title: Презентація на тему «Рослина та абіотичні фактори»

text:
Рослина та абіотичні фактори
Виконали:
Учні 7-А(гімн.) класу
Кравчук Ольга
Вегера Ярина
Екологія
розділ біології,що вивчає зв’язки організмів між собою та навколишнім середовищем.
Абіотичні фактори
Світло
Тепло
Повітря
Вода
Грунт
Світло
Один із необхідних екологічних факторів,оскільки без нього фотосинтез (процес,унаслідок якого рослини утв. органічні речовини з неорганічних)не відбувається.

За відношенням до світла рослини поділяють на три основні групи :
 Світлолюбні: сосна

      дуб      підсніжник
Тіньолюбні: вороняче око,кислиця звичайна
Тіньовитривалі:
Черемха

ялина

липа

Тепло
Важливий фактор розселення рослин по земній кулі.
Дві екологічні групи рослин:
1) Теплолюбні – пристосовані до тепла.

        Огірок                                  помідор
2) Холодолюбні – здатні рости і розвиватися за низьких температур полярних і високогірних районів.
Вода
Регулюючий фактор розподілу рослин не тільки по всій земній кулі,але й в межах територій із однаковим кліматом,але з різним рельєфом.
Повітря
Не тільки джерело вуглекислого й кисню,а й середовище життя,яке завдяки вітру перебуває в постійному русі.
Грунт
Є середовищем життя рослин,з якого вони беруть воду і мінеральні речовини для живлення.
Висновок
Таким чином, на рослини впливає комплекс абіотичних факторів середовища, найбільше значення з яких мають температура, зволоженість і світло. Залежно від ступеня впливу цих факторів рослини діляться на групи, та у них з'являються пристосованості до життя під впливом сукупності даних факторів.


title: Презентація на тему «Вуглеводи як компоненти їжі, їх роль у житті людини» (варіант 25)

text:
Вуглеводи
Підготував кадет 35 взводу:
Завражний Дмитро
План
1. Вуглеводи;
2. Моносахариди;
3. Дисахариди;
4. Олігосахариди;
5. Полісахариди;
6. Список використаної літератури;
Вуглеводи
Вуглеводи — органічні сполуки з емпіричною формулою Cm(H2O)n, до складу яких входять тільки Карбон, Оксиген та Гідроген. Вуглеводи є складовою частиною клітин усіх живих організмів.
Вуглеводи є найпоширенішими органічними сполуками, що підтверджується тим фактом, що більше ніж половина органічного вуглецю на Землі існує у формі вуглеводів.
План

Вуглеводи
Здебільшого вуглеводи є сполуками рослинного походження — це продукти фотосинтезу, і таким чином вони є базовою ланкою у трансформації сонячної енергії у хімічну для забезпечення життя на Землі.
Поряд з білками і жирами, вуглеводи — важлива складова частина харчування людини і тварин, багато з них використовується як технічна продукція.
План

Вуглеводи
З хімічної точки зору це є полігідроксикарбонільні сполуки та їхні похідні із загальною формулою СnH2nOn. Вуглеводи поділяють на:
моносахариди;
дисахариди;
олігосахариди;
полісахариди.
План

Моносахариди
Моносахариди — прості вуглеводи, вони не піддаються гідролізу — не розщеплюються водою на простіші вуглеводи. Глюкоза і виноградний цукор, С6Н12О6 - найважливіші з моносахаридів; білі кристали солодкі на смак, легко розчиняються у воді. Знаходяться в соку винограду, в багатьох фруктах, а також у крові тварин і людей. М'язова робота виконується головним чином за рахунок енергії, яка виділяється при окисленні глюкози. Глюкоза отримується при гідролізі полісахаридів крохмалю і целюлози (під дією ферментів або мінеральних кислот).
План

Моносахариди
Фруктоза, чи плодовий цукор, С6Н12О6-моносахарид, супутник глюкози в багатьох плодах і ягідних соках; значно солодше глюкози; в купі з нею входить до складу меду. Представляє собою шестиатомний кето спирт. В формулах фруктоз і глюкози показано характерне для цих моносахаридів відносне просторове положення атомів Н і групи ОН які входять у вуглеводний ланцюжок.
Моносахариди, як альдегіди чи кето спирти є зв'язками зі змішаними функціями; природа їх ускладнена властивістю внутрішньо молекулярних взаємодій спиртових гідроксильних груп з альдегідної чи кетонової карбонільної групи.
План

Моносахариди
Завдяки цьому моносахариди існують і вступають в реакцію не тільки у відкритій ланцюговій формі, але й в циклічних формах. Вуглеводний ланцюжок моносахариду, наприклад глюкози, може приймати конформацію, при цьому 1-й С-атом, що має карбонільну групу, зближується із спиртовою групою при 5-м С-атомі;атом Н із групи ОН переміщується до карбонільного кисню, а кисень при 5-м С-атомі з'єднується з 1-м (карбонільним) С-атомом. В наслідок замикається шестичленне, зміст атомів кисню, кільце.
План

Моносахариди
Природна кристалічна глюкоза (виноградний цукор) представляє собою циклічну альфа-формулу. При розчиненні в воді вона переходить в ланцюгову, а через неї в бета-форму; при цьому установлюється динамічна рівновага між усіма формами. Бета-форма також може бути виділена в кристалічному вигляді; в водному розчині вона утворює рівноважну систему, яка має всі форми. Ланцюгова форма існує лише в розчинах, причому в дуже невеликій кількості, а в вільному вигляді не виділена.
План

Дисахариди
Дисахариди — вуглеводи, які при нагріванні з водою в присутності мінеральних кислот чи під дією ферментів піддаються гідролізу, розкладаються на дві молекули моносахаридів.
Буряковий та тростинний цукор (сахароза), С12Н22О11 — найважливіший із дисахаридів. Його добувають із цукрового буряку (в ньому знаходиться до 28% сахарози від сухої речовини) або із цукрової тростини. Він є також у соках берези, клену і деяких фруктах. Сахароза — цінний харчовий продукт. При гідролізі вона розпадається з утворенням молекули глюкози і молекули фруктози.
План
Олігосахариди
Олігосахариди — хімічні сполуки, в яких кілька залишків молекул моносахаридів з'єднані між собою ковалентними зв'язками. Це проміжний клас вуглеводів між моно- і полісахаридами. Серед них найпоширеніші дисахариди, які утворені внаслідок сполучення залишків двох молекул моносахаридів. Наприклад буряковий (або тростинний) цукор — сахароза — складається із залишків глюкози та фруктози, а солодовий — мальтоза — лише з залишків глюкози. Дисахариди мають солодкий присмак. Вони, як і моносахариди, добре розчинні у воді.
План
Полісахариди
Полісахариди — це вуглеводи, які багато в чому відрізняються від моносахаридів і дисахаридів і не мають солодкого смаку, і майже не розчинні в воді. Вони представляють собою складні високомолекулярні сполуки, які під каталітичним впливом кислот чи ферментів піддаються гідролізу з утворенням простіших поліцукридів, потім дицукридів, і, зрештою, багато (сотні і тисячі) молекул моноцукридів.
План

Полісахариди
Важливіший представник поліцукридів — крохмаль і целюлоза. Їхні молекули побудовані із ланок -С6 Н10 О5-, є залишками шестичленних циклічних форм молекул глюкози, загубивших молекулу води, тому склад крохмалю і целюлози виражається однією формулою (С6 Н10 О5). Різниця тільки у властивостях цих поліцукридів обумовлена просторовою ізомерією утворюючих їх моноцукридних молекул: крохмаль побудований із ланок α-, а целюлоза — β-форми глюкози.
План

Полісахариди
Крохмаль (С6 Н10 О5) білий під мікроскопом зернистий порошок, нерозчинний в холодній воді, в гарячій воді набухає, утворює колоїдний розчин (крохмальний клейстер); з розчином йоду дає синє забарвлення. Молекула крохмалю неоднорідна за розмірами. Крохмаль утворюється в результаті фотосинтезу в листі рослин, відкладається «про запас» в клубнях, кореневищах, зернах. В шлунковому тракті людини і тварини крохмаль піддається гідролізу і перетворюється в глюкозу, яка засвоюється організмом.
План

Полісахариди
В техніці перетворення крохмалю в глюкозу (процес оцукрювання) відбувається шляхом кипіння його впродовж декількох годин із розбавленням сірчаної кислоти (каталітичний вплив сірчаної кислоти на оцукрювання крохмалю було винайдено в 1811 р. російським вченим К. С. Кирхгофом). Щоб з утвореного розчину вилучити сірчану кислоту до нього добавляють крейду, утворюючи з сірчаної кислоти нерозчинений сульфат кальцію. Останній відфільтровують і речовину упарюють. Утворюється густа солодка маса — крохмальна патока, що крім глюкози містить значну кількість інших продуктів гідролізу крохмалю.
План

Полісахариди
Патока використовується для приготування кондитерських виробів і для різноманітних технічних цілей. Якщо потрібно отримати чисту глюкозу, то кип'ятіння крохмалю ведуть довше, ніж досягається повніше перетворення його на глюкозу. Отримання після нейтралізації і фільтрування розчин згущають, поки з нього не почнуть випадати кристали глюкози. При нагріванні сухого крохмалю до 200–250°С відбувається часткове розкладання його і отримується суміш менш складних ніж крохмаль, полісахариди називаються декстрином. Декстрин використовується для оздоблення тканин і приготування клею.
План

Полісахариди
Декстрин використовується для оздоблення тканин і приготування клею. Перетворення крохмалю в декстрин пояснюється утворенням підсмаженої корки на випеченому хлібі, а також блиск накрохмаленої білизни.
Целюлоза чи клітковина, (С6 Н10 О5) волокнистої речовини, головна складова частина оболонки рослинних клітин. Величина Х в молекулах целюлози завжди становить приблизно 3000, але може досягати від 6000 до 12000. Найчистіша природна целюлоза — бавовняне волокно — становить 85-90 % целюлози.
План

Полісахариди
В деревині хвойних дерев целюлози знаходиться приблизно 50 % (в склад деревини поряд з целюлозою входять її супутники, серед них важливішим є лігнин — природний полімер, побудований із декількох ароматичних киснево вміщуючих сполук ряду бензолу, і геміцелюлози — споріднені целюлози поліцукриди).
Значення целюлози дуже велике, достатньо вказати, що велика кількість бавовняного волокна йде на виробництво бавовняно-паперових тканин. З целюлози виробляють папір і картон, а шляхом хімічної переробки — цілий ряд різноманітних продуктів: штучне волокно, пластичні маси, лаки, бездимний порох, етиловий спирт.
План

Полісахариди
Целюлоза не розчиняється в воді і діетиловому ефірі і етиловому спирті. Вона не розщеплюється під дією розбавлених кислот, стійка до дії лугів і слабких окисників.
При обробці на холоді концентрованою сірчаною кислотою целюлоза розчиняється в ній, утворюючи в'язкий розчин. Якщо цей розчин вилити в надлишок води, виділяється білий пластичний продукт, так званий амілоїд, що є частково гідралізованою целюлозою. Він схожий з крохмалем за реакцією з йодом (синє забарвлення; целюлоза не дає цієї реакції).
План

Полісахариди
Якщо не проклеєний папір опустити на короткий час в концентровану сірчану кислоту і потім терміново промити, то амілоїд, що утвориться, склеїть волокна паперу, роблячи його щільнішим та міцнішим. Так виготовляється пергаментний папір. При тривалій дії на целюлозу концентрованих розчинів мінеральних кислот вона при підігріві піддається гідролізу, кінцевим продуктом якого є глюкоза.
План

Список використаної літератури
1. М. О. Полумбрик. Вуглеводи в харчових продуктах і здоров’я людини.– К.: Академперіодика, 2011. — 487 с // "Журнал Національної академії медичних наук України", 2011, т. 17, № 3.
План


title: Презентація на тему «Распространение плодов и семян»

text:
Распространение плодов и семян.

В распространении плодов и семян большую роль играет ветер. Растения отлично приспособились к этому фактору, причем разные растения по-разному.
Распространение Ветром
У одуванчика и осота при созревании плодов чашечка превращается в волосистый хохолок, который успешно выполняет роль парашюта;
У клена стенки завязи разрастаются в крылатые придатки и имеют вид настоящих крыльев.
Распространение по воде
Кокосовые орехи отлично приспособились плавать по морю. Имея волокнистый сухой межплодник, заполненный воздухом, они месяцами держатся на воде и переносятся волнами на сотни километров. Внутриплодник их твердый, каменистый “орех” с тремя тонкими выходными отверстиями против плодоножки.
При таком устройстве плода морская вода не проникает внутрь семени, и зародыш, не теряя жизнеспособности, добирается живым до места приземления. Достигнув берега материка или острова, орех легко прорастает, давая начало новой кокосовой пальме. По этому неудивительно, что кокосовые пальмы часто растут на коралловых островах вдали от материка.

В распространении плодов и семян большое участие принимают животные, а иногда и человек. Такие плоды всегда обладают разного рода прицепками в виде шипов, колючек, крючочков, остей или выделяют клейкую слизь (череда, репейник, омела.). Плоды этого растения настолько цепкие, что их надо удалять с одежды вручную по одному плодику. А как освободиться от них животным. Они поневоле становятся распространителями плодов этих растений.У растений из группы якорцев (якорцы земляные, или рогач, устели-поле) плоды, снабженные острыми, твердыми шипами, вонзаются в копыта животных и переносятся ими. Попав в США, якорцы стали быстро распространяться, вонзаясь в автомобильные покрышки.
Сочные плоды (ягода, костянка) распространяются птицами. Яркая окраска таких плодов (вишня, черешня) издали привлекает к ним пернатых, которые склевывают их. Но усваивается организмом только сочная мякоть плода, а твердая косточка с семенем внутри выбрасывается растения, где семя, освободившись от твердого покрова, прорастает.
Некоторые растения сами разбрасывают свои семена, если их плода коснется животное или человек. С этой стороны большую известность получил бешеный огурец – травянистое растение из семейства тыквенных, произрастающих по берегам Средиземного, Черного и Каспийского морей, на сухих открытых местах. Такое  название дано растению за поведение плодов.Продолговато-овальный и щетинисто-колючий плод бешеного огурца сидит на плодоножке, конец которой расширен в виде пробки, а внутренность его наполнена слизистой массой с погруженными в нее семенами. Когда эта слизистая масса возьмет необходимое количество воды, внутри плода создается такое сильное давление, что достаточно малейшего прикосновения к нему, как пробка (плодоножка) выбрасывается, а в образовавшееся отверстие с силой вылетает струя горькой жидкости с семенами. С помощью этого любопытного приспособления семена могут выбрасываться на 5 м и более.


Презентація на тему «Легенди про рослини»


title: Презентація на тему «Клонування і ембріотехнології» (варіант 1)

text:
Клонування іембріотехнології
 Підготував:
учень 11-Б класу
Каспревич Андрій

План
1. Клонування.
     - шляхи досягнення клонування.
2. Клітинні технології.
3. Стовбурові клітини (СК).
     - роль СК (7-10);
     - функції СК (11-13).
2
Клонування — це метод розмноження статевороздільних істот (тварин і людей), з допомогою якого в нестатевий спосіб можна отримати новий організм, який буде генетично ідентичним до організму, що передбачається клонувати.
3
План
Існують два різні шляхи, з допомогою яких можна досягнути клонування.   1.Розщеплення ембріонів, тобто штучне проведення природного процесу формування ідентичних близнюків (або монозигот), який полягає в мікрохірургічному поділі ембріональних клітин на перших стадіях їхнього розвитку (до 14 днів після запліднення) на два або більше ідентичних ембріонів. 	2. Перенесення ядра клітини суб’єкта, якого хочуть клонувати (дублювати).
4
План
Мабуть, наймолодшим напрямком сучасної медицини можна вважати клітинні технології, в яких клітини є джерелом тих або інших необхідних чинників, наприклад пухлинних антигенів під час вакцинотерапії. Але використовувати клітину можна не тільки як джерело будь-яких субстанцій, а й для регенеративної медицини. Тут особливий інтерес викликають технології, засновані на стовбурових клітинах.

5
План
Стовбурові клітини (також відомі як шматові клітини) - це первинні клітини, що зустрічаються в усіх багатоклітинних організмах. Ці клітини можуть самовідновлюватися шляхом поділу клітини, а також можуть дифференціюватися в досить велику кількість спеціалізованих типів клітин. Цей термін вперше був введений у біологію О.О. Максимовим у 1908р.
6
План
Унікальна роль стовбурових клітин полягає у виробництві всіх цих різних типів клітин. Стовбурові клітини є постачальниками нових клітин нашому організмові. Коли стовбурові клітини діляться, вони можуть або самовідновлюватися, або ж примножувати інші спеціалізовані типи клітин.
7
План
Ці клітини є суттєвими для щоденної підтримки наших життєвих функцій, таких, що дозволяють нашому серцю битися, мозку думати, ниркам очищати нашу кров, шкірі замінювати мертві клітини тощо.
8
План
Стовбурові клітини, що знаходяться в шкірі, можуть або виробити більше стовбурових клітин шкіри, або утворити диференційовані клітини шкіри, які мають свої власні функції, такі, наприклад, як виробництво пигменту меланіну.
9
План
На відміну від звичайних клітин, приречених виконувати чітко визначені функції в організмі,СК у процесі розвитку мають можливість набувати спеціалізації. СК розмножуються шляхом поділу, як і всі інші клітини. Відмінність полягає в тому, що вони можуть ділитися необмежено, а зрілі клітини зазвичай мають обмежену кількість циклів поділу.
10
План
Здатність до необмеженого поділу й перетворення на різні типи клітин (так звана плюрипотентность) робить їх ідеальним матеріалом для трансплантаційних методів терапії.
11
План
Потрапляючи в організм під час трансплантації, СК продовжують ділитися й самі знаходять місце, де їхня допомога найпотрібніша. Ця здатність СК отримала назву хоумінга. Отже, хоумінг — це здатність клітин до міграції в «потрібне місце» — «рідний» орган і тканину (у свою стовбурову нішу) або в ділянку ушкодження.
12
План
Також ці клітини здатні до диференціювання — процесу необоротньої спеціалізації клітин.
13
План


title: Презентація на тему «Галюциногени. ЛСД»

text:
Галюциногени. ЛСД
Підготувала: ліцеїст 203н.в.
Бондаренко Оксана
Галюциногени
Галюциногени — речовини хімічного, або природного походження, вживання яких викликає у людини зорові або слухові галюцинації. Часто такі стани супроводжуються змінами настрою — від депресії до невиправданої агресивності. Точніший термін — «препарати, що змінюють свідомість»,

Галюцинації
Галюцинації — несправжні сприйняття та уявлення, коли реального об'єкта в цей час немає. Так само, як ілюзії, вони пов'язані з аналізаторами кори головного мозку і бувають зоровими, слуховими, нюховими, смаковими тощо.
Галюцинації можуть бути відносно простими, коли хворий, наприклад, у зовсім порожній кімнаті бачить фігури людей і чує їхні голоси, і складними, коли сприймаються цілі сцени.

ЛСД(диетиламід лізергінової кислоти)
ЛСД – найсильніший хімічний галюциноген психоделічного типу. існує у вигляді прозорого розчину, порошку і у вигляді різноколірних марок, які нагадують поштові (їх основа просякнута розчином наркотика).

ЛСД синтезують з лізергинової кислоти, що добувається зі спорангії мікроскопічного грибка, паразитуючого на злакових рослинах (наприклад, пшениці). У чистому вигляді ЛСД не має кольору, запаху і злегка гіркуватий на смак.
Історія
Вперше ЛСД було синтезовано в 1943 швейцарським хіміком Альбертом Гофманом в Sandoz Laboratories у Базелі, як частина великого проекту пошуку цікавих для медицини похідних від алкалоїдів.
Повторно синтезувавши ЛСД-25 для подальшого дослідження 16 квітня 1943, Гофман відчув запаморочення і був змушений припинити роботу. У своєму щоденнику Гофман написав, що після цього він пішов додому і відчув вплив «чудової невгамовності, об'єднаної з легким запамороченням». Гофман писав, що, після того, як він ліг у своє ліжко, він впав у неприємний «сп'янілий» стан, який характеризувався надзвичайно посиленою уявою. Гофман твердив, що він був у казковій державі, і, заплющивши очі, бачив безперервні потоки «фантастичних картин, екстраординарних форм з інтенсивною, калейдоскопічною грою кольорів.» Цей стан протривав приблизно дві години. Психоактивні ефекти у Гофмана були викликані незначною дозою речовини, що ненароком потрапила на шкіру вченого. Три дні по тому, 19 квітня 1943, він прийняв набагато більшу дозу (250 мкг), щоб краще зрозуміти ефекти речовини
Виробництво
Для виробництва ЛСД потрібне певне лабораторне обладнання. Протягом 3 діб можна виготовити 30-100г. Чистого продукту. Зазвичай виготовляється в невеликих кількостях. Синтез ЛСД проводиться з лізергінової кислоти.
Дія наркотику на організм
Як правило, людина починає відчувати якусь дію наркотику приблизно через годину після його прийому. Починають змінюватися і фізіологічні характеристики, а саме – змінюється температура тіла, тиск, пульс, аритмія, розширюються зіниці,
Протягом всього часу дії ЛСД порушується здатність розсудливо міркувати, починаються різкі перепади настрою, спостерігається поява різноманітних галюцинацій, людина під впливом цього наркотику зовсім не здатна відчувати реальність. Як наслідок, людина не може себе контролювати і її поведінка під дією ЛСД непередбачувана.

 Галюцинації можут бути разноманітними. Добре, якщо людина буде бачити яскраве сонце і квіткова галявина, але зовсім інша справа, якщо вона побіжить на вулицю рятуватися від якогось монстра або зробить крок у вікно з метою втекти від чудовиськ.
Наслідки вживання ЛСД
ЛСД володіє надзвичайно низькою токсичністю, для передозування ЛСД необхідно прийняти величезну дозу. Таким чином, щоб прийняти летальну дозу наркотику, потрібно перевищити дозування в 1000 раз. На даний момент документальних підтверджень летальних випадків від передозування ЛСД не існує.
ЛСД швидко виводиться з організму. Виявити наркотик можливо протягом 2-5 днів після прийому
Обери здорове життя!


title: Презентація на тему «Education in New Zealand»

text:
Education of New Zealand
The education in New Zealand
The Educational system of New Zealand
 Primary/ Intermediate ( Ages 5-12 )
 Secondary ( Ages 13-18 )
 Tertiary :
1. Polytechnics, Institutes of Technology and                       Private Education Providers.
 2. Universities and colleges of education
The system of education can be divided into four parts:
Secondary education curriculum
Years 9-10
    Students in Years 9 and 10 study a basic core of subjects: English, social study, general studies, maths, music, art and crafts and physical education.

    Years 11-13
     The NCEA is New Zealand’ s main national qualification for secondary students
     in Years 11-13

National Certificate of  Educational Achievement
NCEA Level 1 is offered in Year 11
            Level 2 in  Year 12
            Level 3 ( and 4 Scholarship qualification)  in Year 13
These 3(4) levels are first steps of eight levels in the National Qualifications Framework.
NCEA enables students to link their secondary education to their tertiary education, with all levels  recognised  by universities and other  tertiary education providers around New Zealand.

Secondary education as a pathway to further study
There are numerous educational opportunities at tertiary level.
Options available for further study include:
 Foundations Studies  are an introduction to the NZ education system and courses are useful for students looking  to enter the tertiary education system.
Universities (There are about eight State Universities. More then 110 thousand students study there(3-10% are foreigners)).
 Institutes of technology and polytechnics
 Private training establishments ( most run on a similar timetable to state tertiary institutions.
Courses of English language
As a rule studying for foreign students in NZ starts with these courses.
There is a wide choice of special language centres and departments of studying English  at   Polytechnics  or Universities. Training is conducted in groups or  individually.
     They are :
Business  English
English during holidays
Languages International - IELTS  or TOEFL preparation course.
 General English
Thank you for attention


Презентація на тему «Тваринний Сказ»


title: Презентація на тему «Клонування людини»

text:
Клонування людини
Етична і наукова проблема кінця ХХ і початку ХХІ століття, що полягає у можливості формування і вирощування принципово нових людських істот, які б не тільки ззовні, але й на генетичному рівні відтворювали того чи іншого індивіда, сьогодні чи раніше існуючого.  Говорячи про клонування людей, у більшості випадків мають на увазі не випадок однояйцевих близнюків при вагітності, а власне штампування людей, хоча однояйцеві близнюки є клонами один одного.
Клонування — це метод розмноження статевороздільних істот (тварин і людей), за допомогою якого в нестатевий спосіб можна отримати новий організм, який буде генетично ідентичним до організму, що передбачається клонувати.
Існують два різні шляхи, з допомогою яких можна досягнути клонування:

Перенесення ядра клітини суб’єкта, якого хочуть клонувати  (дублювати).

Розщеплення ембріонів, тобто штучне проведення природного процесу формування ідентичних близнюків (або монозигот), який полягає в мікрохірургічному поділі ембріональних клітин на перших стадіях їхнього розвитку (до 14 днів після запліднення) на два або більше ідентичних ембріонів.

Технологія клонування в наш час ще  не повністю відшліфована: постає                                            немало теоретичних і суто практичних питань. Проте вже сьогодні є методи, які дозволяють сказати, що питання  вирішене. Одним із найефективніших методів клонування виявився метод "переносу ядра". Саме він і був застосований при клонуванні вівці Доллі у Великобританії - організму, який прожив достатню кількість років. На думку вчених, така методика є поки що найкращою серед тих, які ми маємо, щоби приступити безпосередньо до розробки методики клонування людей.
 Іншим, обмеженішим і проблематичнішим є так звана технологія "розщеплення ембріона", хоч і повинна давати генетично ідентичних між собою організмів, проте не може забезпечити їх ідентичності із батьківським організмом.
Репродуктивне клонування людини  передбачає, що індивід, який народився у результаті клонування повинен отримати ім'я, громадянські права, освіту, виховання, тобто все те, що отримують інші повнозначні громадяни держави.   Репродуктивне клонування людей зустрілося із великою кількістю етичних, релігійних, юридичних проблем, що на сьогоднішній                                         день не мають конкретного вирішення.    В більшості країн світу репродуктивне клонування заборонено законом.
Терапевтичне клонування людини  передбачає, що розвиток ембріона закінчується через 14 днів. Це використовується для отримання стовбурних клітин з ембріону.   Законодавці багатьох країн бояться, що  легалізація терапевтичного клонування може призвести до переходу його у                                         репродуктивне. Проте  у деяких державах воно є дозволеним, для прикладу  - Великобританія.
 Всупереч поширеній думці, клон не є завжди точною копією людини, на основі якої був склонований, оскільки при клонуванні копіюється лише генотип, а фенотип може бути відмінним, у залежності від навколишнього середовища та обставин.  Наприклад, якщо взяти різних клонів і вирощувати їх у різних умовах:
 клон при поганому харчуванні виросте низьким і худим, але якщо його  постійно перегодовувати і обмежувати у фізичних навантаженнях, буде страждати ожирінням;

клон, який харчувався висококалорійною, але недостатньою на вітаміни та мінерали їжею, виросте товстим, але невисоким;

клон, забезпечений нормальним харчуванням і серйозними  фізичними навантаженнями, виросте сильним і мускулястим;

клон, якому довелося в період росту носити важкі речі, виросте невисоким, але мускулястим;

клон, якому в ембріональному періоді вводили тератогенні речовини, буде мати вроджені відхилення від розвитку.
Перше клонування миші і клонування першого ссавця було у СРСР 1987 р. Першість в клонуванні першого ссавця за радянськими вченими не визнано досі. У 1979 року Стін Вилландсен виростив окремі дорослі клітини з восьмикліточних ембріонів вівці і великої рогатої худоби. Експерименти із пересадки ядер великої рогатої худоби виявилися ефективними, ніж мишей. Результатом наступних експериментів з'явилися клони восьми телят, отриманих з ембріона одного донора. На жаль, всі телята розвивалися з відхиленнями і мали явні ознаки патології. Вже у лютому 1997 року з'явилася повідомлення у тому, що у лабораторії Яна Вільмута в шотландському місті Единбурзі в Рослинському інституті зуміли клонувати вівцю. Як стало відомо пізніше, лише один дослід з 236 був вдалим. Прийняти клонування людини важко не тільки з погляду етики, хоча це основна проблема. Є серйозне занепокоєння і з технічної точки зору. При клонуванні тварин (пацюків, овець, свиней) було виявлено, що в них часто розвиваються фізичні дефекти або їх спіткає передчасна смерть.Професор Ян Вілмут, «батько» клонованої ягнички Доллі, попереджає, що при клонуванні людини «існує ризик, що на пізній стадії вагітності в багатьох випадках станеться викидень, або діти народяться з фізичними вадами, або мертвими, перш ніж вийде вдалий клон».Він підрахував, що 50% клонів помирає ще в утробі, ще 20% народжених помирають в ранньому дитинстві. З огляду на все це, клонування людей слід вважати злочином. На сьогоднішній день так думає більшість прогресивних вчених усього світу.Більше того, діти, породжені шляхом цих технологій, після народження можуть зіткнутися з багатьма страхіттями, такими як інформаційні перешкоди, різного роду деформації, та нестерпним психологічним тиском суспільства.Штовхнути людство до такого ризику буде найбільш неетичною справою в історії медицини.
ВІВЦЯ ДОЛЛІ (27 ЛЮТОГО 1997 Р.)
Питання про клонування людини викликало низку протестів, як зі сторони церкви, так і на законодавчому рівні. В 1997 році ЮНЕСКО прийняла Загальну декларацію, яка забороняє клонування людини та передбачає суворий контроль держави над усіма дослідженнями в цьому напрямі. Ті або інші форми заборони клонування застосовують Німеччина, Іспанія, Данія, Великобританія, Італія, Франція, Швеція, Нідерланди, Бельгія, а також Японія, Австралія та інші країни.
Закон і клонування

Близько 27 країн Європи підписали „Додатковий протокол про заборону клонування людини до Конвенції Ради Європи „Про права людини та біомедицину” 1997 р. У преамбулі Додаткового протоколу відзначається, що “інструменталізація людських істот                                              шляхом навмисного створення                                                        генетично ідентичних людських                                                            істот є несумісною із гідністю                                             людини і, таким чином, становить                                               зловживання біологією та                                              медициною”.
За повну заборону усіх досліджень, пов'язаних з можливістю клонування людини, висловилася наукова рада при Міністерстві освіти Японії. Аналогічною є позиція офіційного Вашингтона. Найкатегоричнішою є церква. Наприклад, Ватикан не раз наголошував на                      цілковитій неможливості втручання в акт божественного творіння. Папа Римський                                      прийняв 7 нових смертних гріхів, (які ведуть до загибелі душі), серед яких є «маніпуляції                                  на генному рівні».
Отже, клонування - це добре чи погано? У кожної людини своя думка на цей рахунок. Але все ж я хотіла б виразити свою думку. Я вважаю, що наука, звичайно, повинна розвиватися, але біоетичні принципи повинні бути обов'язково дотримані. Всі досягнення науки повинні бути використані на благо людини.
Висновок


title: Презентація на тему «Вплив негативних факторів на Здоров’я людини»

text:
Вплив негативних факторів на
Здоров’я людини
Виконала:
Учениця 11 класу
Міраліва, М
Здоров’я людини залежить від багатьох факторів: кліматичних  екологічних умов забезпечення продуктами харчування  і їх цінності,  і соціально економічних, а також стану медицини …
Доведено, що здоров’я людини залежить від умов та способу життя, на здоров'я людини впливають
 Шкідливі звички.
 не правильне харчування
Несприятливі умови праці,
 моральне і психічне навантаження
Малорухомий спосіб життя погані
 погані матеріальні умови
 самотність
 низький освітній та культурний рівень.
Здоров’я  людини  загрожують
негативні наслідки науково-технічної революції і урбанізації
 антропогенне забруднення природного середовища;
 погіршення  генитичного фонду популяції;
 не достатнє забезпечення продуктами харчування
 не здоровий спосіб життя
Неефективність медичних профілактичних заходів, низька якість медичної допомоги
Негативно позначається на формуванні здоров’я і несприятлива екологічна обстановка зокрема забруднення : повітря, води, ґрунту, а також складні природно-кліматичні умови
Найменше загрозу для людства становить антропогенне забруднення природного середовища. Хімічне, радіоактивне, бактеріологічне забруднення повітря води ґрунту продуктів харчування а також шум вібрація електромагнітні поля іонізуючі  випромінювання викликають в організмі людей тяжкі патологічні явища, глибокі генетичні зміни. Це призводить до різкого збільшення  захворювань,передчасного старіння й смерті, народження не повноцінних дітей…
Дякую за увагу!!!


title: Презентація на тему «Ритмічне життя»

text:
Ритмічне життя
Матеріали до теми “Біологічні ритми”
Коли людина узгоджує режим дня зі своїми біологічними ритмами, рівень її фізичної і розумової працездатності стає значно вищим.  Біологічні ритми є основою раціонального розпорядку дня, тому що здорове самопочуття може бути досягнуте лише тоді, коли ритм життя відповідає властивому для організму ритму фізіологічних функцій.
Циклічні коливання інтенсивності та характеру біологічних процесів, їх кількісні й якісні зміни, що відбуваються на всіх рівнях життя, мають індивідуальний характер.
Ритмічне життя
Біологічні ритми або просто біоритми  - це більш-менш регулярні зміни характеру та інтенсивності біологічних процесів. , Біоритм  -                           природний феномен, з яким здоровий                        організм справляється без наслідків.
Наука, яка розглядає ритмічні процеси                                  від самого їх зародження при заплідненні і до таких складних та масштабних явищ, як річні, сезонні та інші ритми в житті природи, називається біоритмологія.

Біологічні ритми
На жаль, життя сучасної людини таке, що порушення біоритмів для нас практично неминучі оскільки режим трудового дня часто не співпадає                             з  індивідуальними потребами, відряд -                        ження потребують частих переїздів, а                                молоде покоління пристрастилось до                            нічних розваг.
Порушення біоритмів викликає неврози, дратівливість, призводить до глибоких розладів фізіологічних процесів. Одним з основних їхніх проявів є постійне відчуття втоми.
Ритмічне життя
Внаслідок порушення біологічних ритмів виникають «хвороби біоритмів», основними причинами яких є:
- неузгодженість режиму розумової та фізичної активності потребам організму;
- часті перелаштування організму, пов’язані з інтенсивними міграціями людей, які часто змінюють часові пояси. Для них характерне захворювання - десинхроноз – типова хвороба цивілізації кінця XX - початку XXI ст.;
- зловживання алкоголем та наркотичними речовинами, після яких біоритми відновлюються через три доби.
Ритмічне життя
Наявність своєрідного «біологічного годинника» люди помітили досить давно: ще в IV ст. до н.е. грецький філософ Платон сказав: «Всей человеческой жизнью управляет гармония и ритм».
 Наш вітчизняний фізіолог І. П. Павлов стверджував,  що в житті людини немає нічого «более властного», ніж ритм.
Древньогрецький філософ Арістотель (384-322 р. до н.е.) говорив: «Продолжительность развития и жизни  совершенно естественно измерять периодами.                                   Я называю периодами день и ночь, месяц, год и                              времена, измеряемые ими».
Із історії науки про біоритми
Біоритми виявлені на всіх рівнях організації живої природи: від одноклітинних організмів до біосфери. Вони є важливим механізмом регуляції функцій організму, що забезпечують гомеостаз, динамічну рівновагу і                                  процеси адаптації.
Закономірності біологічних ритмів                                  враховують при профілактиці,
	 діагностиці та лікуванні                      різноманітних  захворювань.
Порушення біологічних ритмів призводить до сильного психологічного навантаження, втрати здатності до тривалої концентрації.

Біологічні ритми
Природні біоритми:
- річні;
- сезонні;
- місячні;
- добові;
- припливно-відпливні.

Фізіологічні біоритми:
- ритми роботи серця;
- ритми тиску крові;
- ритми дихання;
- ритми роботи мозку.

Види біоритмів
Останнім часом, згідно з теорією «трьох головних людських біоритмів», з'явилось багато інформації про три періоди 23, 28 і 33 доби, основаних на таких біоритмах:
- фізичний ритм – тривалість періоду 23 дні, перепад кожні 11,5 днів, що впливає на фізичну силу і силу волі;
- емоційний або психічний ритм – тривалість періоду 28 днів, перепад кожні 14 днів, що обумовлює динаміку почуттів, настроїв, творчих сил;
- інтелектуальний ритм – тривалість періоду 33 дні, перепад кожні 16,5 днів, що впливає на розумові здібності, концентрацію думок, натхнення.

Види біоритмів
Ритмічність функцій живих організмів визначається природними ритмами. Обертання                                 Землі навколо Сонця має період в                                       один рік, обертання Землі навколо                                        своєї осі - період у 24 години,                                        обертання Місяця навколо Землі -                                       28 днів. Ці ритмічні процеси                                            призводять до коливань освітлення, температури, вологості, електромагнітного поля, які є показниками часу для «біологічного годинника» живих організмів.
Природні біоритми
Фізіологічні біоритми
Активність організму людини в добовому ритмі:
- печінка - з 1 до 3 год. ночі;
- легені - з 3 до 5 год. ранку;
- товстий кишечник - з 5 до 7 год. ранку;
- шлунок - з 7 до 9 год. ранку;
- селезінка та підшлункова залоза - з 9 до                                       11год. ранку;
- серце - з 11 до 13 год. дня;
- тонкий кишечник - з 13 до 15 год. дня;
- сечовий міхур - з 15 до 17 год. дня;
- нирки - з 17 до 19 год. вечора;
- органи кровообігу, статеві органи - з 19 до 21 год. вечора;
- органы теплоутворення - з 21 до 23 год. ночі;
- жовчний міхур - з 23 до 1 год. ночі.
Фізіологічні біоритми
Добові ритми є універсальними показниками загального стану людини. Вони повторюються кожні 20-28 годин. Їх ще називають циркадними (від «cirke» - біля та «dias» - день).
Найважливішим циркадним ритмом є коливання              температури тіла: вночі температура найнижча,                               на ранок вона підвищується, а в другій половині                                   дня, до18 год., досягає максимального значення.
Щоденно до моменту пробудження в крові підвищується вміст адреналіну, який приводить організм у «бойову готовність». Зниження вмісту адреналіну є умовою спокійного сну.  Працездатність людини за час доби також постійно змінюється.

Добові біоритми
Хронобіологічні типи
Хронобіологія – наука, що вивчає і досліджує періодичні феномени, що протікають в живих організмах в часі та їх адаптацію до них.
Виділяють такі хронобіологічні типи людей:
жайворонки;
сови;
голуби.
- Максимальна працездатність зранку;
- слідування загальноприйнятим нормам;
- безконфліктність;
- спокій в діяльності;
- невпевненість у собі;
- наявність психологічних проблем.
“Жайворонки”
   "Жайворонки" активно реагують на навколишню дійсність. Вони схильні до захоплень та ентузіазму, здатні висувати нові ідеї і вказувати нетрадиційні вирішення різних проблем. У той же час особисті невдачі викликають у них сумніви у власних силах, породжують тривогу і хвилювання, погіршують настрій і самопочуття.
- Максимальна працездатність ввечері (вночі);
- легко пристосовуються до змін режимів;
- не бояться труднощів та емоційних переживань;
- належать до екстравертів;
- стресостійкі;
- легко відносяться до удач та невдач.
“Сови”
  "Сови" відрізняються слабкою реакцією на подразники. Це розважливі люди, схильні до логічного мислення, абстрактних узагальнень. Вони не поспішають з висновками, намагаючись їх досить обгрунтувати. Їх відрізняє прагматизм, хороше самовладання, упевненість в своїх вчинках, а головне - відсутність емоційного переживання невдач.
Біоритми та показники у “голубів” знаходяться між показниками "жайворонків" та "сов".
Пік активності фізіологічних функцій припадає на денні години.
“Голуби”
   Це індивідууми, у яких по аналогії з птахами-голубами біологічна і соціальна активність однаково виражена протягом дня. Наявність у них ранкового піку активності і властива їм психологічна відкритість наближають їх за реакціями на середовищні фактори і станом здоров'я до "жайворонків", хоча у цих людей встановлений в ранкові години більш низький рівень гормональної активності організму, ніж у "жайворонків".
З кожним роком люди все більше повертаються обличчям до природи, як профілактичному засобу від всіх негативних впливів життя. Природні ландшафти впливають на організм людини цілісно: і фізіологічно, і психологічно, одночасно через всі органи чуттів, які мають різні просторові межі сприйняття.
Дотик до природи
Французькі вчені встановили, що момент проходження плям через центральний меридіан Сонця в 84% випадків співпадає із раптовими смертями, інфарктами, інсультами та іншими ускладненнями.
Наші вчені підрахували, що в перші дні після появи плям на Сонці, кількість різних катастроф збільшується у чотири рази у порівнянні з періодами, коли плям мало.
Працівники, які мають регулярне фізичне                       навантаження, живуть у середньому на                                      10 років більше тих, хто веде сидячий                                       спосіб життя.

Цікаво, але факт!


title: Презентація на тему «Broadway»

text:
BROADWAY
Broadway  is the longest(more than 25 km) and the widest street in New York. Street got its name from the "broad way" that the Dutch translates as «Breede weg». On Broadway, is located the famous "Theater District».
And nowadays there is about fifty theaters. "Broadway" is now called not only the street, but also the type of American theater, which was formed half a century ago on this street
This place  gave the world a  unsurpassed actors: Marlon Brando, James Dean, Paul Newman. And the street gave the world musicals - this musical productions on Broadway made the genre popular  all over the world.
The most famous classic musicals:

The Phantom of the Opera - Andrew Lloyd Webber musical, based on the eponymous novel by French writer Gaston Leroux. The plot tells the story of a talented singer Christina Dae, who becomes obsessed with a mysterious, disfigured musical genius. The performance was the most long-playing musical in Broadway history
"Chicago”- musical Rob Marshall. The play "Chicago" on which was written filmed musical focuses on two high-profile murders committed in Chicago in 1924. Author of the play, Maureen Watkins, became the prototype image meticulous journalist Mary Sunshine. December 30, 1926 performance of "Chicago" opened on Broadway. The play stood 182 performances.
“Hair” - a psychedelic musical, which is a milestone hippie movement of the 1960s Premiered at the Broadway stage took place in April 1968 where stood the 1873 musical performances. In the last scene of Act I of the musical, all parties appear before the audience naked.
"Cats" (1981) - musical E. Lloyd Webber. Libretto based on a collection of children's poems of TS Eliot, "Old Possum's Book of Practical Cats”. The main theme of the musical "Cats" (1981) by Andrew Lloyd Webber. The song is a character named Grizabella (once glamorous cat nostalgic about his past)
As in the US, unlike other developed countries no state program to support the theater, and it is making frivolous Broadway show to attract more viewers. Visit performances on Broadway - a popular entertainment of tourists visiting New York.


title: Презентація на тему «Одноклітинні гриби»

text:
Роль одноклітинних грибів
Гриби. Загальна характеристика
Роль одноклітинних грибів
Роль одноклітинних грибів
Роль одноклітинних грибів
Роль одноклітинних грибів
Роль одноклітинних грибів
Роль одноклітинних грибів


title: Презентація на тему «ПРИРОДНІ ВОЛОКНА» (варіант 2)

text:
ПРИРОДНІ ВОЛОКНА
ЛЛЯНІ ВОЛОКНА
.
Народногосподарське значення
          Льон довгунець - основна прядивна культура в Україні. Вона дає два цінних продукти: волокно і насіння.
          Основна продукція льону-довгунця - волокно утворюється у стеблах. Від морфологічних особливостей стебел залежить вихід волокна, кількість якого, залежно від сорту та умов вирощування, може бути 20-30%. У довгих і тонких стеблах волокна більше і воно кращої якості, ніж у товстих і коротких. Льон – луб’яне волокно. Волокниста тканина лежить між зовнішньою оболонкою і деревиною стебла. Волокна склеєні одне з одним і розміщуються окремими жмутами – пасмами. Пасма волокна завдовжки 30-75 см складаються з видовжених клітин. Тобто клітина льону – це довга тонка нитка. Її довжина в 1-2 тисячі разів перевищує її товщину. Це дозволяє виготовляти лляну нитку завтовшки до кількох мікрон.
       Квіти льону мають блакитне, темно-синє, рідше – фіолетове, рожеве, жовте або біле забарвлення. Вони розпускаються на світанку, а закриваються і в’януть опівдні, у розпал спеки. Кожна квітка живе лише кілька годин.

Для отримання високоякісного волокна врожай льону збирають приблизно через 100 днів після сівби, або через місяць після цвітіння рослини, або через два тижні після формування насіннєвих коробочок. Саме тоді стебло льону набуває жовтого відтінку (цей період іще називають фазою ранньої жовтої стиглості). Якщо ж рослина й досі зелена, то збирати її зарано, бо тоді насіння не даватиме користі, а волокно буде недорозвиненим.
ІСТОРІЯ ЛЛЯНОЇ  ТКАНИНИ
Лляну тканину виготовляли давні індуси ще 9000 років тому. Пізніше льон стали вирощувати в Ассирії, Вавилоні та Єгипті. Єгипетські мумії, яким уже 5000 років, загорнуті саме в лляну тканину. З льону виготовлено славнозвісну Туринську плащаницю. Завдяки унікальним властивостям льону вона вціліла до наших днів, пройшовши крізь вогонь і воду. Ці реліквії збереглися до сьогодні завдяки кремнезему, який міститься в льоні та стримує розвиток бактерій і грибків.
Греки робили вітрила своїх човнів із лляних тканин, адже намоклий льон стає ще міцнішим.
Під час воєн лляні пов’язки рятували поранених від гангрени та сепсису.
У багатьох культурах світу льон став символом світла, чистоти та вірності.

ЛЛЯНА ТКАНИНА
КОНОПЛЯНІ ВОЛОКНА
Коно́плі (лат. Cannabis) — рід однолітніх лубоволокнистих рослин родини конопляних порядку розоцвітих.
Конопля є однією з найдавніших технічних культур людства. Вироби з неї, насамперед одяг, відомі ще з 1 тисячоліття до н. е.. Волокно конопель довге, грубе, але має велику міцність і не піддається гниттю при тривалому перебуванні у воді. З волокна виготовляють тканини, брезент, парусину, мішковину, пожежні рукави, канати, шпагат, шнури, цінний папір. Тканини з конопель антистатичні, гігієнічні, поглинають до 30% поту і 95% ультрафіолетових променів. Одяг з конопель рекомендується щоденно носити людям схильним до захворювання ревматизмом, алергією шкіри, хворобами хребта.
З відходів первинної переробки конопель (костриці) виготовляють пластмасу, будівельні термоізоляційні та меблеві плити, фанеру, брикети для палива, целюлозу, за новими технологіями із волокна та костриці – оздоблювальні матеріали для офісів під дерево, мармур. Коноплесировина придатна для виготовлення окремих вузлів в авто- і літакобудуванніВ народі існували численні уявлення та легенди про незвичайні властивості лляного та конопляного насіння, прядива, ниток, а також багатьох предметів із них виготовлених.
ВОВНЯНІ ВОЛОКНА
Вовна — тонка довга шерсть тварин, що використовується в текстильній промисловості як сировина для виготовлення вовняних тканин.Вовняні волокна, по суті, складаються з білка типу кератину і мають властиву лускату поверхню. Вони еластичні, дуже гігроскопічні (поглинають вологу з повітря) і, як правило, мають помітні властивості звалюватися. Вовна важко займається (горить лише в полум’ї, поза полум’ям горіння припиняється), але обвуглюючись, виділяє запах, подібний до запаху паленого рога.
Виробляється  вовна з домашньої вівці, верблюда. Пряжа буває різної якості, але в порівнянні з іншими видами пряжі від домашніх тварин, її характеристики більш однорідні. Для пряжі з вовни домашньої вівці дуже важливим скоріше є не походження, а обробка. Овець стрижуть у чітко визначений сезон, потім, вовну миють, очищають від сторонніх тіл, фарбують і прядуть. В усіх цих процесах є свої особливості, які додають вовняній пряжі різних якісних характеристик.
Вовняна пряжа легша, ніж рослинна й еластичніша, вона краще утримує тепло. Не так швидко намокає у вологому середовищі, як бавовна, проте менш міцна. До недоліків вовняної пряжі можна віднести її звалюваність й утворення на ній скочувань при терті. Причому, чим слабкіше скручена пряжа, тим сильніше виявляються ці недоліки.

ШОВКОВІ ВОЛОКНА
Шовк — натуральна текстильна нитка тваринного походження — продукт виділення залоз гусіні шовкопрядів при звиванні коконів.
Довжина шовкової нитки може досягати 800—1000 м. Вона має трикутний переріз і подібно до призми відбиває світло, завдяки чому має гарний блиск. Шовкові коконні нитки складаються з двох шовковинок, склеєних між собою особливою речовиною — серицином. В коконі нитки укладені в 40-45 шарів, довжина їх досягає 700 - 800 м. Якщо дати лялечці перетворитися в метелика і вийти з кокона, в шовкових оболонках з'являться дірочки. Такі кокони дуже важко розмотувати. Тому лялечку умертвляють, обробляючи кокони гарячим повітрям, а після цього, щоб вони не гнили, сушать. Так як шовкова нитка дуже тонка (середня товщина її 25-30 мк), при розмотуванні з'єднують нитки декількох коконів (від 3 до 10). При цьому нитки міцно склеюються серицином. Таку нитку називають шовком-сирцем.
Шовкові тканини мають природний блиск, м’які, тонкі, добре драпіруються, дуже витончені й елегантні. Недолік тканини — невисока міцність фарбування до світла (сонячні промені значно знижують міцність тканини). Шовкові тканини мнуться в різному ступені ( залежно від якості), високоякісний шовк практично не мнеться. Шовкова тканина вимагає дбайливого поводження.
БАВОВНЯНІ ТКАНИНИ
Баво́вна (англ. cotton)  — текстильне волокно рослинного походження. Волокно являє собою волоски на насінинах бавовника — кущоподібної рослини роду Gossypium, яка займає одне з провідних місць серед технічних сільськогосподарських культур. Це найважливіше натуральне волокно, що використовується в текстильному виробництві для одягу, товарів для дому і промислової продукції, і складає близько 40% всіх текстильних волокон у світі станом на 2004 рік. Щорічно, у світі виробляється понад 25 млн. тонн бавовни у близько 80 країнах. Бавовна — основа легкої промисловості.
Бавовна являє собою тонкі, короткі, м'які пухнасті волокна. Волокно кілька разів скручено навколо своєї осі. Для бавовни характерні відносно висока міцність, хімічна стійкість (волокно довгий час не руйнується під впливом води і світла), теплостійкість (130-140 °C), середня гігроскопічність (18-20%) і мала частка пружної деформації, внаслідок чого вироби з бавовни сильно мнуться. Стійкість бавовни до стирання невелика. Довжина волокон бавовни різна — від 10,3 до 60 мм. Бавовняне волокно тонке (середня товщина 20-22 мк), але дуже міцне (витримує навантаження 4,5-5г). Воно дешеве, добре фарбується. Бавовняне волокно — найчистіша природна целюлоза — містить 85-90% целюлози.
Баво́вняні ткани́ни — тканини, вироблені з бавовняної пряжі. Асортимент бавовняні тканин дуже різноманітний структурою, зовнішнім оформленням і призначенням.Бавовняні тканини поділяються на кілька основних груп: білизняні, платтяні, одягові, підкладкові, мебльово-декоративні.Частина платтяних бавовняних тканин, яка становить у загальному виробництві велику питому вагу, виділена в самостійні групи — ситці, бязі, сатини. Основна маса бавовняних тканин виготовляється головними переплетеннями. Переваги    1. Хороша поглинаюча здатність в теплу пору   2. М'якість   3. Легкість у забарвленні   4. Здоровий, натуральний матеріал   5. Не шкідливе для здоров'я Недоліки   1. Легко мнеться   2. Має тенденцію до усадки   3. Жовтіє на світлі
ТКАНИИНИ ІЗ БАВОВНИ
АЗБЕСТОВЕ ВОЛОКНО-ВОЛОКНО МІНЕРАЛЬНОГО ПОХОДЖЕННЯ
Азбест (гірський льон) - це тонковолокнистий білий або зеленувато-жовтий мінерал c шовковистим блиском, що утворить прожилки, що мають поперечно-волокниста будівля з довжиною волокон від часток міліметра до 5-6 см (зрідка до 16 см) товщиною менш 0,0001мм. По хімічному складі азбестові мінерали є водними силікатами магнію, заліза, кальцію і натрію.
Азбестове волокно є мінеральним натуральним волокном.Чудовою властивістю цього мінералу є здатність розпушуватися в тонковолокнисту масу, подібну лляного або бавовняного, придатної для виготовлення неспалених тканин.Азбест йде на виготовлення неспалених текстильних виробів, теплоізоляційних виробів, різних наповнювачів для пластмас, для азбестоцементу. Волокна азбесту прядуться звичайно в суміші з бавовною або хімічними волокнами [5]. Азбестова тканина використовується для пошиття жароізоляційного одягу і відноситься до первинних засобів пожежегасіння невеликих вогнищ при запаленні речовин, горіння яких не може відбуватися без доступу повітря


title: Презентація на тему «ІПСШ»

text:
Підготувала учениця 9-А класу
КНЗ ХЕЛ
Соколовська Альона.
ІПСШ
ІПСШ
ІПСШ – це інфекції, які поширюються, головним чином, в результаті сексуальних контактів від людини до людини.
Існує більше 30 різних бактерій, вірусів і паразитів, які передаються статевим шляхом.
***
ІПСШ
Бактеріальні інфекціі
Вірусні інфекціі
Паразитарні організми
БАКТЕРІАЛЬНІ ІНФЕКЦІЇ
Розповсюджені бактеріальні інфекції:
сифіліс
гонорея
хламідіоз
мікоплазмоз
венерична лімфогранулема
м'який шанкр
Це інфекції, збудниками яких є бактерії.
ВІРУСНІ ІНФЕКЦІЇ
ВІРУСИ – живі організми неклітинної будови. Складаються з нуклеїнової кислоти (ДНК чи РНК) та білкової оболонки. Зрідка включають в себе інші речовини – ферменти, ліпідні оболонки тощо.
Найпоширеніші вірусні інфекції:
 ВІЛ
 гепатит В
 цитомегаловірус
 контагіозний молюск
 герпес
ІНШІ ТИПИ ІНФЕКЦІЙ:
Протозойні (трихомоніаз)
Грибкові (молочниця)
Паразитарні захворювання (фтиріаз, короста)
БОРОТЬБА з ІПСШ
Методи боротьби з інфекціями, який передбачені Всесвітньою організацією охорони здоров'я :
Правильне і систематичне використання чоловічих і жіночих презервативів.
Правильне застосування місцевих бактерицидних засобів
Періодичне обстеження за допомогою синдромних або лабораторної діагностики.
У разі діагностування інфекції (або підозри на її наявність) спеціалізоване лікування.
Статева стриманість.
Повідомлення статевих партнерів про хворобу.
Вакцинопрофілактика проти онкогенних вірусів гепатиту B і папіломавірусу людини.
Попри наявність усіх сучасних методів і засобів діагностики й лікування ІПСШ, хворі часом намагаються ввести в оману медичних працівників. Вони приховують захворювання, перекручують відомості про джерело та обставини захворювання, багато чого замовчують. Це ускладнює боротьбу із хворобами.
Поведінка людей, які знають про своє захворювання, але приховують його і заражають інших людей, розцінюється як суспільно небезпечна. Статті Кримінального Кодексу України передбачають кримінальну відповідальність за таку поведінку.
Щодо венеричних хвороб існує немало забобонів, які сприяють їх поширенню. Наприклад, деякі люди вважають, що заразитись ІПСШ можна тільки після настання певного віку. Проте зараження може статись у будь-якому віці. Заразитись можна й нестатевим шляхом — якщо користуватися чужою губною помадою, посудом хворого, докурювати чужу сигарету, а також на громадських пляжах.
Сприйнятливість до зараження венеричними захворюванням підвищується у стані сп'яніння.
БОРОТЬБА з ІПСШ
КІНЕЦЬ


title: Презентація на тему «Цікаві факти про плазунів»

text:
Цікаві факти про плазунів

Пітон страждає здуттям живота. Його тіло наповнене газами ще декілька днів після прийняття їжі. Щодня пітони з’їдають кількість їжі, що відповідає масі їхнього тіла. Одного разу в шлунку пітона було знайдено тіло леопарда. Довжина цього пітона становила 5,7 м.

Коралових аспідів (рід отруйних змій) називають "хвилинними зміями", оскільки існує думка, що вкушена ними тварина помирає протягом хвилини. Звичайно на крупну здобич це не поширюється. Зіткнувшись з перешкодою, наприклад з каменем, кораловий аспід лякається, ховає голову під згорнуте тіло, перекочується з боку на бік, а задню частину тіла піднімає вертикально, звернувши хвіст у кільце.

По краях щелепи плащеносних ящірок ростуть зуби, схожі на людські корінні, ікла і різці.

Стать дитинчати крокодилів залежить від температури. При температурі 33,9°С з яєць вилуплюються самці, якщо температура нижче 30°С – самки.

Назва "саламандра", в перекладі з арабської і перської мов, означає "живе у огні". Саламандри володіють могутньою зброєю боротьби з ворогами. У момент небезпеки в маленьких порах, розкиданих по всій її спині виділяється біла липка рідина. Вона отруйна на стільки, що може вбити невеликого ссавця. Людина після контакту з саламандрою відчуває приступ блювоти.

*Шлунок змії може переварювати кістки і зуби, а волосся чи шерсть ні

*Змія не може вкусити під водою, інакше вона захлинеться

Гігантська ящірка

Варан
Середня довжина самців комодського варана (Varanus comodoensis), який також називається гігантським вараном і живе в Індонезії, становить 2,25 м, а маса – приблизно 159 кг. Живе він на невеликому острові Комодо  і декількох прилеглих островах.
Харчується варан в основному свинями, оленями, мавпами і дрібної живністю. Найбільшою особиною був варан, виставлений в 1937 р. в зоопарку Сент-Луїса, штат Міссурі, США. Його довжина дорівнювала 3,10 м, а маса – 166 кг.


title: Презентація на тему «Ряд Денні хижі птахи»

text:
Ряд Денні хижі птахи
Денні пернаті хижаки — одна з найбільш таємничих груп птахів, зустріч із якими здебільшого викликає захоплення їх красою та досконалістю, і відчуття загадковості.
Про існування цих птахів знають усі. У народі їм дали загальну назву кібці — у південних регіонах України, коршаки — на півночі країни. Багато хто, особливо серед мешканців села, мисливців, лісників, голуб’ятників ставляться до них украй агресивно, при зустрічі вбивають їх і їхніх малят, розорюють гнізда, бо вважають шкідниками, які полюють на свійську птицю, голубів, мисливських птахів і дрібних звірів.Чи виправдане таке ставлення до пернатих хижаків? Чи правильно ми чинимо, знищуючи їх? Чи не зашкоджуємо такими вчинками в першу чергу собі? На ці запитання можна знайти відповіді лише з’ясувавши — якими є денні хижі птахи, хто вони і чим живуть.
В Україні зустрічається 33 види денних хижих птахів. Серед них скопа; шуліки; яструби; канюки; луні; орли (беркут, степовий орел, могильник, підорлики великий і малий, орел-карлик); орлани (білохвіст і довгохвіст); соколи; грифи. І кожен із них — це окреме життя, окрема історія і сформовані стосунки з людиною.
Більшість хижих птахів живиться хребетними. Кігті в них довгі і гострі, гачкоподібні — ними вони хапають і вбивають здобич. Дзьоб короткий, міцний, кінчик його загнутий гачком униз — ним хижаки розривають здобич на частини.
 Політ в одних хижих птахів стрімкий, так що вони можуть на льоту хапати дрібних птахів або ловити звірків. Інші повільно ширяють у небі, вистежуючи здобич унизу.
 Живуть хижі птахи парами, які у великих денних хижаків зберігаються протягом усього життя. Гніздяться на деревах або скелях. Це нагніздні птахи.
Багато денних хижих птахів корисні людині в сільському господарстві, бо вони винищують мишоподібних гризунів і шкідливих комах. Інші, виловлюючи насамперед хворих і старих тварин, тим самим сприяють оздоровленню їхнього складу. Багато з денних хижих птахів стали дуже рідкісними, і їх занесено до Червоної книги.
Соколоподібні — гніздові птахи. Гніздо будують один раз у кілька років. Самці у гніздовий період годують не лише пташенят, але й самку. Більшість соколоподібних — перелітні.
Кондор
У кондора найбільший розмах крил серед сучасних хижих птахів. Він не дуже красивий, проте його польоту притаманні неповторні досконалість і грація.

Сапсан
Це найшвидший птах, здатний розвивати найвищу швидкість серед усіх живих істот на планеті. Серед соколів сапсан може розділити славу хіба що тільки зі своїм родичем кречетом. З інших видів до нього близькі балобан, боривітри, кібчики.
Яструбові  — одна з двох головних родин ряду соколоподібних або денних хижих птахів.
Яструб
Яструб зустрічається в лісовій і лісостеповій смугах, надаючи перевагу молоднякам, чагарникам, узліссям, лісовим галявинам, полезахисним лісосмугам тощо.  В Україні яструб є звичайним гніздовим птахом, але всюди нечисельним. Під час міграції трапляється скрізь.
Шуліки
Шуліки —група хижих птахів з довгими крилами і слабкими ногами.
Орел
Орли будують свої гнізда на високих деревах або на високих кручах. Більшість видів відкладають по два яйця, але старше, більше пташеня часто вбиває свого молодшого брата одразу після вилуплення.Орли інколи використовуються для соколиного полювання. Вони є дуже популярними персонажами міфів та літературних творів багатьох культур. У Старому Світі, під орлом найчастіше мається на увазі беркут або пов'язані види, поширені у районах з теплим кліматом.

Грифи
Дуже великі птахи. Маса самок до 7,5, самців до 6,5 кг, іноді навіть більше. Дорослі птахи темно-бурі, комір навколо шиї і пух на шиї — світло-бурі. У молодих птахів все оперення, в тому числі і шия, темно-бурі.У природі легко визначити за розмірами, темним забарвленням оперення (в тому числі і голови, це відрізняє грифа від сипа білоголового), характерним силуетом у польоті: широкі крила, втягнута голова, короткий клиноподібний хвіст. Довго ширяють високо в повітрі, роблячи широкі кола. Помітивши поживу, круто і швидко пікірують з висоти з гучним шумом крил. Голос — шипіння і хрипле каркання.

Білоголовий сип
Білоголовий сип - це хижий птах з могутньою будовою тіла і розмахом крил близько двох з половиною метрів. Сип велично ширяє в повітрі, зрідка роблячи помахи крилами.

Виконала учениця 4-Б класу Похна Анастасія


Презентація на тему «Наркоманія» (варіант 5)


title: Презентація на тему «Бронхіт»

text:
Бронхіт
Бронхіт — запальне ураження слизової оболонки бронхів.

Міжнародна класифікація хвороб включає дві форми бронхіту:

Гострий бронхіт - гостре дифузне запалення слизової оболонки
трахіобронхіального дерева, що характеризується збільшенням
обсягу бронхіальної секреції з кашлем і виділенням мокротиння.

Хронічний бронхіт - дифузне прогресуюче ураження бронхіального дерева з перебудовою
секреторного апарату слизової оболонки з розвитком запального процесу, що супроводжується
гіперсекрецією мокротиння, порушенням очисної і захисної функції бронхів.
Гострий і хронічний бронхіт значно відрізняються один від одного по етіології, патології і терапії.

Гострий бронхіт
Причини
У більшості випадків причиною гострого бронхіту є віруси (грипу, парагрипу, адено-, риновіруси тощо) і
бактерії (пневмококи, гемофільна паличка, стрептококи, та ін.). Рідше в якості причини бронхітів
виступають гриби, контакт з алергенами або вдихання токсичних речовин. Найбільш поширений шлях
зараження - повітряно-краплинний, тобто вдихання інфікованих крапельок слини при контакті з хворою
людиною (під час розмови, кашлю, чхання)

Симптоми
Хвороба проявляється кашлем, часто підвищеною температурою, відчуттям саднення за грудиною, погіршенням загального самопочуття. При прослуховуванні легень можуть визначатися сухі або вологі хрипи. Одночасно можливі загальні симптоми інфекційного захворювання. Хвороба протікає важче в людей похилого віку та в ослаблених осіб. Також недостаній кровообіг із застійними явищами в легеннях, кіфосколіоз, порушення дихання, тютюнопаління.

Лікування
При виражених ознаках гострого бронхіту, особливо з підвищеною температурою, необхідний постільний режим, призначення сульфаніламідів (сульфадиметоксин по 0,5 г 2 рази на день), гірчичників. При кашлі — гаряче молоко з содою, показане застосування кодеїну, лібексину.
Профілактика полягає у загартовуванні організму. При схильності до частих загострень хвороби — санація осередків інфекції. При лікуванні гострого (неускладеного) бронхіту, застосування антибіотиків не є доцільним!

Бронхіт хронічний
Симптоми
Найхарактерніший прояв хвороби — кашель іноді напади кашлю, особливо вранці з виділенням слизисто-гнійного мокротиння. При прогресуванні захворювання виникає задишка спочатку при фізичному навантаженні. Загострення хвороби протікає з посиленням кашлю та підвищенням температури. При вислуховуванні легень визначаються частіше сухі хрипи. При порушенні бронхіальної прохідності відмічаються астмоїдні явища (утруднений видих). На останній стадії розвитку з'являються симптоми емфіземи легень, хронічної інтерстиціальної пневмонії, пневмосклерозу.

Лікування
Лікування у період загострення хвороби полягає у призначенні проти інфекційних препаратів — сульфадиметоксина по 0,5 г 2 рази на день або антибіотиків — пеніциліна по 300 000 ОД 3-4 рази на день. При наявності астматичного компоненту показане введення бронхорозширюючих засобів (ефедрин, еуфілін, алупент). При порушенні відходження мокротиння показані відхаркуючі. Важливе значення має дихальна гімнастика, кліматолікування, наприклад на Південному березі Криму.


title: Презентація на тему «Діти з пробірки»

text:
in vitro
ICSI


title: Презентація на тему «Перша медична допомога при радіаційних ураженнях»

text:
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A0%D0%B0%D0%B4%D1%96%D0%B0%D1%86%D1%96%D0%B9%D0%BD%D0%B5_%D1%83%D1%80%D0%B0%D0%B6%D0%B5%D0%BD%D0%BD%D1%8F

http://vrkdn.org.ua/mod/folder/view.php?id=7577

http://osvita.ua/vnz/reports/dpju/24194/


title: Презентація на тему «Хвойні»

text:
Хвойні. Різноманітність. Значення в природі і житті людини.
До хвойних належать:
•Араукарієві (представник — араукарія)
•Головчато-тисові
•Кипарисові (кипарис, туя, ялівець, секвоя)
•Соснові (сосна, ялина, ялиця, модрина, кедр)
•Подокарпові
•Сціадо-пітисові
•Тисові (тис ягідний)
Сосни завжди тягнуться до неба. Якщо подивитися на гілки дерева, то видно, що голочки сосни спрямовані вгору або трохи в сторони. Соснові голочки довгі, якщо їх помацати, то трохи колять пальці, але ніколи не поранять.
Соснові гілки часто називають сосновими лапами - вони схожі на розкинуті руки.
Сосни - це дуже гарні й душевні дерева. Здавна вважається, що сосна живить людей внутрішньою енергією, допомагає позбутися від депресій і недуг. Треба просто постояти поруч з сосною, подивитися вгору, на дерево.
Сосна - дерево - довгожитель, середній вік сосни - 600 років.  Для будівництва використовують уже дорослі столітні сосни.
Деревина сосни використовується в різних галузях як основний матеріал - для будівництва будинків, судів, меблів. Сосна цінується щільністю, повітропроникністю, довговічністю.
Сосна має цілющі властивості. При застуді дуже корисно дихати ароматом соснового дерева. До того ж сосновий аромат знезаражує повітря.
Сосновий аромат дуже корисний для нервової системи, тому що ефірні масла сосни виділяють хвойних запах - він підвищує працездатність, заспокоює.
Сосни досить невибагливі і ростуть як на півночі, так і на півдні.

Факт 1. Більше 20% всіх дерев світу - сибірські модрини.
Факт 2.    Хвоя модрини стоїть на першому місці серед наших хвойних за змістом вітаміну С.
Факт 3. Все, що зроблено з модрини - зроблено на століття. Наочні тому приклади:
Венеція, вибудувана на палях із сибірської модрини;
далекосхідні партизани в роки громадянської війни робили з модрини гармати.

Далеко не всім відомо, що сибірський кедр, або правильніше, кедрова сосна, досягає у висоту 35-40 метрів, а товщина стовбура цього дерева доходить до двох метрів. Добре розвинені кедри дають до п'ятдесяти і більше кілограмів чистих горіхів на рік, в яких міститься багато жиру.
У кедрової посуді довго не скисає молоко. У шафі з кедрових дощок не заводиться міль. Комарі та кліщі пущі вогню бояться ефіру, який виділяється цим деревом. З кедрових горіхів сибіряки вміють робити рослинні вершки, які майже в три рази поживніший коров'ячих, так як кедровий горіх містить 79 відсотків жиру. Кедровими горіхами, при їх вживанні, попереджається туберкульоз.
Хвойні рослини і чагарники - це дуже цікава і багата група декоративних рослин. Серед них є карликові рослини і чагарники, висота яких ніколи не перевищує одного метра, і є могутні дерева. Різноманітність форм крони та кольорів величезна, а відмінність у межах одного виду досить істотне. Тому ці рослини часто стають об'єктом захоплення. Вони знаходять широке застосування в будь-яких садах. З туй, модрин і тисів можна створювати живопліт, багато сортів ялівців можуть грати роль грунтопокривних рослин. Карликові форми є доповненням верескових садів, а також цінними рослинами для висадки в контейнери. Так як більшість з них вічнозелені рослини, вони є елементом, оживляючим зимовий пейзаж.
Уваги заслуговує також той факт, що за хвойними рослинами відносно легко доглядати, і вони рідко піддаються хворобам і шкідникам.


title: Презентація на тему «Життєдіяльність рослин»

text:
Життєдіяльність рослин

Вступ
Яка тривалість життя листків? Листки більшості квіткових рослин живуть лише протягом теплих місяців року. В однорічних видів вони відмирають разом з іншими надземними частинами рослини. В багаторічних дерев'янистих рослин листки живуть протягом одного року і повністю опадають певної пори.
Рослини, в яких листки замінюються щорічно, називають листопадними. Це такі добре відомі вам рослини, як береза, клен, липа, яблуня, горобина і безліч інших.

Вічнозелені рослини
У деяких рослин листки живуть кілька років. Придивіться, наприклад, до фікуса чи монстери. Вони завжди зелені. Це тому, що листки в них замінюються поступово. Старі листки відмирають, і водночас з'являються нові - молоді. Так само поступово замінюються листки і в деяких рослин у природі. Такі рослини називають вічнозеленими.
 Отже, до вічнозелених належать рослини, які у всі пори року вкриті листками. Це брусниця, лавровишня, верес, сосна.
Вічнозелені рослини
багно (1), верес (2), брусниця (3), сосна (4)
Життєдіяльність рослин
Природне явище масового відпадання листків у рослин на період несприятливих умов називають листопадом. Найвідоміший осінній листопад, хоча у рослин посушливих кліматів він може спостерігатись і влітку. Скидаючи листки, рослини захищаються від надмірної втрати води.
Життєдіяльність рослин
Якби рослини в прохолодний зимовий період не скидали листки, вони неодмінно загинули б від нестачі води. Це пояснюється тим, що листки продовжували б випаровувати воду, а коренева система за низьких температур не змогла б забезпечити нею рослину. А у таких вічнозелених квіткових рослин, як брусниця, журавлина, або у багатьох хвойних, як-от сосни і ялини, листки настільки дрібні, що води випаровують небагато.

Життєдіяльність рослин
Осінній листопад супроводжується зміною забарвлення листків - однією з перших ознак осені. Жовтіють берези, ясени та липи, рожевіють листки калини та бруслини, червоніє листя дикого винограду та клена. Чим зумовлене це море барв осені?
Життєдіяльність рослин
Ми вже згадували, що в листках рослин одночасно із зеленим пігментом - хлорофілом є й інші пігменти, зокрема золотаво-жовті, жовтогарячі, червоні. Ближче до осені у листках руйнується насамперед хлорофіл. Інші пігменти стійкіші, тому восени їхня наявність у листках стає помітною.

Чинники листопаду
Які ж чинники зумовлюють листопад? Підготовка до листопаду розпочинається задовго до того, як настає несприятливий період у житті рослини. Серед умов, що спричинюють листопад, важливе значення має зміна тривалості світлового дня. З настанням осені коротшає день, знижується температура повітря, зменшуються випаровування та надходження води через кореневу систему.
Життєдіяльність рослин
Одночасно посилюється відплив органічних речовин з листка в стебло та корінь. Тож від палий листок має низький вміст цих сполук. Проте в ньому міститься значна кількість інших речовин. Тому, скидаючи листки, рослина водночас позбавляється різних шкідливих продуктів обміну, які накопичилися в них.

Шари
Поблизу стебла в черешку листка є шар клітин основної тканини. Восени ці клітини починають посилено поділятись, утворюючи впоперек черешка відокремлювальний шар. Клітини цього шару поступово стають гладенькими та округлими, між ними виникають великі міжклітинники, тому вони легко відокремлюються одна від одної.
Життєдіяльність рослин
У результаті до початку листопаду листок прикріплюється до стебла лише завдяки жилкам. Достатньо краплини дощу чи подиху вітру, як він опадає. Інколи листки опадають навіть під власною масою.

 Схема утворення відокремлювального шару

Опале листя розкладають ґрунтові бактерії, гриби, тварини, а мінеральні солі, що утворилися внаслідок цього розкладу, знову використовують рослини.
Опале листя є поживою для грибів
Життєдіяльність рослин
Листопад зумовлений не лише зовнішніми чинниками, а й особливостями життєдіяльності самої рослини. Наприклад, хоча в теплицях і підтримують постійні сприятливі для росту умови, листопадні рослини все-таки восени скидають листки.
Видозміни листка
Які відомі видозміни листка? Крім основних функцій (фотосинтезу, випаровування води, дихання), листки можуть виконувати й деякі додаткові, у зв'язку з чим вони дещо видозмінюються.
Видозміни листків
Видозміни листків: захисні колючки у кактуса (1) і барбарису (2); вусики гороху (3); брунькові луски (4); ловильні листки росички (5); м'ясисті листки молодила (6)
Життєдіяльність рослин
Рослини посушливих місцевостей у листках накопичують воду, тому вони стають м'ясистими (алое, молодило). Часто листки видозмінюються на захисні колючки, як-от у кактусів чи барбарису. А в акації білої колючки - це видозмінені прилистки.
Життєдіяльність рослин
У кактусів жорсткі колючки не лише захищають від виїдання тваринами, а й зменшують випаровування води. Вода в кактусів накопичується у стеблі. У спекотних пустелях Центральної Америки зростають кактуси, здатні накопичувати у своєму тілі до 3 т води!

Вусики
Ще однією з видозмін листка є вусики. Всім вам добре відома така рослина, як горох. Він має довге тонке стебло. Окремі листочки складних листків цієї рослини перетворилися на вусики, якими він чіпляється за різні предмети і закріплює стебло у певному положенні. Отже, на вусики у рослин можуть видозмінюватись як окремі листки, так і весь пагін.
Луски
Листки можуть перетворюватись на луски. Соковиті луски цибулин (наприклад, у добре відомої вам цибулі ріпчастої) слугують для накопичення запасних поживних речовин та води. А зовнішні сухі луски захищають внутрішні частини цибулин чи бруньок від механічних ушкоджень, пересихання, низьких чи високих температур.
Життєдіяльність рослин
У комахоїдних рослин (росичка, венерина мухоловка, пухирник) листки пристосовані для вловлення та перетравлення комах . Ці листки здатні не лише захоплювати здобич, а й виділяти травні соки, що її перетравлюють.
Життєдіяльність рослин
Вважають, що, споживаючи дрібних комах, комахоїдні рослини компенсують нестачу деяких сполук у ґрунті, на якому вони зростають. Відомо приблизно 500 видів комахоїдних рослин, здебільшого це мешканці тропіків. В Україні трапляються альдрованда пухирчаста, а також декілька видів росичок.
Висновок
Залежно від тривалості життя листків та характеру їхньої заміни рослини поділяють на листопадні та вічнозелені. Листопад захищає рослину від надмірних витрат води та дає їй змогу позбутися кінцевих продуктів обміну речовин. Здійснюючи додаткові функції, листки можуть видозмінюватися на колючки, луски, вусики тощо.
Джерела
http://school.xvatit.com
http://teachua.com


title: Презентація на тему «Індивідуальні особливості пам’яті»

text:
Індивідуальні особливості пам’яті

Роботу підготувала:
Учениця 9-Б класу
Шуміліна Олександра
Керівник курсового проекту
Вчитель біології
Каргіна Тетяна Петрівна
Об’єкт:діти шкільного віку

Суб’єкт: пам’ять людини
Мета роботи
 Розширити кругозір.
 Зрозуміти основні поняття, процеси та принципи пам’яті.
 Дослідити пам’ять школярів.
 Знайти способи покращення пам’яті.

Зміст
Пам’ять людини.
Процеси пам’яті.
Дослідження пам’яті школярів.
Рекомендації щодо покращення пам’яті.
Цікавий факт.
Джерела.

Пам’ять людини
Це психічний пізнавальний процес, який полягає у фіксації, збереженні та відтворенні попереднього досвіду.
Процеси пам’яті
 Запам’ятовування

Збереження

Відтворення

Забування
Запам’ятовування
Це процес утворення і закріплення тимчасових нервових зв’язків у головному мозку.
Буває мимовільним і довільним.
Збереження
Це утримання в корі головного мозку інформації, яку людина попередньо запам'ятала.

відтворення
Це процес активізації раніше утворених нервових зв’язків у корі великих півкуль головного мозку.
Впізнавання
згадування
це відтворення, що виникає при повторному сприйманні предметів.
Буває повним і неповним.
це відтворення, що відбувається без повторного сприйняття предметів.
Буває довільне і мимовільне.

Забування
Це процес згасання тимчасових нервових зв’язків.
Буває часткове та повне.

Дослідження
Пам’ять школярів
Рекомендації щодо покращення пам’яті
Читайте цікаві книги
Гарно висипайтеся
Грайте в комп'ютерні ігри.
Вивчайте іноземні мови.
Попрацюйте з числами
Цікавий факт
На вигляд Авреліан Хейман виглядає як типовий середньостатистичний студент Даремського університету у Великобританії. Однак феноменальна пам’ять 20-річного хлопця здатна змагатися з будь-яким інформаційним носієм, оскільки ця молода людина міцно пам’ятає майже всі події, що відбувалися в його житті.

Джерела
Використана література:

1.  М.Гализо И. Домашенко. Атлас по психологи. – М., 1980.

2.  Ю.Орлов. Восхождение к индивидуальности. – М., 1991.

3.  Г. Костюк. Вікова психологія. – К., 1976.

4.  Л.Выготский. Педагогическая психология. – М., 1991.

5.  Л.Макселона. Психологія. – Л., 1998.

6.  В.Критецький. Психологія. – К., 1978.

7.  Р.Немов. Психология. – М., 1990.

8.  В.Богословський. Общая психология. – М., 1981.

9.  Л.Гримак. Резервы человеческой психики. – М., 1989.

10.  О. Дусавицький. Розвиток особистості в навчальній діяльності. – К., 1996.

11.  Общая психология. Под ред. А.В. Петровского. – М., 1986. - Гл.13.

12.  Загальна психологія. Під ред. Максименка С.Д. – К., 2000.

Використані сайти:

1. http://uk.wikipedia.org

2. http://mirfactov.com

3. http://www.interesno.dn.ua

4. http://individual.su

5. http://mibius.com.ua

6. http://www.twirpx.com

Дякую за увагу!


Презентація на тему «Клас Сцифоїдні»


title: Презентація на тему «Значення закону Харді-Вайнберга для вивчення генетики популяції»

text:
pA
q2
pAqa
p2AApqAa
pqAaq2

0,90025
0,095
0,0025
0,7
0,3
0,49
0,42
0,09
0,7
0,3
0,49
0,42
0,09
0,7
0,3
0,49
0,42
0,09
0,7
0,3
n-e
P2
2pg
q2
p
g


title: Презентація на тему «Гіпотези виникнення життя» (варіант 1)

text:
Презентація
З біології
На тему: “Гіпотези виникнення життя”
Учениці 7(11) Б класу
Одеського НВК №13
Бургелі Наталії
Життя - одне з найскладніших явищ природи. З глибокої давнини воно сприймалося як щось таємниче і непізнане - ось чому над питанням його походження завжди йшла гостра боротьба між матеріалістами та ідеалістами. Деякі прихильники ідеалістичних поглядів вважають життя духовним, нематеріальних началом, що виникло в результаті божественного творіння. Матеріалісти ж, навпаки, вважають, що життя на Землі виникло з неживої матерії шляхом самозародження (абіогенезу) або було занесене з інших світів, тобто є породженням інших живих організмів (біогенез).
Теорія походження життя на землі чи теорія виникнення життя на землі – поняття як такі не зовсім коректні. Існує кілька теорій походження чи виникнення життя і всі вони рівноцінні та розглядаються завжди разом. У різний час і в різних культурах розглядалися наступні ідеї:
перша і головна теорія виникнення життя на землі – креаціонізм (життя було створена Творцем);
друга гіпотеза виникнення життя на землі – мимовільне зародження (самозародження; життя виникало неодноразово з неживої речовини);
третя – гіпотеза стаціонарного стану (життя існувало завжди);
четверта гіпотеза – панспермії (життя занесене на Землю з інших планет);
ще поширені біохімічні гіпотези виникнення життя на землі (життя виникло в земних умовах в ході процесів, що підкоряються фізичним та хімічним законам, тобто в результаті біохімічної еволюції).
КРЕАЦІОНІЗМ

Креаціоністська теорія виникнення життя на Землі. Відповідно до цієї релігійної концепції, яка має давнє коріння, все існуюче у Всесвіті, у тому числі життя, було створено єдиною Силою - Творцем в результаті декількох актів надприродного творіння в минулому. Організми, що населяють сьогодні Землю, походять від створених окремо основних типів живих істот. Створені види були з самого початку чудово організовані і наділені здатністю до деякої мінливості в певних межах (мікроеволюція). Подібних поглядів дотримується сьогодні більшість населення планети.

Традиційне іудейсько-християнське уявлення про створення світу, викладене в Книзі Буття, викликало і продовжує викликати суперечки. Однак виявлені в текстах протиріччя не роблять концепцію творіння менш популярною. Релігія, розглядаючи питання про походження життя, шукає відповідь головним чином на питання «з якою метою?», а не на питання «яким чином?». Якщо наука в пошуках істини широко використовує спостереження і експеримент, то богослов'я прагне до осягнення істини через надприродне прозріння і віру. Тому креаціонізм у принципі ненауковий, а спроби зіставляти його з науковими гіпотезами є методологічно некоректними.
ГІПОТЕЗИ САМОЗАРОДЖЕННЯ
Протягом тисячоліть люди вірили в мимовільне зародження життя, вважаючи його звичайним способом появи живих істот з неживої матерії. Вважали, що джерелом спонтанного зародження служать або неорганічні сполуки, або гнилі органічні залишки (концепція абіогенезу). Ця гіпотеза була поширена в Стародавньому Китаї, Вавилоні та Єгипті в якості альтернативи креаціонізму, з яким вона співіснувала. Ідея самозародження висловлювалася також філософами Давньої Греції і навіть більш ранніми мислителями, тобто вона, мабуть, так само стара, як і саме людство. Протягом такої тривалої історії ця гіпотеза видозмінювалася, але як і раніше залишалася помилковою. Арістотель, якого часто проголошують засновником біології, писав, що жаби і комахи заводяться в сирому ґрунті. У Середні століття багатьом «вдавалося» спостерігати зародження різноманітних живих істот, таких як комахи, черв'яки, вугри, миші, в залишках організмів, які розкладалися або гнили.
Ці «факти» вважалися досить переконливими доти, поки італійський лікар Франческо Реді (1626-1697) не підійшов до проблеми виникнення життя більш суворо і не піддав сумніву теорію спонтанного зародження. У 1668 р. Реді виконав наступний дослід. Він помістив мертвих змій у різні посудини, причому одні посудини накрив, а інші залишив відкритими. Мухи відклали яйця на мертвих зміях у відкритих посудинах; незабаром з яєць вивелися личинки. У накритих посудинах личинок не виявилося. Таким чином Реді довів, що білі черви, які з'являються в м'ясі змій, личинки флорентійської мухи і що якщо м'ясо закрити і запобігти доступу мух, то воно не «наробить» черв'яків. Спростувавши концепцію самозародження, Реді висловив думку про те, що життя може виникнути тільки з попереднього життя (концепція біогенезу).
Гіпотеза стаціонарного стану
Відповідно до цієї гіпотези Земля ніколи не виникала, а існувала вічно, вона завжди була здатна підтримувати життя, а якщо і змінювалася, то дуже мало; види також існували завжди. Цю гіпотезу називають іноді гіпотезою етернізму (від лат. Eternus - вічний). Це уявлення відповідає концепції вічного нествореного Всесвіту, характерної для східних релігій, таких як індуїзм і буддизм. У контексті сучасних астрономічних знань ця гіпотеза не розглядається як наукова.
ГІПОТЕЗА ПАНСПЕРМІЇ
Гіпотеза походження життя на Землі в результаті перенесення з інших планет якихось зародків життя отримала назву панспермії (від грец. Pan - весь, всякий і sperma - сім'я). Ця гіпотеза примикає до гіпотези стаціонарного стану. Її прихильники підтримують думку про вічне існування життя і висувають ідею про неземне її походження. Одним з перших ідею про космічне (неземне) походження життя висловив німецький учений Г. Ріхтер в 1865 р. Згідно з Ріхтером життя на Землі не виникло з неорганічних речовин, а було занесене з інших планет. У зв'язку з цим виникали питання, наскільки можливе таке перенесення з однієї планети на іншу і як це могло бути здійснено. Відповіді шукали в першу чергу у фізиці, і не дивно, що першими захисниками цих поглядів виступили представники цієї науки, видатні вчені Г. Гельмгольц, С. Арреніус, Дж. Томсон, П.П. Лазарєв та ін.
Згідно з уявленнями Томсона і Гельмгольца, спори бактерій та інших організмів могли бути занесені на Землю з метеоритами. Лабораторні дослідження підтверджують високу стійкість живих організмів до несприятливих впливів, зокрема до низьких температур. Наприклад, спори і насіння рослин не гинули навіть при тривалому витримуванні в рідкому кисні або азоті.
Сучасні прихильники концепції панспермії (в числі яких - лауреат Нобелівської премії англійський біофізик Ф. Крік) вважають, що життя на Землю занесене випадково або навмисно космічними прибульцями. До гіпотези панспермії примикає точка зору астрономів Ч. Вікрамасінгха (Шрі-Ланка) і Ф. Хойла (Великобританія). Вони вважають, що в космічному просторі, в основному в газових і пилових хмарах, у великій кількості присутні мікроорганізми, де вони, на думку вчених, і утворюються. Далі ці мікроорганізми захоплюються кометами, які потім, проходячи поблизу планет, «сіють зародки життя».

БІОХІМІЧНА ТЕОРІЯ
Першу наукову теорію походження життя на Землі створив радянський біохімік А.І. Опарін (1894-1980). У 1924 р. він опублікував роботи, в яких виклав уявлення про те, як могло виникнути життя на Землі. Відповідно до цієї теорії, життя виникло в специфічних умовах стародавньої Землі і розглядається Опаріним як закономірний результат хімічної еволюції сполук вуглецю у Всесвіті.
За Опаріним, процес, який призвів до виникнення життя на Землі, може бути розділений на три етапи:
Виникнення органічних речовин.
Утворення з найпростіших органічних речовин біополімерів (білків, нуклеїнових кислот, полісахаридів, ліпідів та ін.).
Виникнення примітивних організмів, здатних до самовідтворювання.

Теорія біохімічної еволюції має найбільшу кількість прихильників серед сучасних вчених. Земля виникла близько п'яти мільярдів років тому; спочатку температура на поверхні була дуже високою (до декількох тисяч градусів). У міру її остигання утворилася тверда поверхня (земна кора - літосфера).


Презентація на тему «Алкоголь і людина»


title: Презентація на тему «Антропогенез» (варіант 4)

text:
Антропогенез: Еволюційна теорія походження людини
Введення
Мислення і розум, як відмінні властивості людини у тваринному світі, ось вже тисячі років створюють і задають питання. Хто ми? Як з'явилися? Для чого потрібна наше життя? На що ми здатні? Мільйони питань хвилюють нас, мають мільйони розрізнених, неточнихвідповідей, відомостей надуманих або отриманих завдяки науці, але найголовніше питання «Як ми з'явилися на світ?», До цих пір не має відповіді. Протягом століть багато вчених, літераторів-письменників, різних дослідників висловлювали свої точки зору про походження людства. Цьому присвячені безліч сказань, вигадок, легенд, істин, які були відкриті видатними вченими різних країн, народів і часів, починаючи з біблійних героїв і мислителів і закінчуючи нашими сучасниками.
Існує цілий ряд різних теорій, що пояснюють виникнення людини на Землі. У роботі ми розглянемо самі великі і популярні з них.

Теорія еволюції
Спробу пояснити походження видів зробив Чарльз Дарвін (1809-1882), англійський натураліст, творець теорії еволюції. Він є автором багатьох праць: "Походження видів шляхом природного відбору" (1859), узагальнивши результати власних спостережень і досягнення сучасної йому біології та селекційної практики; "Походження людини і статевий відбір" (1871) обгрунтував гіпотезу походження людини від мавпоподібних предків. За теорією еволюції, яку запропонував Ч. Дарвін, різноманіття видів рослин і тварин, що населяють Землю, є результатом частих, абсолютно випадкових мутацій, які, сумуючись за тисячоліття, через так звані «перехідні ланки» призводять до появи нових видів. Потім у дію вступає природний відбір.
Міжвидова боротьба винищує або відтісняє на периферію види, непристосовані до умов життя в даній біологічної «ніші» при даних зовнішніх умовах, в той же час, дозволяючи бурхливо розвиватися видів, які по чистій випадковості виявилися краще пристосовані для виживання. У науковому світі є група вчених, що займаються проблемою виникнення людини, яка на основі теорії Дарвіна створила науку антропологію, яка має таке поняття, як «антропогенез». Антропогенезом вчені-дарвіністи називають процес виділення людини зі світу тварин.
Ними було припущено, що віддаленими предками людини є людиноподібні мавпи, що пройшли кілька стадій розвитку на шляху до формування кінцевого результату. Еволюційна теорія антропогенезу має великий набір різноманітних доказів - палеонтологічних, археологічних, біологічних, генетичних, культурних, психологічних та інших. Однак багато хто з цих доказів можуть трактуватися неоднозначно, що дозволяє противникам еволюційної теорії оскаржувати її. Відповідно до цієї теорії мають місце такі основні стадії еволюції людини:
Австралопітеків або «південних мавп» - високоорганізованих, ходить на двох приматів, прийнято вважати вихідними формами в родоводу людини. Австралопітеки отримали у спадок від своїх деревних предків багато властивостей, причому найбільш важливими з них були здатність і прагнення до різноманітного поводження з предметами за допомогою рук (маніпулюванню) і високий розвиток стадних відносин. Вони були цілком наземними істотами, порівняно невеликих розмірів - у середньому довжина тіла 120-130 см, вага 30-40 кг. Їх характерною особливістю була двоногий хода і випрямлена положення тіла, про що свідчить будова таза, скелета кінцівок і черепа. Вільні верхні кінцівки давали можливість використовувати палиці, камені і т.д. Мозковий відділ черепа мав відносно великі розміри, а лицьова частина була вкорочена. Зуби невеликі, розташовувалися щільно, без диаст, з малюнком зубів, характерним для людини. Мешкали на відкритих рівнинах типу саван.

Австралопітеки
Вперше викопні рештки найдавніших людей, що одержали назву архантропов, були виявлені голландцем Є. Дюбуа на о.Ява в 1890 році. Архантропи вже вміли користуватися вогнем, тим самим, ставши на сходинку вище своїх попередників. Пітекантропи - істоти прямоходящие, середнього зросту і міцної статури, зберегли, однак, багато мавпячих рис, як у формі черепа, так і в будові лицьового скелета.

існування найдавніших людей: Пітекантропи
стадія неандертальця, тобто древньої людини або палеоантропів.
У 1856 році в долині Неандерталь в Німеччині виявили останки істоти, що жив 150 - 40 тисяч років тому, названого неандертальцем. У викопному вигляді вони знайдені ще в чотирьохстах місцях Північної півкулі Євразії. За часом з епохою неандертальців збіглася епоха Великого заледеніння. Він мав об'єм мозку, близький до сучасної людини, але похилий лоб, надбрівні дуги, низьку черепну коробку; жив упечерах, полюючи на мамонтів. У неандертальців вперше були виявлені поховання трупів.

розвиток сучасних людей (неоантропів).
Час появи людини сучасного виду припадає на початок пізнього палеоліту (70-35 тис. років тому). Воно пов'язане з потужним стрибком у розвитку продуктивних сил, становленням родового суспільства і наслідком процесу завершення біологічної еволюції Homo sapiens. Неоантропи були високими людьми, пропорційно складеними. Середній зріст чоловіків - 180-185 см, жінок - 163-160 см. Першілюди сучасного вигляду іменуються кроманьйонцями (по стоянці неоантропів в Кро-Маньон, Франція). Кроманьйонці відрізнялися довгоногістю за рахунок великої довжини гомілки. Потужний торс, широка грудна клітка, сильно розвинений м'язовий рельєф справляють сильне враження на сучасників. Неоантропи - це багатошарові стоянки і поселення, крем'яні та кістяні знаряддя, житлові споруди. Це і складний обряд поховання, прикраси, перші шедеври образотворчого мистецтва і т.д. Перехід людського суспільства до верхнього палеоліту (35-10 тис. років тому) співпав із завершенням антропогенезу - формуванням людини сучасного фізіологічного типу.
Отже, лінія еволюції людини вибудовується таким чином: «Людина уміла» (австралопітек) - «Людина прямоходяча» (пітекантроп) - «Людина неандертальський» (палеоантроп) - «Людина розумна» (кроманьйонець).
Модель цієї торії походження людини від людиноподібних мавп, яка цілком влаштовувала більшу частину вчених сто років тому, сьогодні тріщить по всіх швах, не витримуючи потоку нових відкриттів, а також існування інших теорій походження людини


Презентація на тему «Животные Камчатки»