title: Презентація на тему «Мило та миловаріння»

text:
Мило та миловаріння
	 Мило - це розчинна у воді миюча речовина, яка перебуває у рідкому або твердому стані, виготовлена з'єднанням жирних кислот, лугів, рослинних масел.
	Колись для вмивання і прання люди використовували лише воду. Пізніше вони стали додавати у воду золу, а потім і вапно, в результаті чого і винайшли мило.
	За існуючими даними, мило виготовлялося ще в стародавньому Шумері та Вавилоні (приблизно 2800 років до н. е.), а Єгипетський папірус свідчить про те, що єгиптяни регулярно милися за допомогою мила.
	 Одна з легенд пов’язує появу мила і навіть слова "soap" з горою Sapo, на якій в Стародавньому Римі спалювали туші принесених в жертву тварин.
  	Жир тварин, який виділявся під час спалювання такої жертви, накопичувався та змішувався з попелом вогнищ (як природний луг), а потім змивався дощами в річку, в результаті чого вода починала пінитися і добре змивати весь бруд з тканини. Саме тоді помітили той факт, що завдяки цій суміші, одяг почав пратися набагато легше.
	Створення милоподібної напіврідкої речовини "сапо" дало можливість жінкам використати її не лише для прання, але й для косметичних цілей: укладки волосся, фарбування. Проте ефект не був довготривалим, оскільки при попаданні на цю суміш води, утворювалася густа піна і фарба легко змивалась.
	 Пізніше римляни стали використовувати для варіння жири та природну соду, без золи. Таку суміш змішували і тримали на вогні до повного випаровування води, в результаті чого виходили тверді шматки мила. Але мило виявилося таке жорстке, що його використовували тільки для прання.
	Відкриття мила, як гігієнічного засобу, приписується знаменитому античному лікарю Галену, який жив у ІІ століття нашої ери. Та після падіння Римської імперії, культура вмивання таким засобом була надовго втрачена. Лише в ХІІІ столітті це ремесло відновилось завдяки аптекарям Франції та Англії, які виготовляли його лише для знатних сімей.
	Випускати тверде мило стали у 1424 році в Італії. Проте жири з’єднували не з золою, як це робили римляни, а з природною кальцинованою содою, яку добували з озер. До складу такого мила включали: сало з яловичини, баранини, свинини, кістяний та китовий жир, відходи жирів різних виробництв. Додавали і рослинні масла – льняне, оливкове, мигдальне, кунжутове, кокосове і пальмове.
Миловаріння
Інгредієнти
Мильна основа або дитяче мило.
Базові масла для миловаріння (Будь-яке масло без різкого запаху)
Ефірні олії
Барвники
Посуд для парової лазні
Формочки для миловаріння

1. Потрібно порізати мильну основу на кубики (для кращої розчинності).
 2. Розтопити подрібнену мильну основу на водяній бані або за допомогою мікрохвильової печі.
3.Додати косметичні масла та ароматизатори (за бажанням).
4. Додати барвник.

а)
б)
5. Вилити у формочки та поставити застигати.


title: Презентація на тему «Консерви: користь та шкода»

text:
Консерви: користь та шкода
Презентацію виконала:
     Радченко М.,11 кл.
Напевно, не знайдеться жодної людини, яка в своєму житті, хоч одного разу, але не пробувала рибні консерви. Можливо, це була сардина в маслі, кілька в томаті (варіант самий бюджетний) або дещо по вишуканіше - печінка тріски, наприклад. І якщо зі смаковими якостями такого продукту нам все зрозуміло, то як бути з корисністю?
Чи корисні рибні консерви?
Або в них більше шкоди для людського організму, ніж користі?

М'ясо сардини багате білком, який легко засвоюється організмом людини, і риб'ячим жиром, який значно корисніше будь-якого рослинного масла. До його складу входять ненасичені жири омега-3 і великий перелік різних мінералів: фосфор, йод, магній, калій, натрій, цинк, фтор, кальцій та ін.
В м'язових тканинах цієї раби також міститься велика кількість антиоксидантів, амінокислот і вітамінів (А, С, Е, Н, РР і вітамінів групи В).
Склад
Сардина відрізняється високою харчовою цінністю і містить 166 ккал на 100 г м'яса. З них 76 ккал дають білки і 90 ккал - жири. Ці дані відносяться до сирого м'яса риби і змінюються в більшій чи меншій мірі при тепловій обробці.
Калорійність однойменних консервів також може відрізнятися в залежності від виду та кількості добавок при їх виробництві, терміни лову (до або після нересту).
Калорійність сардини
Коли мова йде про здорове харчування , консерви однозначно відносять до категорії нездорових продуктів , і радять їх всіляко уникати.

Ця однозначність досить дивна, оскільки консервування продуктів стало великим проривом не тільки в харчовій промисловості , але і в інших областях людської діяльності , а його винахідник , французький кухар Ніколя Франсуа Аппер , був удостоєний звання « Благодійник людства ».

Консерви полегшили життя мандрівникам і всім тим , хто за родом своїх занять опинявся позбавлений можливості приготувати або купити собі достатньою мірою поживну їжу , але головне - вони відсунули загрозу голоду , постійно висіла над людством доти .

Чому ж нині консерви набули настільки погану репутацію , і наскільки вона заслужена ?
Користь від консерв

Консерви та ботулізм

Звичайно ж , найголовнішою загрозою від вживання рибних консервів вважають захворювання ботулізмом ( інфекційним видом захворювання). Найчастіше людина заражається цією хворобою саме після вживання консервів . Але , не так страшна бактерія самого ботулізму , як токсини , які вона виробляє в герметично закритій консервній банці , де відсутня приплив кисню.

Щоб знизити можливий ризик захворювання на ботулізм та отруєння токсинами рекомендується консерви перед вживанням стерилізувати. Термічна обробка здатна вбити токсин ботулізму.

Необхідно також брати до уваги і склад рибних консервів , скільки там перебувати риби , а скільки ароматизаторів , емульгаторів , консервантів , натуральне чи там рослинне масло або в ньому присутні добавки.

Низька вартість консервів може свідчити про те , що виробник заощадив на натуральних продуктах , замінивши їх хімічними добавками. У нормальній банку консервів склад зазвичай такий : сіль , риба , соняшникова олія.

Тепер, що стосується безпосередньо самої консервної банки і металу , з якого вона виготовлена. Внутрішні покриття консервної банки може вступати в окислювальні реакції з рибними продуктами і тоді вже точно користі від такої сардини в олії не буде ніякої .
Як би добре рибні консерви не додержували рибні продукти , якими б привабливими гастрономічними смаками вони нас не залучали , яка б у них не була доступна ціна , але рибні консерви - це вже не натуральна , жива риба .

Тому , якщо перед вами стоїть можливість альтернативного вибору - рибні консерви (але , тільки якісний рибний консервований продукт , а не дешевий варіант у деформованої консервній банці ) або приготовану страву з риби , ви не обмежені ні в часі , ні в засобах , ні в бажанні - вибір краще зробити на користь свіжої риби. А консерви залишити на крайній випадок , для походів.

Традиційна консервована сардина , приготовлена з додаванням рослинної олії , - досить калорійний продукт , якого слід уникати тим , хто прагне знизити свою вагу. Однак це зовсім не привід відмовлятися від такого корисного джерела легкозасвоюваного білка.
Консерви в олії можна замінити сардиною в томатному соусі або власному соку , а краще - на страви зі свіжої риби , приготованої на пару .
Сардина славиться великим вмістом такого антиоксиданту , як коензим Q10 , який здатний призупинити процеси старіння шкіри на клітинному рівні. Отримати добову норму даної речовини можна за один прийом їжі , вживши порцію відвареної риби.
Застосування сардини в косметології

Використання сардини для схуднення


Презентація на тему «Молочні продукти»


title: Презентація на тему «Загальна характеристика основ»

text:
NaOH, KOH                  Cu(OH)2

Zn(OH)2
Al(OH)3
Cu(OH)2
CuOH


title: Презентація на тему «Менделеєв»

text:
____________________________________________________
________________________________________
Презентацію підготувала:
учениця 8 – А класу
гімназії №59 імені О.М. Бойченка
міста  Києва
Пінькевич Марина
Дмитро Іванович Менделєєв народився 27 січня 1834 року в Тобольськійгубернії сімнадцятою дитиною в сім′їІвана Павловича та Марії Дмитрівни.
Навчався в Тобольській гімназії

Молоді роки
Батьки Менделеєви
Марія Дмитрівна Менделєєва, мати Д. І. Менделєєва походила із старовинного роду сибірських купців і промисловців.  Ця розумна і енергійна жінка зіграла особливу роль в житті сім'ї.
Через обмеження матеріального положення Менделєєви переїхали в село Аремзянськоє, де знаходилася невелика скляна фабрика брата Марії Дмитрівни Василя Дмитровича Корнільева. М. Д. Менделєєва отримала право на управління фабрикою.
Іван Павлович Менделєєв — батько Д. І. Менделєєва, закінчивши в 1804 році духовне училище, поступив на філологічне відділення  в
Санкт-Петербурзі Головного педагогічного інституту. Закінчивши його в числі кращих студентів в 1807 році, Іван Павлович був визначений «вчителем філософії, витончених мистецтв і політичної економії» до Тобольська.
Життєвий шлях
Після гімназії, Менделеєв продовжує навчання в Петербурзьому університеті, де робить великі успіхи і заслуговує любов та повагу однокурсників та вчителів. В 1861 році Д. І. Менделєєв повертається до Петербургського університету на кафедру органічної хімії,  пише знаменитий підручник «Органическая химия», викладає у 2-му кадетському корпусі, Військово-інженерному училищі та в Військово-інженерній академії.

У 1869 році Д. І. Менделєєв знайомить хіміків із статтею «Досвід системи елементів, заснованої на їх атомній вазі і хімічній схожості» і докладає цю роботу на засіданні тільки що створеного Російського хімічного суспільства. Після подальшого доопрацювання в 1871 році з'явилася його знаменита стаття «Періодичний закон для хімічних елементів»
Всі хто працювали з Дмитром Івановичем, в один голос стверджували, що, не дивлячись на круту  і важку вдачу, Менделєєва любили, бо він будував свої стосунки із співробітниками на основі їх ділових якостей і цінував таланти та працьовитість людей.

Внесення в науку

Безумовно, найважливішим винаходом Менделеєва є «Періодична таблиця Менделеєва», 1869. та «Періодичний закон Менделеєва»
Д. І. Менделєєв створив унікальні терези.Він був головою російської палати вимірювання та зважування.

У 1901—1902 роках Д. І. Менделєєв створив проект арктичного експедиційного криголама. Ученим розроблена високоширотна «промислова» морська дорога, що мала на увазі проходження судів поблизу Північного полюса.
У 1875 році Менделєєва розробив проект стратостата об'ємом близько 3600 м2 з герметичною гондолою. Перший такий політ в стратосферу здійснений був О. Пікаром лише в 1924 році. Д. І. Менделєєв також спроектував керований аеростат з двигунами.
Нагороди
Медаль Р. Деві, в 1882 отримав Менделєєв Д. І. «За відкриття періодичних співвідношень атомних ваг».
Медаль Р. Колпи, якою Д. І. Менделєєва нагородило Лондонське королівське товаро
в 1905 році.
Медаль Академії аеростатичної метеорології, якою Д. І. Менделєєв був нагороджений за свій політ на аеростаті «Російський» 7 серпня 1887 року
Діти Д. І. Менделеєва
     Дмитро Іванович мав 7 дітей, від 2-х шлюбів: з Феозвой Микитівною Лещевою та Ганною Іванівною Поповою.
     Від 1-го шлюбу Менделеєв мав сина Володимира – флотського офіцера. Він з відмінністю закінчив Морський кадетський корпус, зробив плавання на фрегаті «Пам'ять Азова» уздовж далекосхідних берегів Тихого океану. У 1898 році Володимир вийшов у відставку і почав розробляти «Проект піднімання рівня Азовського моря запрудою Керченської протоки», але через декілька місяців після цього раптово помер. Другою була Ольга.
     Ольга (1868-1950) зуміла лише закінчити гімназію. Вийшла заміж за Олексія Володимировича Трирогова, що навчався разом з Володимиром у Морському кадетському корпусі. І практично все своє довге життя віддала родині. Ольга написала книгу спогадів "Менделєєв і його сім'я", що побачила світ у 1947 р.
Феозва, Володимир, Ольга
     Від 2-го шлюбу у Менделеєва було 2 дочки та 2 сина.
     Любов Дмитрівна в 1903 році вийшла за Олександра Блока. Блок присвятив їй цикл віршів - «Вірші про Прекрасну Пані». Люба закінчила Вищі жіночі курси, грала в драматичних гуртках, в трупі В. Мейєрхольда і в театрі  Коміссаржевськой. Померла у 1939 році.
      Марія та Василь – близнюки, народились у 1886 році.
      Марія навчалася на Вищих жіночих сільськогосподарських курсах у Петербурзі, довгий час вела викладацьку діяльність в технікумах. Після ВВВ стала завідувати Музеєм-архівом Д.І. Менделєєва при Ленінградському університеті. Провела гігантську роботу по розбиранню і систематизації архівних документів Дмитра Івановича. Саме завдяки їм архів ученого став зручним для користування та справжньою "Меккою" дослідників життя і творчості Менделєєва. За рік до кончини Марії Дмитрівни було видано перший збірник "Архів Д.І. Менделєєва" (1951).
     Василь закінчив Морське технічне училище в Кронштадті. Мав здібності до технічної творчості. Розробив модель надважкого танка. Після революції доля закинула його на Кубань, у Катеринодар, де він помер від висипного тифу у 1922 р.

Іван Дмитрович (1883-1936) був, мабуть, найбільш творчо обдарованою особистістю, і тільки роки російського лихоліття завадили йому по-справжньому розкрити творчий потенціал. Закінчивши гімназію у 1901 р. із золотою медаллю, поступив в Петербурзький політехнічний інститут, але незабаром перевівся на фізико-математичний факультет університету. Завдяки Івану вийшло в світ посмертне видання праці вченого "Додаток до пізнання Росії". Після смерті Дмитра Івановича життя сина круто змінилося. Кілька років жив у Франції, потім оселився в менделеевском маєтку Боблово,
організувавши там школу для селянських дітей Іван написав спогади про батька. Написане Іваном, безсумнівно, представляє особливий інтерес. Саме йому вдалося, мабуть, дати найбільш точну і проникливу характеристику батька - яким він його знав і яким пам'ятав. За збігом обставин у повному вигляді спогади Івана були опубліковані тільки в 1993 р. Один з біографів вченого, Михайло Миколайович Немовлят, писав, що між сином і батьком "існувало рідкісне дружнє взаємовідношення. Дмитро Іванович зазначав природні обдарування сина і в особі його мав друга, порадника, з яким ділився ідеями і думками".
Останні роки
Помер Д. І. Менделєєв у 1907 році від запаленнялегенів. Похований у Петербурзі на Волковому кладовищі.


title: Презентація на тему «Харчові добавки» (варіант 12)

text:
Хімічні добавки.Е-числа
Підготувала
Учениця 11-А класу
Макарівського НВК
Заріцька Вікторія
Вчитель:Гребенюк Олександра Іванівна
2014 р.
План
1.Вступ
2.Визначення терміна «харчові добавки»
3.Класифікація харчових добавок, їх функції і характеристика
4.Негативні наслідки вживання харчових добавок.
5.Висновок
6.Використані джерела
Сьогодні в суспільстві не вщухають численні суперечки, щодо харчових добавок. Добро чи шкоду вони завдають здоров’ю людини?
Харчові добавки
Харчові добавки — природні або синтезовані речовини, що цілеспрямовано вводяться в продукти харчування з метою надання їм необхідних властивостей (наприклад, органолептичних, технологічних), продовжити термін їх придатності. Вони не вживаються безпосередньо у вигляді самостійних компонентів їжі.

Для класифікації харчових добавок у країнах Євросоюзу розроблено систему нумерації. Кожна добавка має унікальний номер.

Оригінальні назви добавок досить довгі та складні. Тому для простоти використання та їх безперешкодної ідентифікації у всьому світі запровадили індекс «Е» від слова «Європа». Його також асоціюють зі словами «essbar/еdible», що в перекладі українською відповідно з німецької та англійської мов мають означати «їстівний».

Число харчових добавок, що застосовуються у виробництві харчових продуктів у різних країнах, досягає сьогодні 500, не враховуючи комбінованих добавок, ароматизаторів. У Європейському співтоваристві класифіковано 296 харчових добавок.

Згідно із системою кодифікування харчових добавок, усі вони розподілені на групи.

Е100–Е182 — барвники; Е200–Е280 — консерванти;Е300–Е391 — антиокиснювачі (антиоксиданти);Е400–Е481 — стабілізатори, емульгатори, загусники;

Характеристика  харчових добавок
Харчові добавки, що мають мутагенні, канцерогенні й токсичні ефекти офіційно заборонені на території України: фарбники Е121 (цитрусовий червоний) та Е123 (амарант), консервант Е240 (формальдегід). З 2005 року заборонені також консерванти E216 та E217.

Вчені довели, що найбільше страждають саме діти. Штучні харчові барвники впливають на мозок дитини так само, як свинець, крім того, деякі з них можуть викликати звикання.

Коли малюк регулярно вживає їжу з добавками і замінниками, в його організмі перестає працювати так звана «система сповіщення» про отриману отруту

Наслідком вживання барвників із солодощами стає неуважність, неконтрольована поведінка, що часто переростає в синдром гіперактивності. Що більше дитина вживає яскравих солодощів, то більше вона ризикує захворіти нервовими і психічними розладами.

Добро чи шкоду  харчові добавки завдають здоров’ю людини?
      Альтернативи широкому використанню харчових добавок не існує. Неможливо, скажімо, виготовити якісний зефір без пектину, напої тривалого зберігання— без консервантів, шоколадні цукерки — без емульгаторів, а варену ковбасу — без кольорокоригуючих речовин.

Можна сказати точно,що харчові добавки  негативно впливають на наш організм ,тому  радимо  не купувати продукти з неприродно яскравим забарвленням та уважно читати етикетку.

Використані джерела
http://smachniy.com.ua/health/6
http://ru.osvita.ua/vnz/reports/ecology/21057/
http://bukvar.su/kulinarija/152349-Analiz-pishevyh-dobavok-v-produktah-ih-vliyanie-na-zdorov-e.html
http://uchni.com.ua/pshologiya/20556/index.html


title: Презентація на тему «Корозія металів» (варіант 7)

text:
Корозія металів
1
Виконала учениця 10-Б класу – Гончарова Ірина
2

Вступ
За звичайних умов метали можуть вступати в хімічні реакції з речовинами, що містяться в навколишньому середовищі, ― киснем і водою. На поверхні металів з’являються плями, метал становиться крихким і не витримує навантажень. Це призводить до руйнування металевих виробів, на виготовлення яких було затрачено велику кількість сировини, енергію та багато людських зусиль.
Що таке корозія?
Корозією називають мимовільне руйнування металів і сплавів під впливом навколишнього середовища. Яскравий приклад корозії ― іржа на поверхні сталевих і чавунних виробів.

Найбільш активними компонентами навколишнього середовища, які діють на метали, є кисень О2, водяна пара Н2О, карбон(IV) оксид СО2, сульфур(IV) оксид SО2, нітроген(IV) оксид NО2. Суть корозії полягає в окисненні металів. Продуктами корозії можуть бути оксиди, гідроксиди, солі тощо. Наприклад, корозії заліза можна схематично описати таким рівнянням: 4Fe + 6H2O + 3O2 → 4Fe(OH)3.

        Процес корозії
Дуже сильно прискорюється процес корозії при контакті металів з солоною водою. З цієї причини кораблі іржавіють у морській воді швидше, ніж у прісній.

Інші причини корозії металу
Розвитку корозійних процесів сприяють радіація, продукти життєдіяльності мікроорганізмів і бактерій. Корозія, що викликається морськими мікроорганізмами, завдає збитку днищам морських судів, а корозійні процеси, викликані бактеріями, навіть мають власну назву - біокоррозія.
Види корозії

Корозійне руйнування може охоплювати всю поверхню металу - суцільна (загальна) " корозія або окремі ділянки - місцева (локальна) корозія. Залежно від механізму процесу розрізняють хімічну й електрохімічну корозію

Хімічна корозія

хімічна корозія – це окиснення металів, вищих за температуру конденсації води, коли на поверхні металу немає водної плівки. Цей тип корозії в природі практично не зустрічається, але спостерігається на різноманітних хімічних виробництвах. Як приклад демонструємо окиснення мідного дроту киснем і згоряння заліза в хлорі.
                             2Cu + O2 = 2CuO;
                             2Fe + 3Cl2 = 2FeCl3;

Приклади хімічної корозії

Електрохімічна корозія
Електрохімічна корозія є найпоширенішим типом корозії металів. Руйнування металу супроводжується  виникненням електричного струму у водному середовищі електроліта.
   Внаслідок електрохімічної корозії окиснення металу може призводити як до утворення нерозчинних продуктів (наприклад, іржі), так і до переходу металу у розчин у вигляді іонів.

Методи захисту:
 До методів захисту металів від корозії належать такі:
Створення антикорозійних сплавів (легування).
Збільшення чистоти індивідуального металу.
Нанесення на поверхню металу різних захисних покриттів, які поділяють на:
неметалічні (фарби, лаки, емалі, мастильні матеріали);
металічні (анодні і катодні покриття);
утворені внаслідок хімічної або електрохімічної обробки поверхні металу (залізо, нікель, кобальт, магній у розчинах лугів; утворення оксидної плівки).


title: Презентація на тему «Фосфор» (варіант 2)

text:
Фосфор
Виконав:
учень  10-Б класу
Семанін Дмитро
      Фосфор
Білий,складається з молекул P4 , які мають форму тетраєдра . Фосфор має електронну  конфігурацію:  [Ne] 3s23p3. В утворенні молекули приймають   участь  р-орбіталі, вони  утворюють   тільки  б-зв’я зки. При об’анні чотирьох атомів в молекулу , кут зменшується від 90 градусів до 60 градусів,  тому молекула як стиснута пружина.  Цим пояснюється висока реакційна здатність.

    Фосфор за звичайних умов.
За звичайних умов-це білий порошок. Має молекулярну кристалічну гратку. У порошкоподібному стані фосфор самозаймається прямо на повітрі . Білий фосфор добре розчиненій в CS2, ефірі,  але  малорозчинний у воді, тому зберігають його під шаром води.  Легко з’єднується з галогенами, енергічно реагую із сіркою  і багатьма  металами.  Сильні окисники окиснюють його до фосфорної кислоти. Фосфор виділяє  легко відновлювальні метали (золото, срібло, мідь, свинець) з їх солей, та й ще реагує з ними.
Білий фосфор
Білий фосфор отримують відновленням фосфату кальцію вуглецем: Ca3(PO4)2+3SiO2+5C=1/2P4+3CaSiO3+5CO.  Має унікальні властивості-світиться в темряві. Це відбувається через те, що  пари, які постійно над ним, окиснюються з виділенням світла . Білий фосфор дуже отруйний.  Доза 0,1 г  смертельна для людини.
Червоний фосфор.
При нагріванні білого фосфору  у закритій посудині до 260 градусів він перетворюється у червоний фосфор, який менше реакційноздатний  і абсолютно нешкідливий.  Це перетворення відбувається повільно і при нормальній температурі під  дією  світла. Це порошок темно-червоного кольору. Зазвичай червоний фосфор є сумішшю фіолетового з розчином білого у фіолетовому фосфорі. Не світиться в темноті і самозаймається  при температурі більше 400 градусів.  Реагує з галогенами і сіркою при більш високій температурі і не осаджує метали із розчинів їх солей.
Світло-червоний фосфор.
Отримується при кип’ятінні звичайного фосфору  з трибромистим  фосфором. Більш реакційноздатний, ніж  червоний. Він розчиняється в їдкому лузі і осаджує мідь з розчину сульфату міді.  Не отруйний.
Фіолетовий фосфор.
Утворюється із білого фосфору  при нагріванні та  високому тиску (500 атм). Схожий на червоний, але більш однорідний. Він складається з групувань P8 і P9, які укладені в довгі трубчасті структури з п’ятикутним перетином.
Чорний фосфор.
Отримують із білого фосфора нагріванням  при 200 градусах і високому тиску 12000 атм. Нещодавно було знайдено, що білий фосфор можна перетворювати на чорний без використання високого тиску при каталізаторній дії ртуті.  Структура чорного фосфору нагадує  графіт, тільки різниця  в тому, що шари не плоскі, “гофровані”. У кристалах кожний атом зв’язаний  з трьома іншими  атомами. Утворюються нескінченні шари , які складаються з двох площин  паралельних атомів. При нагріванні без доступу кисню  він, як і червоний, переходить у пару, з якої конденсується білий фосфор.
Хімічні властивості.
Фосфор належить до головної підгрупи п’ятої групи  періодичної системи  Менделєєва. Порядковий номер його 15.  Маючи на зовнішній електронній оболонці 5 електронів, атоми фосфору виявляють властивості окисника і, приєднуючи від атомів інших елементів 3 електрони, яких бракує для заповнення зовнішньої оболонки перетворюються в негативно тривалентні іони. Разом з тим атоми фосфору можуть також втрачати свої валентні електрони, перетворюючись при цьому в позитивно заряджені іони.
Взаємодіє з:
З киснем сполучається досить енергійно, особливо білий, виділяючи значну кількість тепла і утворюючи пентоксид фосфору P2O5:
   4P+5O2 =2P2O5.
Фосфор досить легко реагує з іншими неметалами, особливо з хлором, з яким він навіть при невеликому нагріванні енергійно взаємодіє з утворенням безбарвних кристалів пентахлориду фосфоруPCl5:
   2P+5Cl2=2PCl53
При дуже високій температурі фосфор, подібно до азоту, може сполучатися з багатьма металами, утворюючи фосфіди:
   2P+3Ca=Ca3P2.
З воднем фосфор безпосередньо не взаємодіє. Але посереднім шляхом можна одержати сполуки фосфору з воднем. Наприклад, при дії на фосфід кальцію розведеної хлоридної кислоти утворюється фосфін  PH3, який за своїми властивостями нагадує аміак:
-   Ca3P2+6HCl=3CaCl2+2PH3.

Сполуки.
Кислоти:
Отримання.
У вільному стані фосфор одержують шляхом відновлення фосфату кальцію вугілля в присутності діоксиду кремнію :
   Ca3(Po4)2+3SiO2=3CaSiO3+P2O5
    P2O5+5C=2P+5CO
Процес відновлення проводять у спеціальних електричних печах при температурі близько 1500 градусів. Діоксид кремнію додається для зниження температури реакції, витиснення фосфатного ангідриду з фосфату кальцію і видалення з печі твердих продуктів у вигляді розплавленого шлаку  CaSiO3. Одержуваний фосфор  виділяється в пароподібному стані, який потім охолоджують і збирають у приймачі з водою.
Застосування.
У практиці застосовують переважно червоний фосфор. Використовується він головним чином у сірниковому виробництві. В суміші з товченим склом і клеєм червоний фосфор наносять на бокові поверхні сірникових коробок. До складу головок сірників фосфор  не входить. При терті головки сірника об бокову поверхню сірникової коробки запалюється фосфор,який підпалює головку сірника, а від головки запалюється й дерево сірника.
 Біологічна роль.
Елементний фосфор майже не зустрічається в природі. Роль сполук фосфору в природі значно більша: Фосфатний зв’язок поєднує послідовні нуклеотиди в нитках ДНК та РНК.  АТФ  слугує головним енергетичним носієм клітин. Фосфоліпіди формують клітинні мембрани. Міцність кісток  визначаеться наявністю в них фосфатів.
 Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Полімери» (варіант 8)

text:
Презентація на тему:“Полімери”

Полімери – речовини, макромолекули яких складаються з великої кількості ланок, сполучена одна з одною хімічними зв'язками.
Термін “полімери” було введено в науку шведським вченим і мінерологом Йонесом Якобом Берцеліусом (1779-1848рр.) у 1833р.

Полімери можуть існувати в кристалічному й аморфному станах. Необхідна умова кристалізації - регулярність досить довгих ділянок макромолекули. У кристалічних полімерах можливе виникнення різноманітних надмолекулярних структур.
Надмолекулярні структури в незакристалізованих (аморфних) полімерах менш виражені, чим у кристалічних.
Незакристалізовані полімери можуть знаходитися в трьох фізичних станах: склоподібному, високоеластичному і вязкотекучому.

                     Види полімерів      Природні полімери утворяться в процесі біосинтезу в клітках живих організмів. За допомогою екстракції, фракційного осадження й інших методів вони можуть бути виділені з рослинної і тваринної сировини.                Синтетичні полімери одержують полімеризацією і поліконденсацією.        Карбоцепні полімери звичайно синтезують полімеризацією мономерів з однієї чи декількома кратними вуглецевими чи зв'язками мономерів        Гетероцепні полімери одержують поліконденсацією, а також полімеризацією мономерів, що містять кратні зв'язки вуглецю елементу чи неміцні гетероциклічні угруповання
                      Фізичні властивості         Полімери здебільшого аморфні речовини. Довгі ланцюжки та велика молекулярна маса не дозволяють полімерам переходити до рідкого стану (швидше наступає хімічний розпад). Проте при підвищенні температури з полімерами відбуваються зміни — вони розм'якають і стають дуже пластичними. Температура переходу від крихкого стану до пластичного називається температурою склування. Температура склування не є чітко визначеною температурою фазового переходу, а радше вказує на температурний діапазон, у якому відбуваються зміни. При низьких температурах полімери є досить крихкими матеріалами.


title: Презентація на тему «Чорні діри» (варіант 4)

text:
Чорні діри

Чорна діра — астрофізичний об’єкт, який створює настільки велику силу тяжіння, що жодні як завгодно швидкі частинки не можуть покинути його поверхню, в т. ч. Cвітло
Чорна діра – це останки загиблої планети.
Загальна теорія відносності передбачає, що достатньо компактна маса буде деформувати простір-час, утворюючи чорну діру..

Навколо чорної діри існує математично визначена поверхня, що називається горизонтом подій, яка визначає точку, з якої вже немає повернення.
Вона називається "чорною", тому що поглинає все світло, що потрапляє на горизонт, нічого не відбиваючи, подібно абсолютно чорному тілу в термодинаміці.

Квантова механіка передбачає, що чорні діри випромінюють подібно чорному тілу зі скінченною температурою.Ця температура обернено пропорційна до маси чорної діри, роблячи важкими спостереження цього випромінювання для чорних дір зоряних мас та вище.

В 1930-х при побудові теорії еволюції зір було доведено, що зорі з масою понад 3 маси Сонця на кінцевій стадії своєї еволюції неодмінно повинні колапсувати (стискатися) до гравітаційного радіуса. 1967 року Джон Вілер назвав такі колапсари «чорними дірами».

Чорна діра може мати три фізичні параметри: масу, електричний заряд і момент імпульсу.

Чорні діри поглинають будь-яку речовину, що потрапляє в їх гравітаційне поле. Проте мало кому відомо, що вони можуть ще і випускати гігантські промені енергії, схожі на постріл з космічної гармати. Ця струмінь енергії розміром порівнянна з галактикою M 87 - однієї з найбільших і найближчих галактик до нас. Тобто, такий промінь - це струмінь плазми довжиною 5 000 світлових років.
Чорні діри - найяскравіші об'єкти на небі
Чорні діри можуть світитися настільки яскраво, що перемагають власну гравітацію. Надмасивна чорна діра може досягати межі Еддінгтона, коли сила безперервного випромінювання перемагає непереборне тяжіння. Випромінювання стає настільки інтенсивним, що виникає справжній зоряний вітер, за рахунок чого частина притягає матеріалу відштовхується. Так-так: світло може бути настільки інтенсивним, що виштовхне себе навіть з чорної діри.

Чорні діри породили галактичні вибухи в нашій галактиці
У Всесвіті є мільйони чорних дір
На сьогоднішній день нам відомо 25 млн чорних дір.

Чорні діри можуть вибухати
Якщо ж чорна діра споживає менше матерії, ніж випускає, це в кінцевому рахунку може означати її загибель: у підсумку вона просто вибухне.
Дякую за увагу!!!!


title: Презентація на тему «Пластмаси» (варіант 5)

text:
Презентація на тему:Пластмаси. Їх роль у сучасному виробництві.
Пластмаси

Пластмаси — це матеріали, створені на основі полімерів, які здатні під впливом температури і тиску набувати певної форми і зберігати її.

Під час формування виробу перебувають у в'язкорідкому еластичному стані, а під час використання -- в кристалічному стані
Сировиною для отримання пластмас є:
нафта,
природний газ,
кам'яне вугілля,
сланці.
З історії винайдення…
Першу пластмасу («паркезин») було отримано британським металургом і винахідником Александром Парксом у 1855 році.
Паркезин вперше було представлено на Всесвітній виставці в Лондоні у 1862 році.
Історія розвитку пластмас…
Розвиток пластмас почався з використання природних пластичних матеріалів (жувальної гумки, шелаку).

Продовжився використанням хімічно модифікованих природних матеріалів (гума, ебоніт, нітроцелюлоза, колаген, галаліт)
Перейшов до повністю синтетичних молекул (бакеліт, епоксидна смола, полівінілхлорид, поліетилен).
Пластикові вироби – навколо нас!
Озирніться навколо.
Вдома, на роботі, в транспорті - ви скрізь побачите пластмасу.
Упаковка наших продуктів, одяг, комп'ютери, мобільні телефони, канцелярські товари і навіть дитячі іграшки - все це зроблено з пластмаси.
Пластмаси використовуються:
в машинобудуванні
в електротехнічній
автомобільній і авіаційній галузях
в суднобудівництві і т. ін.

Пластмасам притаманні деякі недоліки:
невисокі міцність, твердість і механічна жорсткість.
низька теплостійкість (більшість пластмас має робочу температуру не вищу, ніж 200 °C).
 низька теплопровідність (в 500–600 разів менша, ніж у металів).
схильність до старіння (під впливом тепла, світла, води та ін. факторів).
При старінні зменшується еластичність і міцність пластмас, а крихкість збільшується.
Корисні властивості:
мала густина (0,85—1,8 г/см³),
висока корозійна стійкість
антифрикційність (виготовлення підшипників ковзання)
Окремі пластмаси мають специфічні властивості:
високі електроізоляційні та теплоізоляційні характеристики, велику прозорість.
Що можуть містити у собі пластмаси?
Пластмаси можуть містити:
наповнювачі
пластифікатори
спеціальні добавки.
Наповнювачі пластмас
Наповнювачі – зміцнювальні компоненти:
порошки (графіт, деревне або кварцове борошно),
волокона (паперові, бавовняні, азбестові, скляні).
Наповнювачі підвищують міцність, зносостійкість, теплостійкість пластмас. Їхня частка у пластмасі може досягати 40…80%.
Пластифікатори
Пластифікатори вводять для підвищення пластичності та еластичності пластмас:
гліцерин,
касторове або парафінове масло.
Добавками можуть бути:
стабілізатори — уповільнюють старіння (сажа, сірчані сполуки, феноли);
мастильні матеріали — усувають прилипання, збільшують  текучість, зменшують тертя (віск, стеарин, олеїнова кислота);
барвники —надають пластмасовим виробам забарвлення ;
каталізатори — прискорюють твердіння пластмас (уротропін, оксиди металів);
антипірени — зменшують горючість полімерів (наприклад, сполуки сурми);
антистатики — перешкоджають виникненню електричного заряду у виробах з полімерних матеріалів;
пороутворювачі — розпадаються, виділяючи гази, спінюють смолу, внаслідок чого утворюється поро- та пінопласти.
Класифікація пластмас
1) термопластичні
2) термореактивні
3) високоеластичні
Термопластичні пластмаси
Термопластичні пластмаси (термопласти) — це пластмаси на основі термопластичних полімерів.
Під час нагріву переходять у в'язкотекучий стан, а при охолодженні тверднуть.
Процес повторюється при повторному нагріванні.
Такі пластмаси допускають повторну переробку.
 Зазвичай їхня робоча температура не перевищує 90°C.
Приклад термопластика  для створення виробів
Термореактивні пластмаси
Термореактивні пластмаси (реактопласти) — полімерні матеріали, які при нагріванні розм'якшуються, але при певній температурі і під дією затвердювачів, каталізаторів чи ініціаторів хім. реакцій зазнають полімеризації, внаслідок якої переходять у твердий стан.
Повторна переробка таких пластмас неможлива.
Теплостійкість  досягає 200…370 °С.
Високоеластичні пластмаси
Високоеластичні пластмаси (еластомери) — можуть розширюватися і стискатися, суттєво змінюючи свою форму в результаті прикладання зусиль і під дією пружних сил повертати попередню форму.
Еластомери застосовуються у промисловості переробки пластмас найчастіше як пластифікатори для зниження крихкості полімерів.
Реакція полімеризації
Реакція поліконденсації
Реакція поліконденсації – реакція утворення полімеру в результаті взаємодії функціональних груп молекул мономера, яка відбувається із виділенням води, амоніаку або інших низькомолекулярних сполук.

Схема реакції поліконденсації етиленгліколю:
Полікондинсація – ступінчатий процес.
 Спочатку взаємодіють 2 молекули мономера з утворенням димера, а потім реагують димерні молекули.
Полімерні матеріали:
Поліетилени
Поліпропілени
Полістироли
Полівінілхлориди
Поліаміди

Поліетилен— полімер етилену, твердий, легкий і водостійкий матеріал.
Гарний діелектрик з високою морозостійкістю (до 60 °C).
Стійкий до агресивних середовищ.
Застосовується для виготовлення кабелів, плівок, труб, ємкостей як технічного, так і побутового призначення.
Поліпропілен— полімер пропілену, твердий матеріал загальнотехнічного призначення.
Має високі електроізоляційні властивості, водо- і хімічну стійкість.
Недоліки: низька морозостійкість (- 15 °С), горючість, погана склеюваність, здатність накопичувати статичну електрику.
Використовується в медицині, харчовій промисловості (пакувальні плівки) та електротехніці.
Пакувальний матеріал із пінополістиролу
Полістирол — продукт полімеризації стиролу, термопласт загальнотехнічного призначення.
Він використовується у світлотехніці
Добре обробляється різанням та склеюється.
Є хорошим діелектриком, завдяки чому використовується в електротехніці.
Нетоксичний, водо- і радіаційно стійкий, використовується у харчовій галузі і медичній техніці.
Недоліки: крихкість при нормальних умовах, низька ударна в'язкість, здатність до статичної електризації, низька теплостійкість та хімічна стійкість, горючість.
Труби з ПВХ
Полівінілхлорид — аморфний полімер вінілхлориду з високою міжмолекулярною взаємодією.
ПВХ  атмосферостійкий, самозгасаючий при горінні полімер, однак при горінні виділяються екологічно шкідливі діоксини.
При нагріванні до температур 150...170 °С починає розкладатись з виділенням хлороводню.
Вікно з використанням ПВХ
Спосіб формування виробів з пластмаси
Вироби з пластмас виготовляють сучасними високопродуктивними автоматизованими способами:
пресуванням
литтям під тиском
пневмоформуванням
видуванням


title: Презентація на тему «Добрива»

text:
Добрива
Вступ
Харчування - це основа життя будь-якого живого організму, у тому числі й рослин. Поза харчуванням не можна зрозуміти сутність процесів росту і розвитку.
З погляду практичного рослинництва найважливішим засобом поліпшення харчування сільськогосподарських культур є раніше застосування органічних і мінеральних добрив. Ріст рослинної продукції визначається безліччю факторів, серед яких ведуча роль усе-таки належить добривам і особливо мінеральним, виробництво яких нарощує високі темпи.

Добрива
Добрива - це неорганічні й органічні речовини, застосовувані в сільському господарстві і рибальстві для підвищення врожайності культурних рослин і рибопродуктивності ставків. Вони бувають: мінеральні (чи хімічні), органічні і бактеріальні (штучне внесення мікроорганізмів з метою підвищення родючості грунтів).
Мінеральні добрива
Мінеральні добрива, добуті з чи надр промислово отримані хімічні сполуки, містять основні елементи харчування (азот, фосфор, калій) і важливі для життєдіяльності мікроелементи (мідь, бор, марганець і ін.).
Мінеральні добрива підрозділяють на прості (одинарні, однобічні, однокомпонентні) і комплексні. Прості мінеральні добрива містять тільки одні з головних елементів харчування. До них відносяться азотні, фосфорні, калійні добрива і мікродобрива. Комплексні добрива містять не менш двох головних живильних елементів. У свою чергу, комплексні мінеральні добрива поділяють на складні, складні-змішані і змішані.

Азотні добрива
Азотні добрива. Виробництво азотних добрив базується не синтезі аміаку з молекулярного азоту і водню. Азот одержують з повітря, а водень із природного газу, нафтових і коксових газів. Азотні добрива являють собою білий чи жовтуватий кристалічний порошок (крім ціанаміду калію і рідких добрив), добре розчинні у воді, чи не поглинаються слабко поглинаються грунтом. Тому азотні добрива легко вимиваються, що обмежує їхнє застосування восени як основне добриво. Більшість з них володіє високої гігроскопічністю і вимагає особливого упакування і збереження. У таблиці №1 приведені дані про склад із властивостях основних азотних добрив.
По випуску і використанню в сільському господарстві найголовніші з цієї групи - аміачна селітра і сечовина, що складають близько 60% всіх азотних добрив.
Азотні добрива використовують під усі сільськогосподарські культури.

Фосфорні добрива
Фосфор - один з найважливіших елементів харчування рослин, тому що входить до складу білків. Якщо азот у грунті може поповнюватися шляхом фіксації його з повітря, то фосфати - тільки внесенням у грунт у виді добрив. Головні джерела фосфору - фосфорити, апатити, вівіаніт і відходи металургійної промисловості - томасшлак, фосфатшлак. Усі фосфорні добрива - аморфні речовини, білувато-сірий чи жовтуватий кольори. Основні з них - суперфосфат і фосфоритне борошно.
Поділ
По ступені розчинності ці добрива підрозділяють на наступні групи:
1) Розчинні у воді, легкодоступні для рослин - суперфосфати простий і подвійний, амонізований, збагачений;
2) Важкорозчинні (не розчинні у воді і майже не розчинні в слабких кислотах), вони не можуть безпосередньо використовуватися рослинами - це фосфоритне і кісткове борошно.

Фосфоритне борошно
Фосфоритне борошно - тонко розмелений природний фосфорит, з'єднання якого важкодоступні рослинам. Це добриво застосовують на кислих підзолистих, торф'яних, сірих лісових грунтах, а також на деградованих і вилужених чорноземах і червоноземах.
Калій
Калій - необхідний елемент для рослин. В основному він знаходиться в молодих зростаючих органах, клітинному соку рослин і сприяє швидкому нагромадженню вуглеводів.
Багато калійних добрив являють собою природні калійні солі, використовувані в сільському господарстві в розмеленому виді. Великі розробки їх знаходяться в Солікамську, на Західній Україні, у Туркменії. Відкрито поклади калійних руд у Казахстану, Сибіру.
Значна кількість хлору в багатьох калійних добривах негативно впливає на ріст і розвиток рослин, а зміст натрію (у калійній солі і сильвініті) погіршує фізико-хімічні властивості багатьох грунтів, особливо чорноземних, каштанових і солонцевих.

Групи калійних добрив
Калійні добрива підрозділяються на три групи:
1) Концентровані, що є продуктами заводської переробки калійних руд - хлористий калій, сірчанокислий калій, калійно-магнієвий концентрат, сульфат калію-магнію (калімагнезія);
2) Сирі калійні солі, що представляють собою розмелені природні калійні руди - каїніт, сильвініт;
3) Калійні солі, одержувані шляхом змішання сирих калійних солей з концентрованими, звичайно з хлористим калієм - 30-ти і 40%-ные калійні солі.
Як калійні добрива використовують також грубну золу і цементний пил.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Хімічний та фізичний склад та використання нафти»

text:
Виконала:Учениця 11-Б класуСанницька Юля
Хімічний та фізичний склад та використання нафти
 Фізичні властивості

На́фта(від грец. ναφθα— горюча корисна копалина, складна суміш вуглеводнів різних класів з невеликою кількістю органічних кисневих, сірчистих і азотних сполук, що являє собою густу маслянисту рідину, від темно-бурого до чорного кольору. Нафта має характерний запах, легша за воду, у воді нерозчинна.
Елементарний склад, %: вуглець 80-88, водень 11-14.5, сірка 0.01-5, кисень 0.05-0.7, азот 0.01-0.6.
Густина — 760—990 кг/м3
Теплота згоряння — 43.7-46.2 МДж/кг.

Використання нафти у давні часи
Нафту почали добувати на березі Євфрату за 6-4 тис. років до нашої ери. Застосовувалася вона і як ліки. Древні єгиптяни використовували асфальт (окиснену нафту) для бальзамування. Нафтові бітуми використовувалися для приготування будівельних розчинів. Нафта входила до складу "грецького вогню".

Класифікація нафти
За складом дистилятної частини нафти ділять на п’ять класів: метанова, метано-нафтенова, нафтенова, метано-нафтено-ароматична і нафтено-ароматична.
За вмістом сірки нафту ділять на малосірчисту (до 0,5%), сірчисту (0,5-2%) і високосірчисту (понад 2%).
За вмістом фракцій, що википають при перегонці до температури 350°С, її ділять на типи: Т1 (понад 45%), Т2 (30-45%), Т3 (менше 30%).

Склад нафти
Нафта являє собою суміш бл. 1000 індивідуальних речовин, з яких велика частина — рідкі вуглеводні (понад 500 або звичайно 80-90 мас.%) і гетероатомні органічні сполуки (4-5 мас.%), переважно сірчисті (бл. 250), азотисті (понад 30) і кисневі (бл. 85), а також метал-органічні сполуки (в основному ванадієві і нікелеві); інші компоненти — розчинені вуглеводневі гази (C1-C4, від десятих часток до 4 %), вода (від слідів до 10 %), мінеральні солі (головним чином хлориди, 0,1-4000 мг/л і більше), розчини солей органічних кислот і ін., механічні домішки (частинки глини, піску, вапняку).

Склад нафти
За вмістом базових мастил нафти ділять на чотири групи: М1 (понад 25%), М2 (20-25%), М3 (15-20%) і М4 (менше 15%).
За вмістом твердих парафінів її ділять на три види: П1 (менше 1,5%), П2 (1,5-6%), П3 (понад 6%).
За вмістом смол і асфальтенів нафту ділять на малосмолисту (до 10%), смолисту (10-20%) і високосмолисту (понад 20%).
У практиці вживається умовний поділ нафти на легку, середню і важку відповідно з густиною до 850, 850 – 950 і понад 950 кг/м3.

Склад нафти
Нафта являє собою суміш бл. 1000 індивідуальних речовин, з яких велика частина — рідкі вуглеводні (понад 500 або звичайно 80-90 мас.%) і гетероатомні органічні сполуки (4-5 мас.%), переважно сірчисті (бл. 250), азотисті (понад 30) і кисневі (бл. 85), а також метал-органічні сполуки (в основному ванадієві і нікелеві); інші компоненти — розчинені вуглеводневі гази (C1-C4, від десятих часток до 4 %), вода (від слідів до 10 %), мінеральні солі (головним чином хлориди, 0,1-4000 мг/л і більше), розчини солей органічних кислот і ін., механічні домішки (частинки глини, піску, вапняку).

Запаси нафти в світі
Розвідані запаси нафти у світі на 2004 р. становили 210 млрд т (1200 мільярдів барелів), нерозвідані — оцінюються в 52-260 млрд т (300—1500 млрд барелів). Світові розвідані запаси нафти оцінювалися до початку 1973 р. в 100 млрд т (570 млрд барелів), у 1998 р. — 137,5 млрд т. Таким чином, в минулому розвідані запаси зростали. Сьогодні вони скорочуються.

Райони добування нафти
Більша частина нафтових родовищ розсереджена по семи регіонах світу i приурочена до внутрішньоматерикових депресій та окраїн материків:
1) Перська затока – Пiвнiчна Африка;
2) Мексиканська затока – Карибське море (включаючи прибережні райони Мексики, США, Колумбії, Венесуели і о. Тринiдад);
3) острови Малайського архіпелагу i Нова Гвінея;
4) Західний Сибір;
5) Пiвнiчна Аляска;
6) Північне море (головним чином норвезький i британський сектори);
7) о. Сахалiн з прилеглими ділянками шельфу
Фізичні властивості нафти
Нафти є природними маслянистими горючими рідинами з своєрідним запахом і густиною частіше за все менше 1 х 103 кг/м3 Вони мають різну консистенцію – від легколетких до густих, малорухливих. Колір нафт у більшості випадків бурий і темно-коричневий (до чорного), рідше жовтий і зеленуватий і, зовсім рідко, зустрічається майже безбарвна, так звана «біла нафта». Хоча нафти різних родовищ значно відрізняються за хімічним складом і властивостями, проте елементний склад їх коливається в досить вузьких межах (%): С = 83-86, Н = 11 -14,0 = 0,2-1,3, N – 0,06-1,7, S = 0,01 -5,0.

Хімічний склад нафти
Нафти  є складними сумішами вуглеводнів і різноманітних кисневих, азотних і сірчистих сполук.Природна нафта, що видобувається с надр землі, завжди містить деяку кількість розчинених в ній газів (попутні природні гази), головним чином метану і його гомологів. Як правило, одержувані при фракційній перегонці нафти дистиляти – бензинові, гасові, солярові, масляні і мазут – рідкі речовинихімічному складі нафт належить вуглеводням – метановим, нафтеновим і ароматичним. Ця обставина використана при побудові хімічної класифікації нафт, основи якої розроблені в ГрозНДІ (Грозненський НДІ).
Поділ нафти на класи
За переважанням (більше 75% по масі) якого-небудь одного з класів вуглеводнів розрізняють, по-перше, 3 основні класи нафт, а саме:
1) метанові (М),
2) нафтенові (Н),
3) ароматичні (А).
По-друге, розрізняють також 6 змішаних класів нафт, в яких при ~50% по масі якого-небудь одного класу вуглеводнів міститься додатково не менше 25% іншого класу вуглеводнів, тобто класи:
4) метаново-нафтенові (М-Н),
5) нафтеново-метановий (Н-М),
6) ароматично-нафтенові (А-Н),
7) нафтеново-ароматичний (Н-А),
8) ароматично-метанові (А-М),
9) метаново-ароматичний (М-А).
В змішаному (10) типі нафти (М-Н-А) всі класи вуглеводнів містяться приблизно порівну.

Елементний склад (%)
вуглець 80-88, водень 11,0-14,5, сірка 0,01-6 (рідко до 8), кисень 0,005-0,7(рідко до 1,2), азот 0,001-1,8. Основу технологічної класифікації нафти складають: вміст сірки (клас I — малосірчисті Н., що включають до 0,5 % S; клас II — сірчисті Н. з 0,5-2 % S; клас III — високосірчисті Н., що містять понад 2 % S)
Усього в нафті виявлено понад 50 хімічних елементів. Так, нарівні із згаданими в нафті присутні V (10−5 — 10−2%), Ni(10−4 — 10−3%), Cl (від слідів до 2•10−2%) і т. д.

Найбільші виробники нафти

Обсяг світового видобутку нафти у кінці ХХ ст. складав близько 3,1 млрд. т (1995), тобто майже 8,5 млн. т на добу. Видобуток ведеться 95 країнами, причому більше 77% продукції сирої нафти видобувають 15 з них, включаючи Саудівську Аравію (12,8%), США (10,4%), Росію (9,7%), Іран (5,8%), Мексику (4,8%), Китай (4,7%), Норвегію (4,4%), Венесуелу (4,3%), Великобританію (4,1%), Об’єднанi Арабські Емірати (3,4%), Кувейт (3,3%), Нiгерiю (3,2%), Канаду (2,8%), Iндонезiю (2,4%), Ірак (1,0%). У США в 1995 р. 88% усього видобутку нафти припадало на Техас (24%), Аляску (23%), Луїзіану (14%), Калiфорнiю (13%), Оклахому (4%), Вайомінг (3,5%), Нью-Мексико (3,0%), Канзас (2%) i Пiвнiчну Дакоту (1,4%).
Замінники нафти
Під час енергетичної кризи 1970-х років велися пошуки альтернативних джерел енергії, що могли б замінити нафту. У Канаді, наприклад, відкритим способом розроблялися бітумінозні піски (нафтоносні піски, у яких після зникнення легких фракцій залишаються важкі нафти, бітум і асфальт). У Росії міститься аналогічне родовище на Тимані (Ярицьке). У США зосереджені великі запаси горючих сланців (на заході шт. Колорадо й в інших районах). Найбільше родовище горючих сланців знаходиться в Естонії. У Росії горючі сланці зустрічаються в Ленінградській, Псковській і Костромській областях, Поволжі, Іркутському вугленосному басейні.

             Значення
При переробці нафти основна маса процесів супроводжується хімічними реакціями, розчиненням, адсорбцією, абсорбцією і змочуванням поверхонь реакторів, що протікають з поглинанням чи виділенням тепла. Тепловий ефект процесу в цілому складається з теплот цих етапів.
Розчинення вуглеводневих газів і нафтової пари у рідких нафтопродуктах супроводжується виділенням тепла, яке дорівнює теплоті їхньої конденсації. Розчинення твердих вуглеводнів у рідких нафтопродуктах звичайно супроводжується поглинанням тепла.

Електричні властивості
Безводні нафти і нафтопродукти є діелектриками, і деякі з них застосовуються як електроізоляційний матеріал (парафін) чи ізолююче середовище (трансформаторна олія) у трансформаторах, масляних реостатах і вимикачах. Діелектрична проникність нафт і нафтопродуктів у порівнянні з іншими діелектриками невелика і їх діелектрична постійна коливається в межах 1,86-2,5. Вивчення діелектричних властивостей олій різного групового складу показало, що найбільш стійкими електричними параметрами володіють олії, що не мають ароматичних вуглеводнів, асфальто-смолистих речовин і твердих парафінів.

Висновок
Нафта — найважливіше джерело рідкого палива, мастил, сировина для синтетичних матеріалів тощо. Нафта займає провідне місце в світовому паливно-енергетичному господарстві. Її частка в загальному споживанні енергоресурсів безперервно зростає: 3 % в 1900 р., 5 % перед Першою світовою війною 1914—1918 рр., 17,5 % напередодні Другої світової війни 1939—1945 рр., 24 % у 1950 р., 41,5 % у 1972 р., 48 % в 2004 р. У перспективі ця частка буде меншати внаслідок зростання застосування атомної і інших видів енергії, а також збільшення вартості видобутку.


title: Презентація на тему «Кислотные дожди» (варіант 1)

text:
Кислотные дожди и парниковые эффекты
Кислотные Дожди

Парниковые Эффекты
Кисло́тный дождь — все виды метеорологических осадков : дождь, снег, град, туман, дождь со снегом, при котором наблюдается понижение pH дождевых осадков из-за загрязнений воздуха кислотными осадками обычно : оксидами серы,оксидами азота.
Кислотный дождь образуется в результате реакции между водой и такими загрязняющими веществами, как Оксид серы и различными оксидами азота. Эти вещества выбрасываются в атмосферу автомобильным транспортом, в результате деятельности металлургических предприятий, тепловых электростанций. Соединения серы, сульфид, самородная сера и другие содержатся: в углях и в руде(особенно много сульфидов в бурых углях, при сжигании или обжиге которых образуются летучие соединения — оксид серы IV (сернистый ангидрид), оксид серы VI(серный ангидрид), сероводород — (образуется в малых количествах при недостаточном обжиге или неполном сгорании, при низкой температуре). Затем, вместе со снегом или дождем, они выпадают на землю.
Последствия кислотных дождей.

Кислотный дождь оказывает отрицательное воздействие на водоемы.
Выделяют три стадии воздействия кислотных дождей на водоемы:
Начальная
кислотность повышается до рН 5.5
кислотность достигает рН 4.5

Эти токсичные металлы представляют опасность для здоровья человека. Он также уничтожает растительность на суше. Единственный способ изменить ситуацию к лучшему, по мнению многих специалистов,- это уменьшить количество вредных выбросов в атмосферу).

Парнико́вый эффе́кт — повышение температуры нижних слоёв атмосферы планеты по сравнению с эффективной температурой, то есть температурой теплового излучения планеты, наблюдаемого из космоса.
Природа парникового эффекта

Парниковый эффект атмосфер обусловлен их различной прозрачностью в видимом и дальнем инфракрасном диапазонах.  Солнечный свет поглощается поверхностью планеты и её атмосферой и разогревает их. Нагретая поверхность планеты и атмосфера излучают в дальнем инфракрасном диапазоне.

Вследствие такой непрозрачности атмосфера становится хорошим теплоизолятором, что, в свою очередь, приводит к тому, что переизлучение поглощённой солнечной энергии в космическое пространство происходит в верхних холодных слоях атмосферы.

Влияние парникового эффекта на климат планет

Степень влияния парникового эффекта на приповерхностные температуры планет (при оптической толщине атмосферы < 1) зависит от оптической плотности парниковых газов и, соответственно, их парциального давления у поверхности планеты. Таким образом, парниковый эффект  наиболее выражен у планет с плотной атмосферой, составляя у Венеры ~500 K.

Вместе с тем следует отметить, что величина парникового эффекта зависит от количества парниковых газов в атмосферах и, соответственно, зависит от химической эволюции и изменений состава планетарных атмосфер.
Парниковый эффект и климат Земли. Последствия.
При неизменности солнечной постоянной и, соответственно, потока солнечной радиации, среднегодовые приповерхностные температуры и климат, определяются тепловым балансом Земли. Для теплового баланса выполняются условия равенства величин поглощения коротковолновой радиации и излучения длинноволновой радиации в системе Земля—атмосфера.

Основными парниковыми газами, в порядке их оцениваемого воздействия на тепловой баланс Земли, являются водяной пар, углекислый газ, метан и озон.

Таким образом, климат на Земле может переходить в стадии потепления и похолодания в зависимости от изменения альбедо системы Земля — атмосфера и парникового эффекта.

В течение последних десятилетий наблюдается рост концентрации углекислого газа в атмосфере.


Презентація на тему «Характеристика галогенів. Їх біологічне значення»


title: Презентація на тему «Метан»

text:
Метан
Автор презентації:
Учень 11-Б класу
Пташник Євген
Найпростіша органічна сполука вуглецю з воднем, природний безбарвний газ без запаху, хімічна формула — CH4.
Зустрічається в осадовому чохлі земної кори у вигляді вільних скупчень (покладів), в розчиненому (в нафті, пластових і поверхневих водах), розсіяному, сорбованому (породами і органіч. речовиною) і твердому (газогідратному) станах.
При використанні в побуті, до метану звичайно додають речовини з різким запахом.

Загальні відомості
Метан — безбарвний газ без запаху і смаку, майже у два рази легший від повітря. У воді малорозчинний.Має густину за повітрям 0,555 (20 °C); молекулярна маса 16,04, tпл = −182,49 °C, t кип = −161,56 °C критичний тиск 4,58 МПа,критична температура −82,°С, температура спалаху 87,8 °C, температура самозаймання 537,8 °C.

Фізичні властивості
Вибухонебезпечний при концентрації в повітрі від 4,4 % до 17 % . Найбільш вибухонебезпечна концентрація 9,5 %. Є наркотиком ; дія послаблюється незначною розчинністю у воді і крові. Клас небезпеки - четвертий .
Сер Хемфрі Деві (вчений - хімік ) ще в 1813 р. уклав зі своїх аналізів , що копальневий газ є суміш метану CH4 з невеликою кількістю азоту N2 і вугільного ангідриду СО2 - тобто , що він якісно тотожний за складом з газом, що виділяється з боліт .
Характерна для метану також реакція з хлором, яка відбувається при звичайній температурі під впливом розсіяного світла.
CH4 + Cl2 = CH3Cl + HCl
CH3Cl + Cl2 = CH2Cl2 + HCl
CH2Cl2 + Cl2 = CHCl3 + HCl
CHCl3 + Cl2 = CCl4 + HCl
Внаслідок реакції утворюється суміш хлоропохідних метану.
В атмосфері повітря метан горить безбарвним полум'ям з виділенням значної кількості тепла:
CH4 + 2O2 = СО2 + 2Н2О
З повітрям метан утворює вогненебезпечну вибухову суміш. При нагріванні метану без доступу повітря до температури вище 1000 °C він розкладається на елементи — на вуглець і водень:
CH4 = С + 2Н2

Хімічні Властивості
Застосування метану
Паливна промисловість
СН4 + 2О2 = СО2 + 2Н2О + 880 Дж
Добування формальдегіду
 для пластмас
Добування ацетилен, водню
Добування хлорпохідних
СН4 + Cl2  CH3Cl + HCl
СН4 + Cl2 =CH3Cl + HCl
Добування синтез-газу
Добування етанолу
СН2 = СН2 + Н2О  CH3 – CH2 – OH
Добування поліетилену
nСН2 = СН2   (- CH2 – CH2 –)n


title: Презентація на тему «Ізометрія»

text:
!

3
3
 CH4   C2H4   C2H2   C3H8
IV
II
I
8/3
   1        2       3
1
2
3
 1            2         3         4
 1           2         3         4
4        3       2        1
4        3       2        1
   1        2       3
1
2
3
6
6
    1     2       3      4
5
  1    2       3      4
1    2       3      4
4    3       2      1


Презентація на тему «Значення білків, жирів та вуглеводів у харчуванні людини»


Презентація на тему «Утворення кристалів у природі»


Презентація на тему «Чисті речовини та суміші» (варіант 2)


Презентація на тему «Хімічний склад,класифікація та застосування жирів»


Презентація на тему «Класифікація хімічних речовин»


Презентація на тему «Хімія в харчовій промисловості»


title: Презентація на тему «Цукор»

text:
ЦУКОР

            Цікаві Факти
Вживання зайвої кількості цукру може привести до появи зморшок через те, що цукор відкладається про запас в колаген шкіри, роблячи її менш еластичною. Хороша новина – якщо зменшити споживання цукру, то цей процес звертається назад.
Напої з використанням синтетичних підсолоджувачів (не натурального цукру) можуть привести до ожиріння, оскільки відсутність в них цукру "обманює" наш організм, спонукаючи його поглинати більший об’єм напоїв.
              Лугдунам
Найсильніший замінник цукру – лугдунам (lugduname), він майже в 300 000 разів солодший цукру. Це означає, що для того, щоб підсолодити, наприклад, чашку чаю, замість двох чайних ложок звичайного цукру (близько 10 г) досить одного кристала цієї дивної речовини (30 мільйонних доль грама). А кілограмовий пакет лугдунама може "підсолодити" цілий олімпійський басейн на 10 доріжок.

Один з видів цукру – гліколевий альдегід був знайдений навіть в скупченнях міжзоряного пилу за мільярди кілометрів від нашої планети. При його реакції з іншими видами цукру утворюється рибоза – основа ДНК і РНК, речовин, які є в будь-якому живому організмі. З цього можна зробити два припущення. Перше – життя на Землі могло зародитися саме при взаємодії компонентів такої пилової хмари, і друге – можливо, життя є не лише на Землі.

Якщо змішати глюкозу, кукурудзяний сироп і селітру, вийде один з видів ракетного палива, яке використовується любителями модельного ракетобудування.
У США випускаються цікаві ліки в пігулках під назвою Obecalp. Основним його компонентом є цукор, а призначають такі пігулки дітям при несуттєвих скаргах на здоров’я. У чому особливість цих ліків? Прочитайте назву навпаки.

Цукор взагалі є паливом у прямому розумінні слова – для багатьох організмів на Землі перетворити в енергію найпростіше який-небудь різновид цукру. Вже створені органічні паливні елементи, які готують на заміну звичайним акумуляторам в ноутбуках, мобілках тощо, і вони використовують саме солодкий розчин. Можливо в найближчому майбутньому ви зможете заправити мобільник кока-колою в будь-якому магазинчику.

У деяких частинах Індії, Бразилії і Америки, цукор з цукрової тростини і кукурудзи зброджується в спирт і використовується як паливо для автомобілів. Цікаво, що цукор змішують з бензином, і продають паливо під назвою газохол.
Цукор є природним консервантом, що запобігає псуванню продуктів, а окрім цього використовується при дубленні шкіри, додається в чорнило для принтерів, входить до складу клеїв.

Цікаво, що за останні 20 років споживання цукру людиною збільшилося до 40 кілограмів в рік.
Підліток у віці між 11 і 14 роками повинен з'їдати не більше 65 г цукру в один день (13 чайних ложок). Пляшка коли містить біля 35г цукру, а плитка шоколаду містить близько 30 г цукру.


Презентація на тему «Каучук» (варіант 6)


title: Презентація на тему «Технології переробки твердих побутових відходів»

text:
Технології переробки твердих побутових відходів
Виконала учениця групи П-13 Бермес Мар’яна
Побутові відходи
Види побутових відходів
Переробка побутових відходів
Полігони (сміттєзвалища)
Схема утворення побутових відходів

Зміст
Побутові відходи – це тип відходів, що створюються у житлово-комунальному господарстві (побуті).
Побутові відходи

Тверді побутові відходи
Рідкі побутові відходи (стічні води, фекалії)
Види побутових відходів

До твердих побутових відходів належать :
Картон;
Споживчий, пакувальний або газетний папір;
Дерев’яна, скляна, металева тара;
Предмети та вироби з дерева, металу, скла, шкіри, пласмаси тощо;
Сміття;
Харчові відходи.
Тверді побутові відходи

Рідкі побутові відходи – це господарчо-побутові (від миття, прання тощо) та каналізаційні стоки (за винятком промислових) за відсутності централізованого водовідведення.
Рідкі побутові відходи

Збирання побутових відходів є основним завданням санітарного очищення населених пунктів і здійснюється спеціальними автомобілями спеціалізованих цехів. Для збирання та тимчасового зберігання побутових відходів використовуються контейнери для сміття.
Переробка побутових відходів

Найбільші площі під полігони зайняті в Дніпропетровській — 140 гектарів, Донецькій — 330, Одеській — 195, Запорізькій — 153, Луганській області — 129 гектарів;
Найбільш розповсюдженими видами промислової переробки ТПВ є спалювання, ферментація, сортування та їх різні комбінації.
Полігони (сміттєзвалища)

Схема утворення побутових відходів

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Кольорові метали» (варіант 2)

text:
Кольорові метали

Кольоро́ві мета́ли — це промислова назва всіх металів, крім заліза. Властивості кольорових металів визначаються особливістю їхньої атомної будови. Установлена чітко виражена періодична залежність багатьох властивостей елементів від їхнього атомного номера.
Легкі та важкі метали
Кольорові метали і сплави умовно підрозділяють на легкі і важкі. До легких відносяться метали, у яких густина не перевищує 5 г/см³: магній, берилій, алюміній, титан і ін. (найлегший метал — літій — 0,536 г/см³). До важких відносять метали, у яких щільність перевищує 5 г/см³. Найважчими елементами є осмій (22,48 г/см³), іридій (22,46 г/см³),золото і вольфрам (19,3 г/см³).
Класифікація за температурою плавлення
Кольорові метали підрозділяють також за температурою плавлення. Легкоплавкі мають Тпл.до 600 °C (цинк, свинець, кадмій, вісмут, олово й ін.). Середню Тпл. (600 — 1600 °C) маємідь. Тугоплавкими вважаються метали, що плавляться при температурах вище 1 600 °C — титан, хром, ванадій, цирконій і ін.
Міцнісні характеристики
Серед кольорових металів є маломіцні, з межею міцності при розтягу σв < 50 МПа (олово, свинець, бісмут, кадмій). Практично всі метали, що є основою сучасних конструкційних сплавів (алюміній, магній, мідь, цинк, нікель і інші) мають σв до 500 МПа.
За пластичності кольорові метали підрозділяють на пластичні з відносним подовженням, δ, більше 3 — 5 % і крихкі. Більше кольорових металів є пластичними. До крихких металів відносяться бісмут, стибій, марганець. Пластичність металів сильно залежить від концентрації в них природних домішок. Чим чистіше метал, тим він більш пластичий.

Електропровідність
Більшість кольорових металів мають високу електропровідність (срібло, мідь, золото, алюміній).
Корозійностійкість
Корозійностійкими є золото, хром, ніобій, тантал, свинець. Кольорові метали є дорогими.
Часто з кольорових металів умовно виділяють такі групи:
легкі метали: алюміній, титан і магній;
важкі метали: мідь, цинк, нікель, олово і свинець, застосовуються в машинобудуванні;
дорогоцінні метали: золото, срібло і платина, використовуються переважно в ювелірній промисловості;
лужні метали: калій, натрій і літій
лужноземельні метали: кальцій, барій і стронцій, застосовуються в хімії.
рідкісні важкі метали:  кадмій, вольфрам, молібден, манган, кобальт, ванадій, бісмут, використовуються в сплавах з важкими металами.

Цікаві факти про золото
     1. У перекладі з прото-індо-європейських коренів термін «золото» означав «жовтий», «зелений» або, можливо, «яскравий».2. Золото - рідкісний метал. Щогодини в світі відливається стали більше, ніж було видобуто золота за всю історію людства.3. На Землі поклади золота є на всіх континентах.4. Температура плавлення золота дорівнює 1064,43 градуси за Цельсієм. Цей метал відмінно проводить тепло і електрика, ніколи не іржавіє.5. Золото - один із самих коштовних металів. Висока вартість золота стала підмогою для активного розвитку копалень у різних куточках планети. Тим не менше, вважається, що 80% загальних запасів дорогоцінного металу до цих пір знаходяться в надрах Землі.

      6. 75 відсотків від сумарної ваги золота, що знаходиться сьогодні в обігу, було видобуто після 1910 року.7. Медичні дослідження початку ХХ століття показали, що золото є ефективним засобом у лікуванні ревматоїдного артриту.8. Золото - дуже гнучкий метал. З нього можна виготовляти швейні нитки. Одна унцій золота (28,35 грама) може бути розтягнута на 80 кілометрів.9. Незважаючи на те, що золото - метал, воно їстівне. У деяких азіатських країнах його додавали до фруктів, желейні десертів, кави та чаю. З 1500-х років сусальне золото почали класти в пляшки з міцними спиртними напоями (наприклад, в Goldschlager, Danziger Goldwasser). Деякі індійські племена вірили, що вживання золота в їжу дарує здатність левітації.10. Вага одного з найбільших золотих самородків дорівнював 72 кг, його розміри становили - 31 × 63,5 см. Виявлено «скарб» було Джоном і Річардом Дісонамі в Австралії, 5 лютого 1869 року. Самородку присвоїли ім'я «Здрастуй, незнайомець». Примітно, що золотий «камінь» розташовувався на глибині п'яти сантиметрів від поверхні землі.
       11. Під час економічної кризи в березні 2008 року вартість золота стрімко «злетіла» вгору і перевищила 1000 доларів за одну унцію (28,35 грама). Це був єдиний подібний випадок за всю історію.12. У періоди економічного спаду інвестори, як правило, переводять свої активи в золото і срібло. Так, згідно з доповіддю World Gold Council, в другій половині 2008 року попит на інвестування в дорогоцінні метали різко зріс.13. Dow / Gold відношення, що показує скільки золота потрібно для придбання однієї акції Dow, є відмінним «отображателем» стану світової економіки. Так, на початку 2009 року індекс Dow / Gold знизився до тих же показників, які були зафіксовані в 1930-х і 1980-х роки.14. Золото - хімічно інертна речовина, тому воно ніколи не іржавіє і не викликає подразнення шкіри. Якщо ювелірний виріб із золота викликало алергічну реакцію, значить, в сплав доданий інший метал.15. Один кубічний фут золота (близько 27 см3) важить півтонни. Найбільший золотий злиток важить 200 кг (440 фунтів).16. У 2005 році Rick Munarriz поцікавився, що вигідніше для інвестицій: покупка золота або акцій Google. Виявилося, що обидва «продукту» рівноцінні на фондовому ринку. До кінця 2008 року Google фінішували на позначці $ 307,65, у той час як золото «злетіло» в ціні до $ 866 за унцію.17. Медалі для переможців олімпійських ігор були відлиті з золота цілком. У сучасних медалях золотом покривається лише «зовнішня оболонка». На це витрачається 6 грамів дорогоцінного металу.18. Інки називали золото «Сльози Сонця». Вважалося, що цей метал - подарунок людям від Бога Сонця. Тоді золоті прикраси носили чисто естетичне і релігійне значення, фінансової сили вони не мали.19. Близько 1200 років до нашої ери стародавні єгиптяни відсіювали золотий пил з морського піску за допомогою нестриженої овчини. Саме це ремесло, швидше за все, стало джерелом легенди про «Золоте руно».20. У стародавньому Єгипті золото вважали шкірою / плоттю Богів. Зокрема, Бога Сонця Ра. З цієї причини дорогоцінний метал був доступний тільки фараонам, членам їх родини та священнослужителям. Камери, в яких розташовували саркофаг царя, називали «будинок золота».
        21. У давнину найбільшим видобувачем золота вважалася Нубія, про що свідчать дані з туринського папірусу. В той час, як раби переносили жахливі страждання, добуваючи золоті самородки і відсіваючи золотий пил від звичайної бруду, єгипетські ювеліри, що виготовляють прикраси для знаті, користувалися в суспільстві дуже високим, майже священним становищем.22. Хоча стародавні євреї мали достатньо золота для створення золотого тільця, швидше за все історія про танці навколо нього, поки Мойсей розмовляв з Богом на горі Синай, є вигадкою. Вчені стверджують, що золото в ті часи ще ніяк не було пов'язано з грошима, і євреям в голову не могло прийти підкуповувати богів золотим тельців.23. У Біблії золото згадується не менше 400 разів. У тому числі, присутні вказівка від Бога на покриття меблів в скинії «чистим золотом». Також цей метал згадується в якості одного з дарів волхвів.24. Греки вважали, що золото - щільне поєднання води і сонячного світла.25. У 560 році до н.е. лідійці випустили першу в світі золоту монету. Правда, воно було не з чистого золота, а з електрума - сплаву золота і срібла. Геродот розкритикував матеріалізм лідійців, які також були першими, хто відкрив роздрібні магазини. По всьому світу використання золотих монет почалося після того, як землі лідійців захопили перси.26. До того, як золоті монети увійшли в ужиток, за товари розраховувалися рослинними продуктами, різними видами домашньої худоби (найчастіше, рогатої). Будівельні роботи в давнину проводилися рабами, і з ними розплачуватися грошима не було необхідності.27. Хімічний елемент «AU» з латинської Aurum означає «сяючий світло».28. Коли гусячий крик попередив римлян про намір галлів напасти на храм, в якому зберігалися всі їхні скарби, жителі Риму в знак подяки богині Попередження (Moneta) побудували святилище. Зв'язок між врятованими заощадженнями і Moneta перейняли в англійській мові, зв'язавши слова «money» та «mint».29. У період з 307 по 324 рр.. н.е. вартість одного фунта золота в Римі зросла з 100 000 динаріїв (римська монета) до 300 000 динаріїв. До середини четвертого століття фунт золота коштував 2120000000 динаріїв. Ось і наочний приклад нестримної інфляції, який частково можна звинувачувати в розпаді Римської імперії.30. Проба монет в Англії (громадська перевірка якості золота) почалася в Англії в 1282 році і продовжується до цього дня. Термін «pyx» стався від самшитових скринь, в яких зберігаються монети, якість яких буду перевіряти. Сьогодні монети перевіряють на відповідність діаметра, а також нормативному вазі і хімічному складу.31.В чотирнадцятому столітті розплавлене золото з додаванням подрібнених смарагдів використовували для лікування бубонної чуми.32. У 1511 іспанський король Фердинанд висловив легендарну фразу: «Отримай золото гуманно, якщо це можливо - якщо немає, отримай, не дивлячись ні на які небезпеки».33. І греки, і євреї почали займатися алхімією в 300-х років до н.е. Пошуки способів перетворення неблагородних металів в золото досягли свого апогею в кінці Середніх віків та епохи Відродження.34. У 1599 році іспанський губернатор обклав плем'я Jivaro таким великим податком, що його стратили, заливши в горло розплавлене золото. Даний вид страти широко практикувався іспанської інквізицією і римлянами.35. Золотий дукат, введений в обіг у Венеції в 1284 році, протягом 500 років залишався найпопулярнішою монетою в світі. Дукат в перекладі з латині означає «князь». Дана монета використовувалася за часів Шекспірівських Ромео і Джульєтти, а також згадки про неї є в п'єсі «Венеціанський купець» («The Merchant of Venice»). Про золоті дукатах в одній зі своїх композицій («I Ain't the One») співає репер Ice Cube і про них же згадується в науково-фантастичному фільмі «Вавилон-5», як про грошову гонці центавріан.
         36. Спочатку монетний двір США випускав монети з чистого золота номіналом $ 2.50, $ 10 і $ 15. Припинили карбування дорогоцінних монет в 1933 році, з приходом Великої Депресії.37. Команда з американського футболу «49ers» була названа по імені золотошукачів, які прибули в 1849 році, в період «золотої лихоманки», в Північну Каліфорнію.38. Золото і міді - перші метали, виявлені людьми (перша знахідка, ймовірно, сталася 5000 років до н.е.).39. Вартість золота є визначальною для більшості багатьох світових валют. Після Другої світової війни США запустили Бреттон-Вудської систему, в рамках якої вартість одного американського долара складала 1,35 тройської унції золота (1 унція = 888,671 мг). Система була офіційно закрита в 1971 році, коли запасів золота стало недостатньо для покриття вартість паперових грошей, що перебувають в обороті.40. Найбільші запаси золота знаходяться в сховищі Федерального резервного банку Нью-Йорка - тут знаходиться більше 500 000 золотих злитків (25% світових запасів). У банку знаходиться більше золота, ніж у форті Нокс (Fort Knox), велика частина скарбів належить іноземним урядам.41. Термін «тройська унція» золота стався від назви французького міста Труа, в якому була створена перша в світі система ваг для дорогоцінних металів і каменів. Одна тройська унція дорівнює вазі 480 зерен (одне зернятко важить рівно 64,79892 мг).42. Золотий стандарт був скасований, і на його місце прийшов стандарт валютний, прийнятий урядом більшості країн - fiat, або декретні гроші. Президенти США Томас Джефферсон і Ендрю Джексон рішуче виступали проти даного декрету, так як були згодні з думкою більшості економістів, переконаних, що fiat збільшує циклічність спадів і підйомів рівня інфляції.43. Глибина шахт південно-африканських шахт, в яких ведеться видобуток золота, досягає 3,6 км, а температура повітря там - 54 градусів за Цельсієм. Для виробництва однієї унції золота потрібно 38 людино-годин роботи, 140 літрів води, наявність хімічних речовин (кислот, ціаніду, свинцю, бури, вапна), електрики в кількості, досить для постачання житлового будинку в протягом 10 днів. Для вилікування з надр Африки річного обсягу золота, що добувається на материку (близько 500 тонн), потрібно підняти на поверхню землі і пересіяти більше 700 мільйонів тонн грунту.44. Протягом всієї історії золотодобування із землі було вилучено близько 142 000 тонн золота. Якщо прийняти вартість золота рівною 1000 доларів за унцію, сумарна вартість металу складе приблизно 4,5 трильйона доларів. В одних лише Сполучених Штатах, в обороті і на депозитах знаходиться близько 7,6 трильйона доларів, тому повернення до золотого стандарту неможливо. Хоча більшість фахівців впевнені, що повернення до використання золотих монет нереально, є лібертаріанців і об'ектівісти впевнені, що введення в силу золотого стандарту могло б послабити інфляційні ризики і обмежити вплив уряду.45. Перший офіційно зареєстрований золотий самородок був здобутий в Сполучених Штатах Америки, в Кабаррю штату Північна Кароліна. Вага його складала 17 фунтів (7,7 кг). Саме Північна Кароліна стала місцем зародження «золотої лихоманки». Після того, як тут виявили другий самородок в 1803 році.46. У 1848 році під час будівництва лісопилки для Джорджа Саттера поблизу Сакраменто Джон Маршал виявив у землі пластівці золота. Це відкриття викликало «золоту лихоманку» в американському Заході, і призвело до його активного заселення.47. У 1933 році Франклін Рузвельт підписав виконавчий наказ 6102, що забороняє накопичення золота американськими громадянами. Ослухатися каралися штрафом у розмірі 10 000 доларів або 10-ма роками тюремного ув'язнення. Під дію даного указу не потрапили ювеліри, дантисти, електрики та інші «промислові» працівники.48. Крихітні крупинки золота використовуються корпорацією Amersham штату Іллінойс для визначення функцій специфічних білків і лікування різних захворювань.49. Чистота золота визначається в каратах. Термін «карат» походить від насіння ріжкового дерева, які використовуються в країнах Близького Сходу для зважування. Карати - бобові плоди, кожен стручок ріжкового дерева важить 1/5 г (200 мг).50. Вага золота в каратах може становити 10, 12, 14, 18, 22 або 24. Чим більше цей показник, тим вище якість золота. «Чисте золото» вважається з мінімальною вагою в 10 карат. «Найчистіше золото» - 24 карата, однак і в ньому міститься невелика кількість міді. Чисте золото настільки м'яке і пластичне, що його можна формувати вручну.


title: Презентація на тему «ЗОРЯНІ СКУПЧЕННЯ ТА АСОЦІАЦІЇ» (варіант 3)

text:
ЗОРЯНІ СКУПЧЕННЯ ТА АСОЦІАЦІЇ
ЗОРЯНЕ СКУПЧЕННЯ
Зоряне скупчення — гравітаційно зв'язана група зірок, що має загальне походження і рухома в гравітаційному полі галактики як єдине ціле.За своєю морфологією зоряні скупчення історично поділяються на два типи: розсіяні і кулясті.

РОЗСІЯНІ ЗОРЯНІ СКУПЧЕННЯ
Розсіяні зоряні скупчення складаються з декількох десятків, сотень, іноді тисяч зір і мають неправильну форму.
Вони, як правило, складаються з щільної серцевини, оточеної  більш розсіяною «короною» з зірок. Діаметр серцевини зазвичай складає 3-4 св. м., а корони - 40 св. л.

КУЛЯСТІ ЗОРЯНІ СКУПЧЕННЯ
Кулясті зоряні скупчення мають сферичну або злегка сплюснуту форму діаметром до 300 св. р. Вони налічують сотні тисяч і навіть мільйони зір, які групуються до центра.
Усы кулясті скупчення розташовуються сферично-симетрично відносно центра Галактики, помітно концентруючись навколо нього.

ВІДМІННОСТІ
У розсіяних зоряних скупченнях багато масивних яскравих зір, а також змінних, спалахуючих та зір з незвичайним хімічним складом. Червоних гігантів і надгігантів там практично немає. Вік розсіяних скупчень у середньому становить лише 1 млрд років.

Кулясті скупчення в більшості складаються з зір маломасивних, на пізніх етапах еволюції. Вік кулястих скупчень оцінюють у 10-12 млрд років.

ЗОРЯНІ АСОЦІАЦІЇ
Зоряні асоціації — угрупування гравітаційно непов'язаних або слабопов'язаних між собою молодих зір (віком до декількох мільйонів років), об'єднаних спільним походженням.
За типом зоряного населення асоціації поділяють на:
OB-асоціації, що здебільшого складаються з гарячих зір спектральних класів O та B;
T-асоціації, характерні об'єкти яких — змінні зорі типу T Тельця.

На відміну від молодих розсіяних скупчень зоряні асоціації мають більші розміри — десятки парсек (у ядер розсіяних скупчень — одиниці парсек) — та меншу густину зоряного населення: кількість зір в асоціації становить від кількох десятків до сотень, маса - 102—104 , у той час як розсіяні скупчення налічують сотні тисяч і більше зір.

ТУМАННІСТЬ
РОЗСІЯНЕ ЗОРЯНЕ СКУПЧЕННЯ
ТУМАННІСТЬ
КУЛЯСТЕ ЗОРЯНЕ СКУПЧЕННЯ
РОЗСІЯНЕ ЗОРЯНЕ СКУПЧЕННЯ
КУЛЯСТЕ ЗОРЯНЕ СКУПЧЕННЯ
ТУМАННІСТЬ
РОЗСІЯНЕ ЗОРЯНЕ СКУПЧЕННЯ
ТУМАННІСТЬ


title: Презентація на тему «Лекарственные препараты» (варіант 2)

text:
Лекарственные      препараты

Лекарственные препараты – это соединения, применяемые для лечения и предупреждения заболеваний.
Например:
  нитроглицерин
  аспирин
  салол
  глутаминовая кислота
  анестезин
  новокаин
  n-аминосалициловая кислота

Из истории
Лекарственные вещества известны с очень древних времен. Например, в Древней Руси мужской папоротник, мак и другие растения употреблялись как лекарства. И до сих пор в качестве лекарственных средств используются 25-30% различных отваров, настоек и экстрактов растительных и животных организмов.
В последнее время биология, медицинская наука и практика все чаще используют достижения современной химии. Огромное количество лекарственных соединений поставляют химики, и за последние годы в области химии лекарств достигнуты новые успехи.
Из истории
Для лечения использовали растения в разных видах (отвары, настойки), высушенных насекомых, органы животных.
С развитием научных знаний из природных источников были получены индивидуальные, чистые вещества. Например, так были получены алкалоиды, гормоны, витамины и т.д.
Лекарственные вещества могут быть разделены на две большие группы:
неорганические и органические.
Те и другие получаются из природного сырья и синтетически.
Сырьем для получения неорганических препаратов являются горные породы, руды,
газы, вода озер и морей, отходы химических производств.
Сырьем для синтеза органических лекарственных препаратов служат природный
газ, нефть, каменный уголь, сланцы и древесина.
Нефть и газ являются ценным
источником сырья для синтеза углеводородов, являющихся полупродуктами при
производстве органических веществ и лекарственных препаратов. Полученные из
нефти вазелин, вазелиновое масло, парафин применяются в медицинской практике.
Синтетические лекарственные препараты
1887 г. – фенацетин
1896 г. – пирамидон
20 в. – веронал
Появились в 19 в.
Современные лекарственные средства
 по характеру действия, оказываемому на организм
Противомикробные
Излечивают:
 ангину
 воспаление легких
 скарлатину и др.инфекционные заболевания
Болеутоляющие
(аспирин, парацетамол, анальгин)
Воздействующие на сердце и кровеносные сосуды
(нитроглицерин, анаприлин, дибазол)
Антигистаминные
( супрастин, димедрол;
лечение аллергических заболеваний)
Противоопухолевые
(дактиномицин, митомицин)
Психофармокологические
  (клозапин, дикарбин,
     тиоридазин)
Противомикробные препараты
Фурацилин
Показания:
гнойные раны;
ожоги II–III ст.;
конъюнктивит;
фурункулы наружного слухового прохода;
остеомиелит;
острый наружный и средний отит;
стоматит;
гингивит;
мелкие повреждения кожи (в т.ч. ссадины, царапины, трещины, порезы)
Болеутоляющие препараты
Анальгин
Показания:
головная боль;
зубная боль;
невралгия;
послеоперационная боль;
лихорадочные состояния при инфекционно-воспалительных заболеваниях.
Показания:
болевой синдром различной локализации (суставные, мышечные, головная, зубная боли);
лихорадочные состояния.
Аспирин
Воздействующие на сердце и кровеносные сосуды
Нитроглицерин
Дибазол
Показания:
Приступы стенокардии

Показания:
Артериальная гипертензия, спазм артерий
спазм гладкой мускулатуры внутренних органов (язвенная болезнь желудка и двенадцатиперстной кишки, кишечная колика)
 заболевания нервной системы
Антигистаминные препараты
Показания:
крапивница;
сывороточная болезнь;
аллергический ринит;
конъюнктивит;
контактный дерматит;
кожный зуд;
острая и хроническая экзема;
атопический дерматит;
пищевая и лекарственная аллергия;
аллергические реакции на укусы насекомых.
Супрастин
Показания:
Аллергические заболевания; аллергодерматозы;
язвенная болезнь желудка и двенадцатиперстной кишки;
Бессонница;
морская болезнь;
лучевая болезнь;
Димедрол
Противоопухолевые препараты
Митомицин
Показания:
Рак желудка,
рак поджелудочной железы,
рак пищевода,
рак печени,
рак желчных протоков,
рак толстой и прямой кишки,
злокачественные опухоли головы и шеи,
Психофармакологические препараты
Дикарбин
Показания:
Шизофрения,
алкогольный психоз,
абстинентный синдром
Показания:
бессонница,
Тревожные состояния, неврозы, депрессии,
психопатии у возбужденных больных, агрессивность,
 дисфория.
Клозапин

Лекарственные препараты
     Причинные
(действуют непосредственно на болезнь, устраняя её)
 акрихин (поражает возбудителя малярии)
 сердечные препараты (возвращают больной сердечной мышце нормальную силу)
Симптоматические
(не устраняя заболевание, уничтожают лишь вызванные им отклонения от нормы)
 аспирин (снижает t)
 пирамидон (устраняет невралгическую боль)
Снотворные
           Вещества, вызывающие сон, относятся к разным классам, но наиболее известны производные барбитуровой кислоты. Ее производные называются барбитуратами.
           Все барбитураты угнетают нервную систему. Амитал обладает широким спектром успокоительного воздействия. У некоторых пациентов этот препарат снимает торможение, связанное с мучительными, глубоко спрятанными воспоминаниями.
           Организм человека привыкает к барбитуратам при частом их употреблении как успокаивающих и снотворных средств, поэтому люди пользующиеся барбитуратами, обнаруживают, что им нужны все большие дозы.
           В качестве успокаивающего и снотворного  средства широко используется димедрол. Он не является барбитуратом, а относится к простым эфирам.
Сульфамидные препараты
Стрептоцид, норсульфазол, сульфадимезин, этазол, сульфадиметоксин  -  легко всасываются, быстро накапливаются в нужных концентрациях в крови, применяются при лечении инфекционных заболеваний.
Фталазол, фтазин  -  трудно всасываются, долго находятся в кишечнике в высоких концентрациях, применяются при инфекционных заболеваниях  Ж-К тракта
Сульфамидные препараты
Всасывание и скорость выведения из организма определяют дозу и частоту приема лекарств. Сульфамидные препараты, задерживающиеся в организме долгое время, достаточно применять один раз в день. От химических свойств вещества зависит и время приема лекарства:  до или после еды.
В практике лечения заболеваний обнаружилось явление привыкания микроорганизмов к препарату, т.е. привычные лекарства уже не действуют, а болезнь труднее поддается лечению, поэтому требуется обновлять лекарственные препараты.
1. Нужно строго следовать инструкции. Особенно это касается соотношения приема лекарств и еды. От строгого соблюдения данного требования будет зависеть не только эффективность лечения, но и состояние пищеварительной и выделительной систем. Ведь лекарств, которые необходимо принимать натощак, практически не существует.

2. Не допускается самолечение. Большинство больных считает себя самым лучшим врачом. А естественно, и лечатся сами, принимая лекарства по рекомендации знакомых.
Правила приема лекарственных препаратов
3. Принимайте лекарства через равномерные промежутки времени. Известно, что концентрация лекарственных препаратов в крови наибольшая после приема препарата, потом, с каждым часом она постепенно снижается. Если устраивать большие промежутки между приемами лекарств, то наступит такой период, когда в крови концентрация лекарства будет очень низкая. Поэтому их нужно принимать 2, 4, 6 раз в сутки, а промежутки между приемами должны быть равномерными.
Правила приема лекарственных препаратов
4. В какое время суток лучше всего принимать лекарства?

 Боль сильнее всего чувствуется ночью, поэтому обезболивающие препараты очень важно принимать вечером.

Сосудорасширяющие препараты целесообразно принимать утром. Ведь в этот период опасность инфаркта миокарда достигает пика. А вот вечером, дозы этих лекарств можно уменьшить без последствий для здоровья.

Противоревматические препараты также необходимо принимать вечером. Это уменьшить боль в суставах и улучшит их подвижность после сна.

 Также вечером, но поздним, надо принимать противоаллергические лекарства, так как именно ночью в организме вырабатывается наименьшее количество гормона, который тормозит аллергические реакции.

 Учитывая, что желудочные соки очень агрессивные в ночное время, то лекарства против язвенной болезни желудка и 12-перстной кишки наиболее целесообразно принимать в больших дозах незадолго до сна.
Несколько правил приема лекарственных препаратов
5. Лечение необходимо доводить до конца. Особенно это касается лечения антибиотиками. Ведь при лечении этими препаратами, сначала погибают наиболее слабые микроорганизмы, потом — более стойкие и в самом конце — все остальные. Если не провести полный курс лечения, то самые стойкие микроорганизмы выживут, приспособятся к этим лекарствам и при последующих заболеваниях они уже будут не чувствительными к данному антибиотику.
Правила приема лекарственных препаратов
6. Если назначено несколько лечебных препаратов, принимать их необходимо отдельно. Даже самые безвредные для организма лекарства при залповом приеме, т. е. одновременным приемом нескольких препаратов, дадут большую нагрузку на желудок и печень. Значит, прием лекарственных средств нужно развести по времени, чтобы промежуток между приемом составлял не менее 30 минут.
Правила приема лекарственных препаратов
7. Употребляя таблетированные препараты, необходимо их разжевывать. Исключение из этого правила составляют таблетированные и порошковые лекарства, что находятся в желатиновых капсулах, оболочках, облатках, назначение которых защитить от раздражения пищеварительный тракт. Остальные таблетки, даже если они очень горькие, рекомендуется разжевывать, тогда они начнут всасываться еще во рту и продолжат быстро всасываться в желудке, не потеряв своих лечебных свойств, что позволить быстрее достичь терапевтического эффекта.
Правила приема лекарственных препаратов
8. Лекарства необходимо обязательно запивать. Даже миниатюрные таблетки нужно запивать, поскольку высокая концентрация действующего вещества может нанести вред желудку. Лучше всего запивать лекарства теплой кипяченой водой. Не допускается запивать соками, газированной водой, молоком (если только это не предусмотрено инструкцией), кефиром и т. д. Ведь в молоке и кефире, даже обезжиренных, присутствует жир, который обволакивают таблетки, не позволяя полностью и без задержки всасываться.
Правила приема лекарственных препаратов
9. Не допускается прием лекарств с истекшим сроком годности. Самое малое, что будет от этого — неэффективность лечения, а самое большое – непоправимый вред здоровью. Это же в ровной мере касается и препаратов, которые хранились неправильно (не соблюдалась температура, влажность, световые предостережения).
Правила приема лекарственных препаратов
10. В связи с тем, что лекарственные препараты чужды и токсичны для организма, очень важна их правильная дозировка!
Правила приема лекарственных препаратов


title: Презентація на тему «Нітрати в продуктах харчування»

text:
Нітрати в продуктах харчування
У всіх країнах отримало широке застосування різних хімічних та природних сполук з метою подовження строку зберігання продуктів, прискорення технології виробництва та поліпшення якості продуктів харчування. Ці сполуки називаються харчовими добавками. Нітрити та нітрати - входять до складу харчових добавок.
Нітрати – це солі азотної кислоти, які є природними сполуками і добре розчиняються у воді, а при нагріванні можуть переходити у нітрити з виділенням кисню. Вони входять в склад мінеральних добрив, а також являються натуральним компонентом харчових продуктів рослинного походження. У рослини нітрати надходять з ґрунту. Концентрація нітратів в продуктах харчування залежить в основному від неконтрольованого використання азотних добрив. Основним джерелом нітратів у сировині та продуктах харчуванні крім азотовмісних з’єднань являються нітратні харчові добавки, які вводять у м’ясні вироби для покращення їх харчових показників і подавлення деяких мікроорганізмів.
Вміст нітратів в харчових продуктах
Утворення та накопичення нітратів у продуктах харчування
Продукти харчування містять велику кількість біологічно-активних речовин, які характеризують харчову цінність продуктів (білків, жирів, вуглеводів), а також різних хімічних забруднювачів: токсичні елементи, нітрати, нітрити, N-нітрозосполуки, мікотоксини, пестициди.
Вміст нітратів у рослинних продуктах.
Нітрати — це природні продукти обміну всіх рослин (так само, як сульфати, хлориди, карбонати та ін.) Нітрати життєво необхідні рослинам — без них неможливий їхній нормальний ріст і розвиток. Однак неконтрольоване використання азотних добрив (в Україні близько 20 млн. т. на рік) призвело до накопичення необмеженого рівня їх у продуктах рослинного походження.
Сільськогосподарської продукції без нітратів не буває оскільки вони є основним джерелом азоту в живленні рослині. Тому для отримання не лише високих, але і високоякісних урожаїв необхідно вносити до ґрунту мінеральні і органічні азотні добрива.
Концентрація цих хімічних забруднювачів у продуктах може бути безпечною для людини та небезпечною. Як вже раніше згадувалось, нітрати небезпечні для здоров'я людини. Однак 80 % їх надходять до організму людини з харчовими продуктами, в основному з рослинними. Нітрати асимілюються в різних частинах рослин. Цей процес відбувається в три етапи:
1)	надходження нітратів у рослинну клітину;
2)відновлення NO3? до NH4?;
3)включення нітрогену у відновленій формі до складу амінокислот, з яких далі утворюються білкові сполуки.
Вміст нітратів у рослинах залежить від їх біологічних властивостей. Овочеві культури (зелень: салат, петрушка, кріп, шпинат тощо) можуть містити до 200-300 мг % нітратів. Корнеплоди - менше. Наприклад, червоний буряк, містить 140 мг % нітратів, морква - 103 мг %. Порівняно мало накопичують нітратів томати (20 мг %), картопля (25 мг %). Ранні овочі містять нітратів більше, ніж пізні. Фрукти та ягоди накопичують нітратів дуже мало (меньше 10 мг %).
Вміст нітратів в продуктах тваринного походження
 Щодо продуктів тваринного походження, то нітрати містяться в молоці, оскільки це один із шляхів виведення їх із тваринного організму. В молоко нітрати попадають разом із забрудненими нітратами кормами і питною водою. В меншій кількості нітрати знаходяться в м'ясі.
Як розпізнати - чи є в овочах або фруктах нітрати?
Ні для кого не секрет, що овочі та фрукти - головне джерело нітратів, які приносять людському організму серйозної шкоди. Як же розпізнати цього таємного «ворога» і знешкодити до того моменту, поки він не здійснив свій нищівний удар по здоров'ю?
Існує два способи розпізнати нітрати в овочах: власними силами і за допомогою спеціальних лабораторій. Для того щоб самостійно виявити нітрати слід знати деякі особливості нітратних овочів.
По-перше, не вибирайте самі великі плоди овочів, так як «гіганти» найчастіше виявляються до межі напханий нітратами.
По-друге, звертайте увагу на властивий даному овочу запах, він повинен бути і не слабким і не яскраво вираженим. Наприклад, якщо запах помідорів або огірків ви відчуваєте за версту краще пройти їх мимо.
По-третє, звертайте увагу на зовнішній вигляд овочів, особливо на їх кольори. Наприклад, якщо м'якоть огірка яскраво зеленого кольору, він явно був схильний до дії нітратів. Морква повинна бути помаранчевої, без зелених і жовтих вкраплень, а не червоною, картопля - мати білу м'якоть, а не яскраво жовту, якщо, звичайно, це не спеціальний сорт. «Нітратна» гарбуз видасть себе наявністю нерівних хвилястих смужок на поверхні, а буряк - закрученим коренем.
По-четверте, при виборі овочів врахуйте, що чим важче плід, в порівнянні з плодами такого розміру, тим менше в ньому міститься нітратів.
По-п'яте, ніколи не купуйте овочі не першої свіжості, у них вміст концентратів явно буде більше, ніж у більш свіжих «побратимах», а також не зберігайте їх довгий час, за винятком картоплі.

Вплив нітратів на здоров'я людини
Відомо, що нітрити характеризуються досить широким спектором токсичної дії, впливаючи на організм на різних біорівнях. Забруднення навколишнього середовища фізичними, біологічними і хімічними факторами може призвести до негативних змін у стані здоров'я людини.
Майте на увазі
Якщо вміст нітратів у воді перевищує допустиму норму (10 мг/л), не використовуйте її для пиття та приготування їжі. Особливо це стосується дітей і вагітних жінок.
Пам’ятайте, що кип’ятіння забрудненої нітратами води не зменшує, а збільшує її токсичність на 39—86%.
Майте на увазі, що забруднена нітратами вода навіть у смертельних дозах — чиста, прозора, без запаху і видимих домішок, звичайна на смак. Нехай це не вводить вас в оману. Будьте обережні!
Не вживайте ранніх парникових овочів, на яких з’явилась гниль або цвіль, оскільки нітрати в таких овочах більше і швидше набирають ще токсичнішої форми — нітритів.
Категорично забороняється давати дітям салати зі свіжих овочів, які простояли при кімнатній температурі 6—8 годин, оскільки в них за цих умов також відбувається перетворення нітратів під впливом специфічної мікрофлори в нітрити.
Контроль за вмістом нітратів у харчових продуктах.
Контроль за вмістом нітратів у харчових продуктах є важливим елементом забезпечення гарантованої якості харчових продуктів. У всіх економічно розвинутих країнах (навіть в Україні) контроль здійснюється в двох напрямках:
контроль виробника за якістю своєї продукції;
державний нагляд з якості харчових продуктів.
З 1989 року в Україні впроваджена розроблена Українським НДІ харчування “Уніфікована система гігієнічного контролю за вмістом нітратів у харчових продуктах” з обробкою даних на ЕОМ. Вона дає змогу не тільки контролювати ситуацію з забрудненням нітратами харчових продуктів, а й як справжня система моніторингу, має зворотний зв’язок. У ній передбачено бракування продукції з вмістом нітратів, більшим за допустимий, аналіз причин появи такої продукції в обігу та вживання адміністративних заходів до винних. Все це мало певний ефект. Відсоток проб продукції сільського господарства, в якій вміст нітратів перевищував допустимий, протягом 1998 – 2000 років знизився удвічі, а у деяких містах і у тричі.

Всього санітарно – епідеміологічними станціями України щорічно проводиться близько 30 тисяч аналізів продукції. Продукція з високим вмістом нітратів, вибраковується.
                        Висновок
Проаналізувавши особливості нітратів та нітритів як продуктів життєдіяльності рослин і токсикантів, стан із забруднення ними харчових продуктів, заходи щодо обмеження їх токсичного впливу на людину та оцінку їх фактичного навантаження на організм людини, можна дійти висновку, що ситуацію не треба ані драматизувати, ані нехтувати нею. Для дорослої людини ці сполуки не страшні, але проблема існує для вагітних, немовлят, дітей від 3 до 7 років, хворих людей.
Таким чином, винні токсичні речовини - єдина причина хвороб. Її слід уникати, якщо ми дійсно хочемо бути здоровими.

З огляду на це слід знати, що треба робити, щоб не наражатися на небезпеку, пов'язану з отруєнням нітратами та впливом їх на організм.

По-перше, необхідно дотримуватись правил агротехніки вирощування сільськогосподарських культур та не зловживати використанням мінеральних добрив.

По-друге, слід заборонити приготування дитячих молочних сумішей на воді з місцевих джерел.

По-третє, треба вилучити з вживання тепличні культури.

І коли ми будемо дотримуватися цих критеріїв, то може, буде менше отруєнь, пов'язаних з нітратами та нітритами. Це і буде, як я вважаю, фундаментом для покращення нашого з вами здоров'я.
Дякую за увагу!