title: Презентація на тему «Дитячі інфекційні захворювання»

text:
Дитячі інфекційні захворювання
Підготувала учениця I курсу
Фізико-математичного класу
Кучерявець  І.

КІР
Кір — хвороба, викликана вірусом роду Morbillіvirus, гостре вірусне захворювання, яке характеризується вираженою інтоксикацією, катаральними явищами з боку дихальних шляхів, кон'юнктивітом, появою своєрідних плям на слизовій оболонці щоки і папулезно-плямистим висипом на шкірі.
Симптоми
Інкубаційний період при кору складає від 7 до 21, рідше 28 днів.
 Початок захворювання гострий.З'являються симптомиінтоксикації, катаральні явища. Температура звичайно висока, турбує головний біль, слабкість, нежить, кашель, виникають симптоми кон'юнктивіту.
 До кінця першого — початку 2-го тижня хвороби на слизовій оболонці щоки виникають плями, ніби посипані манною крупою. Це цінна діагностична ознака, що дозволяє поставити діагноз до появи висипу.( Він носить назву плями Бельського-Філатова-Копліка.) Плями існують 2-3 дні, іноді довше і зазвичай зникають з появою висипу. Температура на короткий час знижується, потім звичайно підвищується знов, і у хворого з'являється висип. Перші елементи висипу з'являються за вухами і на обличчі, потім висип поширюється на тулуб і кінцівки. Елементами висипу є плями — папули(горбики), що підносяться над поверхнею шкіри. Зникнення висипу відбувається в зворотній послідовності, тобто він починає згасати спочатку на кінцівках, потім на тулубі і нарешті на обличчі. У хворих частий пульс, низький тиск. Іноді спостерігається ураження шлунково-кишкового тракту: зниження апетиту, нудота і блювання, почастішання випорожнень. У деяких хворих буває мітигирований кір, ця форма розвивається при введенні імуноглобуліну або вакцини. Вона характеризується тривалішим інкубаційним періодом і легшим перебігом. Необхідно пам'ятати, що в даний час кір зустрічається не тільки у дітей, але і у дорослих, причому перебігає, як правило, важче.
Як кір уражає шкіру
Плями Бельського-Філатова-Копліка.
Перебіг:Дітей лікують вдома, дорослих звичайно госпіталізують. Застосовують вітамінотерапію, при приєднанні ускладнень — антибіотики. Ослабленим хворим вводять протикоровий імуноглобулін. Лікування проти самого висипу немає. Спочатку тіло має покритись висипом повністю (стати однорідною червоною плямою), тоді висип проходитиме. В жодному разі не слід розчісувати висип, щоб не утворились рани. Не можна простуджуватись чи переохолоджуватись під час висипу! Рекомендовано залишатись у ліжку декілька днів, доки не зійде висипка. Не мочити та не розтирати висип!

Профілактика :Проводиться своєчасне виявлення і ізоляція хворих. Дезинфекція не проводиться. Основним засобом профілактики є протикорова вакцина, що забезпечує захист від захворювання.
Скарлатина
Скарлатина - гостре антропонозне захворювання, яке проявлюється інтоксикацією, ураженням ротоглотки та дрібнокрапчастою екзантемою (шкірним висипом).
Малиновий язик із білим нальотом
Тривалість інкубаційного періоду від декількох годин до 12 днів. Типова форма скарлатини починається гостро: після незначної остуди температура тіла за 6-7 годин підвищується до 38,5-40°C. У маленьких дітей при цьому нерідко з’являється однократна або повторна блювота. Хворі скаржаться на головний біль, нездужання, хворобливість при ковтанні.
Наприкінці першої доби захворювання (іноді на другий день) з’являються характерні дрібні висипання на шкірі. Спочатку висип з’являється на шиї та верхній частині грудей, а упродовж наступних 2-3-х днів поширюється по всьому тілу. Висип складається з численних дрібно крапчастих елементів, густо розташованих та утворюючих на шкірі щільне насичено-рожеве поле.
Обличчя хворого злегка опухле, щоки яскраво гіперемійовані, тоді як підборіддя та рот на ділянці, обмеженій носо-губними складками, відрізняються різкою блідістю («скарлатиновий трикутник»). У зіві відмічається розлита гіперемія м‘якого піднебіння, язичка та мигдаликів. Бруднувато-білий або злегка жовтуватий наліт вкриває мигдалики, поширюючись у подальшому на м’яке піднебіння та язичок. У деяких хворих збільшуються реґіонарні (підщелепні) лімфатичні вузли.
Блідість шкіри навколо рота
Протягом перших 2-3-х днів хвороби язик залишається вологим, вкритим сірувато-білим нальотом; з 3-4-го дня наліт зникає і тоді вид язика стає досить характерним. На кінчику його можна побачити численні набряклі сосочки, а колір язика стає яскраво червоним («малиновий язик»).
Картина крові у перші 2-3 дні відрізняється помірним нейтрофільним лейкоцитозом. Після 3-4-го дня у багатьох хворих відмічається еозинофілія (6-8% еозинофілів).
Температура тіла зберігається на високих цифрах упродовж 3-6 днів, потім починає знижуватися та нормалізується на 9-10-й день хвороби. Одночасно покращується загальний стан хворого, зменшується інтоксикація, зникає висип та інші симптоми. 80-90% випадків скарлатини на фоні лікування пеніциліном протікає легко
Блідість шкіри навколо рота
Параклінічні дослідження:
Загальний аналіз крові (лейкоцитоз, нейтрофільоз , зсув формули вліво, еозинофілія , підвищення ШОЕ );
Бактеріологічне дослідження слизу із ротоглотки (виділення ігемолітичного стрептококу групи А);
Серологічний (наростання титрів антистрептолізину О в динаміці).

Профілактика:

Раннє виявлення та ізоляція джерела інфекції. Хворих ізолюють вдома або у стаціонарі на 10 днів від початку хвороби. Діти, що ходять у дошкільні заклади та перші 2 класи школи, ізолюються на 22 дні. Для осіб, що знаходилися у контакті з хворими скарлатиною, встановлюється карантин на 7 діб. Заключна дезінфекція у вогнищі не проводиться.
Дизентерія
Дизентерія (грец. dysentería, от dys... — приставка, що означає скруту, порушення, та грец. énteron — кишка) — гостре інфекційне захворювання людини та тварин, спричинене різними видами шигел. Інфекційне захворювання, що протікає з явищами інтоксикації і переважним ураженням дистального відділу товстої кишки.
Інкубаційний період 2-3 дні. Хвороба починається гостро, з загального нездужання, відчуття остуди, слабкості, втрати апетиту. Температура тіла упродовж 6-7 годин підвищується до 38,5 -39,5 °C, з'являється нерізкий біль у лівій підвздошній ділянці, при дизентерії Зонне можлива блювота. З перших же годин захворювання з'являються рідкі випорожнення; спочатку вони складають тільки калові маси, через 12-20 год у них стає помітним слиз, а у частині випадків і кров у вигляді прожилків у слизу та у вигляді згустків. Стул частий - до 10-12 разів на добу на протязі перших 2-3 днів хвороби; у більш пізні строки захворювання з прямої кишки хворого може виділятися невелика грудка слизу з прожилками крові. На висоті розвитку захворювання виникають судомні скорочення, спазми сигмоподібної кишки (тенезми). Одночасно з'являються хибні позиви на низ.
При огляді хворого відмічають дещо бліду, гарячу на дотик шкіру, пульс частий відповідає рівню температури, рівномірно обкладений язик. При пальпації живота визначається хворобливість його нижньої половини, спастичні скорочення сигмоподібної кишки. При ректороманоскопічному дослідженні виявляють різного характеру змін слизової оболонки сигмоподібної та прямої кишки, частіше -гіперемію, катар та дрібні ділянки геморагій на слизовій оболонці.
Лихоманковий період триває 2-4 дні, потім температура нормалізується, стул стає рідшим (2-3 рази на добу), з випорожнень зникає слиз та кров; пізніше зникає спазма сигмоподібної кишки. До 6-7-го дня хвороби настає період одужання; в деяких хворих нестійкий, часом напіврідкий стул може відмічатися до 10-12-го дня хвороби.
У 1,5-2% випадків у хворих гострою дизентерією розвивається хронічна дизентерія, що характеризується тривалими періодами загострень (по 1,5-2 міс.) та такими ж тривалими світлими проміжками уявного здоров'я; загальна тривалість хронічно дизентерії може досягати 3-4 роки. Кожне загострення її супроводжується болем у лівій підвздошній ділянці, виділенням від 2 до 4-5 разів на добу рідких випорожнень зі слизом та кров'ю, іноді з домішками гною, часто зі значним схудненням хворого.
Розвитку хронічної дизентерії сприяють неправильне або недостатнє лікування, супутні захворювання кишечника (в тому числі гельмінтози), недотримання дієти, інтоксикація (куріння, вживання алкоголю).
В дітей при гострій дизентерії часто зустрічаються важкі форми хвороби, виражене зневоднення організму, інтоксикація, схуднення, доволі рясне виділення слизу у випорожненнях; діти більш схильні до розвитку затяжних та хронічних форм хвороби, ніж дорослі.

Ангіна
Гострий тонзиліт (Ангіна піднебінних мигдаликів) - гостре інфекційне захворювання, яке характеризується запаленням зокрема обох піднебінних мигдаликів,слизової оболонки горла, лімфаденоїдного глоткового кільця, що спричиняється деякими мікроорганізмами, здебільшого стрептококом, стафілококом та пневмококом.
Катаральна ангіна
Джерелом інфекції є людина, хвора на ангіну чи іншу стрептококову інфекцію або реконвалесцент, рідше — здоровий носій гемолітичного стрептокока. Передача інфекції здійснюється повітряно-крапельним шляхом, іноді — аліментарним. Захворюваність зростає в холодну пору року, особливо напровесні та восени, коли людина ще не встигає пристосуватись до різких змін температури середовища і є характерною для нещодавно сформованих колективів (студентські гуртожитки, військові колективи, дитячі заклади). Спостерігаються як спорадичні захворювання, так і епідемічні спалахи. Особлива сприйнятливість до ангіни помічається у людей з слабкою опірністю організму.
Лакунарна ангіна
З перших днів хвороби відзначають ознаки ураження серцево-судинної системи: тахікардію, приглушені тони серця, гіпотонію, іноді, загрудинний біль, значний біль у горлі, розлад ковтання, заг. кволість, підвищення температури тіла, збільшення і болючість прилеглих лімфатичних вузлів.
На ЕКГ виявляють зміни, що свідчать про гіпоксію міокарда. Часто спостерігають токсичні зміни нирок (мікрогематурія, протеїнурія). Як правило, зі зникненням синдрому інтоксикації ці явища минають.

Запобіганню ангіни сприяє загартування організму (спорт і фізкультурні вправи, правильний режим праці й відпочинку), ліквідація вогнищ інфекції (каріозні зуби, гайморити), налагодження носового дихання шляхом видалення аденоїдів у дітей, виправлення викривлень носової перетинки та видалення поліпів у дорослих.
Краснуха
Краснуха (лат. rubella) — епідемічне вірусне захворювання, антропонозна вірусна інфекція з генералізованою лімфаденопатією (запаленням лімф.вузлів) та дрібноплямистою екзантемою (шкірним висипом).
Висип на шкірі
Джерелом інфекції є хворі краснухою. Найбільш заразні хворі у перші 5 днів від початку захворювання. Інфекція передається повітряно-крапельним шляхом. Частіше хворіють діти у віці 4-10 років.
Захворювання надзвичайно небезпечне для вагітних, тому що призводить до ураженню плоду та розвитку вроджених виродливостей.

Інкубаційний період від 12 до 24 днів. З початку захворювання відмічаються підвищення температури тіла (37,5-38,5 °C), нежить, невеликий сухий кашель, кон'юнктивіт; самопочуття хворого задовільне. Висип на шкірі з'являється наприкінці 1-го або на 2-3-й день хвороби; він складається з дрібних розеольозних елементів на обличчі, які потім швидко, упродовж 15-20 годин, поширюються без будь-якої послідовності по всьому тілу. Через 2-3 дні висип зникає. Одночасно потиличні лімфатичні вузли набувають щільноеластичну консистенцію, вони не спаяні між собою та підшкірною клітковиною. Картина крові характеризується лейкопенією, з 3-4-го дня хвороби з'являється моноцитоз.

Спеціального лікування хворі не потребують. Необхідно дотримуватися постільного режиму. За показаннями застосовують симптоматичні засоби.
Необхідна ізоляція хворих до 5-го дня з моменту висипання.

Вітряна віспа
Вітряна віспа, вітря́нка (лат. Varicella, грец. Ανεμοβλογιά) — гостре інфекційне захворювання з повітряно-крапельним шляхом передачі. Характеризується лихоманкою, папуловезикульознми висипанням із доброякісним протіканням.
Чутливість до вітряної віспи унікальна — вона складає 100 %. Заразними хворі вітряною віспою стають за 20—24 годин до появи висипання та залишаються ними до 5-го дня з моменту реєстрації останнього елементу висипання.
Інфекція передається повітряно-крапельним шляхом. З моменту утворення кірок на місцях висипань збудник передається від хворого до здорового контактним шляхом.

Тривалість інкубаційного періоду - від 11 до 21 дня (у середньому 15-17 днів). Зрідка спостерігається короткочасний період передвісників (продрому), що триває добу; у цей період на шкірі виникає висип, що зникає через декілька годин.
Часто хвороба розпочинається гостро - з підвищення температури до 38-39 °C, потім на різних ділянках тіла, переважно на шкірі тулуба, з'являється доволі рясний висип у вигляді круглих рожевих плям діаметром 1-3 мм; такий же висип виникає на слизових носоглотки та зіва. Потім це висипання перетворюється на пухирці, наповнені прозорою рідиною; навколо кожного пухирця (вазікули) утворюється вузька червона облямівка (обідок гіперемійованої шкіри або слизової оболонки). У центрі деяких пухирчиків з'являється вдавлення, внаслідок чого елементи висипу стають схожими на ті, що виникають при натуральній віспі. Вже на другий день багато пухирців лопаються або внаслідок свербіжу хворий здирає їх нігтями, вміст пухирців засихає на шкірі, утворюючі сухі темно-бурі кірки. Характернийполіморфізм висипу: одночасна наявність пухирців та сухих кірок на шкірі та слизових оболонках.
Протягом 6-7 днів можуть спостерігатися повторні висипи нових пухирців. На слизових оболонках носоглотки, гортані, кон'юнктиви повік пухирці легко лопаються, а ерозія слугує вхідними воротами для вторинної інфекції. У виснажених ослаблених дітей, що страждають на аліментарну дистрофію, вітряна віспа може приймати дуже важкий перебіг та в окремих випадках веде до смерті дитини.


title: Презентація на тему «Травми кісток і суглобів»

text:
Травми кісток і суглобів
Презентацію виконала
Циганок Наталія
 Травми
Закриті ушкодження - це травматизація тканини і органів, спричинені. впливом зовнішніх факторів без порушення цілісності шкіри й видимих слизових оболонок. Причина закритих ушкоджень: удари тупими предметами, різні види травматизму, надзвичайні стани і стихійні лиха. Види закритих ушкоджень: струси, здавлювання, удари, розтяги, розриви, вивихи.
Ознаки удару: біль, травматичний набряк тканин, синець, підвищення температури та порушення функцій, крововиливи, гематоми.
Перша допомога при ударі:
     Щоб попередити виникнення крововиливу і зменшити біль, треба забезпечити спокій пошкодженої частини тіла, а якщо це кінцівка, то надати їй високе положення. На ушкоджену ділянку необхідно накласти холод: гумовий міхур або поліетиленовий мішечок з льодом чи холодний компрес, який необхідно часто змінювати. Через 2-3 дні для більш швидкого розсмоктування крововиливу до ушкодженого місця прикладають грілку або роблять теплі ванночки. При сильному ударі після вище застосованих заходів потрібно звернутися до лікаря, щоб не пропустити більш серйозного ушкодження, наприклад, перелому.

 Вивих
Суглоби, завдяки яким ми згинаємо та розгинаємо руки, ноги, пальці, мають складну будову. Кожний суглоб оточений суглобним мішком, в який вплітаються зв'язки, що його закріплюють. В разі нещасного випадку одна з кісток може розірвати суглобний мішок і вислизнути з нього, при цьому порушиться нормальне взаєморозташування кісток. Це називається вивихом. Характерні ознаки вивихів: порушення звичних обрисів суглоба, виступання кістки на новому місці - іноді цю кістку видно через шкіру. Вивих є досить складним видом пошкодження, оскільки при цьому порушується не лише суглобний мішок, а й зв'язки, судини, а іноді й нерви.
Часто вивих супроводжується відривом кусочка кісткової тканини, тобто переломом.
При вивиху або при підозрі на нього необхідно пошкоджену кінцівку зробити нерухомою, наклавши на неї шину або фіксуючу пов'язку, якомога швидше відправити дитину до хірурга. Для попередження набрякання суглоба та для зменшення болю на пошкоджений суглоб можна покласти мокру серветку або міхур з льодом.

 Рани
Рани виникають від механічного ушкодження шкірних покровів і які підлягають тканин. Вони буваютьрізані,колоті,розсічені,рвані,вогнепальні,рани від укусів тварин. Потерпілому сліду надати долікарську допомогу — обробити шкіру навколо рани 5%-іншоїйодної настойкою,зробити асептическую пов'язку. При кровоточивих ранах має бути накладений джгут ітранспортну шину. При ранах,ускладнених кровотечею,з ушкодженням що прилягають тканин,наприклад,сухожиль,м'язів,нервів,ранах живота,грудях,голови показано термінова транспортування у стаціонар.
Перелом
Переломи - це порушення цілісності кісток. Незважаючи на те, що кістки дуже міцні, при пораненні, сильних ударах, падіннях вони іноді ламаються. Найчастіше бувають переломи кісток кінцівок. Всі переломи можуть бути неповними, коли частини кісток роз'єднуються не по всій товщині (тріщини, надломи) та повними, при яких роз'єднання відламків кістки проходить по всій товщі кістки. Для перелому характерні деформація, крововилив у місці перелому, укорочення кінцівки, порушення її функції, біль при обмацуванні в місці перелому, ненормальна рухливість у місці перелому, крепітація (хруст) кісткових відламків.
Переломи поділяються на відкриті і закриті. До закритих належать такі переломи, при яких шкіра на місці перелому не пошкоджується. При відкритих переломах мають місце пошкодження м'яких тканин, в тому числі і шкіри, що може бути результатом впливу травмуючої сили ззовні або відламку кістки зсередини.

Відмороження
Відмороження – ушкодження тканин, що розвивається при впливі холоду. Причиною відмороження може стати мороз, безпосередній контакт з предметом, охолодженим до наднизької температури (контактні відмороження) і тривале періодичне охолоджування в умовах високої вологості повітря («траншейна стопа», ознобленіе).
У Росії частота відморожень становить близько 1% від усіх травм, за винятком деяких регіонів Крайньої Півночі, де вона підвищується до 6-10%. Найбільш часто відмороження піддаються стопи, на другому місці знаходяться кисті рук, на третьому – виступаючі частини обличчя (ніс, вушні раковини, щоки).
Факторами, що сприяють розвитку відмороження, є сильний вітер, висока вологість повітря, зниження місцевого та загального імунітету (в результаті хвороби, травми, авітамінозу, недоїдання і т.д.), алкогольне сп'яніння, тісний одяг та взуття, що викликають порушення кровообігу.

Опік
О́піки — фізична травма, що виникає внаслідок дій на тканини фізико-хімічних агентів (висока температура хімічні речовини, радіаційне випромінювання). Термічні опіки шкіри в побуті – це опіки від окропу, гарячої пари, полум’я, розпеченого металу – іншими словами, від впливу на шкіру високих температур.При цьому клітини шкіри гинуть. Чим вище температура, тим глибше опік. Опік I ступеня – це почервоніння шкіри; опік II ступеня – утворення пухирів на шкірі; опік III ступеня – омертвіння шкіри; опік IV ступеня – омертвіння глибоких  тканин. Тяжкість стану при опіках багато в чому залежить від площі ураження. Перша допомога – охолодити поверхню опіку холодною водою, щоб зупинити подальшу дію температури, а суб’єктивно – зменшити відчуття болю.На 10-15 хв охолодіть уражені ділянки холодною водою, льодом, снігом, а потім закрийте їх сухою антисептичної пов’язкою.

   Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Засоби особистої гігієни» (варіант 1)

text:
Засоби   особистої   гігієни

Особиста   гігієна
Засоби особистої гігієни для кожної людини є надійними щоденними помічниками, які наповнюють життя комфортом, затишком і чистотою. Що відносять до засобів особистої гігієни? До їх числа слід віднести гелі та шампуні для душу, мило, зубну пасту, ополіскувачі для порожнини рота, серветки. Сюди ж відносять креми, лосьйони.
                           Гігієна  ротової порожнини
Велике значення для здоров’я людини має стан зубів, тому так важливо доглядати за ротовою порожниною. Попередити появу інфекції в порожнині рота допоможе правильний догляд за зубами. Чистити їх слід щодня, користуючись зубною щіткою і пастою, також слід застосовувати спеціальні розчини для полоскання рота. При перших же ознаках захворювань зубів і ясен слід негайно звернутися до стоматолога.
Зубна паста
Зубна паста — желеподібна маса для чищення зубів. Раніше її готували на основі крейди, сучасні зубні пасти в основному виготовляють із силікатів
Відбілюючі  зубні пасти
В якості відбілюючих елементів в зубній пасті можуть використовуватися як відносно безпечні речовини, наприклад, крейду або сода, так і пероксиди. Найвідомішим пероксидом є перекис водню.

Завдяки сильним окислюючими властивостям, перекис водню використовується як засіб для відбілювання тканин, знебарвлення волосся, а так само антисептик. Довготривалий контакт з порожниною рота здатний викликати подразнення та опіки
Зубна паста проти карієсу
Всім відомо, що для боротьби з карієсом в пасту додаються сполуки фтору.
    Крім того, існують супротивники фторування води і зубної пасти, адже фтор — досить токсична речовина, що накопичується в організмі і отруює його. Потреби організму у фторі мінімальні, і легко отримати передозування.

Як вибрати хорошу зубну пасту?
По-перше, намагайтеся не використовувати відбілюючі зубні пасти. Вони надзвичайно погано діють як на емаль, стираючи верхні шари і витягаючи мінерали, так і на слизові оболонки порожнини рота, викликаючи хімічні опіки.
По-друге, ні в якому разі не допускайте попадання зубної пасти в шлунок, і ретельно прополіскуйте рот водою після чищення зубів. Якщо зуби чистить дитина, обов’язково стежте за тим, щоб він не ковтав зубну пасту і не пробував її на смак.
   Догляд за волоссям
Гігієна волосся, що є складовою частиною особистої гігієни, потребує окремого розгляду. Шампу́нь — один з головних і найпоширеніших засобів для догляду за волоссям. Шампунь — це рідка лікарська форма, яка складається з розчинника (вода, екстракти рослинної сировини, спирт, гліцерин тощо), розчинних лужних солей вищих жирних кислот і розчинених в ньому або змішаних з ним діючих, біологічно активних речовин.

Шампунь було винайдено в 1903 році, німецьким хіміком Хансом Шварцкопфом.
Основні складові шампуню та їх вплив на людей:
Виробник зобовязаний вказувати всі компоненти, що входять до складу шампуню на етикетці, причому в списку вони розташовуються в порядку убування їх кількості в складі шампуню. Наприклад, на першому місці, як правило, вказуються вода (приблизно 80% складу) і піноутворювачі, на останньому місці - рослинні екстракти

Лаурилсульфат натрію є найнебезпечнішим для Вашого здоровя. Це недорогий миючий засіб, отриманий з кокосової олії, широко використовується в косметичних очисниках, шампунях, гелях для ванн і душа, піноутворювачах для ванн і т.д. Це найнебезпечніший інгредієнт в препаратах для догляду за волоссям, шкірою і зубами. У промисловості лаурилсульфат натрію застосовується для миття підлог у гаражах, використовується як засіб для миття машин і т. д. Цей високо корозійний агент ефективно видаляє жир з поверхонь.

Лаурилсульфат натрію (SLES) як і його побратим Пропіленгліколь має здатність проникати і затримуватися в тканинах. Потрапляючи в організм, викликає отруєння і рак. Він надзвичайно активний, швидко проникає через шкіру і слизову оболонку. З потоком крові накопичується у внутрішніх органах: печінка, нирки, серце, головний мозок, викликаючи катаракту очей.
Інші речовини, що входять до складу шампуню
       Цитрат натрію, або натрієва сіль лимонної кислоти; Гліколь дістеарат; Полікватерніум; Диметикон; Пантенол; Натуральні масла; Аскорбінова кислота.


title: Презентація на тему «Архейська ера» (варіант 2)

text:
Архейська ера
Робота
Дениско Ольги 11-а
1872 рік
американський геолог
Джеймс Дана
запропонував термін “Архей”
Періоди архейської ери
Еоархея
Палеоархея
Мезоархея
Неоархея

Геологія
Еоархей
 4- 3,6 млрд р. тому
Анортозит
Діорит
Граніт
Палеоархея
3,6- 3,2 млрд років тому
Завершення  формування твердого ядра Землі
Збільшення кількості води на землі
Зменшення вмісту вуглекислого газу в атмосфері
Мезоархей
3,2- 2,8 млрд років тому
Формується континентальна земна кора
Неоархея
2,8-2,5 млрд років тому
Атмосфера
і
клімат
Художник Канаєв С.М.
“Архейська ера”
Флора
і
Фауна
Строматоліти
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Вірус папіломи людини» (варіант 1)


Презентація на тему «Гостра променева хвороба»


title: Презентація на тему «Різноманітність кісткових риб» (варіант 2)

text:
РІЗНОМАНІТНІСТЬ КІСТКОВИХ РИБ
Ряд Осетроподібні
Ряд Осетроподібні – невелика за кількістю видів (близько 25) група кісткових риб. У них переважно хрящовий скелет, кістки трапляються лише у черепі. Хорда зберігається протягом усього життя риби, а плавальний міхур має зв'язок з кишечником. Передня частина голови в осетроподібних видовжена і називається «рило». Луска має вигляд великих кісткових щитків, які п'ятьма рядами проходять уздовж тіла. Крім того, на шкірі є багато дрібних лусочок.
Осетроподібні, як правило, живляться тваринною їжею, переважно безхребетними (ракоподібними, молюсками тощо), їжу збирають за допомогою рила, розпушуючи ним дно. Великі за розмірами види (як-от, білуга) можуть живитися рибою, а іноді й молодими тюленями. Білуга - найбільший представник осетроподібних - інколи сягає маси до 1,5 т при довжині тіла близько 9 м (мал. 162). Але тепер такі велетні майже не трапляються, бо людина інтенсивно веде промисел цих риб, і тому вони не можуть досягти свого максимального віку. До речі, осетроподібні можуть жити до 100 років, а статевозрілими стають на 4-20-му році життя. Для них характерна велика плодючість (від 1,5 тис. до 5 млн ікринок). Більшість осетроподібних - це прохідні риби, які мешкають у морі, а на нерест заходять до річок.
В Україні відомі такі види осетроподібних: білуга чорноморська, осетри азово-чорноморський та атлантичний, стерлядь (єдиний прісноводний представник), севрюга (мал. 162).
До речі, осетроподібні можуть жити до 100 років, а статевозрілими стають на 4-20-му році життя. Для них характерна велика плодючість (від 1,5 тис. до 5 млн ікринок). Більшість осетроподібних - це прохідні риби, які мешкають у морі, а на нерест заходять до річок.
В Україні відомі такі види осетроподібних: білуга чорноморська, осетри азово-чорноморський та атлантичний, стерлядь (єдиний прісноводний представник), севрюга (мал. 162).
Осетроподібні мають велике промислове значення. Людина споживає їхнє високоякісне м'ясо, ікру (так звану чорну ікру) і навіть хорду. Але через інтенсивний промисел та зміни у довкіллі (спорудження гребель, забруднення та зміління водойм тощо) чисельність цих риб різко знизилася. Тому промисел осетрових обмежений. Деяких осетроподібних людина розводить штучно. Завдяки селекційній роботі виведено гібрид білуги та стерляді - бістер, який має високі поживні якості й швидко росте.

Ряд Лососеподібні
Ряд Лососеподібні. У лососеподібних тіло округлої, валькуватої форми або трохи стиснуте з боків. Характерною їхньою ознакою є наявність особливого жирового плавця, розташованого на спинному боці тіла перед хвостовим. У нього немає променів. Плавальний міхур цих риб протягом усього життя зберігає зв'язок із кишечником.
Більшість видів лососеподібних – прохідні риби, але деякі постійно живуть у прісних водоймах. Наприклад, форель живе у гірських річках, її штучно розводять у рибних господарствах Карпат і Криму. Значна кількість видів лососеподібних поширена в морях Далекого Сходу (наприклад, кета, горбуша) або півночі (сьомга) (мал. 163). В Україні поширені такі види: харіус європейський, форель райдужна, дунайський і чорноморський лосось. Лососеподібні -промислові риби, їх цінують за високоякісне м'ясо (так звана червона риба) та ікру («червона ікра»).
сьомга
щука
Струмковий форель
Ряд оселецеподібні
Ряд Оселедцеподібні. Тіло оселедцеподібних риб сплощене з боків, а забарвлення переважно сріблясте. Бічної лінії немає або вона дуже коротка. Голова не вкрита лускою, промені плавців м'які, плавальний міхур зберігає зв'язок із кишечником. Більшість видів цих риб мешкає у товщі води, живлячись дрібними організмами. Налічують близько 300 видів цих цінних промислових риб.
Найвідомішими є атлантичний та тихоокеанський оселедці, довжина їхнього тіла сягає 40-50 см. Атлантичного оселедця, що живе у Балтійському морі, називають салакою. В Чорному морі поширений чорноморський оселедець (мал. 163) (довжина тіла - до 40 см, маса - до 1 кг). Частина особин цього виду заходить на нерест у Дунай, їх називають дунайським оселедцем. Чорноморські оселедці можуть запливати й в інші річки (такі, як Дніпро, Південний Буг), але у незначній кількості. У Чорному морі також трапляється кілька, тюлька та інші дрібні види цього ряду. У Дніпровських водосховищах виникла особлива прісноводна форма тюльки. У Чорному та Азовському морях мешкає європейський анчоус, або хамса.
анчоус
хамса
чорноморський оселедець
Ряд Окунеподібні
Риби  цього  ряду  мають витягнуте тіло, злегка  сплюснуте  з
боків. Забарвлення  спинки  темно-синє  або  зеленувате, черевце  біле
зі  срібним  відливом. Парні  й  непарні плавці м’які. Бічна  лінія
непомітна. Довжина  тіла  звичайно  5-75 см, іноді-до 5 м.

     Більшість  оселедцеподібних  живе  в  морях, є  також  прохідні
-- ті, що мігрують  на  нерест  з  морів  у  ріки, і  навпаки. Деякі
представники  ряду  живуть  у  прісних  водоймах. Живляться
планктонними  безхребетними.

     Ряд  складається  з  трьох  родин. Найвідоміші  риби  з  родини
оселедцевих – відносно  дрібні  або  середні  за  розмірами, завдовшки
звичайно  35-45 см. Промислове  значення  мають  океанічний
(атлантичний, балтійський, біломорський, тихоокеанський) оселедець,
сардина, івасі. Найдрібніші промислові риби – кілька і тюлька, що живуть
у Балтійському, Чорному і Каспійському морях.
окунь
тюлька
Надряд Кистепері
 Кистепері риби — давня група кісткових риб, представлена єдиним сучасним реліктовим видом латимерією. Скелет у неї в основному хрящовий, є добре розвинута хорда. Парні плавці слугують не лише для плавання, але й для пересування по крутих схилах вулканічного дна. Плавальний міхур, подібно до легень дводишних риб, відходить від черевного боку передньої частини стравоходу, досить редукований і має вигляд трубки, що переходить в оточений жиром тяж. Виявлена латимерія (1938 р.) має велике значення для розуміння походження наземних хребетних тварин, оскільки викопні кистепері риби вважаються їхніми предками.
латимерія
Підготувала
Учениця 8 класу
Арбора Ірина


title: Презентація на тему «Тип Членистоногі»

text:
                  Тип Членистоногі.

Походження
Різноманітність
Класифікація
ЧЛЕНИСТОНОГІ
ПАВУКОПОДІБНІ
КОМАХИ
РАКОПОДІБНІ
БАГАТОНІЖКИ
ТА  ІНШІ.
Членистоногих  безліч на Землі!

Кількість окремих особин навіть приблизно неможливо підрахувати, але безсумнівно, що такі підрахунки дали б астрономічні цифри. Одних лише видів членистоногих близько 3 мільйонів.
Чому тип отримав таку назву - членистоногі?
Сама назва показує, що ноги їх мають членисту будову. Кожен членик з'єднаний з іншим члеником і, нарешті, з тулубом особливим рухомим суглобом. Вони ходять і бігають, можна сказати, на багатоколінчатих важелях. Подібний тип пересування є ще тільки у хребетних тварин.
Тип Членистоногі
Членистоногі (Arthropoda) – це найбільший тип тварин, котрий об'єднує сегментованих вищіх безхребетних.
Це найчисленніша по числу видів група тварин. До них відносять 2\3 всіх істот, що живе на Землі.

Форма тіла й розміри
Тіло членистоногих розділене на окремі сегменти, має двобічну симетрію. Різні сегменти тіла неоднакові. Групи подібних між собою сегментів утворюють відділи  тіла членистоногих. Найчастіше відокремлюють три основні відділи - голову, груди й черевце . Розміри  членистоногих варіюють у широких межах –  від  мм до  метрів.
Зовні тіло членистоногих вкрите хітиновою кутикулою. Її основу становить хітин (полісахарид, до складу якого входить Нітроген). Затвердіння кутикули зумовлює  просочування її вуглекислим вапном (ракоподібні,багатоніжки) або спеціальними білками (павукоподібні, комахи).
Покриви тіла
Опорно -рухова система
Скелет членистоногих зовнішній, утворений хітиновою кутикулою. Мускулатура представлена окремими м'язовими пучками  й не утворює суцільного шкірно-м'язевого мішка.

Кінцівки членистоногих   складаються з кількох члеників і рухомо з'єднані з тілом. У більшості представників класу Комахи органами руху, крім кінцівок, є також крила (фактично це складки стінки тіла).
Це цікаво!
Хітиновий покрив міцний і не збільшується в розмірах. Тому, рости членистоногі можуть тільки тоді, коли під час линьки скинуть свій старий панцир. Це процес линяння. Вперше описав процес линяння в 1712 році французький природодослідником Р. Реомюр. Коли рак втрачає свій старий панцир, а його новий панцир ще м'який і легко розтягується- тіло його росте. Деякі представники, наприклад павуки линяють кілька разів на рік, до 12 линьок за літо, інші ж тільки раз на рік, наприклад: річковий рак. Якщо ви зустрінете в природі річкового раку, довжина якого 15 см, то знайте, що він прожив близько 15 років, за одну линьку рак виростає приблизно на 1 см. Це - довгожитель.
Травна система
Складається з трьох відділів - переднього, середнього і заднього. Також є кілька залоз, що виділяють травні ферменти.

Дихальна система
Дихання в найдрібніших видів здійснюється  всією поверхнею тіла, а у решти - зябрами,легенями або трахеями. Зябра й легені членистоногих є видозміненими кінцівками, а трахеї - порожніми трубочками,  що утворюються   як заглиблення зовнішніх покривів. Трахеї багаторазово галузяться, а їхні кінцеві трубочки обплітають усі внутрішні органи організму.

Кровоносна система
Кровоносна система членистоногих незамкнена. У них є серце й головні кровоносні судини -аорта й артерії.  Функції крові виконує гемолімфа. Це рідина двоїстого походження, що частково відповідає справжній крові, а частково - целомічній рідині.

Видільна система
Представлена різними типами видільних залоз, мальпігієвими судинами й жировим тілом.

Нервова система
Центральна нервова система представлена парним головним мозком(ганглії, що злилися) і черевним нервовим ланцюжком, який має в різних груп членистоногих різний ступінь концентрації. Головний мозок зазвичай складається з трьох відділів.

Нервова система а)омара б) мурахи   в)коника
Органи чуттів
Органи чуття членистоногих: очі (прості або складні фасеткові), механо- й хеморецептори, органи слуху. У різних груп членистоногих ступінь розвитку різних органів-чуття різний.

Розмноження
Серед членистоногих в основному зустрічаються роздільностатеві форми, але є й гермафродити. (зокрема, більшості видів вусоногих раків). Розвиток-може бути прямим або непрямим. Зазвичай членистоногі розмножуються лише статевим шляхом, але в деяких видів виявлено партеногенез (розмноження без запліднення).
Якщо молодь морфологічно майже не відрізняється від дорослої тварини і її зростання не супроводжується значними змінами в будові організму це приклад прямого розвитку (розвитку без метаморфоза).
Більшість комах у своєму розвитку зазнають метаморфоз. При неповному метаморфозі личинка, котра вилупилася з яйця ,багато в чому схожа на дорослу комаху. Зазвичай вона відрізняється відсутністю розвинених крил (вони знаходяться в зародковому стані) і вторинних статевих ознак, а також наявністю структур, яких немає у імаго (дорослих форм) і які є пристосуваннями до умов проживання (наприклад, зябра у личинок, що живуть у воді). Личинка зростає в результаті линьок і поступово перетворюється на дорослу комаху.
Личинки комах з повним  метаморфозом істотно відрізняються від дорослих форм: зачатків крил не помітно, тіло розчленоване слабо, погано розвинені органи чуття, часто ротовий апарат і кінцівки не схожі на ті, що у дорослих форм того ж виду. Линяння личинок, крім останньої, не супроводжуються серйозними морфологічними змінами.

Під час останньої линьки личинка переходить у стадію спокою - стає лялечкою. Вона перестає харчуватися і майже не рухається. Всі запасені їй речовини витрачаються на складний процес метаморфоза. Після закінчення перебудови організму відбувається остання линька, і на світ з'являється доросла особина.
Поведінка членистоногих
Поведінка членистоногих визначається взаємодією вроджених і набутих рефлексів. Найпростіші форми поведінки членистоногих - рухові реакції стосовно джерела подразнення. Більш складна форма поводження – інстинкт  (ланцюг послідовних безумовних рефлексів).Найбільш складне поводження-серед членистоногих спостерігається в суспільних комах, які живуть великими родинами з досить складною внутрішньою ієрархією.


title: Презентація на тему «Генетика» (варіант 10)

text:
Генетика

Гене́тика — це наука про спадковість і мінливість ознак організмів, методи управління ними та організацію спадкового матеріалу. Через універсальність генетичного коду генетика лежить в основі вивчення всіх формжиття від вірусів до людини.
Генетична інформація — існування в клітинах організмів таких сукупностей генів, які зберігають відомості про послідовність процесів обміну речовин у періоди росту та розмноження, про склад, будову і функції білків та нуклеїнових кислот. Носієм генетичної інформації є нуклеїнові кислоти: ДНК та РНК.

Фрагмент ДНК
Походження терміну
     Слово «генетика» було уперше запропоновано для того, щоб описати знання про спадковість та мінливість, визначним британським
      вченим Вільямом Бетсоном у особистому листі до Адама Седжвіка (18 квітня 1905). Уперше Бетсон ужив слово «генетика» публічно на Третій міжнародній конференції з гібридизації рослин (Лондон,Англія) у 1906.
Завдання генетики
Основним завданням генетики є розроблення методів управління спадковістю та мінливістю з метою отримання необхідних людству форм організмів, регуляції формування їхніх природних і штучних популяцій, вивчення природи генетичних хвороб, розв'язання проблем стійкості природних і штучних популяцій видів.
Генетика становить теоретичний фундамент сучасної біологічної науки.

Репарація пошкодженої молекули
ДНК у складі хромосоми
Грегор Мендель
У середині XIX століття австрійський монах і ботанік-любитель Грегор Мендель (1822-1884) проводив досліди зі схрещування (за допомогою штучного запилення) рослин одного і того ж виду (спочатку це був горох, пізніше — квасоля), що володіють різними ознаками.
Менделя цікавило, як після схрещування передаються наступним поколінням такі ознаки, як колір горошин (зелені і жовті), їх зовнішній вигляд (гладкі і зморщені), довжина стебла рослини (довгі і короткі). Протягом 8 років Мендель поставив 355 дослідів і отримав близько 13 тисяч рослин-мутантів, ретельно фіксуючи результати спостережень, що дозволило йому зробити висновки, які ми до цих пір називаємо законами Менделя.

Спадковість та мінливість — основи генетики
Початкові знання з генетики пов'язані із такими процесами, як одомашнення та схрещування тварин і рослин ще у прадавні часи. Сьогодні методи генетики— гомозиготний стан (коли обидві копії гену рецесивні і домінантного гену немає у конкретно взятої особи).
 Кодомінантність — це така властивість генів, коли обидві риси домінантні одночасно, і обидві риси у цьому випадку будуть присутні у фенотипі.
Фраза «закодувати» досить часто уживається, щоб позначити інформацію, яка міститься у генах, і необхідна для певної структури білка: «гени кодують білки». Найпростіша концепція — «один ген — один поліпептид (один білок)». Але один ген може кодувати і велику кількість різних поліпептидів у залежності від регуляції його транскрипції (альтернативний сплайсинг). Гени кодують нуклеотидну послідовність мессенджер-РНК, або мРНК, транспортних РНК (тРНК) та рибосомальних РНК (рРНК). Усі ці види РНК необхідні для синтезу білків.
Гени впливають на зовнішність усіх організмів, у тому числі і людей, а також і на поведінку. На ці характеристики також впливають умови зовнішнього середовища та інші різні фактори. Ідентичні генетично близнята, які по суті є «клонами» унаслідок раннього поділу ембріону, мають однакову ДНК, але різні риси характеру, різні відбитки пальців тощо. Генетично ідентичні рослини накопичують різні за розміром та насичністю жирні кислоти у залежності від температури зовнішнього середовища.

Роботи Френсіса Гальтона
У 1869 році англійський психолог і антрополог Френсіс Гальтон запропонував вивчити впливи, які можуть поліпшити спадкові якості (здоров’я, розумові здатності, обдарованості) майбутніх поколінь і висловив думку, що шляхом заохочувань та обмежень у створенні шлюбних пар можна покращити біологічні якості людини. Він вперше сформулював принципи євгеніки – вчення про спадкове здоров’я людини та шляхи його поліпшення. Це вчення стало розділом генетики людини, предметом якого є генетичні методи поліпшення спадкових ознак, особливо боротьба зі спадковими захворюваннями. Частина генетиків, як і Гальтон, вважала, що внаслідок тискумутаційного процесу відбувається біологічне виродження людини (медикаментозна боротьба з інфекційними хворобами послаблюють дію природного добору – виживають і розмножуються особини з дефектними, мутаційними генами – веде до виродження популяції людей). Ці помилкові погляди (генетично хворі люди відтворюють меншу кількість нащадків) привели до висновку, що є групи особин з повноцінними чи неповноцінними генотипами, і в генофонді людства міститься чимало тваринних генів, які знецінюють біологічну природу людини.
Геном
Геномом називають сукупність генів, що містяться в гаплоїдному (одинарному) наборі хромосом даного організму. Геном є характеристикою не окремої особини, а видів організмів. У лютому 2001 року в американських журналах «Nature» і «Science» була опублікована розшифровка геному людини. Він вразив всіх своєю «бідністю»: у миші і людини виявилося трохи більше генів, ніж у рису (35 і 25 тисяч відповідно). Двісті генів людина «ділить» з кишковою паличкою. У людини за генами більше схожості з дрозофілами, ніж з грунтовим черв’яком — улюбленими об’єктами генетиків. Людина на 90 відсотків збігається з генами  мишей і трохи більш ніж на 1 відсоток відрізняється від шимпанзе.


Презентація на тему «Різноманітність павукоподібних»


title: Презентація на тему «Закон гомологических рядов Вавилова»

text:
Закон гомологических рядов Вавилова
учениц 11-Б класса
Жилавской Екатерины
Ручки Евгении
Николай Иванович Вавилов (13 ноября 1887 — 26 января 1943)  российский и советский учёный-генетик, ботаник, селекционер, географ, академик АН СССР, АН УССР и ВАСХНИЛ.
Закон гомологических рядов
открытый Н. И. Вавиловым (1920) закон, согласно которому изменчивость близких по происхождению родов и видов растений осуществляется общим (параллельным) путем.
Первая (1920) формулировка закона включала в себя две закономерности:
Виды и роды генетически близкие, связанные с друг другом единством происхождения характеризуются сходными рядами наследственной изменчивости. Зная такие формы изменчивости определенного вида можно предвидеть нахождение аналогичных форм у родственного ему вида.
Целые семейства растений в целом характеризуются определенным циклом изменчивости, проходящий через все роды, составляющих семейство.
 Генетически близкие роды и виды характеризуются сходными рядами наследственной изменчивости с такой правильностью, что зная ряд форм в пределах одного вида, можно предвидеть нахождение параллельных форм у других родственных видов и родов.
Формы с ценными для селекции признаками
Закон гомологических рядов, как и периодическая система элементов Д. И. Менделеева в химии, позволяет на основании знания общих закономерностей изменчивости предсказать существование в природе не известных ранее форм с ценными для селекции признаками. Многие такие формы были найдены после опубликования Н. И. Вавиловым закона гомологических рядов.
Сорта сахарной свеклы
Одним из наглядных примеров перспективности поиска таких форм и практического применения закона гомологических рядов является создание односемянных сортов сахарной свеклы.
Подтверждён закон и у животных
Более поздними исследованиями закон гомологических рядов был подтвержден у микроорганизмов и животных, у которых обнаружен параллелизм изменчивости морфологических и биохимических признаков.
Вавилов пришёл к выводу, что закон носит всеобщий характер и проявляется «не только у высших, но и у низших растений, равно как и у животных»
Последние понятия
В 1936 году Вавилов назвал первую формулировку излишне категорической: «Таково было тогда состояние генетики…». Было принято думать, что «гены идентичны у близких видов», биологи «представляли ген более стабильным, чем в настоящее время». Позже было установлено, что и «близкие виды могут при наличии сходных внешне признаков характеризоваться многими различными генами». Вавилов отмечал, что в 1920 году уделил «мало…внимания роли отбора», сосредоточив основное внимание на закономерностях изменчивости. Это замечание не означало забвения теории эволюции, ибо, как подчёркивал сам Вавилов, уже в 1920 году его закон «прежде всего представлял формулу точных фактов, основанных всецело на эволюционном учении».
Вывод
В работах Вавилова прослежена изменчивость признаков у семейства злаковых. Им описаны наиболее важные морфологические признаки, характерные для видов этого семейства, такие как остистость и безостость колоса, разная окраска колосковых и цветочных чешуй и зерна, пленчатое и голое зерно, форма зерна, его консистенция, строение листьев, окраска всходов, озимость и яровость, скороспелость, холодостойкость и т.п.


title: Презентація на тему «Speaking about art…»

text:
Speaking about art…
    Art resembles a movement of the hands on a clock that show thereality of changes, moving through the empty intervals betweenthe marks; the marks being only symbols of real time.		Oleksandr Arkhypenko

   Therevheniya Gapchinskaya - popular Ukrainian artist-painter. was born November 15, 1974 in Odessa. The fifth child in a family. At the age of five went to school, and at age 13 became a student of the Kharkov Art College. Graduated from the Kharkov Art Institute.
	Eugene Gapchinska - one of the most famous Ukrainian artist who has a unique style. Drawing little funny little men with touching inscriptions Gapchinska calls himself "happiness Supplier number 1".
  Eugene Gapchinska undoubtedly the most popular contemporary Ukrainian artist. The author touchingly funny baby pictures, smiles was born in Kharkov, in a large family.. Finding your own "I" she  stated on their way into art. Gapchinska draws happiness. So is her personal gallery in Kiev, and this is the motto that characterizes its message of up to one million army of fans' number 1 provider of happiness. "
   His goal - to make people smile, to remember the happy moments of childhood, notice all the good and light in the world around us has made Jack - hit the nail on the head! Explanations for the success of only one thing - the author's sincerity. She is so, this is the philosophy of life and these are her stories. Be happy!!
Thank you for your attention!


title: Презентація на тему «Taking a gap year»

text:
Taking a gap year
Done by Alla Sydoriak
What is a GAP YEAR?Can we define it?
Activity of taking time out before university
The gap year is not very popular in out country. That is why young people in Ukraine have not as positive attitude towards taking a gap year as teenagers in overseas
GAP YEAR in Ukraine
Opportunities for young people
Reasons to take a GAP YEAR
Advantages of taking a GAP YEAR in Ukraine

Disadvantages of taking a GAP YEAR in Ukraine
Recommendations on actions should be taken in Ukraine
Thank you for
Your attention!


title: Презентація на тему «Біорізноманіття. Генетичне, видове і екосистемне різноманіття»

text:
Біорізноманіття.Генетичне видове і екосистемне різноманіття.
Причини і наслідки деградації біорізноманіття
Біорізноманіття
У Конвенції про охорону біологічного різноманіття термін «біологічне різноманіття» визначається як різноманітність живих організмів з усіх джерел, включаючи наземні, морські та інші водні екосистеми й екологічні комплекси, частиною яких вони є; це поняття включає в себе різноманітність у рамках виду, між видами й різноманітність екосистем».

Застосування терміну
Поняття «біорізноманіття» почало широко застосовуватися після того, як  1986 року в США відбувся Національний форум з біорізноманіття, а 1988 року за результатами його діяльності відомий американський біолог Едвард Вілсон видав книжку «Біорізноманіття».

Причини деградації
Руйнування природного середовища життя
Чужорідні види
Надмірна експлуатація природних ресурсів
Швидке зростання населення
Загроза глобального потепління

Руйнування природного середовища життя
Це основна причина вимирання біологічних видів. Сюди належить заготовка деревини, добування корисних копалин, вируб лісу під пасовища, будівництво дамб і автомагістралей на місці незайманих ділянок дикої природи. Екосистеми змушені «відступати», а флора й фауна, що живе в них, утрачає необхідні умови існування.
Руйнування природного середовища життя
Природне середовище розчленовується, руйнується і знищується. Порушуються маршрути міграцій. Генетичне різноманіття бідніє. Популяції тварин і рослин не можуть протистояти хворобам та іншим несприятливим факторам. Урешті-решт біологічні види один за одним вимирають.

Чужорідні види
Коли людина ввозить у будь-яку екосистему чужорідні біологічні види, вони можуть зайняти екологічні ніші, що до того належали іншим видам. Іноді чужорідні види змінюють усю екосистему настільки, що витісняють інші види, або приносять із собою такі хвороби, проти яких у них немає імунітету.

Надмірна експлуатація природних ресурсів
Деякі біологічні види гинуть саме з цієї причини. Яскравий приклад цього — мандруючий голуб. На початку XIX століття популяція цих птахів у Північній Америці була найчисельнішою. Але наприкінці того ж століття, у результаті полювання на них, цей вид опинився на межі зникнення, а у вересні 1914 року в зоопарку міста Цінціннаті помер останній мандруючий голуб.

Швидке зростання населення
У середині XIX століття чисельність населення Землі складала один мільярд осіб. Через півтора століття, коли ця кількість збільшилася до шести мільярдів, люди стали замислюватися, що використання ними природних ресурсів перевищує допустимі норми. Населення нашої планети невпинно зростає, і з кожним роком темпи витіснення нами різних видів тварин викликає все більше тривоги.

Загроза глобального потепління
Згідно з оцінками Міжурядової комісії з кліматичних змін, протягом останнього століття температура на Землі може підвищитися на 3,5 градуса за Цельсієм. Таке різке потепління може викликати зникнення деяких видів тварин і рослин. За даними досліджень, підвищення температури води — одна з причин загибелі коралових рифів, які є середовищем життя багатьох морських організмів.

Загроза глобального потепління
За оцінками вчених, підняття рівня Світового океану на 1 м може призвести до затоплення великих прибережних ділянок заболочених земель, багатих різноманітною флорою та фауною. Деякі вчені вважають, що глобальне потепління викличе танення льодового покриву Гренландії й Антарктиди, а це загрожує екологічною катастрофою.

Наслідки
 - зменшення видового різноманіття
 - порушення природнього балансу
 - втрата певних генів в природі
 - нестабільність екосистем
Ландшафтне різноманіття
Ландшафтне різноманіття - реально існуюча на земній поверхні множинність створених природою цілісних дискретно-континуальних структур – ландшафтних комплексів будь-якого розміру та ієрархічного рангу – від ландшафтних  урочищ до ландшафтних районів, мезо-, макро- та мегарегіонів і їхньої генеральної структури – ландшафтної сфери Землі.
Значення ландшафтного різноманіття:
Структурно-функціональне значення
Геокомпонентне значення
Суспільно-господарське значення
Структурно – функціональне значення
Структурно-функціональне (системне) значення ЛР полягає в його здатності, як специфічної системи складових елементів ландшафтної оболонки, значною мірою визначати загальні особливості її структури, функціонування, розвитку, стійкості до дії забруднюючих чинників тощо.
Геокомпонентнезначення
Геокомпонентне значення ЛР полягає в його властивості зумовлювати формування певного рівня різноманіття інших компонентів природи – гірських порід, ґрунтів, рослинності, тваринного світу тощо, при цьому знаходячись з ними як в прямому, так і в оберненому зв'язку, оскільки подальша складна варіативна інтеграція множини таких елементів веде до утворення нових геокомплексів.
Суспільно-господарське значення
Суспільно-господарське значення ЛР виявляється у його здатності впливати на процеси та явища соціального характеру – на позиції світогляду і культурно-релігійні традиції, на поширення і густоту населення, на особливості державоустрою і політичних стосунків, на форми людської діяльності та конкретні способи господарювання, на темпи соціально-економічного і культурного розвитку тощо.
Природозаповідна галузь як одна з ефективних форм збереження біорізноманіття
Збереження біологічного і ландшафтного різноманіття, розвиток заповідної справи в Україні здійснюється в інтересах не тільки нинішнього, а й майбутніх поколінь. Природо-заповідна галузь нині є прогресуючою.
До природозаповідного фонду України належать :
Природні території та об’єкти
Штучно створені об’єкти
Природні території та об’єкти
Природні заповідники
Біосферні заповідники
Національні природні парки
Регіональні ландшафтні парки
Заказники
Пам’ятки природи
Заповідні урочища
Штучно створені об’єкти
Ботанічні сади
Дендрологічні парки
Зоологічні парки
Парки-пам’ятки
Висновки :
Наявна мережа заповідних об’єктів України охоплює близько 42 % видів рослин і тварин України і незначну частку ландшафтного різноманіття. Тому ідея системного підходу до охорони природи,яка закладена в концепції екомереж, має стати провідною у ХХІ ст.
Україна володіє третім після Росії і Франції біорізноманіттям Європи. Тому реалізація загальнодержавної програми формування національної екомережі сприятиме своєчасному збереженню і відновленню видового,генетичного та ландшафтного різноманіть.

Запитання та завдання для самоконтролю
Що включає в себе поняття «біорізноманіття»?
Наведіть приклади ландшафтного різноманіття.
Охарактеризуйте ландшафтне різноманіття.
Дайте загальну характеристику природозаповідному фонду України.


Презентація на тему «Трансгенні організми» (варіант 8)


title: Презентація на тему «Будова і функції шкіри»

text:
Будова і функції шкіри.
Людина приходить у цей світ в «одязі", який набагато краще за все те, що можна купити в магазині.
Уявіть собі, що вчені розробили із спеціального матеріалу тканину- тонку, міцну, але при цьому еластичну, пористу, але в той же час водонепроникну. Уявіть також, що ця тканина може зігрівати, у разі потреби і охолоджувати. Вона розпізнає температуру і "відчуває" дотики, забезпечує ефективний захист у навколишньому середовищі, при цьому сама себе змащує і ремонтує! Таке винахід було б дивом технологій, чи не так?
 Все це і багато чого іншого може робити наша шкіра.
Багато схильні думати про неї як про просте покритті тіла. Але це не так. За влучним висловом одного з дослідників, шкіра людини являє собою шедевр інженерної думки.
Виявляється, що в 7 см.куб людської шкіри міститься 19 мільйонів клітин, 625 потових і 90 сальних залоз, 65 волосків, 6 метрів кровоносних судин і 19 тисяч сенсорних клітин.
Шкіра є одним з найбільших органів в організмі людини, її маса в дорослої людини сягає 5 кг, а площа — 1,5–2 м.куб.

Наша шкіра водонепроникна, антибактеріальна, протигрибкова, еластична, гнучка, чутлива, самовідновлююча, вона здатна всмоктувати одні необхідні хімічні елементи і не пропускати інші. Вона пориста, самозмащувальна, виробляє вітаміни,  пахучі речовини, може розпізнавати температуру, вібрацію й тиск. Без неї людина просто не вижила б. Як же шкіра "примудряється", будучи товщиною всього кілька міліметрів, виконувати таку кількість численних функцій?
 Вся справа в її  будові.
Будова шкіри:
1 — епідерміс;
 2 — дерма;
3 — підшкірна клітковина;
4 — волосина;
5 — волосяний фолікул;
6 — потова залоза;
7 — м’яз, що піднімає
волосину;
 8 — кровоносні
судини;
9 — нервові
закінчення;
 10 — сальна
залоза
Будова шкіри
Епідерміс
Є різновидом епітеліальної тканини. Зовнішній шар епідермісу — це мертві зроговілі клітини. Вони безперервно злущуються. Проте товщина епідермісу не зменшується.

Чому?
Верхній шар епідермісу постійно оновлюється за рахунок клітин нижнього шару, які мають кубічну форму й постійно діляться.  Частина клітин, залишається в нижньому шарі, а інші формують верхній шар. Ці клітини втрачають здатність ділитися, сплощуються, накопичують білок кератин, і, як наслідок, — роговіють, мертвіють і злущуються. У нижньому шарі епідермісу весь час продукуються нові клітини. Так за 10–30 днів відбувається повне його оновлення. Зазвичай товщина епідермісу складає 0,03–1,5 мм. Але на ділянках тіла, що зазнають сильного тертя (долоні, стопи), він у декілька разів товщий.

Айзек Азімов так пояснив цей процес у своїй книзі "Тіло людини":

«Клітини в основі епідермісу - живі, вони постійно ростуть і розмножуються, нова клітина виштовхує вгору стару. Без притоку крові ця клітка вмирає, і інтенсивність нашого життя постійно "стирає цей мертвий матеріал з поверхні нашого тіла, на зміну йому приходить новий знизу і, таким чином, наш епідерміс весь час оновлюється»
Кожен з нас щодня втрачає близько 10 мільярдів клітин шкіри, головним чином перебуваючи в ліжку, ванній і просто, будучи одягненим. Якщо б ви змогли подивитися через збільшувальний прилад на людину без одягу, то виявили б цілу хмару клітин, що оточує її як аура.
Шкіра лущиться і це є не чим іншим, як очисним механізмом, який несе із собою пил, речовини, що виділяються з залоз, мікроби. Епідерміс утримує левову частку всіх мікробів, що атакують людське тіло. Ми повністю оновлюємо наше "покриття".
100 тисяч бактерій знаходиться на поверхні шкіри людини.
1 мільйон шкірних клітин злущуються і відпадають кожні 40 хвилин.
У 25 разів знижується кількість бактерій на тілі людини після ретельного душа. Як тільки ми виходимо, кількість бактерій зростає з 150 000 до 6 000 035 на м3. Це максимально допустима кількість мікробів у повітрі в операційній - самому стерильному приміщенні.
Але ось що дивно: не дивлячись на постійне оновлення, наша зовнішність і забарвлення шкіри залишаються незмінними. Біла людина залишається білою, кирпатий ніс - кирпатим, а форма колін залишається такою ж, і не проявляється, наприклад, на ліктях. Справа в тому, що внутрішні клітини "спроектовані" для відтворення кожної пори, ямочки, веснянки, потемніння, зміни і т . д. Таким чином, навіть гуля на голові залишиться колишньою, а тонкі лінії на кінчиках пальців, тобто відбитки, незмінні і властиві тільки вам. Інших таких відбитків в світі немає. І цей генетичний план для шкіри виконується мільярди разів на день. Хіба не дивно?
Дерма.
Міжклітинна речовина сполучної тканини, яка утворює дерму, містить колагенові й еластичні волокна. Завдяки ним шкіра пружна і легко розтягується: відтягніть її на тильній стороні долоні і відпустіть — вона відразу повернеться в початковий стан.
Товщина дерми — 0,5–5 мм, найтовстішою вона є на спині, плечах, стегнах. Дерма впинається в епідерміс безліччю сосочків, які трохи піднімають епідерміс, утворюючи гребінці й борозенки. Їх малюнок у кожної людини різний. У дермі розташовані кровоносні і лімфатичні капіляри, м’язові та нервові волокна, нервові закінчення, пігментні клітини, потові та сальні залози, волосяні фолікули.

Шкірні залози
Це залози зовнішньої секреції, що виділяють секрети на поверхню шкіри. Потова залоза має вигляд трубочки діаметром 0,3–0,4 мм, закрученої
клубочком. Один її кінець сполучений з порою в епідермісі.

 У людини, на відміну від інших ссавців, потові залози розташовані на всій поверхні тіла, але найбільше їх на долонях, ступнях, у пахвах.
Секретом потових залоз є піт, який утворюється з міжклітинної рідини.Він на 98 % складається з води, решта — це розчинені в ній солі, сечовина й інші продукти метаболізму.
На відміну від потових, сальні залози розгалужені,а їх протоки відкриваються у волосяний фолікул.

Більшість сальних залоз розташовано на голові, обличчі, верхній частині спини.
Їх секрет містить жироподібні речовини. Вони потрапляють на волосся та поверхню шкіри й пом’якшують її. Водонепроникний шар,утворений цими речовинами, захищає шкіру від пилу та мікроорганізмів, а також перешкоджає її висиханню.За добу сальні залози виділяють близько 20 г секрету.
Підшкірна клітковина
Підшкірна клітковина — нижній шар шкіри,
утворений жировою тканиною товщиною 3–10 мм.

Підшкірна клітковина працює, як амортизатор, що гасить механічні дії на поверхні тіла. Недарма найтовщий шар цієї тканини міститься на сідницях і підошвах — вони весь час зазнають великого тиску.
Жирова тканина є гарним теплоізолятором, тому худенькі зазвичай мерзнуть більше, ніж товстунчики.
Захищаючи нас на різних фронтах
Тільки уявіть, на поверхні шкіри людини в 1 см.куб зазвичай буває від 115 тисяч до 32 мільйонів мікробів. Однак здорова шкіра непроникна для них. З мертвими клітинами видаляються бактерії і різні речовини. Крім того, кожне сало і піт створюють на поверхні людської шкіри кисле середовище, несприятливе для мікробів. Шкіра в значній мірі захищає організм від радіації. Інфрачервоні промені майже цілком затримуються епідермісом, ультрафіолетові частково. Шкіра містить також меланін, що захищає людину від надмірного ультрафіолетового випромінювання.

Крім того, шкіра служить захистом для внутрішніх органів тіла. У парку розваг є атракціон, в якому машинки при їзді вдаряються один про одного. Зіткнення безпечні, оскільки по всьому периметру вони мають гумові кільця. Наша шкіра дуже нагадує такі гумові кільця і працює як поглинач ударів. Якби в нас не було цього "амортизатора", ми навряд чи змогли б робити будь-які фізичні вправи, не пошкоджуючи внутрішні органи.
Унікальне регулювання температури
Виявляється, що шкіра допомагає тілу підтримувати постійну температуру. Це дуже важливе і складне завдання. Якщо наша температура досить довго буде підвищуватися на 2-3 ° С, то людина може померти. Головне джерело тепла в нашому тілі - робота внутрішніх органів. Тепло від них розноситься кров'ю і рівномірно розподіляється по всьому тілу, але це досить повільний шлях розсіювання. Яким же чином тоді наше тіло позбувається зайвого тепла? Це відбувається завдяки методу охолодження, який називається  потовиділення.

Маленькі потові залози, розподілені по всьому тілу. Їх загальна кількість більше 2 мільйонів. І вони виводять на поверхню нашого тіла воду, де вона випаровується, охолоджуючи організм. Потові залози складаються з маленьких трубочок, основна частина яких знаходиться глибоко в дермі. Ці трубочки йдуть вгору, досягаючи поверхні шкіри. Крихітні отвори на поверхні нашого тіла - це пори, які ледве помітні неозброєним оком.
1
2
Виділення поту з потових залоз: 1 — пора потової залози;2 — крапельки поту
У тепловізорі більш розігріті ділянки тіла
людини виглядають червоними, менш розігріті —зеленими
«Найгарячішими» серед внутрішніх органів є печінка й товста кишка. Постачальниками тепла є скелетні м’язи, але тільки під час інтенсивної роботи. Найменше тепла продукується в кистях рук і стопах ніг — недарма вони холодніші за інші частини тіла.
В процесі інтенсивного руху, вироблення організмом тепла збільшується, і тоді потові залози прискорюють виділення поту. Це відбувається також тоді, коли температура навколишнього середовища досить висока. Швидкість виділення поту може перевищити швидкість випаровування, і тоді піт буде накопичуватися на тілі у вигляді крапель. При підвищенні зовнішньої температури кров'яні судини розширюються, а кровоток підсилюється. При цьому підвищується потовиділення, і прискорюється процес позбавлення від зайвого тепла. У холодну ж погоду вени звужуються, циркуляція крові під шкірою скорочується, і зменшується виділення тепла. Мудра система підтримки постійної температури, чи не так?
Потові залози, які є унікальними для людей, так само як здатність прямо ходити і говорити. Мавпи взагалі не потіють.
Дотик завдяки величезному рецепторного полю
Одна з найважливіших завдань шкіри - забезпечувати людині відчуття дотику. Воно стає можливим завдяки особливим нервовим утворенням - рецепторів, які посилають в мозок нервові імпульси. Хоча людина доторкається до предметів поверхнею епідермісу, дотик фіксується рецепторами всередині шкіри і передається в мозок.
Шкіра володіє різною чутливістю: до доторку, болю, тиску, розтягування і температури. У середньому на 1 см.куб шкіри припадає до 5000 чутливих закінчень, 200 больових, 12 холодових рецепторів, 2 теплових і 25 рецепторів, що реагують на тиск.
 Нервові рецептори в шкірі розподілені нерівномірно. Найбільшою чутливістю до дотиків володіє шкіра на кінчиках пальців, потім йде кінчик носа і середина долоні.

Таким чином, шкіра є величезне складне рецепторні поле, мільйони чутливих закінчень якого постійно "спілкуються" з мозком.
Важливість жиру
Навіщо людині потрібен підшкірний жир? Підшкірно-жировий шар це своєрідний "буфер". Він пом'якшує дію ударів, виконує роль термоизолятор і прикріплює шкіру до м'язів. Жир зігріває нас, як внутрішній тілесний костюм. Справа в тому, що підшкірний жировий шар погано проводить тепло, перешкоджаючи надмірному надходженню ззовні, як тепла, так і холоду, а також надмірної втрати тепла. Людина накопичує жир відмінно від тварин, які живуть на суші. При гарному харчуванні у мавп може з'явитися круглий животик, але в них ніколи не буде пухких щік, товстих сідниць і інших частин тіла. Товщина жиру в людини неоднакова, наприклад, в області чола і носа виражена слабко, на віках відсутня зовсім, а от на животі і сідницях досягає декількох сантиметрів.
Переробний хімічний завод для всього тіла
На цьому функції нашої шкіри не закінчуються. Виявляється, вона "працює" ще як величезний переробний хімічний завод, послугами якого користується весь організм. Шкіра запобігає порушення водного балансу тіла: її зовнішній шар є водонепроникними, завдяки чому концентрація води в тілі контролюється. Наше існування без шкіри було б просто не можливим, оскільки в організмі не змогла б утримуватися вода. У шкірі відбувається обмін вуглеводів, білків, жирів, вітамінів і солей. Це складний процес, завдяки якому організм отримує необхідні йому поживні речовини. За інтенсивністю обміну шкіра трохи поступається печінки, а підшкірний шар є потужним складом поживних речовин, які організм витрачає у разі потреби. Через шкіру здійснюється обмін газів між тілом і навколишнім середовищем - ця здатність не менш важлива, ніж дихання через легені. Шкіра поглинає сонячні промені, виробляючи вітамін Д, необхідний для кісток. Тільки уявіть, без діяльності шкіри та виробництва нею вітаміну Д наші кістки розкришилися б ще до того, як ми подорослішали б.
Багато інших унікальних властивостей
Наша шкіра може стиснутися, якщо людина схудла, і розтягнутися, "підстроївшись" під 200-кілограмового чоловіка. Вона може розтягуватися і стягуватися при русі кінцівок сотні разів на день протягом усього життя! Який матеріал, розроблений людиною, має такі ж властивості? Відомо більше 350 запахів, що виходять від шкіри, хоча їх кількість може перевищувати 1000. Деякі з них унікальні для кожної людини.
Колір і структура шкіри відображають внутрішнє здоров'я людини. Зниження кількості червоних кров'яних клітин в результаті кровотечі можна визначити по шкірі, вона стає блідою; жовтувата шкіра свідчить про хвороби печінки і т.д.
«Коли нам холодно, кровоносні судини в шкірі стискаються, утримуючи тепло. Ефект гусячої шкіри зменшує втрату тепла за допомогою підняття волосків на шкірі, створюючи ямки з більш теплим повітрям . Тремтіння збільшує виробництво теплоти, як ніби включаються мільярди крихітних теплових лампочок. Клітини шкіри "знають", як і коли стиснути місцеві судини після поранення для зменшення кровотечі ... Гладка, непокрита ворсом шкіра, підшкірний жир, еластичність і величезна кількість залоз - унікальні для людей і не характерні для тварини»
Айзек Азімов
Функції шкіри.
Захисна: вона є оболонкою, що відмежовує майже весь організм людини від зовнішнього середовища;   захищає внутрішні органи від механічних ушкоджень, від проникнення різних речовин і мікроорганізмів ,від шкідливої дії ультрафіолетового випромінювання.
Видільна:Із секретом потових залоз шкіри виділяється вода і певні продукти метаболізму.
Рецепторна :працює шкіра і як орган чуттів.
Терморегуляторна:через неї відбувається майже 82 % усієї тепловіддачі організму.
 Депонування:  сховище запасних речовин, в судинах шкіри  може знаходитись до 1л крові.
Роль шкіри в Обміні речовин є унікальною: тільки в її клітинах під дією ультрафіолетового випромінювання синтезується вітамін D.

Отже,
Похідні епідермісу,
що виконують додаткову захисну функцію, є волосся й нігті. Волосся вкриває  майже всю поверхню шкіри, за винятком долонь, підошов, бічних поверхонь пальців. На голові людини у середньому росте близько 100 тис. волосин, і хоча 75–100 з них людина щодня втрачає, їх кількість у нормі відновлюється.
У волосині розрізняють стрижень, який виступає над шкірою, і корінь, розміщений у дермі.Корінь розташовується у волосяному фолікулі й закінчується потовщенням — волосяною цибулиною.Основа фолікула з’єднана з гладеньким м’язом, під час скорочення якого волосина піднімається. Волосяна цибулина складається з епітеліальних клітин, які діляться, за рахунок чого волосина росте. Просуваючись до поверхні шкіри, ці клітини наповнюються кератином і роговіють. За місяць волосина виростає приблизнона 1 см. Клітини волосяної цибулини здатні до поділу протягом 2–4 років, потім ріст волосини припиняється і вона випадає. Через певний час волосяна цибулина може відновити свою активність.

Будова
волосини: 1 — корінь;
2 — волосяна цибулина;
3 — волосяний фолікул;
4 — сальна залоза;
5 — стрижень
Колір волосини зумовлений кількістю пігменту меланіну, що міститься в її зовнішньому шарі. З віком синтез меланіну знижується,й волосся сивіє.
Меланін(грец. мелас — чорний), незважаючи на походження його назви, буває різних кольорів: чорного, коричневого, жовтого. Він визначає колір не лише шкіри, але й волосся і райдужної оболонки очей.
Проте,
Альбінізм
Це цікаво
Волосся виростає на 12 мм в місяць .
 Окремі волосини живуть сім років.
 Якщо ніколи не стригти волосся, воно можуть вирости до 107 см .
 У жінок волосся довше, ніж у чоловіків.
 Волосся росте швидше влітку і під час сну .
 Волосся росте швидше у віці від 16 до 24 років .
 У жінок у віці від 40 до 50 років може випасти до 20% волосся .
 З віком волосся стає сухіше.
Ніготь — це щільна рогова пластинка, яка лежить на
нігтьовому ложі. Ложе з боків обмежене шкірними складками — нігтьовими валиками. Росте ніготь унаслідок поділу клітин кореня нігтя так само, як росте волосся. Швидкість росту нігтя складає близько 0,5 мм на місяць на руках і 0,15 мм на місяць на ногах.
Будова нігтя:
1 — рогова пластинка;
2 — нігтьове ложе;
3 — фаланга
пальця; 4 — корінь
нігтя; 5 — нігтьовий
валик
Хвороби шкіри
Опіки - якщо половина всієї поверхні тіла сильно обпечена, то людина може загинути.

Висип- може з'явитися на шкірі в результаті різних захворювань (алергія, вітряна віспа, кір та ін.)

 Запалення -іноді мікроби проникають в організм або подряпину на шкірі. У результаті з'являється прищик або гнійник.

 Сонячний опік-засмага - чудова річ, якщо знати міру і не намагатися засмагнути дочорна за один день.


title: Презентація на тему «Біотехнологія, химерні та трансгенні організми»

text:
Біотехнологія, химерні та трансгенні організми
Презентацію підготувала Дроздова Юлія
 Основні  напрямки  сучасної  біотехнології.
Промислова мікробіологія – використання мікроорганізмів у різних галузях промисловості. Наприклад, перетворення парафінів у кормовий білок у результаті життєдіяльності мікроорганізмів, виробництво антибіотиків та інших лікарських речовин.
Інженерна ензимологія – одержання і використання чистих ферментів і ферментних препаратів.
Генна інженерія – прикладна галузь молекулярної генетики та біохімії.
Завдання генної інженерії – розробки методів перебудови геномів організмів.
Клітинна інженерія – галузь біотехнології, у якій застосовують методи
виділення клітин з організму і перенесення на штучні поживні середовища, де продовжується їх життєдіяльність.
Завдання клітинної інженерії:
а) Отримання соматичних клітин різних видів, створення культурних клітин (тканин) для отримання цінних речових.
б) Клонування організмів – перспективний напрям клітинної інженерії. Клоном (від грец. клон — гілка) називається сукупність клітин або особин, що виникли від спільного предка нестатевим шляхом.
в) Гібридизація соматичних клітин — напрям досліджень клітинної
інженерії. Гібридизація дає можливість створювати препарати, що підвищують
стійкість організму проти різних інфекцій, лікувати ракові захворювання.
Ембріональна інженерія — галузь, що займається штучними змінами організмів у ході зародкового розвитку.
Ембріональна індукція — взаємовплив частин зародка під час його розвитку (можна змінювати розвиток певних частин зародка в напрямі, який цікавить дослідників).

    Біотехнологія – сукупність промислових методів, що застосовують для виробництва різних речовин із використанням живих організмів, біологічних процесів чи явищ.
1. Синтез генів поза організмом(сИнтез генів)
2. Виділення з клітини та перебудова окремих генів або їх частин(генна інженерія )
3. Копіювання та розмноження виділених та синтезованих генів.
4. Введення генів та їхніх груп у геном інших організмів.
5. Поєднання різних геномів в одній клітині
Методи біотехнології.
Історію розвитку біотехнології
випікання хліба
виготовлення сиру, молочних продуктів
виноробство
пивоваріння
силосування
Генна інженерія
Генна інженерія – прикладна галузь молекулярної генетики та біохімії. Її завдання – це розробки методів перебудови геномів організмів.
 Спочатку вчені під керівництвом доктора Еріка Сасакі за допомогою вірусних векторів ввели у 91 ембріон мавп гени зеленого флуоресцентного білка, після чого 80 із цих ембріонів було введено в утробу сурогатних матерів. У п'яти мавп, що з'явилися на світ, деякі ділянки тіла світилися під впливом ультрафіолетового випромінювання.

Клітинна інженерія
Клітинна інженерія – галузь біотехнології, у якій застосовуються методи виділення клітин з організму і перенесення на штучні поживні середовища, де продовжується їх життєдіяльність. Її завданнями є: отримання соматичних клітин різних видів, створення культурних клітин (тканин) для отримання цінних речовин.
Химерні організми
 Химерні тварини - це генетичні мозаїки, що утворяться в результаті об'єднання бластомерів від ембріонів з різними генотипами. Уперше цей термін застосував німецький ботанік Г. Вінклер  (1907) для форм рослин, отриманих у результаті зрощення пасльону й томату. Надалі (1909) Е. Баур, вивчаючи пеларгонію ряболисту, з’ясував природу химер.
Розрізняють кілька типів химерних організмів:
• химери мозаїчні (гіперхимери) — у них генетично різні тканини утворюють
тонку мозаїку;
• химери векторіальні — у них різнорідні тканини розташовані великими
ділянками;
• химери периклінальні — тканини з різними генотипами лежать шарами
один над одним;
• химери мериклінальні — їх тканини складаються із суміші секторіальних і
периклінальних ділянок.
Химери можуть виникати в результаті щеплень рослин і під впливом мутацій
соматичних клітин. Компоненти химер можуть відрізнятися один від одного
генами ядра, числом хромосом або генами пластид чи мітохондрій. Химерні
організми досить часто використовуються в наукових дослідженнях.
Принцип одержання химер зводиться головним чином до виділення двох чи
більшої кількості ранніх зародків та їхнього злиття. У тому випадку, коли в
генотипі зародків, використаних для створення химери, є відмінності за рядом
характеристик, удається простежити долю клітин обох видів. З допомогою
химерних мишей було, наприклад, розв’язане питання про спосіб виникнення в
ході розвитку багатоядерних клітин поперечносмугастих м’язів. Вивчення
химерних тварин дозволило розв’язати чимало проблем, і в майбутньому завдяки
застосуванню цього методу з’явиться можливість розв’язувати складні питання
генетики й ембріологі
Трансгенні організми
Трансгенними називають рослини і тварин, що містять у своїх клітинах ген
чужого організму, включений у хромосоми. їх отримують, використовуючи
методи генної інженерії. Трансгенні організми можуть мати велике значення для
підвищення ефективності сільського господарства та в дослідженнях у галузі
молекулярної біології.
Перші генетично модифіковані організми, одержані з допомогою методів
молекулярної біології, з’явилися на світ лише у 80-х роках XX століття. Вчені
зуміли змінити геном рослинних клітин, додаючи в них необхідні гени інших
рослин, тварин, риби й навіть людини.

Негативний вплив трансгенних рослин, стійких до шкідників, на нецільові
організми можливий завдяки наявності в організмі згаданих рослин біологічно
активних речовин (інсектициди, фунгіциди та ін.). Вплив цих речовин може бути
прямої або опосередкованої дії через трофічні ланцюги. У кожному агроценозі
необхідно визначити весь спектр фауністичного різноманіття і вплив конкретних
біологічно активних речовин на нього. До сьогодні за 13 років польових
випробувань достовірних експериментальних даних про негативний вплив
трансгенних рослин, стійких до шкідників, на нецільові організми не отримано.
Клонування
Клонування – перспективний напрям клітинної інженерії.
Клон – сукупність клітин або особин, що виникли від спільного предка нестатевим шляхом.
У медицині біотехнологічні прийоми і методи грають головну роль при створенні нових біологічно активних речовин і лікарських препаратів, призначених для ранньої діагностики і лікування різноманітних захворювань. Антибіотики — найбільший клас фармацевтичних сполук, одержання яких здійснюється за допомогою мікробіологічного синтезу. Створено генно-інженерні штами кишкової палички, дріжджів, що культивуються клітин ссавців та комах, використовувані для одержання ростового гормону, інсуліну й інтерферону людини, різноманітних ферментів і противірусних вакцин. Змінюючи нуклеотидну послідовність у генах, що кодують відповідні білки, оптимізують структуру ферментів, гормонів і антигенів (так звана білкова інженерія).
Стовбурові клітини
Стовбурові клітини, також відомі як штамові клітини — це первинні клітини, що зустрічаються в усіх багатоклітинних організмах. Ці клітини можуть самовідновлюватися шляхом поділу клітини, а також можуть диференціюватися в досить велику кількість спеціалізованих типів клітин.
Ембріональна інженерія – галузь, що займається штучними змінами організмів у ході зародкового розвитку
Ембріональна індукція – взаємовплив частин зародка під час його розвитку. Можна змінювати розвиток певних частин зародка в напрямі, який цікавить дослідників.
Г. Шпеман і його співробітниця Х. Мангольд відкрили у зародків амфібій «організатор». Вона вирізала шматочок тканини з дорсальної губи бластопора гаструли гребінчастого тритона (Triturus cristatus) з слабо пігментованим зародком, і пересадила її в вентральній область інший гаструли близького виду, тритона звичайного (T. vulgaris), зародок якого характеризується багатою пігментацією. Ця природна різниця в пігментації дозволила розрізнити в химерному зародку тканини донора та реципієнта. Клітини дорсальної губи при нормальному розвитку утворюють хорду і мезодермальні соміти (міотоми). Після пересадки у гаструли-реципієнта з тканин трансплантата розвивається друга хорда і міотоми. Над ними з ектодерми реципієнта виникала нова додаткова нервова трубка. У підсумку це привело до утворення осьового комплексу органом другий пуголовка на тому ж зародку.
Дякую за увагу


Презентація на тему «Гормони» (варіант 2)


Презентація на тему «Ракоподібні» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Біоніка» (варіант 2)

text:
Біоніка

Біоніка- прикладна наука
про застосування в
технічних пристроях і системах
принципів організації,
властивостей, функцій і
структур природи.
Види біоніки: біологічна біоніка, що вивчає процеси, що відбуваються в біологічних системах; теоретична біоніка, яка будує математичні моделі цих процесів; технічна біоніка, застосовує  моделі теоретичної біоніки для вирішення інженерних завдань.


title: Презентація на тему «United Kingdom» (варіант 3)

text:
Olga Novik
Form 10-B
United Kingdom
The United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland commonly known as the United Kingdom (UK) or Britain.
The UK  consists of : England, Scotland, Wales, and Northern Ireland.

.
Geography
The United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland is situated off the north – west coast of Europe between the Atlantic Ocean in the north – west and the North Sea in the east.
The United Kingdom has an area of 244.000 square kilometers (94.249 square miles). The capital of the country is London.
English is an official language.
Climate
The United Kingdom has a temperate climate, with plentiful rainfall all year round.
The temperature varies with the seasons seldom dropping below −11 °C  or rising above 35 °C .
Atlantic currents, warmed by the Gulf Stream, bring mild winters; especially in the west where winters are wet and even more so over high ground.
Summers are warmest in the south-east of England, being closest to the European mainland, and coolest in the north.
England – Thames

The longest river in the United Kingdom:
Scotland - Tay

Northern Ireland - Bunn

Wales - Towy

Northern Ireland - Lough Neagh

The largest lakes in the UK:
Scotland - Loch Lomond

England - Windermere

Wales - Bala Lake

Scotland - Ben Nevis

The highest point in the United Kingdom:
Wales - Snowdon

England - Skayfel Pike

Northern Ireland - Draining Donard

Scotland - Grampians Kairgorm, Scottish Highlands, Southern Uplands

Ridges and hills:
Wales - Cambrian Mountains, Snowdonia

England - Brecon Beacons, Exmoor, Lake District, Pennines

Northern Ireland - Mourne, the Antrim Plateau


title: Презентація на тему «Збереження рідкісних ранньоквітучих та реліктових видів рослин»

text:
Збереження рідкісних ранньоквітучих та реліктових видів рослин
Первоцвіти – це екологічна група рослин, яка нараховує близько 500 видів. Розпускання квітів у них відбувається ще до появи листків на деревах. У багатьох первоцвітів забарвлення яскраве.
Підсніжники, проліски, ряст, первоцвіт, шафран, цибуля ведмежа, конвалія, вовчі ягоди – це неповний перелік первоцвітів, що можна зустріти у наших лісах.

Останніми роками кількість первоцвітів в Україні значно скоротилася. Рослини, які віщують нам прихід весни, за останні десятиліття опинилися на межі зникнення. Це відбувається внаслідок господарського освоєння місць зростання первоцвітів, намагання окремих людей перетворити їх на засіб заробітку.
Первоцвіти є єдиним джерелом живлення для багатьох видів комах. Зникнуть первоцвіти - зникне величезна кількість метеликів, бджіл, джмелів, інших комашок, котрі захищають ліс від шкідників. Дерева почнуть хворіти й всихати. Цей ланцюжок неважко продовжити й до самої людини, яка, образно кажучи, рубає гілку, на якій сидить.
Хоч у деяких місцях нашого краю первоцвіти є досить поширеними, та загалом вони є рідкісними. Більшість з них занесені до Червоної книги, а саме: підсніжник звичайний, шафран Гейфелів (крокус), цибуля ведмежа (черемша) та багато інших. Ці рослини підлягають суворій охороні. Згідно Положення про Червону книгу України їх не можна зривати.
За зривання червонокнижної квітки в Україні тягне за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією незаконно добутого і на посадових осіб - від тридцяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією незаконно добутого.
Бажаючих збути первоцвіти дедалі більшає, адже весняні квіти – ходовий товар і продати його можна вигідно. Проте мало хто замислюється над тим, яку шкоду це несе для природи.
Частина первоцвітів до Червоної книги не занесені. Це проліски, рясти, анемони, первоцвіти та інші. Поки що ці рослини не є рідкісними. Але масове зривання їх може привести до того, що і ці види опиняться на межі зникнення. Тож із лісу краще принести гарний настрій, спогади про тишу та аромат весняного повітря, напоєного чарівними квітами. Польові та лісові рослини найкрасивіші там, де вони виросли, тож залишимо Землі її квіти.


title: Презентація на тему «Ряд Лососеподібні»

text:
Ряд Лососеподібні

Зовнішній вигляд
Плавці
Внутрішня будова
Браконьєрство
Нерест
Лосось
Форель
Чавича
Кета
Нерка
Харіус
Сиг
  Дякую за увагу! 


title: Презентація на тему «Засоби індивідуального захисту органів дихання»

text:
Засоби індивідуального захисту органів дихання
Виконала
учениця 10-А класу
Криничанської школи №1
Козак Руслана
- 2014 -
План
Засоби індивідуального захисту, їх види
Класифікація засобів індивідуального захисту органів дихання
Респіратор
Протигаз
Визначення розміру лицьової частини протигаза
Висновок
Джерела

Засоби індивідуального захисту
Засоби індивідуального захисту (ЗІЗ) використовуються для захисту людини від отруйних речовин, сильнодіючих отрут, радіоактивних речовин і бактеріологічних засобів. За своїм призначенням діляться на засоби захисту органів дихання та засоби захисту шкіри.
Зіз органів дихання
Засоби індивідуального захисту органів дихання (ЗІЗ ОД) - це пристрої, що забезпечують захист органів дихання людини від небезпечних і шкідливих виробничих чинників, котрі діють інгаляційно. Такі пристрої повинні забезпечувати ефективний захист органів дихання не лише від різноманітних забруднень (парів, газів, аерозолі, суміші парів і аерозолі, пилу), котрі знаходяться в повітрі робочої зони, а також і при нестачі кисню.

Класифікація Зіз од


Презентація на тему «Типи адаптацій організмів до середовища життя»


title: Презентація на тему «Unusual buildings in the world»

text:
Unusual buildings in the world

This Upside Down House was designed by Polish businessmen and philanthropist Daniel Czapiewski. House was built in 2006 by Czapiewski's company which specializes in wooden houses. It took 114 days to build the house when typical project would normally take 21 days to build. By setting a traditional Polish house on its roof, Czapiewski wanted to express the disorientation people feel in a rapidly changing world, both during Communism regime and nowadays.
Upside Down House, Poland, Szymbark

In Florida, there is a wonderful museum Wonder Works ( Inverted house) . According to popular legend , this building was a research center and is located on the island of Bermuda Triangle. Scientists in the experiment in this building created a tornado without calculating its strength. Huge whirlwind caught the building and flying a great distance it landed on the roof in the city of Orlando in Florida. The building was transformed into an unusual museum , which annually can receive millions of visitors . Entrance to the museum is located in the attic window , inside the building " flip houses " still turned on its head, ie ceiling is on the floor , and the floor to the ceiling , so the chairs are on the ceiling and on the floor you can find a chandelier.

In the midst of downtown Kansas City , Missouri that is worth a gigantic bookshelf lined with huge tomes . What's inside - not hard to guess . Over the eight-meter -colored spines of books hidden Central Library .Thus, the state government decided to bring the ranks of book lovers more citizens , and along with the world famous . Incidentally , it is the residents of Kansas to decide which books adorn the facade of the library. And now on the huge walls of the cover - gold letters the names of the most beloved writers of townspeople , including the immortal Shakespeare 's "Romeo and Juliet " with John Tolkien " Lord of the Rings " and many others .

The Bullring Shopping Centre is part of the construction project in Birmingham , Europe's largest shopping center , consisting of four objects : an indoor food market on the 90 trading locations ( opened in 2000 ) A feature of the design concept is the combination of different architectural styles - from classical to avant-garde . Bullring consists of nine levels: Level 3 - shopping malls , 2 levels by road parking, located directly underneath the complex , one dedicated to the management of shopping centers and the remaining three are technical level .

Kettle House in Texas, USA, not only looks like a kettle, but there are rumors that he is working as a kettle. In this house no one lives, but people see as a regular young man comes and does something to it. Nobody could talk to him, so we'll just have to guess, what built this house. Maker or float it in case of flooding?

This stone house in Portugal is a good example of how the elements of nature may find practical application. As surprising as this house did not look, but people actually live in it.

Crooked House is one of the best examples of that is capable of design idea and how now developed construction technology. Outline curves make it one of the most exceptional and unusual houses in the world. The inscription above the entrance and says "Crooked House".

House-cube from Rotterdam, Netherlands, combines a group of houses that have the geometry of a cube. Most surprising of all this is that it is unclear how it all holds and how this construction managed not to fall.

House-hole from Texas, USA, creates a stunner. Entrance to the house is done in a way that gives the impression that this is some kind of art project, but for many it is associated with the consequences of a terrible accident.


title: Презентація на тему «Вірусні захворювання» (варіант 3)

text:
 Вірусні хвороби
Виконала: учениця 10-А класу Збаранська Софія
Учитель: Бичко Діана Іванівна
Вірусні захворювання
- це захворювання людини, що виникають у зв'язку з проникненням вірусів в клітини людського організму і їх розвитком у них. Віруси являють собою дрібні форми життя, що складаються з молекули нуклеїнової кислоти, носія генетичної інформації, оточений захисною оболонкою з білків. Вірус розмножується, живлячись вмістом клітини, в результаті чого клітина руйнується і гине.
ВІЛ-інфекція
Початок захворювання на ВІЛ-інфекцію, як правило, безсимптомний, хоча в окремих хворих може розвиватись хвороба з гарячкою. Висипи спостерігаються протягом 2-З тижнів від початку зараження. Проте у переважної більшості симптоми відсутні.
Після інкубаційного періоду від 1 до 10 років приблизно у 80 відсотків ВІЛ-інфікованих розвиваються наступні симптоми: ускладнення хвороб, викликаних умовно-патогенними мікроорганізмами, втрата ваги, діарея, гарячка, ушкодження мозку.  Ушкодження нервової системи має характер інфекційного або пухлинного процесу.
Діагноз ВІЛ-інфекції потверджується виявленням сироваткових антитіл до вірусу.
Кір
Кір спричинюється параміксовірусом, який розповсюджується крапельним шляхом. Більшість людей хворіє на кір у дитинстві. Кір — дуже тяжка, з великою кількістю смертельних наслідків хвороба, поширена у багатьох тропічних країнах. Інкубаційний період триває близько 10 діб до початку катарального запалення.
Початок кору багато чим схожий на звичайну застуду. У хворого гарячковий стан з катаральним ринітом, чханням, почервонінням кон'юнктиви і сльозотечею. На другий день, як правило, з'являється кашель. На цій стадії діагноза кору може бути встановленою за наявністю кірного висипу на слизовій оболонці щік та язика. Цей висип має вигляд малих білих плям, оточених вузькою зоною запалення. На 3-4 добу хвороби висип на слизовій оболонці щік і язика зника. Нездужання і гарячка минають у міру того, як зникає висип.
Хворого слід, якщо можливо, ізолювати і заборонити йому відвідувати школу протягом 10 днів від з'яви висипу. У більшості хворих, незважаючи на високу температуру, ускладнень не буває. Антибіотики слід призначати тільки при визначених бактерійних ускладненнях.

Кірна краснуха
Кірна краснуха спричинюється тогавірусами, що розповсюджуються крапельним шляхом. Хвороба має тенденцію уражати старших дітей — підлітків та юнаків — і розповсюджується повільніше за кір. Інкубаційний період триває, як правило, 18 діб. У дітей хвороба протікає легко. У дорослих може протікати важче, але короткотривале і без тяжких наслідків.
Симптоми проявляються увигляді жовтуватих цяток, які з'являються спочатку за вухами і на лобі. Такий висип поширюється швидко, спершу на тулуб, а потім на кінцівки. Характерне незначне збільшення потиличних лімфатичних вузлів. У юнаків і дорослих початок хвороби може бути гострим із гарячкою і загальними болями, але навіть тоді хвороба триває тільки 2 чи 3 доби. Лікування не потрібне.
Свинка
Свинка спричинюється парамікровірусом, який передається крапельним шляхом і уражує переважно дітей шкільного віку та юнаків. У 30-40 відсотків хворих буває безсимптомна форма інфекції. Інкубаційний період триває близько 18 діб.
Симптоми: погане самопочуття, гарячка, біль поблизу куточків щелепи супроводжуються слабким набряком однієї чи обох привушних залоз. Часто набряк цих залоз — це перша ознака захворювання. Підщелепні слинні залози також можуть набрякати. Набряк цих залоз минає через кілька днів, після чого можуть набрякати раніше неуражені залози.
Дуже важливе дотримання гігієни ротової порожнини, особливо коли у роті сухо через нестачу слини. Після послаблення симптомів необхідності в терапії немає.
Вітряна віспа
Захворювання спричинюється вірусом вітряної віспи — зостер, який розповсюджується крапельно з верхніх дихальних шляхів. Захворювання може супроводжуватись везикульозним варіцелярним висипом. Вітряна віспа уражує переважно дітей віком до 10 років. Більшість дітей переносить цю хворобу добре, але  у дорослих може розвинутись тяжка форма хвороби. У хворих на лейкемію хвороба може бути дуже тяжкою або навіть смертельною. Інкубаційний період триває 14-21 добу.
Першою ознакою цієї хвороби часто є висип. Іноді на другий день хвороби перед з'явою характерного висипу на тулубі виникають ураження на піднебінні. Після цього в патологічний процес втягуються обличчя і, нарешті, кінцівки.


Презентація на тему «Панкреатит»


Презентація на тему «Будова, властивості та функції ДНК»


title: Презентація на тему «Найбільші епідемії та пандемії»

text:
Найбільші епідемії та пандемії
Епідемія-рівень захворюваності, що значно перевищує звичайний або виникає там, де раніше хвороби не було. Епідемії притаманне розповсюдження в межах однієї популяції (наприклад, населення країни.
Пандемія  — епідемія, що характеризується поширенням інфекційного захворювання на території усієї країни, територію сусідніх держав, а в окремих випадках і багатьох країн світу. Характеризується відсутністю імунітету в людства, або сироватки. Серед інфекційних захворювань, які набирали масштабу пандемії чума, холера, грип.
Грип «іспанка» (1918 – 1919 рр.)
Найжорстокіша епідемія грипу, котра, ймовірно, почалася в Америці й поширилась на решту континентів.
швидкому розповсюдженню сприяла:
За підрахунками, ця пошесть за півроку забрала від 50 до 100 млн. життів.
Малярія
Малярія щорічно викликає близько 350—500 мільйонів випадків захворювання і приблизно 1,3-3 мільйонів смертей людини — як мінімум одна смерть кожні 30 секунд. Африка на південь під Сахари відповідає за 85-90% цих випадків , значна більшість з яких відбуваються в дітей віком до 5 років. Смертність, як очікується, зросте вдвічі протягом наступних 20 років
Сучасні дані щодо малярії приведені нижче:
Знищення комарів за допомогою ДДТ
Поліомієліт
Поліомієліт  — дитячий спинномозковий параліч, гостре вірусне захворювання, яке зумовлене ураженням сірої речовини спинного мозку поліовірусом та характеризується переважною патологією центральної нервової системи.
Чоловік з атрофованою правою нижньою кінцівкою внаслідок перенесенного поліомієліту
2002 року в Нью-Йоркському університеті було створено перший синтетичний вірус поліомієліту.
На фото зображена дитина, якій проводиться вакцинація проти вірусу поліомієліту
Недавні випадки поліомієліту

Холера
Холе́ра  — антропонозне інфекційне захворювання, викликане холерними вібріонами, їхніми токсинами, що проникають через рот у травний тракт здорової сприйнятливої людини, супроводжуване зневодненням організму.
Холерний вібріон
Цю хворобу викликає холерний вібріон, що заражає продукти і питну воду. Перша епідемія розпочалась у Калькутті й швидко сягнула масштабів пандемії, розповсюдившись по Індії, Європі та Росії. Лише серед англійських військових (Калькутта була на той час столицею британської корони в Індії) втрати сягнули 100 тис. Кількість же усіх загиблих невідома.   Відтоді було сім спалахів епідемії холери, останній датується 1961 роком. За даними ВООЗ, у 1999 році від холери загинули 9 тис. людей.
Натуральна віспа
Ві́спа — вірусне захворювання, збудник віспи — складний вірус, він має власну ДНК, розмножується в цитоплазмі клітин. В наш час віспа людини ліквідована за допомогою вакцинації.
У наш час натуральна віспа у світі ліквідована. Однак існує можливість внутрішньолабораторного зараження при проведенні наукових досліджень з подальшим розповсюдженням хвороби.

Епідемії одна із найважливіших проблем людства, і тільки спільними зусиллями ми зможемо розв’язати  їх