмоктування в кров і проходження через печінку, алкоголь попадає в загальний кровообіг, шкідливо діє на судини і серце.
Наукові дослідження доказують, що у алкоголіків дуже швидко і тяжко пошкоджується сердечно-судинна система. Захворювання органів кровообігу зустрічаються у них у 20 разів частіше, ніж у непитущих. Часте вживання алкоголю призводить до переродження серцевого м'язу.
Алкоголь підвищує звертання крові, що спричинює утворенню тромбу, внаслідок чого відбувається омертвіння тканини (некроз). Алкоголь викликає паталогічні процеси не тільки в серці, але і в артеріях та судинах. Вживання спиртного спричинює розширення судин, запалення суди - тромбофлебіт. Кожний випитий келих підвищує артеріальний тиск, що є причиною багатьох серцево-судинних захворювань.
В) Алкоголь впливає на нервову системі людини, а через неї на загальний стан організму.
Найбільше від алкогольної інтоксикації терпить мозок (кора великих півкуль). У алкоголіків мозок зменшується в об'ємі. Токсичне враження головного мозку проявляється не тільки в гострих і хронічних деградації особистості. Особистість стає примітивною, понижується її ініціативність, погіршується пам'ять: все гірше запам'ятовується нове, пригадується старе. Розлади пам'яті можуть бути такі, що хворий стає повним інвалідом.
Виникають різні форми алкогольних психозів, слухові і зорові галюцинації, розлади свідомості, небезпечні вчинки. Хворий в стані алкогольного психозу небезпечний для оточуючих, часто себе пошкоджує, схильний до самогубства. Алкоголікам властивий поліневрит. Поліневритом називається запалення периферичних нервів. Найчастіше пошкоджуються ноги. Спочатку з'являються неприємні поколювання, потім свербіж, чубиться чутливість. М'язи стають в'ялими, стопи звисають і хворий не може ходити. Алкогольний поліневрит супроводжується психічними розладами. Алкоголіки середнього віку часто хворіють поліенцефалітом. Це важке захворювання характеризується порушенням мови, ходу підвищенням температури, провалами пам'яті, галюцинаціями, втратою свідомості. Алкоголіки переважно погано сплять, якщо не вип'ють відповідної дози спиртного. Їм сняться жахи, погрози, замахи, переслідування.


title: Презентація на тему «Деградация»

text:
Деградация

Деграда́ция (от лат. degradatio, буквально — снижение), регрессия — процесс ухудшения характеристик какого-либо объекта или явления с течением времени, движение назад, постепенное ухудшение, упадок, снижение качества, разрушение материи в следствие внешнего воздействия по законам природы и времени. Деградация часто противопоставляется прогрессу.
Алкогольная деградация личности
Противоестественная для человека алкогольная деградация начинает развивается уже на первых этапах алкоголизма. При этом возникают аффективные расстройства, психопатоподобные симптомы, возникает ухудшение памяти и снижение интеллекта.
Часто возникают вспышки бурного раздражения и гнева. При этом отсутствует глубокое переживание неприятных событий, не появляется истинное чувство вины, понимание своих поступков.
 Алкоголики проявляют грубость, неспособность сдерживать эмоции в домашней обстановке, стремление унизить и оскорбить близких. При этом они могут быстро перестраиваться и любыми путями добиваться прощения, даже если им приходится унижаться, лгать и демонстрировать раскаяние.
Известный психиатр С. С. Корсаков отметил, что «алкоголик винит всех: жену, детей, службу, но только не самого себя».
ОБРАЩЕНИЕ К АЛКОГОЛИКАМ
Моралисткой себя не считаю,
Признаюсь, что грешна и не раз.
В плане выпить совсем не святая,
Но сейчас не об этом рассказ.

Я хочу обратиться открыто
К тем, кто болен запойной чумой:
Сколько жизней здоровых пропито
И загажено дрянью хмельной!

Ваши жены рыдают ночами,
Ваши дети стыдятся отцов.
Что осталось у вас за плечами?
Есть там счастье, карьера, любовь?

Избегают друзья и родные
И отводят прохожие взгляд.
У вас кайф, вы до глаз залитые,
Только шлейфом от вас вонь и смрад.

Деградация полная мозга,
Одиночество и нищета
Описание может быть плоско,
Но картинка из жизни взята.

Час неровен и вы на помойке,
Под забором, в притоне бомжей,
И с больничной проглаженной койки
Вас, поморщась, погонят взашей.

Мы за жизнь свою сами в ответе
И за слабость в ответе свою…
Пусть счастливыми вырастут дети.
Бросьте пить. Сохраните семью.

Деградация светодиодов
При низком качестве изготовления, светодиоды подвергаются необратимой деградации. При этом уменьшается световой поток, а в ряде случаев также наблюдается деградация люминофора и связанное с этим изменение цвета светодиодов.
Деградация белков в клетке
     Белки выполняют в клетке закреплённую за ним функцию, а затем, в определённый момент, клетке необходимо от него избавиться. Необходимость избавиться от белка обусловлена рядом причин: во-первых, дальнейшая активность белка может навредить клетке, во-вторых, нужно синтезировать новые белки, а перегрузка цитоплазмы полипептидами является источником  апоптоза.
   Переставшие быть необходимыми, белки подвергаются протеолитической деградации.
Деградация почв
              Ухудшение полезных свойств и плодородия почвы в результате воздействия природных или антропогенных факторов.
Деградация земель - естественное или антропогенное упрощения ландшафта, ухудшение состояния, состава, полезных свойств и функций земель и других органически связанных с землей природных компонентов.
Выделяются следующие наиболее существенные типы деградации почв: технологическая (в результате долгого использования)
        эрозия почвы
        засоление
        заболачивание
        загрязнение почв
        опустынивание
Крайней степенью деградации почв является уничтожение почвенного покрова
Эрозия почвы
Эро́зия (от лат. erosio — разъедание) — разрушение горных пород и почв поверхностными водными потоками и ветром, включающее в себя отрыв и вынос обломков материала и сопровождающееся их отложением.
Деградация людей
Как происходит деградация современных людей?
В современном мире мы уже отходим от реальности. Мы строим свои дома и города, мы качаем героев, собираем машины, оружие, покупаем к этому всему дополнительные супер детали за реальные деньги, либо проводим дни и недели напролет чтобы получить эти вещи бесплатно, но ценой собственного здоровья и постепенного уничтожения нервной системы.
И это вместо того, чтобы строить реальные дома, собирать реальные машины, запускать производство и так далее!
Деградация часто считает себя своеобразной культурой.

Над презентацией работали:
Волох Анастасия
Гончаренко Кристина
11 – Б класс
2013 г.


title: Презентація на тему «Витамины» (варіант 1)

text:
ВИТАМИНЫ
Выполнила:
Ученица 10А класса
НВКТП №70
Здановская К.
План
 Что такое витамины?
Виды витаминов.
Виды витаминной недостаточности.
Гипервитаминоз.

ВИТАМИНЫ
.
 Витамины – органические вещества, необходимые для регуляции обмена веществ и нормального течения процессов в жизнедеятельности организма.
Витамины
Нормализуют обмен веществ;
Участвуют в образовании ферментов;
Способствуют лучшему усвоению пищевых веществ.
Виды витаминов
А – ретинол (провитамин А);
В1 – тиамин;
В2 – рибофлавин;
В6 -  пиридоксин;
В12 – цианкобаламин
D – кальциферол;
Е – токоферол.
РР – никотиновая кислота;
С – аскорбиновая кислота;

.
.
ВИТАМИН
A
Р
Е
Т
И
Н
О
Л

Необходим для
нормального роста и
развития эпителиальной ткани.
Входит в зрительный пигмент
родопсин.
При недостатке –
заболевание Куриная слепота
(нарушение сумеречного зрения).
Содержится:
в молоке,
 рыбе, яйцах,
масле, моркови,
петрушке,
абрикосах.
.
.
B1
ВИТАМИН
Т
И
А
М
И
Н

Участвует в обмене веществ,
регулирует циркуляцию крови
и кроветворение, работу гладкой
мускулатуры, активизирует работу
мозга.
При недостатке- заболевание
Бери-бери (поражение нервной
системы, отставание в росте,
слабость и паралич конечностей).

Содержится:
в орехах,
апельсинах,
 хлебе
грубого помола,
мясе птицы,
зелени.

.
.
ВИТАМИН
B2
Р
И
Б
О
Ф
Л
А
В
И
Н
Регулирует обмен веществ,
участвует в кроветворении,
снижает усталость глаз, облегчает
поглощение кислорода клетками.
При недостатке - слабость,
снижение аппетита, воспаление
слизистых оболочек, нарушение
функций зрения.
Содержится:
в мясе,
молочных продуктах,
зеленых овощах,
зерновых и бобовых
культурах.
.
.
B6
ВИТАМИН
П
И
Р
И
Д
О
К
С
И
Н
Участие в обмене аминокислот,
жиров, работе нервной системы,
снижает уровень холестерина.
При недостатке - анемия,
дерматит, судороги,
расстройство пищеварения
Содержится:
сое, бананах,
в морепродуктах,
картофеле,
 моркови,
бобовых
.
.
ВИТАМИН
B12
Ц
И
А
Н
К
О
Б
А
Л
А
М
И
Н

Усиливает иммунитет,
 участвует в кроветворении,
нормализует кровяное
давление.

Содержится:
в сое, субпродуктах,
сыре, устрицах,
 дрожжах,
яйцах
При недостатке-
злокачественная анемия и
дегенеративные изменения
нервной ткани
.
.
ВИТАМИН
D
К
А
Л
Ь
Ц
И
Ф
Е
Р
О
 Л
Отвечает за обмен фосфора и
кальция, правильный рост
костей.
Вырабатывается
в коже
под действием УФО,
им богаты:
яичный желток,
сливочное масло,
рыбий жир, икра
.
.
E
ВИТАМИН
Т
О
К
О
Ф
Е
Р
О
Л
Помогает организму
стимулирует обновление клеток,
поддерживает нервную систему,
отвечает
 за репродуктивное здоровье

Содержится:
в молоке
зародышах пшеницы,
растительном масле,
листьях салата,
 мясе, печени,
масле

.
.
PP
ВИТАМИН
Н
И
К
О
Т
И
Н
О
В
А
Я

   К –
Т
А

Участвует в синтезе нуклеиновых
кислот, аминокислот, регулирует
работу органов кроветворения.

При недостатке - пеллагра
(поражение кожи, дерматит, диарея,
бессонница, депрессия)

Содержится
в
свинине, рыбе,
арахисе, помидорах,
петрушке,
шиповнике,
мяте

.
.
C
ВИТАМИН
А
С
К
О
Р
Б
И
Н
О
В
А
Я

К-
Т
А
Помогает организму бороться
с инфекциями, лучше видеть,
стимулирует обновление клеток.
Содержится:
в цитрусовых,
сладком перце,
ягодах,
моркови
Виды витаминной недостаточности
.
АВИТАМИНОЗ
ГИПОВИТАМИНОЗ
Отсутствие в организме какого-либо витамина.
Частичная недостаточность витамина.
Быстрая утомляемость, пониженная работоспособность, повышенная раздражимость, снижение сопротивляемости к инфекциям.
Цинга, рахит, куриная слепота, пеллагра,       бери-бери.
ГИПЕРВИТАМИНОЗ
Гипервитаминоз возникает при избыточном потреблении витаминов. Проявляется в виде интоксикации (отравления) организма.
Гипервитаминоз очень часто наблюдается у людей, которые занимаются культуризмом – бодибилдингом и нередко без меры употребляют пищевые добавки  и витамины.


title: Презентація на тему «Внутрішня будова ссавців» (варіант 1)

text:
Презентація на тему:

Внутрішня будова ссавців
Виконала
Учениця 8-А класу
Безсмола Оксана
Травна система
У ссавців вона більш диференційована, ніж у рептилій. Рот (1) оточений м'ясистими губами, які забезпечують захоплення і утримання їжі. Їжа відривається та подрібнюється зубами, в ротовій порожнині (2) змочується слиною. За допомогою язика харчова грудка проштовхується в глотку (3), проходить стравохід (4) і поступає в шлунок (5). Далі їжа поступає в тонкий кишечник (6). У початковий його відділ відкриваються протоки печінки (7), жовчного міхура (8) і підшлункової залози (9). Переварені речовини всмоктуються стінками тонкого кишечника, а неперетравлені поступають в товсту кишку (10). Там всмоктується вода і формуються калові маси, які через пряму кишку (11) і анальний отвір (12) виділяються назовні.
Дихальна система
Дихальні шляхи ссавців починаються з  носу, йдуть по носовій порожнині, носоглотці, далі по гортані, яка відкривається в трахею. Трахея переходить у бронхи, які розгалужуються на дрібніші гілочки — бронхіоли. Легені ссавців мають комірчасту будову. Саме тут відбувається газообмін між кров’ю і навколишнім середовищем: кров, яка рухається по капілярах, віддає вуглекислий газ повітрю, і збагачується киснем.
Нервова система

Головний мозок ссавців складається з тих самих п’яти відділів, що й мозок решти хребетних тварин.Відрізняється він лише значним розвитком великих півкуль переднього мозку (що зумовлює високий ступінь розвитку інтелекту ссавців) і збільшенням розмірів мозочка (що забезпечує здатність до тонкої координації рухів). Ці відділи головного мозку такі великі, що прикривають інші три відділи: проміжний, середній та довгастий. Зовнішній шар нервових клітин великих півкуль — це так звана кора великих півкуль.
1 — мозочок; 2 — довгастий мозок; З — великі півкулі; 4 — мозкові звивини.
У ссавців є два круги кровообігу і чотирикамерне серце (1), що має два передсердя і два шлуночки. У лівій половині серця знаходиться артеріальна кров, в правом – венозна. Артеріальна кров з лівого шлуночку по великому кругу кровообігу рухається по лівій дузі аорти (2), сонній артерії (3), спинній аорті (4), кров через капілярну мережу поступає до тканин внутрішніх органів, де віддає кисень і поживні речовини, насичується вуглекислим газом і продуктами обміну і перетворюється на венозну кров.
Кровоносна система
Органи чуття
У ссавців добре розвинені нюх , слух , і зір . У них є також органи дотику , смаку та рівноваги. Але рівень розвитку органів чуття у різних видів залежить від умов існування .
Органи зору мають низку особливостей . Очі від висихання й забруднення в більшості ссавців оберігають два повіки й мигальна перетинка. Форма рогівки опукла , а кришталика – лінзоподібна . Акомодація ока досягається з допомогою зміни форми кришталика.
Будова ока:
1 — склера; 2 — прямий медіальний м’яз; 3 — задня камера ока; 4 — передня камера ока; 5 — зіниця; 6 — райдужна оболонка; 7 — війковий м’яз; 8 — кришталик; 9 — прямий латеральний м’яз; 10 — зоровий нерв; 11 —кровоносні судини сітківки; 12 — порожнина заповнена склистим тілом; 13 — сітківка; 14 — судинна оболонка.
Органи дотику представлені в основному добре розвиненим волоссям. Спеціалізоване дотикальне волосся називається вібрисами
Органи нюху розвинені дуже сильно . У носовій порожнині є велика кількість раковин . У тварин із кращим нюхом кількість раковин більша , а їхня форма складніша.
Добре розвинені й органи смаку , що розміщаються у вигляді сосочків на поверхні язика
Висновок: ссавці мають розвинені системи внутрішніх органів, що дає їм змогу перетравлювати різноманітну їжу, підтримувати високий рівень обміну речовин і сталу температуру тіла. Завдяки розвиненій нервовій системі та органам чуття вони добре орієнтуються в просторі й легко добувають їжу


title: Презентація на тему «Паразитичні бактерії»

text:
http://www.gastroscan.ru/handbook/118/3306
http://www.lib.ru/NTL/MED/slowar_s-x.txt


title: Презентація на тему «Засоби захисту органів дихання»

text:
Засоби захисту органів дихання
Підготувалаучениця 10-А класу
Гавриленко Алина
Найпростіші засоби захисту органів дихання — протипилова тканинна маска і ватно-марлева пов'язка. Вони захищають органи дихання від радіоактивного пилу і деяких видів бактеріологічних засобів, а для захисту від отруйних речовин непридатні.
Протипилова тканинна маска складається з двох частин — корпусу і кріплення. Корпус маски шиють з 4—5 шарів тканини. Зовнішні шари роблять з тканини без ворсу, а внутрішні — для кращої фільтрації — з ворсом. Кріпленням служать смужки тканини, пришиті збоку корпуса. Маски виготовляються семи розмірів, відповідно до висоти обличчя: до 80 мм — перший розмір, 80—90 мм — другий, 91—100 мм — третій, 101—110 мм — четвертий, 111—120 мм — п'ятий, 121—130 мм — шостий, 131 мм і більше — сьомий розмір. Готову маску перевіряють і приміряють. Розкрій виконують за викройками або лекалами, при цьому обов'язково роблять припуски приблизно в 1 см. Викройку (лекало) накладають на шматок тканини вздовж дольової нитки.
Ватно-марлева пов'язка виготовляється із шматка марлі розміром 100x50 см. Його розстеляють на столі, посередині на площі 30x20 см кладуть шар вати завтовшки 1—2 см (якщо немає вати, то її замінюють марлею в 5—6 шарів). Вільний край марлі по довжині загинають з обох боків на вату, а на кінцях роблять розрізи (30—35 см).
Пов'язка повинна добре закривати ніс і рот, тому верхній її край має бути на рівні очей, а нижній — заходити за підборіддя. Нижні кінці зав'язують на тім'ї, верхні — на потилиці. Для захисту очей необхідно надіти спеціальні окуляри, які щільно прилягають до обличчя.Респіратори застосовують для захисту органів дихання від радіоактивного і ґрунтового пилу. Найбільш поширені респіратори Р-2 і ШБ-1 («Пелюсток»).
Респіратор Р-2 складається із фільтрувальної напівмаски з наголовником. Напівмаска має два клапани вдиху і один — видиху. У клапана видиху є запобіжний ек¬ран. Зовнішня частина напівмаски виготовлена з поліуретанового пінопласту зеленого кольору, а внутрішня — з тонкої повітронепроникної плівки, до якої вмонтовано два клапани вдиху. Між поліуретаном і плівкою є фільтр із полімерних волокон. Респіратор має носовий затискач, щоб притиснути напівмаску до перенісся
Принцип дії респіратора ґрунтується на тому, що при вдиху повітря послідовно проходить крізь фільтрувальний поліуретановий шар маски, де очищається від грубодисперсного пилу, потім крізь фільтрувальний полімерний волокнистий матеріал, де очищається від тонкодисперсного пилу. Після очищення повітря крізь клапани вдиху потрапляє у підмасковий простір та в органи дихання. При видиханні повітря з підмаскового простору виходить через клапан видиху.
Респіратори Р-2 виготовляються трьох розмірів відповідно до висоти обличчя: 99—109 мм — перший розмір, 109—110 мм — другий розмір, понад 110 мм — третій розмір.
Зберігаються респіратори у запаяному поліетиленовому пакеті. Щоб підігнати респіратор Р-2 до свого обличчя, треба перевірити його справність, надіти напівмаску на обличчя так, щоб підборіддя і ніс були всередині, одна тасьма наголовника, що не розтягується, була б на тім'ї голови, а друга — на потилиці; за допомогою пряжок, що є на тасьмах, відрегулювати й довжину (для чого треба зняти напівмаску) таким чином, щоб надіта напівмаска щільно прилягала до обличчя; кінці носового затискача притиснути до носа.
Респіратор ШБ-1 («Пелюсток») широко застосовувався під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і надійно захищав від радіоактивного зараження. Це респіратор одноразового користування, безрозмірний; фільтрувальним елементом у ньому є тканина Петрянова.
Фільтрувальний протигаз призначений для захисту органів дихання, очей, шкіри обличчя від впливу ОР, РР, БЗ і деяких СДОР, а також від різних шкідливих домішок, що є у повітрі.У системі цивільної оборони країни для захисту населення використовуються такі фільтрувальні протигази: для дорослого населення — ЦП-5, ЦП-5М, ЦП-7, ЦП-7В; для дітей — ПДФ-Д, ПДФ-Ш, ПДФ-2Д, ПДФ-2ПІ, КЗД (камера захисна дитяча).
Протигаз ЦП-5М має шолом-маску ШМ-66МУ з переговорним пристроєм мембранного типу і вирізи для вух.
«Незалежний» обтюратор — це смужка тонкої гуми для забезпечення герметичності лицьової частини протигаза. Обтюратор щільно прилягає до обличчя і може розтягуватися самостійно, незалежно від корпусу маски, при цьому механічна дія лицьової частини на голову людини незначна.
У наш час з'явилася можливість користуватися протигазом як засобом індивідуального захисту хворих з легеневими і серцево-судинними захворюваннями певного ступеня важкості.Наявність переговорного пристрою у нового протигаза забезпечує спілкування на відстані, а також полегшує користування технічними засобами зв'язку.
Протигаз ЦП-7 надівається у такій послідовності:взяти лицьову частину обома руками за щічні лямки так, щоб великі пальці зсередини тримали лямки;зафіксувати підборіддя у нижньому заглибленні обтюратора; рухом рук догори і назад натягнути наголовник і підтягнути до упору щічні лямки.
Лицьова частина МЦП-В протигаза ЦП-7В має пристосування, за допомогою якого можна пити воду. Це гумова трубка з мундштуком і ніпелем, розміщена під переговорним пристроєм. Пристосування приєднується спеціальною кришкою до фляги.Дитячий фільтрувальний протигаз ПДФ-Д призначається для дітей віком від 1,5 до 7 років, а протигаз ПДФ-Ш — для дітей шкільного віку від 7 до 17 років. Ці протигази комплектуються фільтрувально-поглинальними коробками ЦП-5 і різняться між собою лише лиц
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Рослини палеозойської ери»

text:
Рослини палеозойської ери
Палеозойська ера
Палеозойська ера — геологічна ера протяжністю від 541 до 252.2 млн років тому. В середині палеозою виникли перші наземні рослини - псилофіти й плауноподібні. Пізніше розвинулись деревоподібні папороті, хвойні.
Сигілярія
Вимерлий рід спорових деревоподібних рослин, що існували в період пізнього карбону, однак остаточно вимерли в ранній пермський період.
Лепидодендрон
Рід вимерлих деревоподібних плауновидних рослин, який існував в кам'яновугільному періоді і складав частину флори вугільних лісів.
Саговник
Рід голонасінних рослин родини Саговникові (Cycadaceae) ряду Саговникоподібні (Cycadales). Це один з найдавніших представників сучасної флори, ровесник динозаврів. Встановлено, що тривалість життя саговника може досягати 5000 років.
Гінкго
Гінкго (Ginkgo) є родом вельми незвичної, неквіткової рослини, яку зазвичай називають гінкго. Рід містить один живий вид, G. Biloba(Гінкго дволопатеве).
Мангровий ліс
Мангровий ліс — біом солоних берегових екосистем.
Мангрові ліси ростуть на узбережжях, де в місцях, захищених від енергії хвиль, скупчуються дрібнодисперсні осадові відклади, часто з високим вмістом органіки.
Хвощ
Рід багаторічних трав'янистих спорових рослин, єдиний рід у своєму класі, належить до групи судинних рослин Moniliformopses.
Плаун колючий
Багаторічна, тіньовитривала, заввишки 10-30 см трав'яниста, вічнозелена спорова рослина з родини Плаунових.
Цератозамія
Рід голонасінних рослин родини Замієві (Zamiaceae). Цератозамія поширена у південно-східних районах Мексики та Гватемали.
Кедр
Рід класу хвойних (Coniferopsida або Pinopsida) родини соснових (Pinaceae), найбільш пов'язаний з ялицею (Abies).
Риніофіти
Викопна базальна група судинних рослин, що за традицією містить клас риніопсидів (Rhyniopsida). Точний склад групи постійно переглядається із знаходженням нових залишків рослин та у спробах утворення монофілетичної групи.


title: Презентація на тему «Клас черевоногі» (варіант 1)

text:
Клас черевоногі
Підготувала
учениця 8-В класу
Кошина Анна

  Клас черевоногі молюски налічує близько 90 тис. видів; у фауні їх більше 1000, з них на Україні — понад 200. Заселяють слимаки різні зони морів та океанів, прісні водойми; деякі живуть на суші, пристосувавшись навіть до суворих умов пустині та гірських вершин. Це єдиний клас, представники якого освоїли не тільки водоймища, але й сушу, тому за кількістю видів молюсків — це найчисленніший клас. Його представники порівняно невеликі за розмірами: чорноморський молюск рапана до 12 см висотою, виноградний равлик — 8 см, деякі голі сігимаки — до 10 см, великі тропічні види досягають 60 см.

Будова
  Тіло асиметричне, з добре вираженою головою. Нога з широкою підошвою. Черепашка (1,5-250 мм) спіральне закручена, іноді недорозвинена або                   зовсім редукована. На голові розташовані1—2 пари щупалець. У більшості видів  добре розвинені очі, статоцисти та осфрадії. У глотці знаходяться рогові щелепи та терка (радула, вкрита рядами міцних хітинових зубчиків). Ці органи служать для механічного подрібнення та зіскоблювання їжі. Розвинені слинні залози. Кишки  утворюють петлеподібний вигин, анальний отвір міститься над головою або збоку від неї, на правому боці тіла. Тіло молюска вкрито мантією і міститься в спіральне закрученій черепашці.
Пересування молюска відбувається завдяки хвилеподібному скороченню м'язів ноги. На нижній стороні голови міститься рот, а на бічних сторонах — два чутливих щупальця, біля їхньої основи знаходяться очі.

Живлення
Живлення черевоногих різноманітне. Є серед них фітофаги (голі слизні, виноградний і садовий слимаки та ін.), хижаки (мурекси, насси, рапани та ін.), більшість — всеїдні форми. У глотці є м'язовий язик з численними зубчиками на нижній стороні, ними, як терткою, п'явушник зіскоблює м'які тканини рослин. Через глотку і стравохід страва потрапляє в шлунок, де й починає перетравлюватися. Подальше перетравлювання відбувається в печінці, а закінчується в кишечнику. Неперетравлена пожива викидається через анальний отвір назовні. До рослиноїдних черевоногих належить виноградний равлик, що також завдає шкоди сільському господарству. У деяких країнах його використовують в їжу.
Дихання
Органами дихання є зябра (для біль-
шості) та легені — особливої кише-
ні мантії, куди повітря потрапляє че-
рез дихальний отвір. Ті, що дихають
атмосферним повітрям, час від часу
необхідно підійматися на поверхню
води. Стінки легені обплетені мере-
жею кровоносних судин. Тут відбу-
вається збагачення крові киснем і
виділення вуглекислого газу.
Нервова система
Серце складається з двох камер — перед-
сердя і шлуночка. З великих судин через ка-
піляри кров потрапляє в проміжок між ор-
ганами. Таку кровоносну систему назива-
ють незамкненою. З порожнини тіла кров
(венозна без кисню) збирається в судину,
яка підходить до легені, де вона збагачуєть-
ся киснем, звідки потрапляє в передсердя,
потім — у шлуночок і нарешті по артеріях —
судинах, що несуть кров, збагачену киснем
(артеріальну), потрапляє до органів.
Розмноження
Розмноження статеве. Морські форми здебільшого різностатеві, а прісноводні та наземні — гермафродити. Запліднення внутрішнє. Розвиток прямий або з метаморфозом, личинка парусник (велігер).
Життєдіяльність та різноманітність
Серед морських черевоногих переважають літоральні форми, проте є й такі, що опускаються на значну глибину. У Чорному та інших морях поширена пагела, вона міцно прикріплюється до прибережних скель своєю ногою (буває, треба прикласти силу в десятки кілограмів, щоб відірвати цього молюска від субстрату).
У ставках, невеликих озерах, старорічищах водиться ставковик звичайний (озерним), який досягає розмірів 68—70 мм. За допомогою ноги він переміщується не лише по твердому субстрату, але й по плівці поверхневого натягу води. Дихає за допомогою легенів атмосферним повітрям, тому періодично піднімається на поверхню, щоб набрати в мантійну порожнину запас повітря. При зниженні температури вод до 6—8 °С ставковий починає дихати киснем, розчинним у воді, тоді його легеня функціонує як зябра. За способом живлення ставковик звичайний — всеїдна тварина: поїдає рослинну, тваринну їжу, а також і трупи.
Експериментальне доведено, що при високій щільності популяції продукти
метаболізму пригнічуюче діють на кожну особину, затримуючи її ріст. Тому
                                                                             в густо заселених басейнах розвивають-
                                                                             ся дрібні екземпляри. У невеликих пріс-
                                                                             них водоймах поширені котушки, калю-
                                                                             жниці, бітинії. Котушки, живлячись мік-
                                                                             роскопічними водоростями (вони їх
                                                                             зскрібають теркою з поверхні водяних
                                                                             рослин та підводних предметів), є ба-
                                                                             жаними мешканцями акваріумів як біо-
                                                                             логічні санітари. Усі ці молюски можуть витримувати пересихання водойм, виділяючи при цьому щільну плівку, яка закриває вхід у черепашку.
                                                             Наземні молюски витримують значні темпе-
                                                            ратурні коливання. У південних широтах вліт-
                                                            ку, а в північних — взимку вони впадають у стан
                                                            анабіозу. У південних та західних областях СРСР,
                                                            в тому числі й на Україні, поширений наземний
                                                            молюск виноградний слимак . Активний вночі,
                                                            завдяки чому зменшуються втрати води з орга-
                                                            нізму. Належить до фітофагів, живлячись лис-
                                                            тям винограду та плодових дерев. Яйця відкла-
                                                            дає в ямку, яку викопує за допомогою ноги. За
                                                            літо буває 2—3 кладки по 20—25 яєць. Восени із
                                                            зниженням температури до 8—10° впадає у
                                                            сплячку. Для цього він заривається у землю або
                                                            ховається під мох чи опале листя; вхід у черепа-шку закриває твердою вапняковою кришечкою (епіфрагмою), яку виділяє мантія.
Наземний спосіб життя ведуть голі слизні, типовими представниками яких є польовий та садовий слизні. Характерна ознака цих молюсків — відсутність зовнішньої черепашки. Вона у них рудиментарна, у вигляді невеликої вапнякової пластинки овальної форми; зовні обростає мантією. Дихають голі слизні атмосферним повітрям за допомогою легені (дихальна порожнина під мантією).

Джерела:
 http://referatu.net.ua
 http://www.refine.org.ua


Презентація на тему «Вплив радіоактивного випромінювання»


title: Презентація на тему «Deforestation» (варіант 2)

text:
Deforestation
Deforestation is the removal of a forest where the land is thereafter converted to a non-forest use. Examples of deforestation include conversion of forestland to farms, ranches, or urban use.
 In many countries, deforestation, both naturally occurring and human induced, is an ongoing issue. As we know, forest are lungs of our planet. Forests are the natural air purifiers of the Earth. Forests absorb carbon dioxide from our atmosphere and supply us oxygen. They form the most productive ecosystem of the Earth, providing immeasurable benefits to all living beings on this planet.
About half of the world's original forests had been destroyed by 2011, the majority during the previous 50 years. Since 1990 half of the world's rain forests have been destroyed.
Deforestation occurs for many reasons: trees are cut down to be used or sold as fuel or timber. The removal of trees without sufficient reforestation has resulted in damage to habitat, biodiversity loss and aridity.
Deforestation affects the earth's physical environment by causing soil erosion, poor water quality, reduced food security and impaired flood protection, according to a report from the World Resources Institute. Because forests are the source of employment and food for many people, their destruction can cause massive migration to cities. With the influence that tropical forests have on weather, particularly rain, deforestation can cause altered weather patterns.
Deforestation, current and past, is a serious problem around the world, particularly in tropical areas. Countries with significant deforestation include Thailand, Brazil, the Congo and Indonesia, as well as parts of Eastern Europe.
1) Deforestation of forests has caused poor rainfall since the forests play a vital role in cloud formation and rainfall.

2) Cutting down of trees has seriously harmed the ecosystem. Unique species of trees that have been living for 3000 years have become extinct.

3) Deforestation has caused soil exposure to the sun, wind and rain which has caused loss of vital nutrients of the soil leading to infertility. The harm to the ecosystem causes flood and draught.

4) Deforestation has a direct effect on the increasing level of carbon dioxide which is the major greenhouse gas responsible for the climatic changes.

5) Deforestation causes loss of moisture in the atmosphere. This leads to drier and warmer climate.

6) Forests have been the medicine chest of nature and loss of forest area has reduced the availability of innumerable therapeutic properties.
Harm of deforestation
The water cycle is also affected by deforestation. Trees extract groundwater through their roots and release it into the atmosphere. When part of a forest is removed, the trees no longer transpire this water, resulting in a much drier climate. Deforestation reduces the content of water in the soil and groundwater as well as atmospheric moisture.
Tropical rainforests produce about 30% of our planet's fresh water.
Harm for water cycle
Harm for atmosphere
Deforestation is a contributor to global warming, and is often cited as one of the major causes of the enhanced greenhouse effect. Tropical deforestation is responsible for approximately 20% of world greenhouse gas emissions. Greenhouse gases are trapped in the atmosphere and act as a barrier for heat that would normally be released into space; as a result, temperatures across the globe rise and change rainfall patterns, ice cover and sea levels.
Reforestation
Now very popular become reforestation. Reforestation is the natural or intentional restocking of existing forests and woodlands that have been depleted, usually through deforestation. In many countries people planted new trees and whole plantations to restore the green cover of our planet.


Презентація на тему «Злаки рядом с нами»


title: Презентація на тему «Тютюн» (варіант 2)

text:
Презентація на тему:«Тютюн»
підготувала учениця 11 класу
СЗШ № 9

Тютю́н (Nicotiana) рід однорічних і багаторічних_рослин родини пасльонових, що містить понад 70 видів. Українська назва — тютюн — слово запозичене з турецької мови.
Тютюн (рослина)
Тютюн — світлолюбна рослина. При недостатньому освітленні у рослин сповільнюється накопичення сухих речовин, вуглеводів, змінюється текстура листя, знижується ароматичність сировини. Для тютюну характерна висока екологічна пластичність по відношенню до умов вологозабезпеченості.
Біологічний опис
Тютюнопалíння (або просто паління) — набута шкідлива звичка вдихання диму тліючого висушеного листя тютюну. Найважливішим компонентом тютюнового диму є нікотин. Регулярне вживання нікотину викликає тютюнову залежність.Тривале і часте паління тютюну завдає значної шкоди здоров'ю курців, та оточуючих їх людей, що не палять i тварин.
Тютюнопалíння

Жінка, яка палить тютюн, з племені Нама, пустеля Калахарі, Намібія.
Загалом, дим цигарок містить в собі понад 4000 хімічних речовин. Відомо, що 43 з них викликають онкологічні захворювання. Серед них: ціанід, бензол, метиловий спирт, ацетилен (його використовують для зварювання металу). У цигарковому димі також містяться оксиди азоту і вуглецю – отруйні гази.
Хімічний склад цигарок

В Україні щоденно курить 45 % дорослих чоловіків і 9 % дорослих жінок; серед молоді курить 45 % юнаків і 35 % дівчат;
68 % курців заявили, що зацікавлені у відмові від куріння, а серед тих, хто будь-коли курив щодня, 26 % вже є колишніми курцями;
Понад 90 % населення України підтримує заборону куріння на всіх робочих місцях;
Підтримка повної заборони реклами тютюну серед населення — 70 %;
Україна посідає 17 місце в списку країн-лідерів за кількістю курців;

«Тютюнова» статистика України

Країни світу за споживанням сигарет на душу населення (тільки дорослі, дані по населенню за 2007 рік)
13 березня 2012 року в Україні було остаточно схвалено закон про повну заборону реклами сигарет. Заборона стосується не тільки реклами, а й будь яких способів стимулювання продажів тютюнових виробів.
З 4 жовтня 2012 року на упаковках сигарет в Україні розпочали друкувати фотоілюстрації із попередженням про хвороби, які можуть бути викликані тютюнопалінням.
Боротьба з палінням

Закрите приміщення для курців на залізничній станції в Японії. Має окрему систему вентиляції

Дякую за увагу!


Презентація на тему «Біологічні ресурси світового океану»


Презентація на тему «Луї Пастер»


title: Презентація на тему «Газообмен в лёгких и тканях»

text:
Газообмен
в лёгких и тканях

Газообмен между атмосферным воздухом и кровью называется внешним дыханием и осуществляется органами дыхания - легкими и внелегочными дыхательными путями.
 Газообмен между легкими и другими органами осуществляет система кровообращения.
Клеточное дыхание - биологическое окисление - обеспечивает организм энергией.
Внешнее дыхание
1.Вентиляция лёгких.
ЭТАПЫ ДЫХАНИЯ
При сокращении межрёберных мышц и диафрагмы лёгкие растягиваются - вдох,  при расслаблении межрёберных мышц и диафрагмы лёгкие сжимаются - выдох.
Наружные межреберные мышцы- поднимают ребра.
Внутренние межреберные мышцы - опускают ребра.
Действие межреберных мышц основано на принципе рычага.
Дыхательные движения
покой
вдох
выдох
При спокойном дыхании за один вдох в легкие входит 0,3- 0,5 л воздуха (дыхательный объем). При самом глубоком дыхании дыхательный объем может достигать 3-5 л (жизненная емкость легких). Но и тогда после выдоха в легких остается более 1 л воздуха (остаточный объем).
Жизненная емкость легких
Жизненная емкость легких измеряется при помощи  прибора спирометра.
Мертвое пространство образовано теми областями органов дыхания, где нет газообмена с кровью. В норме это внелёгочные дыхательные пути и большинство бронхов. Объем заключенного в них воздуха - около 150 мл, что составляет 30% дыхательного объема при спокойном дыхании.
Таким образом, в обычных условиях почти треть вдыхаемого воздуха не участвует в газообмене.
2. Лёгочное дыхание (газообмен в лёгких).
Газообмен между воздухом и кровью происходит путем диффузии по разности концентраций газов. В мертвом пространстве газообмен не идет.
Венозная кровь превращается в артериальную.
3. Транспорт газов.
В капиллярах легких (малый круг кровообращения) кровь насыщается кислородом и избавляется от углекислого газа, превращаясь из венозной в артериальную. Благодаря работе сердца кровь разносится по всем органам (большой круг кровообращения), в капиллярах которых происходят обратные процессы.
Основная часть кислорода находится в крови в виде соединения с гемоглобином (HbO2 ) и совсем немного растворено в плазме.
Углекислый газ переносится в основном плазмой - в виде ионов НСО3 - и растворенного СО2 , в меньшей степени, эритроцитами - в соединении с гемоглобином (HbСO2 ).
Из одной среды в другую газы переходят вследствие разности их давления .
Это влечет за собой высвобождение CO2  из соединения с гемоглобином (HbСO2 ) и из солей угольной кислоты - гидрокарбонатов (НСО3-). Кислород диффундирует в обратном направлении- из воздуха в кровь, где интенсивно связывается гемоглобином.
Поскольку в альвеолах относительно мало CO2 , он выходит из плазмы крови в альвеолярный воздух.
Внутреннее дыхание
4. Тканевое дыхание (газообмен в тканях).
В процессе клеточного дыхания постоянно потребляется кислород. Поэтому он диффундирует из плазмы крови в межклеточное вещество других тканей и далее - в клетки. Выделяемый клетками CO2 , наоборот, поступает в кровь, где частично связывается гемоглобином, а большей частью - с водой.
Артериальная кровь превращается в венозную.
Регуляция дыхания
Непроизвольная регуляция частоты и глубины дыхания.

ОСУЩЕСТВЛЯЕТСЯ
НЕРВНАЯ
РЕГУЛЯЦИЯ
Произвольная регуляция частоты и глубины дыхания.
Дыхательным центром продолговатого мозга.
Корой больших полушарий.
Воздействие на холодовые, болевые и др. рецепторы может приостановить дыхание.
Мы можем произвольно ускорить или остановить дыхание.
ГУМОРАЛЬНАЯ
РЕГУЛЯЦИЯ
Частоту и глубину дыхания
ускоряет
Избыток CO2
замедляет
Недостаток CO2
В результате усиления вентиляции легких дыхание приостанавливается, т.к. концентрация CO2 в крови снижается.

РЕФЛЕКСИЯ
ОПОРНЫЙ КОНСПЕКТ
В романах Ф. Купера индейцы иногда спасались от врагов, погружаясь в воду и дыша при этом через полую камышинку. Однако дышать таким способом можно на глубине, не превышающей 1,5 м .
ПОЧЕМУ?
На большей глубине давление настолько возрастает, что вдох сделать невозможно.


Презентація на тему «Первая помощь при переломах» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Птицы» (варіант 3)

text:
Птицы
Подготовила
Ученица 11-Б класса
ЗОШ №65
Кинебас Наталья
Птицы (Aves) — класс позвоночных животных, представители которого хорошо характеризуются тем, что тело их покрыто перьями и передние конечности видоизменены в органы полета — крылья. За редкими исключениями, птицы — летающие животные, а те виды, которые не летают, имеют недоразвитые крылья. Для передвижения по твердому субстрату птицам служат задние конечности — ноги. Таким образом, птицы, в отличие от всех других наземных позвоночных, животные двуногие. У птиц весьма энергичный обмен веществ, температура тела постоянная и высокая, сердце четырехкамерное, артериальная кровь отделена от венозной. Хорошо развиты большие полушария головного мозга и органы чувств, в особенности зрения и слуха.
С биологической точки зрения наиболее характерными чертами птиц являются, с одной стороны, интенсивность обмена веществ, интенсивность хода жизненных процессов, а с другой — передвижение по воздуху путем полета. Эти две основные черты птиц в значительной мере определяют их биологию. Именно эти свойства птиц коренным образом отличают их от других групп позвоночных. Несмотря на общность эволюционного происхождения птиц и пресмыкающихся, биологические различия между этими двумя группами животных громадны.
В отношенни подвижности и способности преодолевать пространство птицы занимают первое место среди наземных позвоночных.
Большая подвижность связана с большой работой мускулатуры, с большими затратами энергии, который требуют быстрой и интенсивной компенсации. Несмотря на то что легкие птиц малорастяжимы и относительно невелики. использование кислорода в них и питание организма кислородом у птиц весьма интенсивно, что объясняется действием системы воздушных мешков. Активная часть дыхательного процесса у птиц, в отличие от других позвоночных, происходит не только при вдыхании, но и при выдыхании.
Значение этого для интенсификации обмена веществ в организме очевидно. Артериальная кровь полностью отделена от венозной, а работа сердца весьма энергична. В связи с этим стоит и энергичная работа пищеварительных органов: птица потребляет большое количество пищи, а усвоение ее идет быстро и очень полно.
Особенности строения
Все эти особенности тесно связаны с наличием у птиц постоянной температуры тела (а последняя — с развитием теплоизолирующего покрова из перьев). Температура тела у птиц выше, чем у млекопитающих, чаще всего она близка к 42° С, у немногих видов опускается ниже 39° С, но нередко достигнет 45 и 45,5° С.
Из других весьма существенных особенностей биологии и строения птиц над упомянуть еще об особенностях размножения. По сравнению с пресмыкающимися отмечается, во-первых, слабая интенсивность размножения, а во-вторых, сложность биологических явлений, сопутствующих размножению, и в особенности сложность явлений заботы о потомстве. Последнее как бы компенсирует невысокую плодовитость.
Белый лебедь и его детеныши.
Общее строение птицы:1. Клюв 2. Голова 3. Радужная оболочка 4. Зрачок 5. Спина 6. Малые кроющие крыла 7. Плечо 8. Кроющие второстепенных маховых 9. Кроющие первостепенных маховых 10. Надхвостье 11. Первостепенные маховые 12. Подхвостье 13. Бедро 14. Предплюсневой сустав 15.Плюсна 16. Пальцы 17. Голень 18. Брюхо 19. Бок 20. Грудь 21. Горло 22. Серёжка
Туловище птиц обтекаемой яйцеобразной формы, отличающееся компактностью. Шея у большинства видов тонкая и гибкая. На голове вперед выдается клюв, образованный надклювьем и подклювьем. Для полета служат видоизмененные передние конечности — крылья. Их несущую плоскость образуют большие маховые перья.
Ноги птиц принимают всю тяжесть тела, при передвижении по земле, взлёте и посадке, лазании по деревьям. Ноги птиц имеют четыре отдела: бедро, голень, цевку и пальцы. Обычно ноги четырёхпалые, но иногда число пальцев сокращается до трех и даже двух (африканский страус).
Африканский страус
 Из четырёх пальцев в преобладающем большинстве случаев три являются направленными вперед, а одни — назад. Передвижение по земле производится обычно при помощи ног. При этом бедренные кости малоподвижны, поэтому при перемещении по земле они практически не смещаются из горизонтального положения. Именно такая фиксированная позиция кости позволяет поддерживать брюшной воздухоносный мешок на вдохе, что определяет работу дыхательной системы птиц и позволяет им летать
Это одна из основных характеристик птиц; все прочие животные, передвигающиеся по земле, имеют подвижный тазобедренный сустав.
Движение в воздухе осуществляется при помощи передних конечностей, преобразованных в крылья, и хвоста. Крылья служат как аэродинамическими поверхностями, удерживающими птицу в воздухе, так и источниками тяги для движения вперёд
Другой особенностью, отличающей птиц от других хорошо летающих позвоночных, являются хорошо развитые массивные мышцы ног, особенно заметные при сравнении птиц с рукокрылыми и птерозаврами, с их почти редуцированными ногами
Происхождение
Наиболее распространена гипотеза, что птицы произошли от тероподных динозавров из группы манирапторов, куда помимо прочего входят дромеозавры и овирапторы.
Археоптерикс — самый примитивный и ранний из всех известных представителей птиц
По мере того, как учёные обнаруживают всё большее количество ископаемых останков нелетающих тероподов и тем не менее имеющих родство с пернатыми, точная граница между птицами и не-птицами становится размытой. Если раньше одним из определяющих признаков птиц было наличие перьевого покрова, то ряд открытий конца XX— начала XX веков в провинции Ляонин на северо-востоке Китая показывает, что многие мелкие тероподы имели перья, внося свой вклад в эту неопределенность
Теропод

Вся эволюция птиц шла в теснейшей связи с приобретением ими способности к полету.
 Появление основных биологических и анатомических черт птичьего организма должно было идти одновременно с появлением и развитием у них подвижности, улучшением их двигательных возможностей. Палеонтологический материал показывает, что на известной стадии эволюционного развития предки птиц были наземными бегающими рептилиями. Предки предков птиц должны были, судя по нашим представлениям об общем ходе эволюции животного мира, принадлежать к весьма древним группам примитивных археозавров, живших в триасе, а быть может, и в пермском периоде
Предки предков птиц должны были, судя по нашим представлениям об общем ходе эволюции животного мира, принадлежать к весьма древним группам примитивных археозавров, живших в триасе, а быть может, и в пермском периоде. Это были, конечно, бегающие наземные формы и, судя по всему, некрупные животные. В юрское время существовала промежуточная между пресмыкающимися и птицами древесная форма — археоптерикс, у которого уже появились некоторые признаки современных птиц, в частности перья или пероподобные образования.
Таким образом, в это время произошел переход предков птиц от наземного образа жизни к древесному и, очевидно, возникла постоянная температура тела (на последнее указывает наличие у археоптерикса оперения). Конструкция скелета археоптерикса еще далека от птичьей и лишена важнейших ее функциональных особенностей. Общая тенденция дальнейших этапов в развитии птиц (после юрского периода) связана с улучшением их возможностей передвижения и с приобретением способности к полету.
Птицеводство
Птицеводство является одной из основных отраслей народного хозяйства, производящей для человека необходимые продукты питания — мясо, яйца и жир, а также перья в качестве набивочного материала. Многие виды птиц содержат в домашних условиях в качестве декоративных животных.
Вследствие человеческой деятельности многие птицы получили своё дальнейшее развитие (а некоторые стали синантропами), но в то же время огромное их число оказалось на грани полного исчезновения — только с VII столетия вымерло 86 видов птиц. В настоящее время около 1200 видов в той или иной степени подвержены риску вымирания и охраняются национальными и международными законодательствами.
Размеры
Самым маленьким представителем этого класса считается обитающая на Кубе и острове Хувентуд колибри-пчёлка (Mellisuga helenae) — длина её самца не превышает 5,7 см
Колибри-пчелка
А самым крупным — африканский страус (Struthio camelus) высотой до 270 см и массой до 156 кг. Таким образом, масса самой маленькой птицы в 66 000 раз меньше массы самой крупной из ныне живущих.
Африканский страус
Андский кондор (Vultur gryphus) принадлежит к числу наиболее крупных летающих птиц — масса тела может достигать 11,4 кг, при размахе крыльев до 3,1 метров. Длина взрослых птиц варьирует в пределах от 117 до 135 см
Странствующий альбатрос (Diomedea exulans) достигает длины тела до 117 см и обладает самым большим среди птиц размахом крыльев, достигающим до 3,25 м
Эволюция современных птиц
Обнаруженные на архипелаге Вега в Западной Антарктиде останки древней птицы, напоминающей крупную утку и названной впоследствии вегавис (Vegavis iaai), показали, что по крайне мере одна эволюционных линия веерохвостых птиц получила развитие в начале мелового периода и впоследствии разделилась на две основные формы, известные сегодня как подклассы бескилевых и новонёбных птиц. Бескилевые представляют относительно небольшую группу, куда относят страусообразных и обитающих в Южной и Центральной Америке скрытохвостых.
Московская белая утка
Следующим расхождением от остальных новонёбных птиц стали представители надкласса Galloanserae — категории, куда включают гусеобразных (лебеди, гуси, утки и паламедеи) и курообразных (тетерева, фазаны, большеноги, краксы и им подобные). Период, когда началось это расхождение, является предметом научных споров — большинство специалистов сходятся во мнении, что веерохвостые получили своё развитие в меловое время, а ветвь Galloanserae отделилась от остальных новонёбных до начала биологической катастрофы третичного периода, погубившей динозавров.
Алмазный фазан
Тем не менее, у этой версии имеются и противники, полагающие что радиация могла произойти уже после (и благодаря) гибели большей части животного мира. Разногласие отчасти вызвано различными методами исследований: молекулярная генетика указывает на основную диверсификацию в середине мелового периода, в то время как анализ окаменелостей говорит о начале палеогена. Попытки согласовать результаты этих двух методик ставят специалистов в тупик
Распространение и места обитания
Большая общая подвижность и высокий уровень метаболизма и гомойотермия, развитие органов чувств, сложное поведение, способность приспосабливаться к меняющимся условиям среды, а также широкий спектр питания позволили птицам широко расселиться по всему земному шару.
На Земле нет ни одного района, где бы ни встречались те либо иные виды птиц. Каждому крупному географическому району свойствен свой состав фауны, включающей как эндемичные виды, так и виды, населяющие соседние области. Птицы населяют практически все наземные биомы включая и внутренние районы Антарктиды — например, снежный буревестник (Pagodroma nivea) гнездится в глубине этого материка на расстоянии до 440 км от берега
Снежный буревестник

По краям Антарктического щита местами гнездятся пингвины (императорский, Адели), снежный и гигантский буревестники, южный поморник. Населяют птицы и самые безводные пустыни и горы вплоть до границы вечных снегов: на высотах до 5500 — 6500 метров гнездятся бородач, грифы, некоторые виды колибри, клушица,гималайская завирушка и др., а во время миграций стаи пролетающих гусей, журавлей и иногда наблюдали на высоте 7000 — 9000 м н.у.м.
Императорский пингвин
Существуют виды с небольшими ареалами. Некоторые виды колибри свойственны лишь отдельным горам в Андах. Только на Ямале и Таймыре гнездится краснозобая казарка. Другой эндемик нашей — кулик-лопатень, который гнездится только в приморской полосе Чукотского полуострова. Ареал одной из американских славок Dendroica kirtlandi занимает площадь 140 на 160 км в Северном Мичигане.
Краснозобая казарка
Кулик-лопатень
Оперение и роговой покров
Кожные покровы птиц тонкие, эластичные. В соединительнотканном слое имеются обильные пучки гладких мышц, прикрепляющиеся к очинам контурных перьев и изменяющие их положение. Кожные железы отсутствуют, единственной кожной железой у птиц является копчиковая железа, которая находится над хвостовыми позвонками (отсутствует у бескилевых птиц, у некоторых дроф, голубей, попугаев и др.). Она секретирует маслянистый секрет, который птицы выдавливают клювом и смазывают им оперение, что способствует сохранению эластичности пера
Для всех видов птиц характерным является наличие перьевого покрова, который не встречается у других современных животных.  Перья покрывают все тело птицы, за исключением клюва и дистальных частей задних конечностей. У некоторых птиц, у как например индеек и американски грифов, оперение на голове и шее либо отсутствует вовсе, либо выражено очень слабо
Перо, 1 — Опахало. 2 — Ствол. 3 — Обычная поверхность. 4 — Пуховая часть. 5 — Очин (стержень).
Контурные перья, покрывают все тело птицы и имеют хорошо развитый плотный стержень, основание которого — полый очин — охватывается находящейся в коже перьевой сумкой. Глубина перьевой сумки больше у крупных перьев. От стержня отходят упругие бородки, которые несут бородочки с крючочками, которые сцепляются с крючочками соседних бородок, образуя опахало пера. В самой нижней части пера бородки обычно являются более мягкими и длинными, а их бородочки не имеют крючочков — этот участок называют пуховой частью опахала.


title: Презентація на тему «Здоровий спосіб життя» (варіант 3)

text:
Презентація на тему: Здоровий спосіб життя
Виконала учениця
11-А класу
Мажара Инна
Мета презентації
   Поглиблення знань та формування більш широкого розуміння про здоровий спосіб життя.
Здоровий образ життя
Позитивні емоції
Фізична культура, спорт
Корисна їжа
Відмова від шкідливих звичок
Особиста гігієна
Здоровий відпочинок

Визбируйте позитив
У житті буденнім,
 Наповняйте ним скарбницю
У тім незбагненнім ЖИТТІ ! ! !
 Для чого ми є ?!,
 Щоб прожили, не пронили
Ми життя своє !
Позитивні емоції
Фізкультура !  Всім потрібна
І дорослим і малим
Треба спортом нам займатись
Щоб здоровими рости
Гімнастичні є знаряддя
Штанги,гирі та бруси
І на конику спортивнім
Поскакаєш  від душі
Також є велосипеди
І футбольні є м’ячі
Ми 11 клас
 Всі ми справжні   молодці!

Свіжа їжа – здоров'я залог!Пам'ятай ти завжди цей урок!
Харчуйся так, як корисно для твого тіла!
Не виснажуй себе дієтами!
Якщо хочеш бути завжди здоровим – закаляйся!Водою холодною обливайся!
Та якщо вже сталосьзахворіти й знемогти,до лікаря зобов'язаний прийти!
Горить життя як сигарета!Скільки нам відведено жити?Скажи сигареті НІ
У житті так багато спокус!!!Але тільки ти можеш себе уберегти!
Бути красивим круто і кльово!Щоб здоровим було тілоНе чекай берись за діло!
Хочеш перемагати?Обери тверезий спосіб життя!
Ми за здоровий спосіб життя!
Дякую за увагу!Бажаю успіхів!


title: Презентація на тему «Розвиток життя в палеозойську еру»

text:
“ Розвиток життя в  палеозойську еру ”
Підготував:
Клименко Максим
Презентація на тему:
На початку ери:
В кембрійський період життя все ще існувало у воді.
Значно поширились великі багатоклітинні бурі і зелені водорості.
В силурійський, а можливо, ще в ордовицький або кембрійський період у деяких популяціях зелених водоростей, які мешкали у водоймах, що періодично пересихали, в результаті ароморфозу сформувались тканини, які вперше виникли у наземних рослин — псилофітів.
Псилофіти — збірна назва. Ці рослини мали невеликі розміри (не більше півметра), стеблоподібну наземну частину і кореневище, від якого відходили ризоїди. Деякі з них були ще дуже схожими на водорості, а інші вже мали ознаки, які зближували їх з мохоподібними і папоротеподібними рослинами. Рослини могли існувати на суходолі, оскільки бактерії, синьозелені водорості, одноклітинні тварини уже сформували тонкий шар ґрунту. В цей час з'явились і гриби, життєдіяльність яких сприяла ґрунтоутворенню.
Псилофіти

У морях кембрійського, ордовицького, силурійського періодів жили найпростіші, губки, кишковопорожнинні, членистоногі, молюски, голкошкірі, нижчі хордові.
Губки
Молюски
Голкошкірі
Членистоногі

В силурійський період з'явилися найпримітивніші хребетні — круглороті. У них ще не було щелеп, але внаслідок ароморфозу виникли череп і хребці.
Круглороті

Круглороті
Щиткова Кобра

У девонський період досягли розквіту щиткові, що належали до класу круглоротих. У риб внаслідок ароморфозу утворився щелепний апарат, що дав їм змогу активно полювати, захоплювати здобич.
Це
сприяло:

підвищенню рівня організації нервової системи,
органів чуття
вдосконаленню інстинктів.
Акула
Серед сучасної фауни найближчими до цих найдавніших риб є акули і скати. З'явились і кистепері риби. Нечисленних представників цих риб виявлено в Індійському океані біля берегів Африки

Скат
Кістепері риби
Кистепері риби, які населяли прісні водойми в девонський період, зробили важливий крок в еволюції тварин — вийшли на суходіл. Першими наземними хребетними були найдавніші земноводні стегоцефали — потомки кистеперих риб. Скелет плавців кистеперих гомологічний скелету п'ятипалої кінцівки стегоцефалів, як і в сучасних земноводних, яйця і личинки могли розвиватися лише у воді, тому ці тварини змушені були жити поблизу водойм.
Стагоцефал
Мохи
У девонський період важливий ароморфоз відбувся і в рослин: розвинувся спеціальний апарат для всмоктування мінеральних розчинів (корінь), як основний орган асиміляції вуглекислого газу сформувались пагони. Таким чином відбулося диференціювання тіла рослини на пагін і корінь. Першими листостебловими рослинами були мохи.
Хвощі
Папороті
Плаун

 Спорідненість мохів з водоростями і псилофітами виявляється в тому, що їхня протонема подібна до зелених водоростей, замість коренів вони мають ризоїди, запліднення відбувається у водному середовищі. В девонський період від псилофітів виникли вищі спорові: плауни, хвощі, папороті. В них утворились добре сформовані корені, але для розмноження їм необхідна вода, в якій переміщуються статеві клітини. Клімат наступного, кам'яновугільного періоду був теплим, вологим, атмосфера містила велику кількість вуглекислого газу. Це сприяло бурхливому розвитку папоротеподібних, це був період їхнього розквіту. Деякі хвощі досягали 30метрової висоти.

Зелені водорості
Бурі водорості
Розвиток наземної рослинності сприяв формуванню ґрунту, з решток рослин того періоду утворилося кам'яне вугілля. В ньому ніби законсервувалась значна частина вуглекислого газу атмосфери. В результаті інтенсивного фотосинтезу, який відбувався в зелених рослинах, атмосфера збагачувалась на кисень. Внаслідок зміни хімічного складу атмосфери з'явилась можливість заселення суходолу тваринами.

Насінні папороті
У рослинному світі відбувся ще один ароморфоз — з'явились насінні папороті.
В насінні нагромаджувались поживні речовини, воно мало оболонку, яка захищала його від несприятливих умов. Насінним рослинам для запліднення насінини вода не потрібна, що дало їм змогу завоювати суходіл.

Клімат кам'яновугільного періоду сприяв також розквіту земноводних (стегоцефалів). На суходолі ворогів у них ще не було, а численні черви і членистоногі, особливо павукоподібні і комахи, були для земноводних відмінним кормом. Внаслідок дивергенції та ідіоадаптацій з'явилось багато видів стегоцефалів, деякі з них досягали гігантських розмірів (до 47 м завдовжки).

Стагоцефал
Плазуни
Наприкінці кам'яновугільного й особливо в пермський період клімат змінився, став сухим. Це призвело до масового вимирання папоротеподібних і земноводних. Ті ж особини, які вижили у більш вологих місцях, дали початок земноводним і папоротеподібним невеликих розмірів. Від стегоцефалів виникли не лише земноводні, а й плазуни.
Походження плазунів пов'язане з ароморфозами, що забезпечували розмноження на суходолі:
 внутрішнє запліднення,
 запас поживних речовин в яйці,
вкритому щільною оболонкою,
яка захищала його від висихання.

Під час розвитку зародка всередині яйця нагромаджувалась рідина, в якій зародок знаходився як в акваріумі, відбувається формування зародка. Це дало змогу плазунам завоювати всі середовища існування: суходіл, повітря і повторно оселитися у воді. Прогресу плазунів сприяв розвиток рогового покриву, який захищав від висихання, досконаліший розвиток легень, кровоносної системи, кінцівок, головного мозку. Все це дає підстави визнати плазунів першими справжніми наземними хребетними.

У пермський період від насінних папоротей виникли голонасінні рослини, які значно поширились на суходолі, оскільки з'явився новий спосіб запліднення, не пов'язаний з водою, а формування насінини давало змогу зародкам рослин тривалий час витримувати несприятливі умови. Внаслідок цього насінні рослини змогли оселятись не лише на вологих узбережжях, а й проникати в глибину материків.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Фотосинтез» (варіант 2)

text:
Фотосинтез
Підготувала Давидюк Іванна
Фотосинтез -
Процес перетворення енергії сонячного світла на енергію хімічних зв’язків;
Процес синтезу органічних сполук (вуглеводів)  з неорганічних (Н2О та СО2)

Хлорофіл
 речовина синьо-чорного кольору, складний ефір, присутній в хлоропластах.
У хлоропластах також :
У світловій фазі фотосинтезу :
Поглинання світла молекулами хлорофілу “А” ( за участю допоміжних пігментів – хлорофілу “В”, фікобілінів і каротиноїдів) та перетворення енергії світла в хімічну енергію АТФ.
Процеси за Z-схемою:
Кванти світла

ФС 2
( електрони реакційного центру)
Передають енергію, збуджують
ФС 1
(електрони реакційного центру)
Передаються, втрачають енергію
Фотоліз води

електрони

Передають енергію, збуджують

енергія
Синтез АТФ
Реакції темнової фази :
Відновлення молекул СО2 до молекул вуглеводів ( глюкози)
Процеси за циклом Кальвіна:

1) Фіксація атома С, зі сполуки СО2
2) Побудова карбонового скелету глюкози з фіксованих атомів С.
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Алкоголізм» (варіант 5)


title: Презентація на тему «Клас комахи»

text:
  Клас комахи.БДЖОЛИ
1
   Існує близько 2 0 тисяч видів бджіл. Їх можна виявити на всіх континентах,крім Антарктиди. Бджоли пристосувалися харчуватися нектаром та пилком, використовуючи нектар, як джерело енергії, а пилок для отримування білків та інших поживних речовин .   Розмір бджіл коливається від 2,1 мм у карликової бджоли до 39 мм у виду, що мешкає в Індонезії.
Загальна характеристика бджіл
2
   Бджоли мають довгий хоботок, яким вони користуються для висмоктування нектару з рослин. Також у них є вусики, кожен з яких складається з 13 сегментів у самців та 12 у самок.    Всі бджоли мають дві пари крил: задня пара за розміром менше передньої; тільки у декількох видів у однієї статі крила  дуже короткі, що  робить політ бджоли важкою або неможливою справою.
Загальна характеристика бджіл
3
  Жало у бджіл - це своєрідний дуже складний за будовою і ще не досить вивчений орган захисту, утворений внаслідок переродження сьомого членика черевця робочих бджіл і маток. У спокійному стані жало ховається всередину черевця. В момент ужалення воно виходить назовні. Жалячи, бджола трохи згинає донизу черевце і встромляє жало в намічене місце. Проте вийняти його назад із шкіри тварини чи людини вона не може, бо жало там закріплюється зазублинками і відривається разом з частинами внутрішніх органів.
4
Жало бджіл
  Бджола з відірваним жалом швидко гине.   Жалячи комах, бджола пробиває дірку у їхньому хітиновому покриві, з якої жало потім може вийматися, і бджола лишається жити.   Найчастіше сам укус стається на рефлекторному рівні.
5
Жало бджіл
	   Під час жаління в ранку вводиться отрутна рідина, яка викликає запалення із припухлістю і гострий пекучий біль.    Ця отрута виробляється в окремих (великій і малій) отрутних залозах, що містяться всередині черевця:- велика залоза складається з довгої трубки, в клітинах якої виробляється отрута, і великого отрутного міхурця, де отрута скупчується;- мала отрутна залоза - невелика                                      трубка, де виробляється вже інша                                        за своїм складом отрута. Під час                                    ужалень отрути з малої та великої                                 залоз змішуються.
6
Бджолина отрута
   Різкі запахи (особливо піт) дуже дратують бджіл, і тоді вони жалять більше. Відомі випадки зажалень пітних коней на смерть.    Мало жалять бджоли, підкурені димом; тоді вони кидаються до запасів меду, наповнюють ним свої медові вола і в такому стані не можуть                                вільно згинати черевно, щоб ввести жало.   Матки свої жало використовують лише в                    боротьбі одна з одною. Крім того, воно їм                   допомагає у відкладанні  яєць.
7
Бджолина отрута
   Спосіб, яким бджоли передають інформацію – одне з найбільш вражаючих чудес природи - це інстинктивна мова бджіл. Вони не вчаться цій мові, а просто, досягнувши певного віку, автоматично володіють нею.   Бджолина мова – це мова запахів і танців. Коли бджола знаходить нектар або пилок, вона повертається додому і починає танцювати, описуючи одну за іншою правильні кола. Танець привертає увагу інших бджіл і розказує їм, де був знайдений нектар або пилок. Інші бджоли по запаху цієї бджоли можуть взнати, що та знайшла.
8
Мова бджіл
   Якщо бджола жваво танцює, то це означає, що знайдена велика кількість їжі, і багато бджіл відлітає на пошук.    Таким чином, бджола може повідомити про декілька речей. По танцю можна визначити, нектар або пилок були знайдені. По запаху самої бджоли можна сказати, яку квітку слід шукати. Сповільненість танцю говорить про кількості знайденої їжі.
9
Мова бджіл
   Крім попередньої інформації, цей танець пояснює бджолам, як далеко і в якому напрямі летіти. Кількість поворотів в хвилину означає дистанцію. Дедалі менше описується вісімок. Наприклад,       11 поворотів в хвилину рівносильні дистанції в 2700 м.    Лінія, по якій йде бджола між двома петлями вісімки, показує точний напрям. Лінія визначається по положенню сонця на небі, так що інші бджоли можуть негайно визначити правильний кут!
10
Мова бджіл
	   Залежно від поточної потреби, бджоли можуть концентруватися як на зборі нектару, так і на зборі пилку.   Тіло більшості бджіл покрите численними  гіллястими ворсинками, що сприяють прилипанню і переносу пилку. Періодично вони зчищають з себе пилок, збираючи їх щіточками і потім переносять його  в спеціальний кошик для пилку, розташований між задніми лапками.
11
Участь бджоли у запиленні
	 Багато видів бджіл схильні збирати пилок тільки з певних видів, інші в цьому питанні не так категоричні і користуються великою різноманітністю квітучих рослин.       Невелика кількість рослин замість пилку виробляє живильне квіткове масло, на зборі якого спеціалізуються тільки певні види бджіл. Пилок і нектар змішуються разом, утворюючи в'язку живильну масу, яка складається в невеликі осередки (соти).
12
Участь бджоли у запиленні
  Перший етап виготовлення меду починається в порожнині бджоли. Цукор, що міститься в нектарі, піддається хімічній реакції.   Наступний крок – це видалення зайвої води з нектару. Воно досягається випаровуванням, яке виникає завдяки теплу і вентиляції у вулику.
Процес виготовлення меду
13
   Мед розрізняється залежно від того, з яких квітів збирається нектар, в якому місці розташований вулик.    Мед буває дуже різним на колір і смак – це залежить від того, що було джерелом нектару. У тих областях, де виробляють мед, звичайно буває тільки декілька рослин, придатних для збору нектару.
14
Мед
  По шорсткій поверхні бджола здатна тягнути вантаж, що перевищує вагу її тіла у 320 разів. Для порівняння, кінь може везти вантаж, приблизно рівний вазі його власного тіла.    Медоносна бджола махає крилами зі швидкістю 11400 разів на хвилину. Саме це створює характерне бджолине дзижчання.
15
Цікаві факти із життя бджіл
    Для отримання одного кілограму меду бджоли повинні зробити до 4500 вильотів і взяти нектар з 6-10 млн. квіток.     На виховання тисячі личинок потрібно 100 г меду, 50 г пилку і 30 г води. Річна потреба в пилку становить до 30 кг на кожну бджолину сім’ю.
16
Цікаві факти із життя бджіл
  Бджолиний рій може важити до 7-8 кг. Він складається з 50-60 тис. бджіл, що мають у своїх зобиках 2-3 кг меду. За похмурої погоди своїм медовим запасом бджоли можуть харчуватися протягом 8 днів.
17
Цікаві факти із життя бджіл
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!
December 10, 2014
ТРЕТЬЯКОВОЇ КСЕНІЇ
18


title: Презентація на тему «Біологічні методи боротьби зі шкідниками»

text:
Біологічні методи боротьби зі шкідниками
Підготувала
Учениця 22 групи
Поняття
це використання живих організмів для зменшення або повного усунення шкоди, яку наносять шкідники тваринам, людині, сільськогосподарським культурам.
Методи боротьби

Біологічні види  боротьби:
 Використання комах, які є шкідниками або паразитами.
 Використання патогенних мікроорганізмів, які характеризуються вибірковою здатністю.
 Автоцидний який полягає у розведенні і розповсюдженні стерильних особин які, копулюючись, залишають самок стерильними.


title: Презентація на тему «Мутації» (варіант 5)

text:
Мутації
Види мутацій. Основні поняття
Мутація (латин. mutatio — зміна) — це зміна, що зумовлена реорганізацією структур відтворення, перебудовою генетичного апарату. Мутації виникають раптово, що іноді різко відрізняє організм від вихідної форми.
Ботанікам та зоологам такі зміни були відомі дуже здавна. Мутаційній мінливості присвятили свої роботи С. I. Коржинський і Г. де Фріз. Термін «мутація» був запропонований Гуго де Фрізом у 1901 році.
де Фріз
Коржинський

Види мутаційза місцем виникнення:-Генеративні (виникають у статевих клітинах та проявляються лише у потомства)-Соматичні (виникають у клітинах тіла, не успадковуються (такі як рак))
Ракова клітина
Залежно від впливу на життєдіяльність організму:-Летальні (спричиняють загибель організму.)-Сублетальні  (знижують життєдіяльність організму.)-Нейтральні (за певних умов не впливають на організм.)

За характером проявлення:-Домінантні-Рецесивні
За характером зміни генотипа мутації:-Генні (точкові, пов’язані зі зміною окремих генів)-Геномні (пов’язані зі зміною кількості наборів хромосом, зі зміною числа хромосом окремих пар. )-Хромосомні (зміна самих хромосом)

Делеція— це втрата хромосомою певної ділянки, яка потім зазвичай знищується.Транслокація — це обмін ділянок між негомологічними хромосомами
Інверсія — це поворот окремого фрагмента хромосоми на 180°Дуплікація — це подвоєння ділянки хромосоми
Зверніть увагу!Не кожне ушкодження ДНК неодмінно реалізується в мутацію, часто відбувається виправлення цих ушкоджень за допомогою особливих ферментів, тобто існує система виправлення помилок. Цей процес виправлення помилок називається репарацією.

Агенти,що провокують мутації:-Радіоактивне випромінювання-Ультрафіолетовевипромінювання-Віруси-Хімічні мутагени(Газ іприт підвищує частоту мутацій у 90 раз)
Значення мутаційДля біології:утворюються нові алелі,що дає матеріли для природного відбору, та в наслідок для еволюціїДля медецини:існують генні хвороби, яких описано декілька тисяч


title: Презентація на тему «Обмороження» (варіант 1)

text:
Обмороження
Загальна характеристика, причини та перша допомога
Що таке обмороження?
Верхні і нижні кінцівки, ніс та вуха найчастіше піддаються ураженню під час обмороження.
Обморо́ження або відморо́ження (лат. Congelatio) — ушкодження тканин організму під дією холоду. Нерідко супроводжується загальним переохолодженням організму і особливо часто вражає такі частини тіла як вушні раковини, ніс, недостатньо захищені кінцівки, в першу чергу пальці рук і ніг.
Причини і перебіг
Якщо людина тривалий час перебуває на холоді, в неї може виникнути переохолодження всього організму, або загальне замерзання. Як правило, таке трапляється, якщо людина заблукала, скажімо, в лісі, вибилася з сил чи виснажена хворобою. Найчастіше замерзають люди у стані алкогольного сп'яніння.
Фази загального переохолодження
1 фаза
людина відчуває втому, скутість, сонливість, байдужість до всього;
2 фаза
за подальшого зниження температури тіла спостерігається запаморочення;
3 фаза
зупинка кровообігу, серцевої діяльності.
Обмороження — це ушкодження тканин у результаті дії низьких температур. Може виникнути навіть за температури, вищої від О °С. Мокре та тісне взуття; тривале перебування у нерухомому стані на вітрі, в снігу, під холодним дощем; хвороби, втрата певної кількості крові, алкогольне отруєння, тощо можуть стати причиною обмороження. Найуразливіші для обморожень частини тіла з найслабшим кровотоком: ніс, вуха, кінцівки.
Класифікація обморожень
За тяжкістю та глибиною розрізняють чотири ступені обмороження.
І ступінь (легкий).
Характеризується ураженням шкіри, що супроводжується запаленням, набряком, болем. Такий стан триває кілька днів, потім поступово проходить. Уражена ділянка надовго залишається дуже чутливою до холоду.
ІІ ступінь (середньої тяжкості).
Проявляється некрозом поверхневих шарів шкіри. Після відігрівання уражене місце синіє. В зоні обмороження утворюються пухирці, наповнені прозорою чи білуватою рідиною. З'являється сильний біль. Серед загальних симптомів спостерігаються підвищення температури тіла, погані сон та апетит.
ІІІ ступінь (тяжкий).
Відбувається поступовий некроз тканин на значну глибину. В перші дні спостерігається поява пухирців, заповнених темною рідиною. Через кілька днів з'являються ділянки вологої мертвої тканини. Хворі відчувають нестерпний біль. Захворювання супроводжується виділенням поту та ознобами, апатією.
IV ступінь (вкрай тяжкий).
Характеризується змертвінням тканин до кістки. Ця частина тіла залишається холодною та абсолютно нечутливою. Шкіра вкривається пухирцями, заповненими чорною рідиною. Через кілька днів уражена ділянка швидко чорніє і висихає. Відбувається муміфікація тканин. Процес загоєння такої рани надзвичайно тривалий (1,5—2 місяці).
Допомога при обмороженні
Перша медична допомога у разі обморожування полягає у якомога швидшому зігріванні ушкодженої частини тіла і відновленні кровообігу. Найбільш ефективно це можна зробити за допомогою теплих ванн.
Не рекомендується розтирати обморожені ділянки снігом — це може призвести до погіршення стану потерпілого.
Профілактика відморожень
Обморожень зазвичай можна уникнути, якщо керуватися здоровим глуздом і наступними рекомендаціями: Носіть головний убір і одяг з вовни та хутра, які залишають повітряний прошарок між тілом і одягом. Закривайте частини тіла, найбільш схильні до відмороження: пальці рук і ніг, вуха і ніс.
Потрібно вживати більше теплого пиття, що сприяє кращій терморегуляції організму. Якщо гаряче пиття не можна приготувати, пийте більше звичайної води. Уникайте вживання кофеїновмісних (кава, чай) і спиртних напоїв, так як вони перешкоджають виробленню тепла організмом.


Презентація на тему «Куреподібні»