title: Презентація на тему «Свойства полимеров»

text:
Свойства полимеров
Широким применением полимеры обязаны своим свойствам, важнейшими из них являются способность к образованию анизотропных высокоориентированных волокон и пленок, отличающихся высокой прочностью.
Для линейных полимеров характерен ряд специфических комплексных физико-химических и механических свойств. За счет своей высокой молекулярной массы линейные полимеры склонны к большим, имеющим длительное развитие, обратимым деформациям. Эти полимеры, находясь в высокоэластичном состоянии, способны набухать, прежде, чем раствориться..
Линейные полимеры характеризуются высокой вязкостью растворов. Эти свойства выражены в значительной мере меньше у полимеров с разветвлениями, трехмерными сетками и густыми сетчатыми структурами. Полимеры, сильно сшитые, не обладают растворимостью, не плавятся и не склонны к высокоэластичным деформациям.
Полимерам свойственны, как аморфные, так и кристаллические состояния. Для кристаллических полимеров необходимо наличие в их структуре регулярных, достаточно длинных участков макромолекул. Кристаллические полимеры часто являются местом зарождения разнообразных надмолекулярных структур, к примеру, фибрилл, сферолитов, монокристаллов и т.д
Типы этих структур в значительной мере влияют на свойства полимерного материала. Не закристаллизованные полимеры реже образуют надмолекулярные структуры и могут находиться в трех физических состояниях: стеклообразном, вязко текучем и высокоэластическом. Эластомеры, полимеры, способны переходить из стеклообразного в высокоэластическое состояние при низкой температуре. Пластики, наоборот, для этого требуют высокой температуры.
Свойства полимеров очень разнообразны и варьируются в зависимости от их химического состава, строения молекул и их взаимного расположения. Примерами могут служить 1.4-цис-полибутадиен, состоящий из углеводородных цепей с характерной гибкостью. Он является эластичным материалом при температуре 20 градусов по Цельсию, а при нагревании до 60 градусов переходит в стеклообразное состояние, и полиметилметакрилат, состоящий из достаточно жестких цепей, при 20 градусах являющийся твердым, стеклообразным продуктом, и лишь при 100 градусах переходящий в высокоэластичное состояние.
Целлюлоза также состоит из более жестких цепей, которые соединяются между собой водородными связями. Она не существует в высокоэластичном состоянии, пока не достигнута температура ее разложения. Даже при небольших отличиях в строении макромолекул наблюдаются большие отличия в свойствах полимеров.
Например, стереорегулярный полистирол сохраняет свое кристаллическое состояние до температуры плавления, около 235 градусов, а нестереорегулярный, так называемый атактический, полистирол не склонен к кристаллизации, и при температуре около 80 градусов размягчается.
Полимерам свойственны следующие типы реакций: между макромолекулами в составе полимеров может происходить сшивание. Этот процесс можно наблюдать при вулканизации каучуков и в процессе дубления кожи. Молекулы полимеров могут распадаться на более короткие по размерам фрагменты. В боковых функциональных группах полимеров с низкомолекулярными веществами также образуются реакции, но они не затрагивают основную цепь. Такие превращения называют полимераналогичные.
Кроме того, полимерам свойственны реакции внутри макромолекул между их функциональными группами. Примером является циклизация внутри молекул. Вышеупомянутое сшивание макромолекул зачастую сопровождается деструкцией. В качестве примера можно назвать получение поливинилового спирта, в основе которого лежит омыление поливинилацетата.
Полимеры вступают в реакции с низкомолекулярными веществами, их скорость ограничена скоростью диффузии низкомолекулярных веществ в фазу. Часто этот процесс наблюдается у сшитых полимеров. Кроме того, на скорость взаимодействия макромолекул в составе полимеров с низкомолекулярными веществами напрямую влияет природа и расположение соседних звеньев по отношению к реагирующему звену. Это же характерно и для внутримолекулярных реакций между функциональными группами в составе одной цепи макромолекул.
На некоторые свойства полимеров, такие, как стабильность, способность к вязкому течению и растворимость, можно легко влиять при помощи добавления примесей и добавок в небольшом количестве. Они вступают в реакции с макромолекулами, что меняет свойства полимеров. Например, линейные полимеры делают полностью нерастворимыми, добавив на 1 макромолекулу 1-2 поперечные связи.
Таким образом, важнейшими характеристиками полимеров являются их химический состав, распределение молекулярной массы и сама молекулярная масса макромолекул, а также степень их разветвленности и гибкости и стереорегулярность. Именно от этих свойств в значительной мере зависят характеристики полимеров.


title: Презентація на тему «Нітроген» (варіант 1)

text:
Нітроген

Періодична система хімічних елементів Д.І.Менделєєва
Періоди
1
2
3
4
5
6
7
Ряди
1
2
3
4
10
9
8
7
5
6
Групи елементів
I
II
VI
V
VII
III
IV
VIII

 N
У молекулі N2 атоми зв’язані потрійним зв’язком. Велика енергія зв’язку зумовлює високу стійкість і малу хімічну активність N2.
 .       .
:N∙ + ∙N:         :N     N:
 ˙       ˙
Хімічні властивості
 За звичайних умов азот реагує лише з літієм, з іншими металами – при нагріванні, утворюючи нітриди.  З воднем сполучається лише при підвищених температурах і тиску, з киснем – при температурах понад 3000oС. У реакціях з киснем і фтором є відновником, в інших випадках – окисником:

6Li+N2     2Li3N
3Mg+N2    Mg3N2
3H2+N2     2NH3
N2+O2    2NO
N2+3F2     2NF3
Сполуки Нітрогену
Нітратна кислота
Амоніак
Нітрати
Надлишок розчинних сполук Нітрогену у ґрунті:
N

Гостре отруєння
(алергічний набряк  легень,
задишка, біль в області серця,
кашель, блювота та ін.).
Потрапляння мінеральних добрив у водойми

Заростання водойм
Загибель
водних організмів


title: Презентація на тему «Природні і супутні нафтові гази» (варіант 1)

text:
Природні і супутні нафтові гази
Виконала  учениця  4-Б курсу Слободяник Єлизавета
Природні і супутні нафтові гази, нафта і кам’яне вугілля – основні джерела вуглеводнів. До недавнього часу ці горючі матеріали використовувалися головним чином як енергоносії.Нині значна частина горючих газів, продукти переробки нафти і кам’яного вугілля використовуються як цінна сировина в хімічній промисловості і насамперед в органічному синтезі для виробництва необхідних у народному господарстві речовин і матеріалів, з використанням яких ми частково ознайомилися при вивченні вуглеводнів.
У природному газі містяться вуглеводні з низькою молекулярною масою. Основною складовою частиною його є метан: у середньому його міститься за об’ємом 80-98%. Крім метану, у природному газі є 2-3% його гомологів – етану, пропану, бутану і невелика кількість домішок – сірководню, азоту, благородних газів, оксиду вуглецю (IV) і водяної пари.
Природний газ – цінне паливо, за своєю теплотворною здатністю він перевищує всі відомі види палива (при спалюванні 1 м3 газу виділяється 54400 кДж теплоти). Важливою особливістю газоподібного палива порівняно з рідким є менше забруднення навколишнього середовища продуктами горіння. Тому природний газ – один з кращих видів палива для промислових і побутових потреб. Його використовують у заводських котельних установках, промислових печах (доменних, скловарних тощо), побуті.Природний газ є також цінною хімічною сировиною: з нього добувають сажу, водень, ацетилен, хлорпохідні, синтез-газ.
До природного газу належать і супутні гази, які розчинені у нафті, містяться над нею і виділяються під час її добування. На поверхню нафта поступає під тиском цих газів і фонтанує. Супутній нафтовий газ відрізняється за складом від природного: у ньому містить менше метану (30-59% за об’ємом), але більше етану, пропану, бутану, пентану (7-20% за об’ємом) і вищих вуглеводнів, ніж у природному газі.Раніше супутній газ не знаходив застосування і під час добування нафти його спалювали факельним способом.
Склад природнього газу :

98% - СН4
2% - С2Н6, С3Н8, С4Н10, N2, CO2, H2, H2S.

Склад супутнього нафтового газу :
Склад:
30-40% - СН4
7,5% - C2H6
21,8% - C3H8
20,5% - C4H10
   Домішки:
N2
CO2
H2O
H2S

При переробці супутнього нафтового газу спочатку відокремлюють рідкі легко киплячі вуглеводні – пентан, гексан та ін. Вони разом утворюють так званий газовий бензин (газолін), який використовується як добавка до звичайних бензинів для кращого їх займання під час запуску двигунів.Потім відокремлюється пропан-бутанова суміш, якою заповнюють балони під тиском. Зріджений газ використовується як газоподібне паливо, що залишається після відокремлення газового бензину і бутан-пропанової суміші, складається переважно з метану і використовується як паливо.
Для хімічної переробки з супутнього газу відокремлюють індивідуальні вуглеводні: етан, пропан, н-бутан тощо. Оскільки насичені вуглеводні відносно хімічно інертні і мало придатні як сировина для хімічного синтезу, їх перетворюють за допомогою реакцій.
Список використаних джерел
http://ua-referat.com/%D0%9F%D1%80%D0%B8%D1%80%D0%BE%D0%B4%D0%BD%D1%96%D0%B9_%D1%96_%D1%81%D1%83%D0%BF%D1%83%D1%82%D0%BD%D1%96%D0%B9_%D0%BD%D0%B0%D1%84%D1%82%D0%BE%D0%B2%D1%96_%D0%B3%D0%B0%D0%B7%D0%B8
http://www.br.com.ua/referats/technologii/20066.htm


title: Презентація на тему «Пластмаси» (варіант 8)

text:
Пластмаси
Пластмаси – це матеріали на основі полімерів, які здатні при нагріванні набувати заданої форми та зберігати її після охолодження.
Поліетиле́н (-СН2–СН2-)n — є карбоцепним полімером аліфатичного органічного вуглеводня олефінового ряду етилену. Термопластичний насичений полімерний вуглеводень; твердий, безколірний, жирний на дотик матеріал. Він легший за воду, горить повільно синюватим полум'ям без кіптяви.
Поліетилен
Поліетилен
Поліпропіле́н — синтетичний полімер, продукт полімеризації пропілену, [—СН2—СН(СН3)—]n. Безбарвна речовина; густина (при температурі 20 °С) 920—930 кг/м3, tпл172 °С. Характеризується високою ударною міцністю, стійкістю до багаторазових згинань, зносостійкістю, низькою паро- й газопроникністю, високими діелектричними показниками. Поліпропілен не розчиняється в органічних розчинниках, стійкий до діяння киплячої води і лугів; руйнується під дією азотної та сірчаної кислот, хромової суміші; відзначається низькою термо- і світлостійкістю.
Застосовують у виробництві поліпропіленового волокна, полімерних труб, плівок.

Поліпропен
Поліпропен
Полівінілхлорид (ПВХ, англ. PVC) або поліхлорвініл, поліхлорвінілова смола — продукт полімеризації хлорвінілу CH2=CHCl. Щоб одержати з поліхлорвінілу м'який матеріал, його змішують з пластифікатором.
Полівінілхлорид
Полівінілхлорид
Полістиро́л (стирофлекс) — продукт полімеризації стиролу (вінілбензолу). Виробляють з рідкого стиролу, вихідною сировиною для якого є нафта та кам'яне вугілля
Полістирол — тверда, пружна, безбарвна, прозора, гнучка та негігроскопічна речовина. З полістиролу одержують пластичні маси, які широко застосовують в електротехнічній промисловості, для виготовлення предметів побутового призначення (посуд, фігурки, дитячі іграшки і т. д.), лінз, різнокольорових облицювальних плиток для будівництва та ін.

Полістирен
Полістирен
Політетрафторетиле́н (ПТФЕ, фторопла́ст-4) (-CF2-)n, також відомий під торговою маркою тефло́н — полімер, пластична маса, що використовується в різних галузях науки, техніки і в побуті.
Політетрафлуороетен
Політетрафлуороетен
Пластмаси – сучасні синтетичні матеріали з широким спектром застосування. Завдяки своїм властивостям вони здебільшого успішно заміняють такі матеріали, як деревина, чавун і сталь, цегла, силікатне скло, тощо.

Висновки


title: Презентація на тему «Твердість води» (варіант 1)

text:
Твердість води
Мета:  ознайомлення  з  поняттям  “твердість води”,  вивчення  видів  твердості  води  та  методів  її  усунення
Що таке твердість води?
    Твердість води, зумовлена наявністю іонів кальцію Са(2+) та іонів магнію (Мg2+), називається загальною твердістю води.Чим вищий вміст у воді цих йонів, ти більша твердість води.

                 2+                     2+
 Mg           Са
    Твердість води зумовлена взаємодією карбон(IV) оксиду з карбонатами кальцію і магнію,перетворючи їх  на розчинні кислі солі-гідрогенкарбонати

                          	 CO2+H2O↔H2CO3

			CaCO3+H2O+CO2=Ca(HCO3)2

CO3+H2O+CO2=Mg(HCO3)2
     Види твердості
   Загальна твердість води складається з карбонатної (тимчасової) та некарбонатної (сталої).
   Тверда вода непридатна майже для всіх галузей виробництва.

    Карбонатна твердість води
    Спричиняється наявністю у воді кальцій і магній гідрогенкарбонатів

      усунення карбонатної твердості(помякшення):

а)Кипятіння води:
Ca(HCO3)2=CaCO3↓+CO2+H2O
Mg(HCO3)2=MgCO3↓+CO2+H2O
Mg(HCO3)2=Mg(OH)2↓+2CO2
б)Додавання соди:
Ca(HCO3)2+Na2CO3=CaCO3↓+2NaHCO3
Mg(HCO3)2+Na2CO3=MgCO3↓+2NaHCO3
в)Додавання гашеного вапна(у промисловості):
Ca(HCO3)2+Ca(OH)2=2CaCO3 ↓+2H2O
Mg(HCO3)2+Ca(OH)2=CaCO3↓+MgCO3↓+2H2O
Некарбонатна твердість води
     Обумовлюється наявністю у воді сульфат магнію, хлоридів, нітратів кальцію і магнію.

      Усунення некарбонатної твердості води:

а)Содовий метод:
CaSO4+Na2CO3=CaCO3↓+Na2SO4
MgSO4+Na2CO3=MgCO3↓+Na2SO4
CaCI2+Na2CO3=CaCO3 ↓+NaCI

б)Фосфатний метод:
3CaSO4+2Na3PO4=Ca3(PO4)2↓+3NaSO4
3MgSO4+2Na3PO4=Mg3(PO4)2+Na2SO4


title: Презентація на тему «Пластмаси» (варіант 10)

text:
Пластмаси
Реакції полімеризації та поліконденсації
Будова та властивості полімерів
Утворення пластмас
Загальна характеристика пластмас
Пластичні маси

Два способи утворення полімерів
Реакція полімеризації

- реакція сполучення кількох молекул в одну без зміни елементарного складу вихідних речовин.
Реакція поліконденсації

- процес синтезу полімерів, який зазвичай супроводжується виділенням низькомолекулярних побічних продуктів (води, спиртів і т. П.) при взаємодії функціональних груп.

Реакція поліконденсації
До складу реагуючих молекул повинні входити функціональні групи (−СООН, −ОН та ін.), щоб у результаті утворювався побічний продукт і нове угрупування, яке пов'язує залишки реагуючих між собою молекул.
До складу мономерів повинно входити не менше двох функціональних груп.

Властивості полімерів
Еластичність – здатність до значних і тривалих оборотних деформацій
Здатність у високоеластичному стані набухати перед розчиненням (у відповідних розчинниках)
Висока в'язкість розчинів
Низька крихкість
Пружність, амортизаційна здатність
Здатність макромолекул до орієнтації у просторі (утворення анізотропних волокон і плівок)
Електроізоляційні та електропровідні
Стійкість до тертя, впливу світла, температур і вогню, радіації, різних хімічних речовин тощо.

Пластмаси
Пластмаса – це матеріал, в якому сполучним компонентом слугує полімер, а інші складові частини - наповнювачі, пластифікатори, стабiлiзатори, барвники, антиоксиданти та інші речовини.

Наповнювачi - порошкоподiбнi, волокнистi або слоїстi неорганiчнi або органiчнi матерiали, якi покращюють мiцнiсть, жосткiсть пластмас, тепло- й водостiйкiсть, электроiзоляцiйнi властивостi. Це може бути крейда, тальк, каолiн, кварцевий пiсок, волокна бавовни, азбест, папiр, тканини.
Пластмаси Пластифiкатори (пом’якшувачi) - маслоподiбнi органiчнi речовини, якi вводять в пластмаси для покращення iх еластичностi, гнучкостi, морозостiйкостi.
Барвники — інтенсивно забарвлені органічні сполуки, придатні для фарбування різних матеріалів.
Стабілізатори – інгібітори старіння, які додають з метою падвищення термічної, світлової, хімічної стійкості: антиоксиданти, антиозонанти, антиради, термо- і фотостабілізатори.
Піноутворювачі - речовини, що беруть участь в процесі спінювання. Існують натуральні і синтетичні піноутворювачі.
Усі ці та інші речовини беруть участь в утворенні пластмас.

Пластмаси належать до найважливіших сучасних матеріалів, що застосовують у техніці, сільському господарстві, побуті. Це зумовлено властивостями, що роблять їх використання економічно вигідним і зручним.

Залежно від впливу нагрівання пластмаси поділяють на термопласти і реактопласти (термореактивні пластмаси).
Термопласти – полімерні матеріали, здатні оборотно переходити при нагріванні у високоеластичний або в'язкотекучий стан.
За звичайної температури термопласти знаходяться в твердому стані. При підвищенні температури вони переходять у високоеластичний і далі — у в'язкотекучий стан, що забезпечує можливість формування їх різними методами. Ці переходи оборотні та можуть повторюватися багато разів, що дозволяє, зокрема, переробку побутових і виробничих відходів з термопластів на нові вироби.
До термопластів належать: поліетилен, полістирол, полівінілхлорид, поліметилметакрилат, пінополіуретани та ін.

Реактопласти (термореактивні пластмаси) – пластмаси, переробка яких у вироби супроводжується необоротною хімічною реакцією, що приводить до утворення неплавкого і нерозчинного матеріалу.
До реактопластів належать: поліпропілен, фенолформальдегідні смоли, полікарбонати, поліаміди, пінопласти та ін.

Поліетилен має високі антикорозійні і діелектричні властивості, добру стійкість до лугів, розчинів солей та сильних кислот. Теплостійкість його становить 110... 120 °С, морозостійкість до мінус 70. Поліетилен застосовують для виготовлення труб, кранів, кабелів, деталей арматури, листів, плівок, пляшок, балонів, плащів та ін.

Поліпропілен має вищу міцність і теплостійкість (до 140 °С), ніж поліетилен, проте його морозостійкість нижча (-5...-15 °С). Він є добрим діелектриком. Поліпропілен водостійкий і хімічно стійкий. З нього виготовляють плівки, труби для гарячої води, корпуси насосів, деталі холодильників і автомобілів.

Полістирол — пластик, який має високу водостійкість і діелектричні властивості. Він стійкий до дії мінеральних кислот, лугів, спиртів, але руйнується від азотної кислоти. До його недоліків належать горючість, невисока теплостійкість (до 95 °С), крихкість, здатність до розтріскування в експлуатації. З полістиролу виготовляють деталі технічного і побутового призначення, деталі приладів, холодильників, радіоапаратів, плівки, труби.

Вініпласти (поліхлорвініл) мають теплостійкість до 60...70 °С, високу механічну міцність, але низьку ударну в'язкість. Цей матеріал має властивість повзучості, набухає у воді. Його застосовують для виготовлення труб, ізоляції електрокабелів, шлангів, плівки, лінолеуму. Для хімічної промисловості з нього виготовляють фільтри, змійовики, крильчатки насосів.

 Тефло́н — полімер, пластична маса, що використовується в різних галузях науки, техніки і в побуті. Характеризується високою тепло- і морозостійкістю, залишається гнучким і еластичним при температурах від —250 до +250°C, що дає змогу застосовувати його як ізоляційний матеріал в багатьох галузях. Тефлон має дуже низький поверхневий натяг і адгезію і не змочується ні водою, ні жирами, ані більшістю органічних розчинників.

Органічне скло (поліметилметакрилат, плексиглас) — замінник звичайного силікатного скла. Воно легше за силікатне і до того ж еластичне, має високі діелектричні властивості, масло-, бензо - і водостійке, а також стійке до розведених лугів, кислот, солей, проте розчинне у вуглеводнях, набухає в спиртах і має недостатню термостійкість (до 80 °С). Органічне скло використовують для скління вікон автомобілів і вагонів, в оптичній і годинниковій промисловості, у світлотехніці, для виготовлення прозорих трубок, посуду, підфарників, деталей приладів і апаратів та ін.

Капрон — стійкий матеріал до розведених мінеральних кислот, лугів, досить міцний на розрив, твердий та еластичний. Плавиться за температури 225 °С, проте за температур, вищих від 100 °С і нижчих ніж 0 °С, його механічна міцність знижується. Капрон застосовують для виготовлення деталей вузлів тертя. Інколи ним замінюють кольорові метали і сплави при виготовленні вкладишів підшипників, втулок, манжет, зубчастих передач та інших деталей. Капрон використовують також для виготовлення плівок, волокон, корду, тканин, сіток, канатів тощо.

Феноло-формальдегідні смоли - різновид конденсаційних смол, продукти поліконденсації фенолу C 6 H 5 OH з формальдегідом CH 2 = O.
Феноло–формальдегідні пластмаси виготовляють з різними наповнювачами: текстоліт наповнюють бавовняною тканиною, склопластики – скловолокном. Ці матеріали застосовують у ракето- й машинобудувані, будівництві. Відходи деревини, оброблені феноло-формальдегідною смолою, перетворюються на матеріал, придатний для виготовленя меблів.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Солі амонію» (варіант 1)

text:
Солі амонію
Солі амонію
Солі амонію - це кристалічні речовини з іонним типом зв'язку. До складу солей амонію входять один або кілька катіонів і аніон кислотного залишку.
Солі амонію утворюються при взаємодії відповідних кислот з амоніяком або розчином гідроксиду амонію. Більшість солей амонію безбарвні. При взаємодії з сильними основами і нагріванні солі амонію легко розкладаються з утворенням амоніаку. В термічному відношенні солі амонію нестійкі і при нагріванні порівняно легко розкладаються, наприклад:
NH4Cl = NH3 + HCl
NH4NO2 = N2 + 2H2O
NH4NO3 = N2O + 2H2O
(NH4)2SO4 = 2NH3 + H2SO4

Найважливішими солями амонію є нітрат амонію NH4NO3, сульфат амонію (NH4)2SO4 і хлорид амонію NH4Cl. Вони застосовуються головним чином як азотні добрива. Гідрокарбонат амонію NH4HCO3 (вуглеамонійна сіль, побутова назва амоняк, індекс E 503) використовують як розпушувач тіста.
ФІЗИЧНІ ВЛАСТИВОСТІ
Солі амонію – тверді кристалічні речовини, що за зовнішнім виглядом нагадують солі лужних металів. У воді добре розчиняються.
ХІМІЧНІ ВЛАСТИВОСТІ
Солі амонію виявляють типові для всіх солей властивості і деякі специфічні. Властивості солей амонію дуже схожі на властивості солей натрію або калію. Усі вони — тверді речовини, гарні електроліти, в основному добре розчинні у воді.1. Дисоціація на йони. Як сильні електроліти солі амонію у водному розчині добре дисоціюють на йони:(NН4)2SО4 ↔ 2NH4+ + SО42-2.    Взаємодія з іншими солями. Якщо в пробірку з розчином хлориду амонію долити розчин нітрату аргентуму, то випадає сирнистий (схожий на зсіле молоко) білий осад:                                     NH4Cl + AgNO3 → NH4 NO3 + Ag Cl↓ Ви переконалися, що солі амонію вступають у реакцію йонного обміну з іншими солями.
ХІМІЧНІ ВЛАСТИВОСТІ
3.    Взаємодія з кислотами.                       (NН4)2СО3+ НCl → NH4Cl +Н2СО3                                                                              ↓   ↓                                                                         СО2↑ + Н2О4. Взаємодія з лугами. В результаті взаємодії солей амонію з лугами утворюється аміак, через що дану реакцію використовують як якісну на солі амонію:NH4 СІ + NаОН → NаС1 + NНз ↑ + Н20Виділення аміаку NН3 —характерна ознака для розпізнавання солей амонію.(Якісна реакція на солі амонію)5. Розклад під час нагрівання:              Нагрівання                          1)      NH4 СІ   ↔    NH3 + НCl             Охолодження2) «ВИВЕРЖЕННЯ ВУЛКАНА»                        (NН4)2Сr2О7 → Сr2О3 + N2↑ + 4 Н20

ОДЕРЖАННЯ СОЛЕЙ АМОНІЮ
1)Дослід: « Дим без вогню».Одержання хлориду амонію.При одержуванні амонію хлориду одну скляну паличку змочують концентрованою хлоридною кислотою, іншу — концентрованим розчином нашатирного спирту. Палички підносять одну до одної, і тут спостерігається поява білого диму, утвореного частками амоній хлориду NH4 СІ . Таким чином, солі амонію утворюються при взаємодії аміаку (або його розчину) з кислотами.
ХІМІЧНІ ВЛАСТИВОСТІ
2) Дослід: «Чарівна баночка».Видатний художник І.Ю.Рєпін, який часто відвідував менделєєвські «середи», дуже багато курив. Одного разу Д.І.Менделєєв заявив, що збере в скляній закритій банці дим його цигарки. І.Ю.Рєпін закурив цигарку. Коли він випустив першу струминку диму,  Д.І.Менделєєв швидко накрив скляною кришкою банку, що стояла на столі. На превелике диво присутніх банка швидко наповнилась димом. Тоді  Д.І.Менделєєв запропонував Рєпіну понюхати зібраний ним тютюновий дим, що той не забарився зробити, але тут же відійшов. Замість тютюнового диму він вдихнув суміш амоніаку та хлороводню.Дослід поводиться так.Дно скляної банки змазують кількома краплинами міцної хлоридної кислоти. Кришку цієї банки змащують невеликою кількістю концентрованого нашатирного спирту. При взаємодії цих речовин утворюються найдрібніші часточки амоній хлориду у вигляді білого густого диму. Банку треба прибрати зі столу до того як часточки амоній хлориду осядуть, «дим» при цьому природно зникне.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


Презентація на тему «Карбонатна кислота» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Харчові добавки, Е-числа»

text:
Харчові добавки, Е-числа

Глутамат натрію
Реклама проти «синдрому китайського ресторану»

Річард Блюменталь
Джим Стівенсон

Поради
Уважно читати етикетки, знати розшифровку кодів і не звертати уваги на квапливих покупців, що хапають все підряд.
Не купувати продукти з неприродно яскравим забарвленням. Швидше за все, у них повно барвників.
Не купувати продукти з надмірно тривалим терміном зберігання.
Пам’ятати, що імпортні овочі та фрукти (яблука, лимони і т.д.) обробляють спеціальними речовинами для кращого зберігання та блиску.
Чим меншим є список інгредієнтів в готових продуктах, тим менше добавок. Продукти з вишуканим, пікантним смаком, швидше за все, містять різні добавки;
Замість того, щоб купувати готові соки, робити їх самим.
Обмежити вживання чіпсів,   супів з пакетика, хот-догів, бургерів.


Презентація на тему «Органические соединения в быту»


title: Презентація на тему «Сонячне затемнення»

text:
Сонячне затемнення
Презентацію виконав
     учень 11 – А класу
Зозуля Андрій
Сонячне затемнення
Затемнення Сонця відбувається, коли Місяць знаходиться між Сонцем і Землею і тим самим затьмарює сонячне світло.

Види затемнень
Часткове затемнення
Повне затемнення
Кільцеподібне затемнення
Кільцеподібне-повне затемнення
Часткове затемнення
Часткове затемнення — відбувається тоді, коли спостерігач не знаходиться достатньо близько до лінії, що з'єднує Сонце і Місяць, щоб потрапити в повну тінь від Місяця, потрапляючи лише в напівтінь
Повне затемнення
Повне затемнення  — відбувається тоді, коли спостерігач знаходиться в тіні Місяця. В цьому випадку можна спостерігати сонячну корону. Це можливо завдяки тому, що видимі кутові розміри Місяця лише трохи більші за кутові розміри Сонця і у випадку повного затемнення, Місяць затьмарює повністю диск Сонця, але не затьмарює корони.

Кільцеподібне затемнення
    Кільцеподібне затемнення  — відбувається тоді коли спостерігач знаходиться дуже близько до лінії, що з'єднує Сонце і Місяць. На відміну, від повного затемнення, у випадку кільцеподібного затемнення кутові розміри Місяця є меншими за кутові розміри Сонця. Це відбувається, коли затемнення припадає на час, коли Місяць знаходиться поблизу апогею своєї орбіти, або на далекій віддалі від Землі.

Кільцеподібне-повне затемнення
Кільцеподібне-повне затемненням називається затемнення, яке в певних місцях Землі спостерігається як повне, a в інших як кільцеподібне. Тільки близько 5 % усіх затемнень є кільцеподібно-повними
Видимі затемнення на території України
Сонячне затемнення 30 червня1954
Сонячне затемнення 11 серпня 1999
Сонячне затемнення 31 травня 2003 року
Сонячне затемнення 3 жовтня 2005 року
Сонячне затемнення 29 березня 2006 року
Сонячне затемнення 1 серпня 2008 року
Сонячне затемнення 15 січня 2010 року
Сонячне затемнення 4 січня 2011 року

The End


title: Презентація на тему «Нові підходи до відходів»

text:
Нові підходи до відходів
Подготовила
Смоленская Виктория

Україна - лідер у Європі Проблема утилізації відходів є для України актуальною, оскільки країна виступаєєвропейським лідером за кількістю відходів на душу населення.
 .  Невеликі незручності Споживач стає все вибагливішим і швидко звикає до маленьких зручностей – щоразу новий пластиковий пакет, продукти, розфа совані у окрему тару і т.д. Саме вони- джерело збільшення обсягів сміття.
Цю важливу проблему можна вирішити такими шляхами:впровадити систему розпочати роздільного загальноукраїнську збору, сортування й інформаційно-освітню сепарації сміття і кампанію для систему вторинної переробки твердих розяснення необхідності побутових відходів належного збору сміття організувати проведення для його утилізації. науково-дослідницьких робіт зі створення екологічно чистих технологій переробки та знешкодження сміття посилити боротьбу зі ініціювати розробку пакету стихійними звалищами та законодавчих документів щодо безпечного вирішення наслідками їх існування проблеми сміття в Україні.
Спасибо за внимание)


Презентація на тему «Амоніак»


title: Презентація на тему «История мыла»

text:
История мыла

Самое древнее мыло
Мыловарение в Древнем Египте
Мыловарение в Античности
Мыловарение в Древнем Риме
Средние века

Эволюция в мыловарении
Николай первый
Фабрика "Ралле и Ко"
Генрих Брокар
Фабрика «Брокар и Ко»

Рекламы мыла

Спасибо за внимание!


title: Презентація на тему «Поліетелен»

text:
Поліетелен
Застосування поліетилену

Автор
Фурка Т.А.
Мета
Розглянути:
- Понятя поліетелену
- Особливості поліетелену
План
1.Понятя поліетелену
2.Застосування поліетелену
3.Властивості поліетелену
Поліетелен
Поліетиле́н (-СН2–СН2-)n — є карбоцепним полімером аліфатичного органічного вуглеводня олефінового ряду етилену. Термопластичний насичений полімерний вуглеводень; твердий, безколірний, жирний на дотик матеріал. Він легший за воду, горить повільно синюватим полум'ям без кіптяви.

Якщо поліетелен нагрівати то легко можна змінити його форму
При цьому буде виділяятись неприємний запаз який шкодить здоровю людини

Застосування поліетелену
Спінений поліетилен, пінополіетилен - матеріал, який поєднує в собі поліетилен і повітря.Пінополіетилен широко використовується як підкладка для паркету, яка вирівнює і пом'якшує сам паркет. Також спінений поліетилен застосовують як для теплоізоляції водопровідних труб, так і для упаковки при транспортуванні кераміки, скла, аудіо та відео техніки.

Поліетиленова плівка - один з найбільш корисних і важливих пластичних матеріалів затребуваних людиною, тому що область її застосування дуже широка.
Найважливіші властивості плівки - міцність, бар'єрні і ізоляційні функції, зручність при транспортуванні, естетичний вигляд і візуальний контроль товару через прозору поверхню, доступність за ціною для широкого кола споживачів. Завдяки цим властивостям поліетиленова плівка знайшла широке застосування в якості пакувального матеріалу.

Застосування поліетелену
Матеріали на Основі спіненого поліетилену з'явилися не так давно. Існують два основні види пінополіетилену - радіаційно зшитий / хімічно зшитий / і фізично зшитий / газонаповнений /. Найбільш часто в будівництві та в упаковці використовується газонаповнений поліетилен. Газонаповнений пінополіетилен виготовляється на основі поліетилену високого тиску, всіляких барвників та вогнегасних добавок / антипіренів /, спінених фізичними газообразователями, наприклад бутаном або його сумішшю з іншими газами. Матеріали з пінополіетилену призначені для використання у великому діапазоні температур /-60oС до +80 oС / і до 100% вологості повітря. Пінополіетилен має низьку теплопровідність - 0,38 Вт / м С і при товщині в 1см по своїй теплопровідності приблизно дорівнює 7 см соснового бруса або 14см цегляної кладки. Важко горючий, температура займання становить 306 oС, а самозаймання 417 oС.Водопоглинання близько 0,6% від загального обсягу завдяки структурі з закритими порами. Пінополіетилен не гниє, не токсичний, важкогорючих, використовується в якості підкладки під ламинатное покриття, як утеплювач водопровідних і каналізаційних труб / трубна оболонка /, як пакувальний і прокладочний матеріал в меблевому, електронному, скляному та інших виробництвах. На основі пінополіетилену і алюмінієвої фольги був створений тепловідбивний утеплювач з унікальними характеристиками. При невеликій товщині він володіє чудовими тепловідбивним і теплоізоляційними властивостями. В даний час фольгований утеплювач використовується як тепловідбивна ізоляція в промислових і житлових будівлях, системах холодного і гарячого водопостачання, для утеплення повітроводів, холодильних, морозильних камер. Фольгований утеплювач з клейовим шаром забезпечує легкість монтажу і дозволяє застосовувати його на будь-яких поверхнях очищених від вологи, пилу та бруду. Його застосування дозволяє добитися хорошого результату на складних конструкціях мають кути, вигини і перепади.Використовується для утеплення та звукоізоляції рефрижераторів, автомобілів, фургонів, морських і річкових суден, контейнерів, вентиляційних, кондиціонерних і витяжних систем. При захисті теплоотражающего шару пінополіетиленом фольгований утеплювач ефективно використовується в системах теплих підлог. / Захист теплоотражающего алюмінієвого шару необхідна на увазі агресивної лужного середовища цементних розчинів
Властивості
Стійкий до дії води, не реагує з лугами будь-якої концентрації, з розчинами нейтральних, кислих і основних солей, органічними і неорганічними кислотами, навіть концентрованою сірчаною кислотою, але розкладається при дії 50%-ої азотної кислоти при кімнатній температурі і під впливом рідкого чи газоподібного хлору і фтору. При температурі вище 70оС він набухає та розчиняється у хлорованих і ароматичних вуглеводнях.
При кімнатній температурі не розчиняється і не набухає в жодному з відомих розчинників. При підвищеній температурі (80° C) розчинний в циклогексані і чотирихлористому вуглеці. Під високим тиском може бути розчинений в перегрітій до 180° C воді.
З часом, розкладається з утворенням поперечних міжланцюгових зв'язків, що призводить до підвищення крихкості на тлі невеликого збільшення міцності. Нестабілізований поліетилен на повітрі піддається термоокислювальній деструкції (термостарінню). Термостаріння поліетилену проходить за радикальним механізмом, супроводжується виділенням альдегідів, кетонів, перекису водню та ін


Презентація на тему «Харчові добавки» (варіант 9)


title: Презентація на тему «Синтетичні речовини у сільському господарстві, медицині та промисловості»

text:
Синтетичні речовини у сільському господарстві, медицині та промисловості
Презентація на тему:
Синтетичні органічні сполуки — невід'ємна складова нашого життя. Вони всюди : у їжі й одязі, косметичних засобах і будівельних матеріалах, спортивному й туристичному спорядженні, в автомобілях і літаках, комп'ютерах і лікувальних препаратах, засобах захисту рослин і мобільних телефонах.

Синтетичні речовини використовують у промисловості як:
нитки
тканини
пластмасові вироби
синтетичні полімерні пакети
Загальні відомості про волокна та їх властивості:
В основі органічних волокон лежить рослинний і тваринний світ.
В основі неорганічних волокон лежать мінерали.
В основі штучних волокон лежать природні полімери.
В основі синтетичних волокон лежать синтетичні полімери.

– це хімічні волокна, одержувані з синтетичних полімерів. Синтетичні волокна формують або з розплаву полімеру (поліаміду, поліефіра, поліолефіну), або з розчину полімеру (поліакрилонітрил, полівінілхлориду, полівінілового спирту) по сухому або мокрому методу. Синтетичні волокна випускають у вигляді текстильних і кордних ниток, моноволокна, а також штапельного волокна. Різноманітність властивостей вихідних синтетичних полімерів дозволяє одержувати синтетичні волокна з різними властивостями, тоді як можливості варіювати властивості штучних волокон дуже обмежені, оскільки їх формують практично з одного полімеру (целюлози або її похідних).
СИНТЕТИЧНІ ВОЛОКНА
Нема чого й казати, що пестициди також порушують природну рівновагу складних ґрунтових екосистем, підриваючи таким чином основи родючості. Гербіциди при їх багаторазовому застосуванні знешкоджують мікроскопічні ґрунтові водорості. В деяких областях Індії та Індонезії таким чином справа дійшла до повної стерилізації, умертвіння ґрунту.
                 ПЕСТИЦИДИ
Природні або синтетичні речовини, що пригнічують життєдіяльність вірусів, бактерій і клітин, використовуються в медицині, сільському господарстві, харчовій промисловості.
Синтетичні лікарські препарати виявляють швидший і потужніший терапевтичний ефект порівняно з природними прототипами. Також, у медицині синтетичні речовини використовують як хірургічні шовні матеріали, тобто нитки, які застосувуються при виконанні хірургічних операцій з метою зшивання різних тканин або зупинення кровотеч.
Синтетичні волокна міцніші, еластичніші, довговічніші за природні. Вони мають і недоліки — малу гігроскопічність, здатність до електризації. Тому до синтетичних волокон додають природні волокна і речовини- антистатики.
Капрон, найлон і енант — поліамідні волокна. Зовні капронове волокно нагадує натуральний шовк, але є набагато міцнішим. Із нього виготовляють канати, риболовні сітки, волокна тканини, трикотажні вироби.

Синтетичні речовини зазвичай дуже повільно розкладаються в навколишньому середовищі, вони схильні накопичуватися в живих організмах. Синтетичні органічні речовини в природі піддаються атаці головним чином з боку мікроорганізмів.
Чудові штучні хутра, трикотаж, декоративні тканини виготовляють із поліакрилонітрильного волокна — нітрону. Це волокно має значну термо- і світлостійкість, високу еластичність. Його добувають із поліакрилонітрилу — продукту полімеризації акрилонітрилу
Підготували учениці 9-А класуОбуховська Анастасія,Гарник Ірина,Примак Юлія.


title: Презентація на тему «Хімічні волокна»

text:
Пластмаси, синтетичні каучуки, гума, штучні й синтетичні волокна
Робота
учениці 11 – А класу
Каплун Ірини
Пластмаси
Пластмаси — це матеріали, створені на основі полімерів, які здатні під впливом температури і тиску набувати певної форми і зберігати її.
Пластмаси, крім полімерів, містять різні добавки, які покращують їхні властивості, підвищують стійкість до хімічно агресивного середовища і зміни зовнішніх умов. Добавками слугують розмелена деревина, крейда, графіт, папір, різні волокна. Полімери в таких пластмасах є зв’язуючими компонентами. Якщо до мономера добавлено сполуку, яка розкладається при нагріванні з виділенням газів, то добутий полімер має вигляд застиглої піни (його називають пінопластом). Добавки-пластифікатори надають полімерному матеріалу еластичності.
полімери, які входять до складу найважливіших пластмас.
Поліетилен
Поліетилен — безбарвний прозорий або білий напівпрозорий еластичний матеріал, який на дотик нагадує парафін. Це термопластичний полімер; його властивості залежать від умов перебігу реакції полімеризації. На поліетилен не діють вода, кислоти (крім нітратної), луги, жири, масла. Він нестійкий щодо галогенів та органічних розчинників, горючий. Із поліетилену виробляють пакувальну плівку і плівку для теплиць, водопровідні и каналізаційні труби, електроізоляцію, предмети побуту. Поліетиленові вироби є морозостійкими, але не витримують нагрівання вище 60-100 °С.
Поліпропілен
Поліпропілен — полімер білого кольору, стійкий щодо лугів і кислот. Вироби з нього відзначаються достатньою міцністю. Із поліпропілену виготовляють одноразові шприци, посуд, пакувальну плівку, стільці, столи, труби, волокна.
Полівінілхлорид
Полівінілхлорид — найдешевший полімерний матеріал, стійкий щодо води, слабких основ і кислот, рідких вуглеводнів. Термопластичний полімер; його властивості визначаються добавками. Має невисоку термічну стійкість, при нагріванні розкладається з виділенням хлороводню, але незаймистий.
Політетрафлуоретен, або тефлон
Політетрафлуоретен, або тефлон, — полімер, зовні схожий на поліетилен, має високу хімічну і термічну стійкість, негорючий. Не руйнується навіть концентрованими кислотами, не розчиняється й не набухає в жодному з розчинників. Вироби з тефлону можна використовувати в інтервалі температур від -260 до +260 °С.
Поліметилметакрилат
Поліметилметакрилат відомий як органічне скло, або плексиглас. Це — прозорий матеріал. Він нерозчинний у воді, розчиняється в бензені, ацетоні, оцтовій кислоті; при нагріванні вище температури 120 °С розм'якшується. Добре піддається поліруванню, механічній обробці, склеюванню. Як некрихкий прозорий матеріал замінює скло на транспорті, у приладобудуванні, військовій техніці. Його також використовують для виготовлення декоративної плитки.
Поліметилметакрилат утворюється при полімеризації метилового естеру метакрилової кислоти Н2С=С(СН3)-СООСН3:
Полівінілацетат
Полівінілацетат — полімер естеру вінілового спирту та оцтової кислоти СН3СООСН=СН2. Тверда нетоксична речовина, розчиняється в спирті, ацетоні, естерах.
Полівінілацетат є основою клеїв, зокрема ПВА, лаків.
Схема реакції полімеризації вінілацетату:
Фенолоформальдегідні смоли
Фенолоформальдегідні смоли були першими полімерами, які почали широко використовувати в різних галузях. Це нееластичні склоподібні тверді речовини або в'язкі рідини, які мають темне забарвлення. їх синтезують за реакцією поліконденсації фенолу і формальдегіду. Спочатку утворюється полімер лінійної будови, а потім — сітчастої.
При добуванні фенолоформальдегідних смол використовують каталізатор — кислоту або луг. Залежно від природи каталізатора утворюються смоли двох типів: новолачні і резольні. Продуктами першої стадії взаємодії в кислому середовищі є о- і п-гідроксиметилфеноли.
Ці сполуки далі вступають у реакцію поліконденсації з утворенням лінійного полімеру — новолаку:
У лужному середовищі при взаємодії фенолу з формальдегідом, крім о- і п-гідроксиметилфенолів, з'являються феноли з двома і трьома групами СН2ОН:
Під час їх конденсації утворюються так звані резольні смоли лінійної будови:
При подальшому нагріванні резолів формується невпорядкована сітчаста структура:
Епоксидні смоли
Епоксидні смоли — це полімери з невисокою молекулярною масою (здебільшого 300-3500),які містять групи атомів. Тверднуть при змішуванні з фенолоформальдегідними смолами, багатоосновними карбоновими кислотами, деякими іншими сполуками в результаті взаємодії з ними (при цьому утворюється сітчаста структура). На основі епоксидних смол виробляють лаки, клеї, герметики тощо.

Каучуки і волокна
Каучуки — полімерні матеріали рослинного або синтетичного походження, з яких виготовляють гуму та гумові вироби. Вони дуже важливі для людства, хоча б тому, що без шин не можуть функціонувати ні автомобільний, ні повітряний транспорт.
Найхарактерніша властивість каучуків — еластичність, тобто здатність після деформації відновлювати свою форму. Але при нагріванні або охолодженні така властивість втрачається. Ці матеріали відзначаються ще й високою міцністю та зносостійкістю.
Більшість каучуків — це полімери дієнових вуглеводнів та їх похідних.

Природний (натуральний) каучук міститься в соку деяких рослин (гевеї, фікуса, кульбаби), який нагадує молоко і є емульсією каучуку у воді. Утворення цього полімеру із мономеру описує хімічне рівняння
Найбільше випускають бутадієн-стирольного каучуку, здійснюючи сумісну полімеризацію бутадієну і стирену. Приєднання молекули стирену відбувається в основному за положеннями 1 і 4 молекули бутадієну. Спрощена схема реакції:
Волокна
Волокна — це довгі гнучкі нитки, які виробляють із природних або синтетичних полімерів і використовують для виготовлення пряжі й текстильних виробів.
Розрізняють природні, або натуральні, і хімічні волокна.
Природні волокна
Рослинні волокна формуються на поверхні насіння (бавовна), у стеблах і листі (коноплі, льон). їхня основа — целюлоза.
Тваринні волокна є білковими полімерами. Більшість вовни виробляють із шерсті овець. Шовк — це речовина, яку виділяють особливі залози тутового шовкопряда.
Бавовна відзначається термічною стійкістю, вовна — еластичністю, а шовк — високою міцністю і характерним блиском.

Хімічні волокна
Виробляють із деяких полімерів лінійної будови. Полімери спочатку розплавляють або розчиняють в органічному розчиннику, а потім розплав або розчин пропускають крізь дуже малі отвори. При цьому утворюються довгі й тонкі нитки.
Хімічні волокна поділяють на штучні і синтетичні.

Синтетичні волокна
Виробляють із органічних сполук, здійснюючи хімічні реакції. До волокон цього типу належать капрон, найлон, енант, нітрон, лавсан та ін.
Синтетичні волокна міцніші, еластичніші, довговічніші за природні. Вони мають і недоліки — малу гігроскопічність, здатність до електризації. Тому до синтетичних волокон додають природні волокна і речовини- антистатики.
Найлон є продуктом поліконденсації гексаметилендіаміну й адипінової кислоти:
Чудові штучні хутра, трикотаж, декоративні тканини виготовляють із поліакрилонітрильного волокна — нітрону. Це волокно має значну термо- і світлостійкість, високу еластичність. Його добувають із поліакрилонітрилу — продукту полімеризації акрилонітрилу:
Використана література
П.П. Плотнік, О.П. Ярошенко, І.К. Савін, "Хімія. 11 клас. Підручник з хімії. Органічна хімія."


title: Презентація на тему «Олово»

text:
Презентація на тему «Олово»

Крапля розплавленого олова
Загальна характеристика
Станум (Sn)  — хімічний елемент з атомним номером 50 та атомною масою 118,69 , що утворює просту речовину, метал олово.
Олово - м'який сріблясто-білий метал, стійкий до хімічних реаґентів. Його густина 5846 кг/м3, температура плавлення 231,9 °C; температура кипіння 2620 °C, питомий електричний опір 0,115·10-6 Ом·м (20 °C). Межа міцності при розтягненні 16,6 МПа, відносне подовження 80-90 %, твердість за Брінеллем 38,3-41,2 МПа.
Історія
Олово було відомо людині вже в IV тисячолітті до н. е.. Цей метал був малодоступний і доріг, так як вироби з нього рідко зустрічаються серед римських і грецьких старожитностей. Про олові є згадки в Біблії, Четвертої Книзі Мойсеєвого. Олово є одним з компонентів бронзи, винайденої в кінці або середині III тисячоліття до н. е. .. Оскільки бронза була найбільш міцним з відомих у той час металів і сплавів, олово було «стратегічним металом» протягом усього «бронзового століття», більше 2000 років (дуже приблизно: 35-11 століття до н. е..).
Походження назви
Латинська назва stannum, пов'язане з санскритським словом, що означає «стійкий, міцний», спочатку відносилося до сплаву свинцю і срібла, а пізніше до іншого, що імітує його сплаву, який містить близько 67% олова; до IV століття цим словом стали називати власне олово.Слово олово - загальнослов'янську, що має відповідності в балтійських мовах (пор. лит. alavas, alvas - «олово», прусський. alwis - «свинець»). Воно є суфіксальним утворенням від кореня ol-(пор. древневерхненемецком elo - «жовтий», лат. albus - «білий»тощо), так що метал названий за кольором.
Знаходження в природі
Олово - рідкісний розсіяний елемент, за поширеністю у земній корі олово займає 47-е місце. Кларковое вміст олова в земній корі становить, за різними даними, від 2 × 10-4 до 8 × 10-3% за масою. Основний мінерал олова - каситерит (олов'яний камінь) SnO2, що містить до 78,8% олова. Набагато рідше в природі зустрічається станнін (олов'яний колчедан) - Cu2FeSnS4 (27,5% Sn).
Форми знаходження
Основна форма знаходження олова в гірських породах і мінералах – розсіяна. Однак олово утворює і мінеральні форми, і в цьому вигляді часто зустрічається не тільки як акцессорій в кислих магматичних породах, але й утворює промислові концентрації переважно в окисной (каситерит SnO2) і сульфідної (станнін) формах.
Застосування
Олово знайшло широке застосування завдяки своїй легкоплавкості, м'якості, ковкості, хімічній стійкості і здатності давати високоякісні сплави (напр., підшипникових бабітів). Використовується для виробництва білої жерсті і фольги. До основних галузей споживання олова належать: харчова (40 %), авіаційна, автомобільна, суднобудівна і радіотехнічна промисловість, а також гальванопластика, скляна і текстильна промисловість.
Олово - важлива складові частина пріпоїв.


Презентація на тему «Побутові хімікати» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Вуглеводи як компоненти їжі, їх роль у житті людини» (варіант 14)

text:
вУГЛЕВОДНІ
Презентація швеця максима
вУГЛЕВОДні
Вперше термін «вуглеводи» запропонував російський хімік з Дерпта (нині Тарту) К.Шмідт в 1844 році.
вУГЛЕВОДні
Вуглеводи самі універсальні й найпоширеніші органічні речовини на Землі.
Клітини рослин багаті вуглеводами.
Особено їх багато в плодах і насінні.
ВУГЛЕВОДНІ

Моносахариди
Дисахариди
Полісахариды
Глюкоза, фруктоза
Сахароза, мальтоза (солод), лактоза
Крохмаль, целюлоза

+H2O/H+
+nH2O/H+
Немає гідролізу

2 Моль
моносахаридів
n моль моносахаридів

Структурні формули органічних речовин
Алкани – насичені вуглеводні ланцюгової будови.
Загальна формула - СnH2n+2
Гомологічний ряд алканів:
метан
етан
пропан
бутан
пентан
Структурні формули алканів:

Ненасичені вуглеводні – органічні сполуки, що мають кратні зв’язки між атомами Карбону  (подвійні  – С = С –   або  потрійні   – С Ξ С – )
Етиленові вуглеводні - органічні сполуки, що мають один подвійний зв’язок між атомами Карбону.
Загальна формула СnH2n
С2Н4  -  етен (етилен)
С3Н6  -  пропен
С4Н8  -  бутен
Ацетиленові вуглеводні - органічні сполуки, що мають один потрійний зв’язок між атомами Карбону.
Загальна формула
СnH2n - 2
  С2Н2  -  етин (ацетилен)
  С3Н4  -  пропін
  С4Н6  -  бутин
загальна формула
кратні зв'язки
тип гібридизації

кут між напрямами зв'язку
Алкени
Алкіни

CnH2n

CnH2n-2

sp2
sp

1s + 2p = 3sp2
1s + 1p = 2sp
< 120◦
< 180◦

Ненасичені вуглеводні
Порівняльна     таблиця
   АЛКАНИ

  CnH2n + 2
 H2
 t, kat

+ H2
  t, kat
   АЛКЕНИ

  CnH2n

 АЛКЕНИ

СnH2n

 H2
 t, kat

+ H2
  t, kat
АЛКІНИ

СnH2n-2
Структурна формула бензену
Арени – ненасичені вуглеводні із загальною формулою CnH2n-6, молекули яких, містять бензольне кільце.
Молекулярна формула бензену
 формула Кекуле
Ароматичні вуглеводні

Електронна будова бензену

6 електронів в делокалізованних  зв'язках
Отримання бензену
Бензен є першим представником аренів. Його можна отримати трімерізаціей ацетилену.
Бензол отримують при переробці кам'яного вугілля, а також при риформінгу бензинів з низьким октановим числом.
Фізичні властивості бензену
Бензен:
безбарвна рідина,
з різким характерним запахом,
легше води,
розчиняється у воді,
розчинний в органічних розчинниках.
Бензен токсичний, тому робота з ним в умовах школи неприпустима.
Бензол горить. Полум'я бензолу кіптяве
 з-за високого вмісту карбону в молекулі.
Хімічні властивості бензолу
Через особливого будови молекули, бензен займає проміжне положення між алканами і алкенами, тобто може вступати в реакції приєднання і в реакції заміщення.
Хімічні властивості бензолу
 2. Реакції заміщення в бензолі протікають легше, ніж в алканах.
                       а) реакція галогенування

Хлорбензен – вихідна речовина для отримання фенолу.
Хімічні властивості бензолу
Незважаючи на високу ненасиченість молекули бензолу (за складом), він не дає характерних, якісних реакцій для ненасичених вуглеводнів: не знебарвлює бромну воду і розчин перманганату калію.
Це пов'язано з особливою будовою молекули бензолу.


Презентація на тему «Хімія та виробництво»


Презентація на тему «Марс» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Пластмаси» (варіант 9)

text:
Пластмаси
Виконала:
Учениця 11 класу
Лазарєва Діана

Пластична маса (пластмаса) — штучно створені матеріали на основі синтетичних або природних полімерів.
 Пластмаси формуються при підвищеній температурі у той час коли вони мають високу пластичність. Сировиною для отримання полімерів є нафта, природний газ, кам'яне вугілля, сланці. Поширенню пластмас сприяють їх мала густина, що значно зменшує масу деталей, висока корозійна стійкість, широкий діапазон властивостей.
Наповнювачі та пластифікати
Пластмаси можуть містити наповнювачі, пластифікатори та спеціальні добавки, що надають пластмасі певних властивостей.
Наповнювачами можуть бути органічні або неорганічні речовини у вигляді порошків, волокон або листів .
Наповнювачі підвищують міцність, зносостійкість, теплостійкість
   та інші властивості пластмас.
Пластифікатори вводять для підвищення пластичності та еластичності пластмас.
Добавки:
стабілізатори — речовини, які уповільнюють старіння;
барвники — речовини, що надають пластмасовим виробам декоративного вигляду;
каталізатори — речовини, що прискорюють твердіння пластмаси (уротропін, оксиди металів);
антистатики — речовини, які перешкоджають виникненню і накопиченню статичного електричного заряду у виробах з полімерних матеріалів.
Класифікація пластмас
Залежно від властивостей смоли
    пластмаси поділяють на
    термопластичні і термореактивні.
Термопластичні пластмаси
   (термопласти) — це такі, що під час
    нагріву розм'якшуються, переходять у
    в'язко текучий стан, а при охолодженні  затвердівають. Цей процес повторюється при повторному нагріві. Тобто такі пластмаси допускають повторну переробку.
Термореактивні пластмаси (реактопласти) нагріваючись розм'якшуються, але при певній температурі відбувається полімеризація, внаслідок якої смола переходить у твердий стан і повторна переробка таких пластмас неможлива.
Система маркування пластмас
Для створення умов для утилізації пластикових предметів одноразового використання в 1988 році Співтовариством Пластикової індустрії була запроваджена система з ідентифікаційними кодами для маркування всіх видів пластмас . Маркування містить три стрілки у формі трикутника, всередині якого поміщена цифра, що означає тип пластика:
Види пластмас
Поліетилентерефталат (PETE/PET) Найпоширеніший вид пластмас. В пляшки, що виготовляються з поліетилентерефталату, розливають різні напої, соняшникову олію, кетчупи, майонези, косметичні засоби.
Переваги: дешевизна, міцність, безпечність.
Недоліки: низькі бар'єрні властивості.
Види пластмас
Поліетилен високої щільності (HDPE) Із поліетилену високої щільності виготовляються флакони для шампуней, косметичних та миючих засобів, каністри для моторних мастил, одноразовий посуд, контейнери і ємності для продуктів харчування, контейнери для заморожування продуктів, іграшки.
Переваги: дешевизна, безпечність, міцність, легкість переробки, стійкість до масел.
Недоліки: -уразливі для газів і тому непридатні для пакування продуктів
Види пластмас
Полівінілхлорид (PVC/V) Полівінілхлорид, він же ПВХ, вініл застосовується для виготовлення лінолеуму, віконних профілів, кромки меблів, упаковки побутової техніки, штучної шкіри, плівки для натяжних стель, а також деяких іграшок.
Переваги: стійкість до кислот, лугів, розчинників і масел, бензину, гасу, хороший діелектрик, не горить.
Недоліки: важкість переробки, токсичність.
Види пластмас
Поліетилен низької щільності (LDPE) Із поліетилену низької щільності виготовляються різні пакувальні матеріали, пакети для супермаркетів, CD, DVD диски.
Переваги: дешевизна, легкість.
Недоліки: низька рентабельність переробки.
Види пластмас
Поліпропілен (PP) З поліпропілену виготовляють відра, посуд для гарячих страв, одноразові шприци, мішки для цукру, контейнери для заморожування продуктів, кришки для більшості пляшок, маслянки, упаковку деяких продуктів харчування, в будівництві використовується для шумоізоляції.
Переваги: термостійкість, стійкість до зношування.
Недоліки: чутливий до світла та кисню, швидше старіє ніж поліетилен.
Дякую за увагу 


Презентація на тему «Синтетичні миючі засоби» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Пластмаса» (варіант 2)

text:
Пластмаса
Властивості
Використання
Пластична маса — матеріал, основою якого є полімер, що перебуває під час формування виробу у в'язкорідкому чи високоеластичному стані, а під час експлуатації — в склоподібному чи кристалічному. Пластмаси формують при підвищеній температурі, у той час коли вони мають високу пластичність. Сировиною для отримання полімерів є нафта, природний газ, кам'яне вугілля, сланці. Першу пластмасу було отримано британським винахідником        Александром Парксом у 1855 році.
Структурні форми деяких поширених полімерів
Властивості пластмас
Позитивні властивості пластмас:-    мала щільність  (від 20 до 2200 кг/м3);-    високі міцнісні  характеристики ( від 120 до 420 Мпа);-    низька теплопровідність;-    корозійна стійкість;-    мала стиранність;-    здатність фарбуватися в різні кольори;-    можливість одержання прозорих композицій;
    -    технологічність;
Негативні властивості пластмас:-    низька теплостійкість;-    мала  твердість;-    високий коефіцієнт термічного розширення ;-    горючість із виділенням  шкідливих газів;-    токсичність при експлуатації і виробництві;

Каучуки
Каучук — це еластичний матеріал, який має велике народногосподарське значення. З нього дістають гуму, а гумова промисловість виготовляє понад 70 тисяч назв різноманітних виробів. Каучук іде на виготовлення покришок і камер для коліс літаків, автомобілів і велосипедів. Його застосовують для електроізоляції, виробництва промислових товарів і медичних приладів.Розрізняюсь два види каучуків: натуральний і синтетичний.
Натуральний каучук
Натуральний (природний) каучук був відомий ще індійцям доколумбівської Америки, який вони добували з соку південноамериканського дерева гевеї. Від цього способу добування і походить назва каучук (caa-o-chu), що на стародавній мові майя означає «сльози дерева». В Європу каучук був завезений на початку ХІХ ст. Гевея в промислових масштабах культивується в Бразилії, Індонезії та інших тропічних країнах.
Відомі ще деякі рослини-каучуконоси: звичайний фікус, окремі види кульбаби (кок-сагиз, тау-сагиз), гваюла, ваточник, який поширений в Україні.
Проте вміст каучуку в них порівняно невисокий.

Синтетичні каучуки
Для цього він з етилового спирту каталітичним способом добував бутадієн:2C2H6О      СН2=СН—СН=CН2 + 2Н2O + Н2,а потім проводив його полімеризацію за наявності каталізатора — металічного натрію за такою схемою:nСН2=СН—СН=СН2     (—СН2—СН=СН—СН2—)nКаучук здобув назву «бутадієновий». Промислове виробництво такого каучуку було здійснене вперше у 1932 р.
Після впровадження процесу вулканізації попит на каучук почав швидко зростати. Проте плантації гевеї, які займали хоча і великі площі, не могли забезпечити усі країни, особливо нетропічні, природним каучуком. З'явилась гостра потреба у синтезі каучуку. Розв'язанню проблеми штучного його добування сприяло з'ясування складу і будови натурального каучуку, оскільки у розв'язанні цього практичного завдання вчені прагнули наслідувати природу. У результаті багаторічних пошуків російському вченому С. В. Лебедєву (1874—1934 pp.) вдалося синтезувати каучук.

Проте бутадієновий каучук поступався перед натуральним як за еластичністю, так і за зносостійкістю. Тепер освоєно виробництво ізопренового каучуку стереорегулярної будови, аналогічного за будовою до натурального каучуку. Добуто також і бутадієновий каучук стереорегулярної будови. Щоб відрізнити від бутадієнового, який не має стереорегулярної будови, його називають дивініловим. Розроблено також і економніший метод добування бутадієну каталітичним дегідруванням бутану, який міститься у газах нафтопереробки і в попутних газах. Ізопрен добувають, виходячи з ізопентану (2-метил-бутану).
Каучуки стереорегулярної будови — ізопреновий і дивініловий — близькі за властивостями до натурального каучуку, а дивініловий — за стійкістю проти стирання навіть перевершує його. Для поліпшення якості синтетичні каучуки також піддають вулканізації і перетворюють на гуму.

Гума
Ґу́ма — продукт вулканізації композицій на основі каучуку; матеріал, необхідний для виробництва різноманітних виробів — від автомобільних шин до хірургічних рукавичок. Головна перевага гуми — її еластичність. Вона може розтягуватися й гнутися, а потім приймати початкову форму. Гума може бути як і м’яка, так і тверда. Натуральну гуму виробляють з особливої рідини — латексу, який одержують із соку каучукового дерева.
Процес виробництва і призначення
     Для виготовлення гуми каучук слід переробити, додавши до нього сірку. Цей процес називають вулканізацією. Одержаний матеріал є міцнішим та еластичнішим за каучук-сирець. Для більшої міцності до гуми додають тканини або металеві дроти (у виробництві автомобільних шин).
     Понад половину виробленої гуми витрачають на автомобільні шини. Крім шин, із гуми виробляють взуття, одяг, рукавички, труби, ластики, тенісні м'ячі , прокладки клапанів для герметизації трубопроводів і двигунів. Гума знайшла дуже широке застосування у промисловості. Сучасна гумовотехнічна промисловість виготовляє з гуми приблизно 40 тисяч найменувань виробів. Найбільш поширена галузь гумового виробництва – шинне виробництво. 2/3 каучуку йде на виготовлення шин. Від якості шин помітно залежить розвиток таких важливих галузей як автотракторна промисловість, автотранспорт, авіація, сільське господарство, будівництво та ін. Шинні заводи являють собою величезні промислові підприємства з високим ступенем механізації і автоматизації виробництва. Україна має два шинних заводи – Дніпропетровський і Білоцерківський.
Компоненти гуми
Найважливішим компонентом гуми є натуральний або синтетичний каучук, від якого залежать основні властивості гумового матеріалу. Для поліпшення властивостей гуми до її складу крім каучуку додають вулканізатори, зміцнювачі, пластифікатори, барвники, стабілізатори та інші компоненти.
Вулканізатори (сірка, селен, іноді пероксиди) додаються в кількості 1-5 %. Внаслідок певних хімічних реакцій вулканізатора з каучуком утворюється високоеластична гума. Якщо масову частку сірки в сирій гумі довести до 30 і більше %, то утворюється твердий нееластичний матеріал ебоніт, який використовують як ізолятор в електротехніці. Вулканізацію можна активізувати оксидами магнію, свинцю, цинку та ін.
Зміцнювачі — дрібнодисперсні порошки сажі, оксиду кремнію або оксиду цинку — додають для підвищення міцності, твердості і стійкості гумових виробів. Для відповідальних гумових виробів (шини, шланги високого тиску, привідні паси та ін.) використовують волоконні зміцнювані із синтетичних волокон або металевого дроту, покритого латунню, щоб підвищити зчеплення дроту з полімером.
Пластифікатори (тіарафін, каніфоль, стеаринова кислота, рослинні олії) сприяють рівномірному розподілу компонентів у суміші, полегшують формування виробів та підвищують їх морозостійкість.
Барвники (мінеральні й органічні) надають гумовим виробам бажаного кольору.
Сукупність технічних властивостей гумових матеріалів дає змогу застосовувати їх для амортизації та демпфірування, хімічного захисту деталей машин, трубопроводів, шлангів, ущільнення і герметизації в умовах повітряних і рідких середовищ, для покришок і камер коліс літаків та автотранспорту тощо. Номенклатура гумових виробів налічує понад 40000 найменувань.
За призначенням у машинобудуванні гумові деталі поділяють на такі групи: ущільнювачі, вібро- та звукоізолятори, протиударні, силові (шестерні, корпуси насосів, муфти, шарніри), антифрикційні, фрикційні деталі та інструменти. Гума також використовується з метою захисту виробів та як декоративна речовина.


title: Презентація на тему «Использование угля»

text:
Использование угля

Бурый уголь
Антрацит


Презентація на тему «Мінеральні добрива» (варіант 4)


title: Презентація на тему «Харчові добавки» (варіант 2)

text:
Харчові добавки
Підготували:
Возна Руслана
Таран Ірина

Харчові добавки - це загальна назва природних або синтетичних хімічних речовин, що додаються в продукти харчування з метою надання їм певних властивостей (поліпшення смаку і запаху, підвищення поживної цінності, запобігання псування продукту), які не вживаються в якості самостійних харчових продуктів. Справжній розквіт їх використання почався xx ст. – харчової хімії.
Харчові добавки
Харчові добавки класифікують:

1. Поліпшувачі зовнішнього вигляду:
·  барвники;
·  відбілювачі.
3. Поліпшувачі зовнішнього вигляду:
·  барвники;
·  відбілювачі.

2. Харчові добавки, необхідні в технологічному процесі виробництва продуктів:
·  прискорювачі технологічного процесу;
·  незамінні технологічні харчові добавки (розпушувачі тіста, драгле- і піноутворювачі, відбілювачі та ін.);
·  фіксатори міоглобіну.

3. Харчові добавки, які запобігають мікробіологічному та окислювальному псуванню продуктів:
·  антимікробні засоби;
·  хімічні засоби;
·  біологічні засоби;
·  антиоксиданти (антиокиснювачі).
4. Харчові добавки, які формують товарні властивості виробів і забезпечують їм успіх на ринку:
·  харчові барвники;
·  поліпшувачі консистенції;
·  ароматизатори;
·  смакові добавки.

5. Регулятори смаку і аромату:
·  підсолоджувачі;
·  смакові добавки;
·  ароматизатори.
6. Добавки з іншими корисними властивостями:
·  харчові волокна.

. 7.Регулятори збереження:
·  консерванти;
·  антиоксиданти.
Е добавками  можна розділити на кілька категорій:
Заборонені Е добавки — (103, 105, 111, 125, 126, 130, 152;)

Небезпечні Е добавки-  (102, 110, 120, 124, 127;)
Консерванти і эмульгатори, що сприяють виникненню ракових захворювань.- (103, 105, 130, 131, 142, 210, 211, 212, 213, 215, 214, 216, 217, 240, 330) 447)

Консерванти і эмульгатори, здатні викликати розлад шлунка —  (320, 221, 222, 223, 224, 225, 226; 322, 338, 339, 340, 341, 311, 407, 450, 461, 462, 463, 464, 465, 466)
Е добавки, здатні викликати порушення тиску — (250 і 251)
Е добавки, що підвищують рівень холестерину в крові — (320 і 321)
Е добавки, що викликають алергію — (230, 231, 232, 239, 311, 312, 313)
Найнебезпечнішими для людини і забороненими харчовими добавками є:
цитрусовий червоний барвник (Е 212);
червоний амарант (Е 123);
консервант формальдегід (Е 240);
бромат калію (Е 924а) — улучшитель борошна і хліби;

бромат кальцію (Е 924) — улучшитель борошна і хліби;
алюміній (Е 173) — барвник.
Живильні добавки.
У цих добавок блискуча історія, так як з їх допомогою в розвинених країнах вдалося практично ліквідувати хвороби, викликані недоліком в раціоні того або іншого елемента чи речовини, а саме: зоб (відсутній фактор - йод), цингу (вітамін C), пелагру (ніацин ), рахіт (вітамін D, кальцій, фосфор) та інші подібні захворювання. У харчові продукти для підвищення їх поживної цінності додають майже всі мікроелементи і макрокомпоненти їжі (жири, вуглеводи, білки і клітковину). Щоб підвищити поживну цінність їжі, дуже важливо додавати в неї ті речовини, які в звичайному раціоні присутні в кількостях нижче оптимальних.
Наповнювачі
Наповнювачі. Ця тенденція до застосування нехарчових підсолоджувачів змусила шукати речовини, які могли б виконувати роль, традиційно виконувану цукрами в напоях, джемах, желе і копченостях. Желатинирований крохмаль люди вживають протягом століть, тепер же отримано ряд похідних крохмалю і целюлози. Використовується полідекстроза - також одна з похідних цукру.
Підсолоджувачі
Підсолоджувачі. Природні підсолоджувачі, такі, як цукор, відомі людям протягом тисячоліть. Їх завжди здобували у великих кількостях. Однак турбота про зниження калорійності їжі змусила звернутися до нехарчових підсолоджувачів. У США в даний час дозволені до застосування п'ять таких речовин: сахарин, аспартам, ацесульфам, тауматін і гліциризин. Розглядається і можливість застосування ряду речовин, дозволених в інших країнах. Аспартам і ацесульфам приблизно в 200 разів солодші сахарози, і ведуться роботи по створенню нових, більш ефективних штучних підсолоджувачів.
Добавки, що зберігають свіжість
Добавки, що зберігають свіжість, включають в першу чергу антиоксиданти. Їх додають до масел і до пакувальних матеріалів. Використовують також хелатируючі агенти і секвестранти. Вони запобігають взаємодії між металами і компонентами їжі, що зводить до мінімуму знебарвлення, а також втрату смаку та аромату. Ряд речовин використовується для того, щоб запобігти потемнінню фруктів на поверхні розрізу.
Щоб бути здоровим та убезпечити себе та свою родину від шкідливого впливу харчових добавок варто слідувати наступним порадам:

1. Уважно читати етикетки, знати розшифровку кодів і не звертати уваги на квапливих покупців, що хапають все підряд.
2. Не купувати продукти з неприродно яскравою, кричущим забарвленням. Швидше за все, у них повно барвників.

3. Не купувати продукти з надмірно тривалим терміном зберігання.
4. Вибирати свіжі сирі овочі і фрукти. І пам’ятати, що імпорті овочі та фрукти (яблука, лимони і т.д.) обробляють спеціальними речовинами для кращого зберігання та блиску.

5. Чим меншим є список інгредієнтів в готових продуктах, тим менше добавок. Продукти з вишуканим, пікантним смаком, швидше за все, містять різні добавки;
6. Замість того, щоб купувати готові соки, робити їх самим.

7. Не перекушувати чіпсами, готовими сніданками, супами з пакетика, хот-догами, всілякими бургерами.
8. Відмовитись від перероблених або законсервованих м'ясних продуктів, таких як ковбаса, сосиски, тушонка в банках.
9. І, нарешті, готувати самим, без жодних харчових добавок!


title: Презентація на тему «Спирты» (варіант 2)

text:
СПИРТЫ
Спирты (алканолы)– органические вещества, в молекулах которых содержится одна или несколько гидроксильных групп (-ОН) соединенных с углеводородным радикалом.

Классификация спиртов
            Одноатомные       Многоатомные
             ( одна ОН группа)          (две и более ОН групп)
                    R-OH                          R-(OH)n

              СН3 – ОН           СН2ОН-СН2ОН
             метанол                этандиол-1,2
2.По типу углеводородного радикала

                                              Н3С – СН  – СН3
                                                          ОН
                                           СН2 =СН-СН2-ОН

                     СН2-ОН

Предельные -
Непредельные -
Ароматические

3. По типу атома углерода, связанного с группой  - ОН

 СН3-СН2-СН2-ОН

СН3-СН-СН3
					                                                 ОН

									СН3
                                 СН3-С-СН3
                                      					ОН
Первичные -
Вторичные -
Третичные -

Номенклатура и  изомерия
При образовании названий спиртов к названию углеводорода, соответствующего спирту, добавляют (родовой) суффикс – ОЛ.
Цифрами после суффикса указывают положение гидроксильной группы в главной цепи:

	        H                         H   H    H	                        H    H    H
             |                           3    |2   |1                            1   | 2  |3
	  H- C – O H         H- C – C – C -OH              H - C – C – C -H
	       |	                         |      |     |	                         |      |     |
	      H	                        H     H   H	                         H   OH  H

 метанол    пропанол-1      пропанол -2

ВИДЫ ИЗОМЕРИИ:
1. Изомерия положения функциональной группы (пропанол–1 и пропанол–2)

2.Изомерия углеродного скелета
CH3-CH2-CH2-CH2-OH                   CH3-CH-CH2-OH
                                                                  CH3
     бутанол-1                                2-метилпропанол-1

3.Изомерия межклассовая – спирты изомерны простым эфирам:
	 СН3-СН2-ОН                               СН3-О-СН3
          этанол                             диметиловый эфир

Физические свойства
Низшие и средние спирты (С1-C11)-летучие, бесцветные жидкости с резким, характерным алкогольным  запахом, жгучим вкусом. Растворимы в воде до актонола.
Высшие спирты (C12-  и выше)- твердые вещества с приятным запахом. Нерастворимы в воде.

Способы получения
Лабораторные:
Гидролиз галогеналканов:
   R-CL+NaOH     R-OH+NaCL
Гидратация алкенов: CH2=CH2+H2O    C2H5OH
Гидрирование карбонильных соединений
    Промышленные:
Синтез метанола из синтез-газа
	CO+2H2     CH3-OH (при повышенном давлении, высокой температуре и катализатора оксида цинка)
Гидратация алкенов
Брожение глюкозы: C6H12O6     2C2H5OH+2CO2

Химические свойства
   1.  Спирты реагируют с щелочными и щелочноземельными металлами, образуя солеобразные соединения – алкоголяты.
2СH3CH2CH2OH + 2Na 2СH3CH2CH2ONa + H2
При этом атом водорода гидроксильной группы замещается на металл.  Похоже на кислоту.
2СH3CH2OH + Сa  (СH3CH2O)2Ca + H2
Но кислотные свойства спиртов слишком слабы, слабы настолько, что спирты не действуют на индикаторы.

Химические свойства
 2. Спирты горят:
     2С3H7ОH + 9O2  6СO2 + 8H2O

Дегидратация

CH3–CH2–OH    CH2=CH2 + H2O

Применение спиртов

Дружить или не дружить со спиртом.
       Спирт относится к ксенобиотикам – веществам, не содержащимся в человеческом организме, но влияющим на его жизнедеятельность.  Все зависит от дозы.
Спирт – это питательное вещество, которое обеспечивает организм энергией. В средние века за счет потребления алкоголя организм получал около 25% энергии.
Спирт – это лекарственное средство, имеющее дезинфицирующее и антибактериальное действие.
Спирт – это яд, нарушающий естественные биологические процессы, разрушающий внутренние органы и психику и при чрезмерном употреблении влекущий смерть.

В организме алкоголь оказывает четыре основных эффекта:
-обеспечивает организм энергией;
-замедляет работу центральной нервной системы, снижает ее эффективность;
-стимулирует производство мочи (вследствие этого клетки обезвоживаются);
-выводит из строя печень


Презентація на тему «Бензен» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Спирти» (варіант 6)

text:
Спирти.
Хімічні та фізичні властивості спиртів.

      Кожний з нас чув слово «спирт» і в принципі знає, що воно означає. А ось хімічне трактування спиртів: «Спирти - це органічні сполуки, в молекулах яких міститься одна або декілька гідроксо-груп, сполучених з вуглеводневим радикалом».
      Назви спиртів походять від назв радикалів, а також з назв вуглеводнів додаванням закінчення -ол (метанол, етанол, пропанол, бутанол і т.д.) Нижчі спирти  - рідини, вищі з числом вуглецевих атомів більше 12 - тверді речовини. Всі спирти легші за воду.
      Найбільш відомі і що часто застосовуються на практиці з одноатомних спиртів  - метанол і етанол.

Метиловий спирт   дуже отруйна речовина, діюча на нервову і судинну системи людини. При попаданні в організм людини 10 мл метанола може призвести до важкого отруєння, до сліпоти. А попадання 25-30 мл метанола призводить до смертельного випадку.
 Метанол  - розчинник. Ця властивість застосовується в органічному синтезі, в лабораторній практиці. Метиловий спирт застосовується як розчинник і для різних органічних синтезів :  отримання формальдельгіда, складного ефіру, наприклад диметилтерефталата [C6H4(COOCH3)2 ],  деяких барвників, фотореактивів, фармацевтичних препаратів.
Метанол (інші назви: метиловий спирт, карбінол, деревний спирт),  CH3OH,  - найпростіший одноатомний спирт, безбарвна рідина зі слабим спиртовим запахом. Будучи полярною сполукою, він добре розчиняється у воді, легший за воду. Температура кипіння метанола - 65°З. Його називають деревним спиртом, оскільки першим з відомих методів його отримання був метод сухої перегонки деревини. Сучасний метод отримання  - каталітичний синтез з оксиду карбона (II)  і гідрогена [температура 250ºС, тиск 7Мпа, каталізатор   суміш оксиду цинку і купруму(II) ]:СО + 2Н2  → CH3OH

Етанол

Етанол (інші назви: етиловий спирт, винний спирт, алкоголь), С2Н5ОН, - безбарвна рідина. Кипить при 78,3ºС, замерзає при -114°С
Археологічні розкопки свідчать, що в епоху стародавніх цивілізацій уміли виготовляти вино і пиво. Схоже, що алкоголь був першою речовиною, синтезованою людиною. Перша літературна згадка про власне етиловий спирт як «горючу воду», отриману перегонкою вина, відноситься до VIII в. А елементний склад етанола був визначений на початку XIX в.
Вихідним матеріалом у виробництві спирту служать природні продукти, багаті крохмалем: картопля, хлібні злаки і інш. У цей час етиловий спирт отримують не тільки з харчових продуктів. Широко розвинене отримання його з відходів деревини: вона перетворюється в глюкозу, а остання   в спирт. Найбільш сучасний спосіб отримання етилового спирту заснований на реакції гідратації етилена,  що отримується у великих кількостях при крекинзі нафти:
                      СН2 = СН2 + Н2О  → СН3 – СН2ОН
Етиловий спирт  - дуже важливий для потреб народного господарства продукт. У великих кількостях він витрачається для отримання синтетичного каучуку і у виробництві пластмас. Етанол використовується як розчинник при виготовленні одеколонів, духи, ліків, лаків, а також для консервування анатомічних препаратів. Він застосовується для отримання багатьох органічних речовин: диетилового ефіру, барвників, оцтової кислоти, бездимного пороху і інш. Етиловий спирт в суміші з бензином може використовуватися як пальне для двигунів внутрішнього згоряння. Часто його денатурують, тобто до спирту додають інші речовини і барвники, щоб зробити його непридатним для вживання всередину.

Етиловий спирт по дії на організм людини є наркотиком, який в невеликих дозах спричиняє сп'яніння, а у великих  навіть смерть. Зловживання напоями, що містять етанол( інакше   алкоголь), призводить до страшного захворювання   алкоголізму.
Алкоголізм виявляється фізичною і психічною залежністю від алкоголю, психічною і соціальною деградацією, патологією внутрішніх органів, обміну речовин, центральної і периферичної нервової системи. Нерідко виникають алкогольні психози.
     Алкогольні психози -  психічні захворювання, виникнення яких пов'язане з алкоголізмом. Найбільш часті форми - біла лихоманка (втрачення свідомості, зорові і слухові галюцинації, збудження, різні соматичні і неврологічні розлади), алкогольний галюциноз (переважно слухові галюцинації загрозливого змісту), марення ревнощів.
       Метанол і етанол -  дуже схожі рідини, розрізнити їх можна тільки хімічним шляхом або по температурі кипіння. Трапляється, що люди помилково вживають метанол замість етанола і це призводить до трагічних наслідків.


Презентація на тему «Фізичні та хімічні явища» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Хімічна номенклатура»

text:
    8           7           6            5           4             3        2         1
  6           5        4          3         2         1
4     5          6          7
3          2           1
 1           2        3     4          5          6
    8           7           6            5           4             3        2         1
-
-
-
 1           2        3    4          5          6
 6           5        4    3          2          1
 1          2        3          4           5         6          7
3

2

1
4             5             6            7              8
6

7

8
5             4             3

2

1
6

7

8
5             4             3

2

1
6

7

8
5             4             3

2

1
 1             2         3       4        5


title: Презентація на тему «Органічні сполуки» (варіант 3)

text:
Органічні сполуки
Жири, білки, вуглеводи,
   вітаміни як компоненти
     їжі, їх роль в організмі.

      Оргагічні сполуки
ОРГАНIЧНІ СПОЛУКИ — клас сполук, в склад яких входить Карбон (за винятком карбідів, карбонатної кислоти, карбонатів, оксидів Карбону і ціанідів). Окрім Карбону, вони майже завжди містять Гідроген, досить часто — Оксиген, Нітроген та галогени, рідше Фосфор, Сульфур та інші елементи. . В органічних сполуках Карбон завжди виявляє валентність 4.

        Органічна хімія
Наука, що займається вивченням органічних сполук називається органічна хімія. Велика кількість цих сполук, такі як протеїни, жири та вуглеводні, також грають надзвичайно важливу роль у біохімії. Чіткої межі між органічними та неорганічними сполуками не існує. Мурашина кислота (перша жирна кислота) є органічною, попри те що її ангідрид, монооксид карбону, є неорганічним. Термін «органічний» зумовлений історичними причинами і походить з ХІХ століття, коли помилково вважалося, що органічні сполуки можуть утворюватися тільки в живих організмах. Зараз більшість органічних сполук виробляється штучним шляхом.

                    Жири
Жири або товщі — велика група органічних сполук, які, з фізичного погляду, мають меншу від одиниці питому вагу і, як правило, розчинні в органічних розчинниках, як правило не розчиняються у воді, і під звичайним тиском їх не можна перегнати, не розклавши. Хімічно, жири є тригліцеридами, сполукою складних ефірів трьохатомного спирту (гліцерину) і будь-якою з кількох жирних кислот. Містяться у тваринних і рослинних організмах.
         Значення жирів
Значення жирів у харчуванні різноманітне. Недостатнє надходження жирів у їжу негативно впливає на різні види обміну речовин, функціональний стан окремих органів і систем і, у підсумку, на працездатність і опірність організму несприятливим чинникам навколишнього середовища, у тому числі інфекційним агентам. Недостатня енергетична цінність раціонів харчування призводить до виснаження  жирових депо у підшкірній  основі.

 Ще трохи про жири
Жири - важливий продукт харчування людини. Жири становлять головний компонент таких продуктів харчування, як вершкове масло, рослинні олії, маргарин, смалець. Багато жирів міститься у свинячому салі та у сирі.
                  Білки
Білки — складні високомолекулярні природні органічні речовини, що складаються з амінокислот, сполучених пептидними зв'язками. В однині (білок) термін найчастіше використовується для посилання на білок, як речовину, коли не важливий її конкретний склад, та на окремі молекули або типи білків, у множині (білки) — для посилання на деяку кількість білків, коли точний склад важливий.

       Білки та їх функції
Функції білків в клітині різноманітніші, ніж функції інших біополімерів — полісахаридів і нуклеїнових кислот. Так, білки-ферменти каталізують протікання біохімічних реакцій і грають важливу роль в обміні речовин. Деякі білки виконують структурну або механічну функцію, утворюючи цитоскелет, що є важливим засобом підтримки форми клітин. Також білки грають важливу роль в сигнальних системах клітин, клітинній адгезії, імунній відповіді і клітинному циклі.
Білки — важлива частина харчування тварин і людини, оскільки ці організми не можуть синтезувати повний набір амінокислот і повинні отримувати частину з них із білковою їжею. У процесі травлення протелітичні ферменти руйнують спожиті білки, розкладаючи їх до рівня амінокислот, які використовуються при біосинтезі білків організму або піддаються подальшому розпаду для отримання енергії.

          Вуглеводи

Вуглеводи — органічні сполуки з емпіричною формулою Cn(H2O)n, до складу яких входять тільки Вуглець, Кисень та Водень. Вуглеводи є складовою частиною клітин усіх живих організмів. Вуглеводи є найпоширенішими органічними сполуками, що підтверджується тим фактом, що більше половини органічного вуглецю на Землі існує у формі вуглеводів. Найвідомішими представниками вуглеводів є целюлоза, крохмаль,глюкоза,фруктоза,сахароза
      Значення вуглеводів
До цієї групи вуглеводів належать розчинні в холодній воді найпростіші моносахариди — гексози С6Н12О6 і пентози С5Н10О5. Пентози поширені в рослинах, входять до складу речовини клітин. Залежно від числа кисневих атомів у молекулі розрізняють біози, тріози, тетрози, пентози, гексози, гептози і т. д. Вуглеводи у великій кількості містяться в рослинних і тваринних організмах. У природі переважно поширені пентози і гексози.
Значення вуглеводів Вуглеводи виконують пластичну функцію, тобто беруть участь у побудові кісток, клітин, ферментів. Вони складають 2-3% від ваги. Вуглеводи є основним енергетичним матеріалом. Пентози (рибоза і дезоксирибоза) беруть участь у побудові АТФ. Вуглеводи виконують захисну роль в рослинах.

           Вітаміни
Вітаміни – біологічно активні речовини різної хімічної природи, необхідні для забезпечення певних фізіологічних і біохімічних процесів в організмі.

На відміну від білків, жирів та вуглеводів, вітаміни не є матеріалом для біологічного синтезу органічних сполук чи джерелом енергії. Вони у складі молекул багатьох ферментів беруть участь в обміні речовин як регулятори цих процесів.

Вітамін А
Вітамін А - сильний антиоксидант. Він здатний гальмувати процеси старіння в організмі. Крім цього, вітамін А має величезну значення для процесу росту і розвитку організму, бере участь у формуванні кісток скелета. Не даремно його ще називають «вітаміном зростання». Ось чому їжа, багата вітаміном А, так корисна дітям і підліткам. Каротин здатний зберігати зір. Він зміцнює імунну систему, служить для профілактики ракових захворювань. Нещодавно вчені підтвердили факт, що вітамін А також здатний регулювати вміст цукру в крові.

Вітаміни групи В
Вітамін B1: допомагає оптимізації пізнавальної активності, робить позитивний вплив на зростання, рівень енергії, нормалізує апетит, необхідний для тонусу м’язів ШКТ і серця.

Вітамін B2: спектр дії вітаміну В2 дуже широкий. Він захищає сітківку від дії УФ-променів, відповідає за виробництво в організмі гормонів стресу і нормальної діяльності нервової системи. Допомагає перетворювати в енергію жири і вуглеводи.

Вітамін B6: виконує в організмі безліч завдань, основна-забезпечення правильної переробки амінокислот.

Вітамін B12: запобігає появі анемії, збільшує енергію, покращує концентрацію і пам’ять, підтримує нервову систему.

Вітамін С
Аскорбінова кислота – це одна з головних поживних речовин –антиоксидантів, що самостійно знищує вільні радикали і мікробні
інфекції, а також продовжує життєдіяльність вільних антиоксидантів,включаючи вітамін Е і глутатіон. Хоча вона виявляє і інші дії, таосновна полягає в тому, що люди , які вживають більш вітаміну С, живуть довше, ніж ті , хто вживає його менше.

Вітамін D
Вітамін D - це група жиророзчинних вітамінів (тобто розчиняються в жирах і органічних сполуках і нерозчинні у воді), які утворюються під дією ультрафіолетового опромінення в тканинах тварин і рослин з стеринів.

               Авітаміноз
Авітамінозом називається відсутність в організмі будь-якого важного для життя вітаміну. Однак в більше випадках у дітей трапляється не повна відсутність вітамінів, а нестача їх. І цей стан пов’язаний з нестачею вітамінів, - гіповітаміноз. Для дитячого організму характерним є значна енергія росту, напруження процесів обміну і тому потреба у вітамінах у нього значно вища, ніж у дорослих.

              Гіповітаміноз
Елементарний гіповітаміноз розвивається при недостатньому знаходженні вітамінів з їжею (недостатня кількість фруктів, овочів, соків). Гіповітамінози можуть також виникати при тривалих і тяжких інфекційних захворюваннях, нестачі білків, і надлишку вуглеводів в організмі. Гіповітаміноз виникає при недостатньому вмісті аскорбінової кислоти в їжі. Основні джерела аскорбінової кислоти такі: солодкий перець, петрушка, кріп, зелене цибуля, помідори.

Презентацію на тему «Органічна хімія»
виконала:
учениця 9-А класу
гімназії №290
м. Києва
Бондаренко Світлана
керівник :
Бондаренко Світлана


Презентація на тему «Хімія і екологія» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Серная кислота. Производство серной кислоты»

text:
H2SO4
10
-
1,0661
102,0
20
-
1,1394
104,4
40
-
1,3028
113,9
60
-
1,4983
141,8
80
-
1,7272
210,2
98
-
1,8365
0,1
332,4
100
-
1,8305
10,4
296,2
104,5
20
1,8968
166,6
109
40
1,9611
33,3
100,6
113,5
60
2,0012
7,1
69,8
118,0
80
1,9947
16,9
55,0
122,5
100
1,9203
16,8
44,7


title: Презентація на тему «Правила з хімії»

text:
Правила з хімії 8 клас

Хімія-наука,яка вивчає речовини та їх перетворення.Атом-найдрібніша частинка речовини,що складається з позитивно зарядженого ядра та негативно заряджених електронів.Хімічний елемент-вид атомів з однаковим зарядом ядра

Відносна атомна маса-показує у скільки разів маса атома елемента більше 1/2маси атома КарбонуХімічна формула-умовний запис складу речовини за допомогою символів хімічних елементів та індексів.Відносна густина газу показує ,у скільки разів один газ важчий або легчий за інший


title: Презентація на тему «Застосування скла»

text:
Застосування скла
    Скло - речовина і матеріал, один з найданіших і, завдяки різноманітності своїх властивостей, - універсальний в практиці людини.
    Основу наукового підходу до дослідження і варіння скла поклав Михайло Ломоносов. Вченим були проведені перші технологічно систематизовані варіння більше 4 тисяч різновидів скла.
Наука про скло
    Незалежно від його хімічного складу і температурної області затвердіння, скло має фізико-механічні властивості твердого тіла, зберігаючи здатність оборотного переходу з рідкого стану в склоподібний.
Властивості скла

    В даний час розроблені матеріали надзвичайно широкого, справді - універсального діапазону застосування, чому служать і властиві спочатку та не властиві раніше склу - синтезовані його якості. Різні види скла використовуються у всіх сферах людської діяльності: від будівництва, образотворчого мистецтва, оптики, медицини - до вимірювальної техніки, високих технологій і космонавтики, авіації і військової техніки.

Скло  в медицині
Скло в оптиці

    Найдивовижніше, що суть скла, крихкого і в ідеалі невидимого - захист. Воно говорить тобі: підійди і дивися собі назовні в своє задоволення і ні про що не хвилюйся, тобі не буде холодно, тобі в обличчя не вдарить ні вітер, ні дощ, ні заметіль; ти захищений від світу, а він відкритий перед тобою.
Архітектурне застосування скла

   Незайвим буде нагадати і те, що колись своєю ціною із золотом могло суперничати тільки скло. Дійсно, самі ранні його рукотворні зразки - прикраси.

Художнє скло

    Видування скла - операція, що дозволяє з в'язкого розплаву отримати різні форми - кулі, вази, келихи.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Хімічні властивості алканів»

text:
1
2
3
NH3
CH3Cl
CH2Cl2
CHCl3
CCl4
C2H6 + Cl2 =C2H5Cl + HCl


title: Презентація на тему «Хімія в нашому житті» (варіант 1)

text:
[-CH2-CH-(CH)-]n
(-CH2-CH2-)n
CH3
(-CH2-CH-)n
C6H5
(-CF2-CF2-)n
(-CH2-CH-)n
Cl
(-CH2-CH2-)n
CH3
Cl


title: Презентація на тему «Органічні речовини» (варіант 1)

text:
Органічні речовини як основа сучасних матеріалів. Пластмаси, синтетичні каучуки, гума, штучні й синтетичні волокна
Підготував  Воронецький Микита
Термопластичні полімери
Поліетилен
Поліпропілен
Полістирен
Тефлон
Поліметилметакрилат
Термореактивні полімери
Фенолоформальдегідні смоли
Епоксидні смоли
Пластмаси
Це матеріали, створені на основі полімерів, які здатні під впливом температури і тиску набувати певної форми і зберігати її.
До складу найважливіших пластмас входять такі полімери :
Поліетилен

Поліпропілен

Полівінілхлорид

Полівінілацетат

Фенолоформальдегідні смоли

 Поліетилен — безбарвний прозорий або білий напівпрозорий еластичний матеріал, який на дотик нагадує парафін.
Поліпропілен — полімер білого кольору, стійкий щодо лугів і кислот. Вироби з нього відзначаються достатньою міцністю.
Полівінілхлорид — найдешевший полімерний матеріал, стійкий щодо води, слабких основ і кислот, рідких вуглеводнів. Термопластичний полімер; його властивості визначаються добавками.  Політетрафлуоретен, або тефлон, — полімер, зовні схожий на поліетилен, має високу хімічну і термічну стійкість, негорючий. Поліметилметакрилат відомий як органічне скло, або плексиглас. Це — прозорий матеріал. Він нерозчинний у воді, розчиняється в бензені, ацетоні, оцтовій кислоті; при нагріванні вище температури 120 °С розм'якшується. Полівінілацетат — полімер естеру вінілового спирту та оцтової кислоти СН3СООСН=СН2. Тверда нетоксична речовина, розчиняється в спирті, ацетоні, естерах. Фенолоформальдегідні смоли були першими полімерами, які почали широко використовувати в різних галузях. Це нееластичні склоподібні тверді речовини або в'язкі рідини, які мають темне забарвлення. Епоксидні смоли — це полімери з невисокою молекулярною масою (здебільшого 300-3500),які містять групи атомів.
Каучуки
Каучуки — полімерні матеріали рослинного або синтетичного походження, з яких виготовляють гуму та гумові вироби. Вони дуже важливі для людства, хоча б тому, що без шин не можуть функціонувати ні автомобільний, ні повітряний транспорт.
Волокна
Волокна — це довгі гнучкі нитки, які виробляють із природних або синтетичних полімерів і використовують для виготовлення пряжі й текстильних виробів.

Природні волокна.
Рослинні волокна
 формуються на поверхні насіння (бавовна), у стеблах і листі (коноплі, льон). їхня основа —целюлоза. Тваринні волокна є білковими полімерами.

 Штучні волокна. Добувають переробкою природних полімерів, здебільшого целюлози. Вони мають низку переваг, які стосуються технології волокон і якості виробів із них. Найважливішими штучними волокнами є віскозне й ацетатне.
Синтетичні волокна. Виробляють
із органічних сполук, здійснюючи хімічні реакції. До волокон цього типу належать капрон, найлон, енант, нітрон, лавсан та ін.


title: Презентація на тему «Харчові добавки» (варіант 19)

text:
Харчові добавки
Виконала:
Учениця 10-Б класу
Єфіменко Злата
Харчові добавки – це…
Хімічні речовини, які додають до продуктів харчування для поліпшення смаку, підвищення поживної цінності або запобігання псуванню продуктів під час зберігання.
До харчових добавок входять:
Поживні добавки
Консерванти
Прянощі
Барвники
Вимоги
При введенні харчових добавок у харчові продукти дотримуються таких вимог:
додавати в мінімально необхідних для досягнення мети кількостях і не перевищувати встановлені законодавством ГДК;
додавати лише за умови, якщо мета не може бути досягнута іншим способом;
харчові добавки мусять бути нетоксичними і не збільшувати ризик захворюваності населення;
харчові добавки повинні мати високу ступінь чистоти(встановлюється технічними умовами).
За походженням:
Природні

Синтетичні

Призначені для того, щоб протягом тривалого часу зберігати продукти харчування придатними до споживання. Вони містять речовини, що вбивають шкідливі мікроорганізми або не дають їм розмножуватися.
Консерванти
Прянощі
Допомагають змінити смак їжі. Природні прянощі мають дуже непростий склад, але більшість прянощів, якими користуються сьогодні, на жаль, складаються із синтетичних речовин.
Барвники
Надають продуктам, що пройшли обробку, більш привабливого вигляду.

ОБЕРЕЖНО!
Підсилювач смаку глютамат натрію (Е621) призводить до руйнування сітківки ока. Він міститься в багатьох продуктах, таких як: м'ясні, рибні та соєві напівфабрикати, чіпси, снеки, сухарики, соуси, приправи, бульйонні кубики, супи та інші страви швидкого приготування. Він підсилює, "оживляючи", майже зниклий запах чи смак, а також може надавати харчовий смак або аромат!
Шкідливі харчові добавки
Що робити?
      Беріть з собою список заборонених і дозволених Е-добавок ідучи в магазин за продуктами.
Не купляйте консерви, напівфабрикати та кондитерські вироби тривалого зберігання, тому що це досягається за рахунок використання синтетичних консервантів.
Відмовтеся від солодкої газованої води, бульйонних кубиків, готових соусів та сухих продуктів і супів, які треба «тільки залити окропом».
Не купуйте продукти з неприродньо яскравим забарвленням, так як у них може міститися велика кількість синтетичних барвників.
Не захоплюйтеся картопляними чіпсами, хрусткими хлібцями та крекерами, які містять акриламід (канцерогенна та мутагенна речовина) та глутамат натрію.
Добре промивайте водою екзотичні фрукти перед вживанням, тому що вони обробляються біфенілом (Е230) та ортофенілфенолом (Е231) для захисту від плісняви.

Характеристика складу продукту
Кетчуп чилі:
Вода питна, паста томатна 19%, цукор, крохмаль модифікований кукурудзяний, сіль кухонна, регулятор кислотності(кислота лимонна), суміш спецій або екстрактів карі, екстракт кайєннського перцю
Овочева приправа:
Сіль кухонна, цукор, підсилювачі смаку та аромату (глутамат, гуанілат та інозіат натрію), овочі сушені, мальтодекстрин, курма, зелень сушена 1%, ароматизатор овочевий (містить глютен, селеру та гірчицю), олія соняшникова, перець чорний мелений, барвник рибофлавін.
Висновок:
Отже, бачимо, що у овочевій приправі міститься набагато більше шкідливих харчових добавок, ніж у кетчупі. Хоча, прийнято вважати, що кетчуп та майонез - одні з самих найшкідливіших продуктів харчування. При цьому у овочевій приправі міститься глутамат натрію, який є небезпечним для нашого здоров’я! Також приправа містить підсилювачі смаку, ароматизатори та барвник (хоча на упаковці написано «Без консервантів»), чого не можна сказати про кетчуп. Робимо висновок, що треба завжди дивитись на упаковку та читати склад. Не всі такі знайомі нам продукти є безпечними та навпаки.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Харчові добавки» (варіант 8)

text:
Харчові добавки. e-числа
Підготувала
учениця 7(11)-Б класу
Луцької гімназії №4
Імені Модеста Левицького
Цибульська Вікторія
Що таке харчові добавки?
Харчові добавки – це природні і синтезовані хімічні сполуки, призначені для введення в харчові продукти з метою прискорення або поліпшення їх технологічної обробки, збільшення термінів зберігання, консервування, а також надання готовим продуктам харчування певних органолептичних властивостей (кольору, запаху, смаку, консистенції). За допомогою харчових добавок значно подовжують термін придатності продуктів і створюють ілюзію смаку, кольору і запаху. 15% сметана набуває домашньої згущеності,  маргарин - вершкового смаку, а прості сухарі - присмаку чорної  ікри.
історія
Харчові добавки  використовуються людиною багато століть: сіль, спеції – перець, гвоздика, мускатний горіх, кориця - мед відомі людям з незапам'ятних часів. Однак широке використання харчових добавок почалося в кінці XIX ст. У 1907 році співробітник Імператорського університету Токіо (Японія) Кікунае Ікеда вперше одержав білий кристалічний порошок, який посилював смакові відчуття за рахунок збільшення чутливості сосочків язика

Раніше назви харчових добавок хімічних речовин писали на етикетках продуктів повністю, але вони займали так багато місця, що в 1953 році в Європі, було вирішено змінити повні назви цих речовин буквою Е (від Europe) з цифровими кодами, ідентифікованими згідно Міжнародної системи класифікації (INS):
Їжа-крок до смерті
Майже все, що ми їмо щодня, містить  харчові добавки. Зокрема, рибні пресерви містять консервант Е-211, що сприяє розвитку раку.
 Плавленим сирком "Дружба”, якщо його їсти щодня, можна надмірно підвищити холестерин в крові, оскільки він містить емульгатори Е-450 і Е-451. Ковбасний сир також містить багато консервантів, зокрема, Е-451, Е-452, Е-412, Е-415, які негативно впливають на здоров’я, спричиняючи онкозахворювання. Сир твердий "Мармуровий"містить  ракоутворюючий емульгатор Е-252.
Печиво "Топлене молоко"може горіти, як свічка, і при цьому виділяти їдкий дим. Можливо, справа у тому, що до його складу входить стабілізатор Е-503, який визнано небезпечним для життя і здоров’я людини.
класифікація
Добавки нумеруються залежно від тієї функції, яку вони виконують. Серії «E» від 100 до 199 — це барвники, від 200 до 299 — консерванти, від 300 до 399 — антиокислювачі, далі йдуть загущувачі, емульгатори, піногасники, підсилювачі смаку й аромату. Така класифікація є умовною, оскільки ті самі речовини можуть бути, скажімо, і консервантами, і антиокислювачами одночасно (наприклад, сульфіт натрію E221).
Як вберегтися?
Повністю уникнути продуктів з консервантами неможливо, але кожен може зменшити кількість «хімії» на столі. Пам’ятайте, добавки не виводяться з організму.
«Приберіть зі столу пакетовані соки, відмовтесь від магазинних соусів та майонезів, не полегшуйте життя напівфабрикатами. Привчіться готувати самі»

Дякую за увагу!