title: Презентація на тему «Вегетативна нервова система»

text:
 Вегетативна нервовасистема
                                                                            Коновальчук Юлія
                                                     9-А
Вегетативна нервова система - це одна з частин нашої нервової системи. Вегетативна нервова система відповідає за  діяльність внутрішніх органів, діяльність залоз внутрішньої і зовнішньої секреції, діяльність кровоносних і лімфатичних судин, а також в деякій частині за мускулатуру. Вегетативна нервова система також називається автономною.

Центри вегетативної нервової системи розташовуються в головному і спинному мозку. Виділяють також периферичну частину, яку складають нерви, нервові закінчення, сплетення і вузли.
Вегетативна нервова система поділяється на два  відділи:
симпатичний  відділ

парасимпатичний відділ

Центри симпатичної частини вегетативної нервової системи містяться в бокових рогах сірої речовини спинного мозку. Починаючи від восьмого шийного до 2-3 поперекового сегмента. Передвузлові волокна виходять зі спинного мозку в складі черевних корінців спинномозкових нервів, а потім через білу сполучну гілку прямують до вузлів симпатичного стовбура. Правий і лівий симпатичні стовбури лежать з боків хребта від основи черепа до куприка. Пучки нервових волокон з'єднують вузли між собою. Кожен стовбур складається з трьох шийних вузлів, 10-12 грудних, 4-5 поперекових, 3-4 крижових та одного куприкового. Від шийних вузлів (верхнього, середнього і нижнього) відходять серцеві гілки, які доходять до серцевого сплетення, також ідуть гілочки і до кровоносних судин. Від верхнього шийного вузла відходять внутрішні і зовнішні сонні нерви. Від шийних симпатичних вузлів ідуть симпатичні волокна до слинних  залоз, глотки, гортані та зіниці ока. Верхні грудні вузли дають гілки до органів заднього середостіння,  аортального, серцевого й легеневого сплетень. Від 6-9 грудних вузлів відходить великий нутрощевий нерв, а від 10-11 вузлів малий нутрощевий нерв. Обидва нерви проходять крізь діафрагму в черевну порожнину й закінчуються в черевному сплетенні. Черевне або сонячне сплетення розташоване навколо початку нутрощевої артерії та іннервує печінку, шлунок, підшлункову залозу, тонку кишку, товсту кишку до низхідної ободової кишки, нирки, надниркові залози, селезінку. У ділянці малого таза є підчеревне сплетення, розташовано на черевній аорті. Воно іннервує органи малого таза. У чоловіків: нижні відділи прямої кишки, сечовий міхур, сім'явиносну протоку, передміхурову залозу, а у жінок – матку, піхву, пряму кишку і сечовий міхур.
 Парасимпатична частина вегетативної нервової системи.
Центри парасимпатичної частини лежать у середньому і довгастому мозку, а також у крижовій частині спинного мозку. Її периферична частина складається з волокон, що йдуть у складі різних нервів до органів та сплетень.
Від середнього мозку відходять парасимпатичні волокна, які входять в склад, око рухового нерва. Ці волокна іннервують круговий м’яз райдужки ока, при їх збудженні відбувається зменшення просвіту кришталика.
Із продовгуватого мозку виходять парасимпатичні волокна, що йдуть в складі лицьового, язикоглоткового і блукаючого нервів. Ці волокна інервують: слинні залози, серце, стравохід, бронхи, альвеоли легень, шлунок, тонкий кишечник і верхній відділ товстого кишечника, підшлункову залозу, наднирники, нирки, печінку, селезінку.
Від куприкового відділу спинного мозку відходять волокна тазових внутрішніх нервів, які інервують органи малого тазу: сигмовидну і пряму кишку, сечовий міхур, статеві органи, за виключенням матки.
Симпатична і парасимпатична  частини  вегетативної  нервової системи відрізняються одна від одної функціонально. Так, симпатична частина прискорює роботу серця, посилює дихання, розширює зіницю ока, а парасимпатична - звужує зіницю ока, прискорює перистальтику кишок.
Отже, слід зазначити, що функція вегетативної нервової системи полягає в тому, щоб діяльність внутрішніх органів завжди відповідала потребам організму. Необхідно також пам’ятати, що автономна нервова система є невіддільною частиною єдиної нервової системи організму і функціонує, як всі її відділи, під впливом кори великого мозку.
 Висновок


title: Презентація на тему «Рослинні тканини» (варіант 1)

text:
Презентація
на тему:
«Рослинні тканини»
Рослинні організми можуть бути одноклітинними і багатоклітинними, а також колоніальними.
Тіло одноклітинної рослини складається лише з однієї клітини, яка здійснює всі життєві функції і процеси організму.
Тканина — це сукупність клітин, що мають спільне походження, подібну будову і виконують властиві їм функції.
Тіло багатоклітинної рослини складається із сукупностей багатьох клітин, групи яких спеціалізуються на виконанні певних функцій.
Покривна тканина — це шар клітин, які вкривають орган.
Покривна тканина захищає рослину від випаровування, висихання, несприятливих умов, забезпечує газообмін і водопостачання.
Покривна тканина  — це епідерма (епідерміс), корок та кірка.
Епідерма вкриває молоді частини рослини. Найчастіше має один шар живих, без хлоропластів, тісно притиснених одна до одної клітин. Стінки клітин звивисті і мають різну товщину.
Звернені до зовнішнього середовища стінки клітин епідерми товщі і часто вкриті товстим шаром кутикули (плівка з жироподібних речовин).

Захисні властивості епідерми можуть підсилюватися різними виростами — волосками.

Корок — багатошарова мертва тканина.
Оболонки клітин корка потовщені і просочені речовиною, за складом близькою до жирів, майже непроникною для води й повітря. Ці клітини щільно зімкнені між собою (міжклітинників немає) і виконують основні захисні функції.
Клітини корка мертві, наповнені повітрям або смолистими чи дубильними речовинами.
Кірка – багатошарова мертва тканина, утворюється на зміну корку. Типова кірка спостерігається у деревних рослин.
Основна тканина — тканина рослин, що складається з живих клітин різної форми, виконує різноманітні функції: асиміляційну, газообмінну, запасаючу, видільну тощо.
Основну тканину зазвичай називають паренхімою, оскільки вона створює ніби основу органів і заповнює простір між частинами органів.
 Розрізняють три групи основних тканин: асиміляційну, запасливу і повітроносну (аеренхіму).
епідерма
епідерма
паренхіма
Основна асиміляційна тканина розміщена в усіх зелених частинах рослин. Її клітини містять хлоропласти, в яких здійснюється процес фотосинтезу.
Основна запаслива тканина заповнює м'які частини листків, плодів, серцевину стебел та коренів. У її клітинах відкладаються на запас поживні речовини.
Основна повітроносна тканина багата, як правило, на міжклітинні проміжки, заповнені повітрям. Міжклітинники, сполучаючись у загальну сітку, забезпечують газообмін рослин.
асиміляційна паренхіма
повітроносна паренхіма
Провідні тканини пристосовані для руху води та розчинених у ній речовин як у напрямку від кореня до пагона, так і в зворотному напрямі — від листків до коренів.
До  складу провідних тканин входять судини (трахеї), трахеїди і ситоподібні трубки.
Судини (трахеї) — це довгі трубки, що формуються з багатьох розміщених одна над одною клітин, поперечні стінки яких руйнуються. Поздовжні стінки судин нерівномірно потовщені (здерев'янілі), цитоплазма відмирає.
Трахеїди — це видовжені клітини з косими поперечними перетинками, якими вони сполучаються одна з одною, утворюючи суцільний ланцюг. Як і трахеї, це мертві клітини з нерівномірно здерев'янілими стінками. Завдяки потовщенням трахеї і трахеїди протистоять стискуванню і розтягуванню.
Судини (трахеї)
трахеїди
Судини (трахеї)
трахеїди
По судинам і трахеїдам вода і розчинені в ній мінеральні солі рухаються від коренів до надземних частин рослини.

Судини і трахеїди, крім провідної, забезпечують ще й опорну функцію.
клітини паренхіми
судини
продих
клітина продиху
повітряні проміжки
клітинна стінка судини
прилипання
зв’язок
Клітина судини
молекула води
Ситоподібні трубки — видовжені, живі клітини, що сполучаються між собою за допомогою поперечних перетинок з великою кількістю пор і нагадують сито (ситоподібна пластинка).
Поздовжні стінки ситоподібних трубок потовщуються, але не дерев'яніють. Цитоплазма клітин зберігається, а ядро руйнується на самому початку формування трубок. Поряд із ситоподібними трубками розміщені супровідні клітини — клітини-супутники.
Механічні тканини надають рослині міцності, завдяки якій вона витримує значну масу, протистоїть вітру, дощу, снігу.
Механічні тканини складаються з товстостінних клітин з надзвичайно міцною і пружною оболонкою.
Клітина паренхіми
Клітина механічної тканини
пори
Коленхіма — жива механічна тканина у рослин, яка розташовується безпосередньо під епідермісом.
Клітини коленхіми характеризуються нерівномірним потовщенням стінок, за рахунок чого вони можуть виконувати опорну функцію.
Склеренхіма – рослинна тканина, що складається переважно з мертвих клітин з дуже потовщеними стінками; розрізняють два типи клітин склеренхіми: волокна і склереїди, або кам'янисті клітини; виконує механічні функції (надає жорсткості органам рослини, утворює зовнішні покриви).
Склереїди — клітини рослин з дуже потовщеними здерев'янілими оболонками, часто просякнутими солями кальцію або кремнеземом.
В оболонках кам'янистих клітин помітні радіальні канали — пори.
З кам'янистих клітин побудовані тверді оболонки плодів і насіння (кісточки вишень, слив, абрикосів і т. д.).
Твірна тканина (меристема) — це тканина, клітини якої здатні ділитися, завдяки чому ростуть органи, що дає початок всім іншим тканинам.
Твірні тканини складаються з дрібних клітин, що густо заповнені цитоплазмою, всередині кожної клітини є велике ядро. Клітини твірних тканин міцно пов'язані між собою.
Твірні тканини розміщуються на верхівці стебла рослини або кореня. За рахунок поділу клітин верхівкової твірної тканини рослина росте у висоту та довжину.
Всередині стебла і кореня також міститься твірна тканина (бічна). За її рахунок стебло і корінь ростуть у товщину. Твірні тканини можуть бути й в інших частинах рослини.
Кінець
Виконала
учениця 10-го А класу
Якимів Анжеліка


title: Презентація на тему «Допомога при укусах отруйних комах та тварин»

text:
 Допомога при укусах отруйних комах та тварин
Виконала учениця 11-В класуЗаровна Тетяна
Найчастіше при укусі комахи спостерігається свербіж, біль, припухлість і почервоніння в місці укусу.
Якщо у потерпілого є алергія на укуси комах, отрута може спровокувати не тільки місцеву, а й загальну реакцію організму: висипання по всьому тілу, погіршення дихання, порушення свідомості. В особливо важких випадках смерть настає через півгодини після укусу.Укус оси або бджоли в язик може спровокувати набряклість мови і глотки і далі задуха.Укуси декількох бджіл або шершнів викликають ниркову недостатність і параліч.Укуси червоних мурашок заподіюють безліч неприємностей потерпілому, так як вони дуже сильно сверблять і до того ж болять.
Найнебезпечнішими є укуси скорпіонів, каракурта, сольпуги, сколопендри, тарантула.
Укуси ос, бджіл джмелів і шершнів
Потрібно негайно витягнути жало і спробувати акуратно видавити з ранки рідину. Для того щоб акуратно видалити мішечок з отрутою, потрібно «зішкребти» його за допомогою будь-якого твердого предмета.
На пошкоджену ділянку необхіднонакладати холодні примочки, лід (але не на відкриту шкіру), ще краще - примочки з водного розчину нашатирного спирту 1:5.
Укуси комарів
 Ці комахи можуть бути і по справжньому небезпечними, якщо вони переносять збудника малярії. Для дорослої здорової людини не небезпечні навіть п'ятсот укусів комара. Однак для алергіка і одного може бути достатньо, щоб викликати важку алергічну реакцію і навіть летальний результат.
Що робити після укусу?1. Зробити міцний розчин харчової соди і періодично обробляти зудить місце.2. Змащувати укуси спиртовою настоянкою календули, борним спиртом, томатним соком.3. Зробити холодну примочку.4. При множинних укусах прийняти антигістамінний засіб.5. У похідній аптечці або на дачі неодмінно слід тримати антигістамінний препарат, фенистил або фукорцин (знімають свербіж і навіть усувають опіки кропиви).
Укус кліща
Що робити якщо він присмоктався?1. Не слід капати на кліща ніякими маслом та спиртами. У подібній ситуації комаха буде намагатися захищатися, вприскуючи в організм більше отрути.2. Пінцетом (в крайньому випадку, пальцями) Взяти комаха і викрутити його, як гвинтик. Цей спосіб дає стовідсотковий результат. Тільки не потрібно його тягнути, а саме викручувати.3. Після видалення комахи потрібно уважно оглянути ранку - чи не залишився в ній хоботок комахи. Після чого обробити спиртовим препаратом.4. Дати потерпілому антигістамінний засіб.5. Якщо регіон неблагополучний по енцефаліту, бажано після укусу одразу ж звернутися до поліклініки.
Укуси павуків
Існують дуже отруйні павуки, укуси яких можуть привести до смерті потерпілого. При нападі такого павука людину потрібно негайно відвезти до лікарні.Проте далеко не кожен павук дійсно небезпечний.
Що робити після укусу?1. Гарненько помити тіло в місці ураження водою і милом.2. Домогтися нерухомості ураженої кінцівки. Для цього слід накласти шину. При русі кров тече швидше і отрута швидше розійдеться по тілу.3. Якщо павук вкусив за ногу або руку, можна злегка перетиснути кінцівку трохи вище місця укусу, наклавши своєрідний «джгут». Але занадто сильно пережимати тканини можна. До того ж, таку пов'язку не можна довго тримати на тілі (не довше за години).4. Зробити холодну примочку на уражене місце.5. Багато пити, щоб очистити організм від отрут через нирки.6. Випити аспірин (дорослим) Або парацетамол.
Обов'язково їхати в лікарню якщо:-Постраждалий - дитина,
-Після укусу загальне самопочуття потерпілого значно погіршується,
-Є ймовірність укусу каракуртом або бурим відлюдником. У таких випадках потрібно вводити протиотруту. Якщо немає можливості негайно доставити потерпілого до медичного закладу, потрібно зробити міцний розчин марганцівки, змочити в ньому ганчірочку і накласти примочку на рану. Після чого дати попити 100 мл слабкого розчину марганцівки, укласти, укутати, періодично поїти водою.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Travelling» (варіант 1)

text:
Travelling
Modern life is impossible without travelling.There are many kind of travel: by plane, by car, by ship, etc.  But many people make their choice on travelling by train as with a train you have speed, comfort and pleasure combined.
First train  went  September 15, 1830.
If you are going to travel by train you'd better book seats beforehand
You can buy first-class, second-class and third-class sleepers in a separate compartment.
During your way on the train you can read newspapers, books, look out of the window, drink the tea, communicate with your neighbors or sleep
 Though we all seem to agree that the future belongs to air transport, the railroads today still carry a lot of passengers and goods.
Thanks for your attention


title: Презентація на тему «Внутрішнє середовище організму»

text:
(фрагмент уроку)
Внутрішнє
 середовище організму
Склад і функції крові
   Кров – рідка тканина організму людини,
	Вона доставляє кожній клітині
	І кисень, та ще й речовини поживні,
	Тиск й тіла тепло, щоб ми всі були сильні
	Кров наша підтримує завжди у нормі,
	А що непотрібно – виводить назовні!

Слова “кров”, “кровний”, “кривавий” дуже співзвучні та близькоспоріднені.

Поняття “життя”, “смерть”, “війна”,
 “здоров’я”,– різні за звучанням, але теж пов’язані з кров’ю.
	Споконвіку з кров’ю пов’язували велику силу, нею скріплювали священні клятви,  шлюби.
      Стародавні греки приносили кров у жертву богам, а їхні лікарі лікували  психічнохворих  кров’ю здорових людей.
      Римські імператори приймали ванни з кров’ю молодих тварин, щоби повернути собі  молодість.
      В Україні навесні хворим робили кровопускання, щоб омолодити організм.
“Кров людська не водиця,
і проливати її не годиться”
Склад внутрішнього середовища
кров
лімфа
тканинна рідина

Склад і основні функції
внутрішнього середовища
К Р О В
П Л А З М А
Лейкоцити
Тромбоцити
Еритроцити

Формені елементи

Вода
Органічні
речовини
Неорганічні
речовини

плазма
лейкоцит
тромбоцити
еритроцити

Еритроцити
 ( від грец.
"еритрос" - червоний
і "китос" - клітина)
Лейкоцити
( від грец.
"лейкос" - білий
і "китос" - клітина)
Тромбоцити
 ( від грец.
 "тромбос" - згусток,
 і "китос"- клітина)

Дякую за увагу


Презентація на тему «Основні процеси життєдіяльності тварин»


title: Презентація на тему «Вітаміни, як компоненти»

text:
Вітаміни, як компоненти
Підготувала
Учениця 11 класу
Гозалішвілі Маріам

Вітамі́ни — низькомолекулярні органічні сполуки різної хімічної природи,
що необхідні для життєдіяльності живого організму в малих дозах, і не
утворюються в самому цьому організмі в достатній кількості, через що
повинні надходити із їжею.
 Трішки історії…
Вітаміни відкрив
 М.І. Лунін у 1880 році.
Вперше штучно синтезував вітамін польський біохімик  Казимир Функ у 1911 році.
     Через рік він придумав і назву - від латинського "vita" - "життя".

Зараз відомо близько 50 видів вітамінів.

Кожен день у наш організм потрапляють вітаміни: з кожним прийомом їжі чи смачних таблеток -вітамінок і навіть від сонця.

Дефіцит вітамінів, особливо у дітей, може зупинити належний розвиток і ріст, приводить до різних захворювань, втоми, розгубленості.
Тож для того щоб гарно навчатися, бути здоровим та сповненим сил нам потрібно
правильно харчуватися, щоб забезпечувати наш організм всіма потрібними елементами.

ВІТАМІН А
 	Вітамін А є одним із найважливішим для дітей. Він необхідний для нормального розвитку і росту дитини. А ще він корисний для зору і робить нашу шкіру здоровою і еластичною.
ВІТАМІН С
 	Вітамін С дуже важливий для всіх людей. Він потрібен для нормальної роботи всього організму. Також він допомагає залишатися нам здоровими і захищає від різних інфекцій.
Вітамін Е
 	 Вітамін Е добре впливає на очі. Він потрібен для нормального обміну речовин у нашому організмі та для роботи печінки і нервової системи.
Вітамін D
 	 Вітамін D ще називають “вітаміном сонця”, бо за умов достатнього перебування на сонці, він утворюється в шкірі під дією сонячних променів. Він потрібен для росту і укріплення кісток а також підтримує нашу імунну систему.
Вітаміни групи В
 	 Вітаміни групи B мають різноманітні функції: сприяють росту, допомагають травленню, нормалізують роботу м’язів, серця, нервової системи, потрібні для криси наших шкіри та волосся.
Значення вітамінів.
Входять до складу ферментів..
Впливають на обмін речовин.
Впливають на ріст та розвиток  організму.
Підвищують опір організму до несприятливих факторів середовища.


title: Презентація на тему «Sports tourism is my life»

text:
Sports tourism-is life

Sports tourism- is not only a backpack and training…

…it's high mountains, wild rivers and fluffy snow!
Every tourist should be able to:

Cycle
Walk in the mountains
Swim canoe
Tie knots
Cycle
Walk in the mountains
Swim canoe
Tie knots
Tourism is good for health and                          gives a lot of pleasure

In a healthy body, healthy mind
Thank you for your attention!


title: Презентація на тему «Захворювання серцево-судинної системи» (варіант 3)

text:
Захворювання серцево-судинної системи, біль у серці, набряки. Перша допомога.

У 2007 році, це — провідна причина смерті в Сполучених Штатах, Англії, Канаді і Уельсі. Лише тільки у Сполучених Штатах вони вбивають одну особу кожні 34 секунди.
Щорічно вперше виявляється близько 2 млн. хворих з цією патологією, з них кожний другий — працездатного віку. Смертність від хвороб серця та системи кровообігу в Україні займає перше місце і у 2-4 рази вища, ніж у країнах ЄС та світу, причому в нашій країні вмирають від цих захворювань не тільки частіше, але й раніше.
Захворювання серця належать до найбільш складних і життєвозагрозливих в Україні. У 2004 році зареєстровано понад 10 млн хворих на гіпертонічну хворобу, 7,6 млн. хворих — на ішемічну хворобу серця і майже 3 млн. осіб — з цереброваскулярними захворюваннями.

Чинники ризику виникнення хвороб серця
Підвищений артеріальний тиск;
Порушення ліпідного обміну
Надлишкова маса тіла
Нездоровий спосіб життя:
Тютюнопаління
Нераціональне харчування
Зловживання алкоголем
Недостатня фізична активність.
Шкідливі фактори:
Психоемоційні перевантаження;
Шкідливе довкілля на виробництві та в побуті.

Приклади серцево-судинних захворювань
1) Ішемічна хвороба серця(ІХС)— захворювання, яке характеризується порушенням кровопостачання міокарду внаслідок пошкодження коронарних артерій

   2)Атеросклероз — хронічне захворювання, що уражає переважно великі артеріальні судини; здебільшого спостерігається у людей похилого віку.
Атеросклероз характеризується ущільненням артеріальної стінки за рахунок розростання сполучної тканини через відкладення жовтої жирової речовини на поверхні стінок артерій, утворенням «атеросклеротичних бляшок». Потік крові зменшується і збільшується кров'яний тиск, що може привести до інфаркту, інсульту та деяких інших захворювань у середньому і літньому віці.
ГІПЕРТОНІЧНА ХВОРОБА

Гіпертонічна хвороба   або підвищений кров'яний тиск — хронічна хвороба серцево-судинної системи,  характеризується артеріальною гіпертензією, функціональними, а при виражених стадіях, органічними змінами в нирках, серці,  центральній нервовій системі.
Фактори, що сприяють виникненню  гіпертонічної хвороби:
-Гострі та хронічні психоемоційні стреси
-Постійне розумове перенапруження
-Черепно-мозкова травма
-Гіпоксія мозку будь-якого ґенезу
-Шкідливі звички, зловживання сіллю, цукром,      кавою
-Хвороби нирок
-Гіподинамія
-Надлишкова маса тіла
-Спадковість
-Вікові зміни в роботі нервової та ендокринної систем
Стенокарді́я (angina pectoris, грудна жаба) — захворювання, симптомами якого є напади раптового болю (ангінозний біль) в грудях унаслідок гострої недостатності кровопостачання міокарду — клінічна форма ішемічної хвороби серця.
Гострий інфаркт міокарда — крайня ступінь ішемічної хвороби серця, яка характеризується розвитком ішемічного некрозу ділянки міокарда, що виник внаслідок абсолютної або відносної недостатності кровопостачання у цій ділянці.
Вади серця – стійкі відхилення в будові органа, які зумовлюють порушення його функції. Вони поділяються на уроджені і набуті. До уроджених належать такі, що виникли внаслідок збочення ембріоморфогенезу та грунті генних і хромосомних мутацій. Їх виявляють відразу після народження. Набуті вади формуються пізніше. Їм передують хвороби, що супроводжуються ураженням клапанів серця і магістральних судин, - ревматизм, атеросклероз, сифіліс, бруцелюз, бактеріальний ендокардит.
Недостатність серця – патологічний стан, зумовлений неспроможністю серця забезпечити органи і тканини адекватним кровопостачанням.
Основним пусковим механізмом серцевої недостатності є зменшення серцевого викиду і сповільнення кровоточу. Воно може бути спричинене метаболічним ураженням міокарда або його перевантаженням. У практиці найчастіше зустрічається поєднання обидвох патогенетичних механізмів.
Інсу́льт (від лат. insulto «скачу, стрибаю»), також Удар — гостре порушення мозкового кровообігу, що спричинює ушкодження тканин мозку і розлади його функцій. До інсультів відносять інфаркт мозку, крововилив у мозок і субарахноїдальний крововилив, що мають етіопатогенетичні та клінічні відмінності. Інсульт — друга за частотою причина смерті людей в усьому світі і основна причина довготривалоїнепрацездатності
Зріз людського мозку людини, що загинула внаслідок ішемічного інсульту.

Продукти, що рекомендуються при серцево-судинних захворюваннях:
-Включити в раціон харчування їжу, що багата на клітковину  (хліб грубого помелу, вівсяна каша, пластівці різних злаків, макаронні вироби з цільних зерен і коричневий (неочищений) рис)
-Знежирені молочні продукти: молоко, йогурт, сир
-Морська риба та морепродукти
-М’ясо нежирних сортів (індичка, курятина, телятина,  кролик, молода баранина; один-два рази на тиждень пісну яловичину, шинку, білок яйця)
-Бобові (боби, квасоля, сочевиця)
-Фрукти, консервовані фрукти без цукру
-Неміцний чай та кава
Профілактика хвороб серця
Вести здоровий спосіб життя, активно займатись спортом, раціонально харчуватись, не мати шкідливих звичок (вживання алкоголю, тютюнопаління, наркотики), не переїдати, не знаходитись довго у сидячому положенні.
Під час тренування потрібно контролювати частоту пульсу. Він не повинен перевищувати 150 ударів за хвилину. Фізичні вправи потрібно робити на свіжому повітрі або у добре провітрюваному приміщені.


Презентація на тему «Медузи» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Первая помощь при ушибах, растяжениях, переломах»

text:
Первая помощь при ушибах, растяжениях, переломах
Ушиб – закрытое повреждение тканей и органов без существенного нарушения их структуры. Обычно возникает в результате удара тупым предметом или при падении. Чаще повреждаются поверхностно расположенные ткани (кожа, подкожная клетчатка, мышцы и надкостница). Особенно страдают при сильном ударе мягкие ткани, придавливаемые в момент травмы к костям. В результате ушиба голени в области передневнутренней ее поверхности, где кожа и подкожная клетчатка прилежат к кости, возможно омертвение кожи и ее последующее отторжение. При ударах по малозащищённым мягкими тканями костям наступают не только очень болезненные ушибы надкостницы с ее отслоением, но и повреждения костей (трещины и переломы).

Первая помощь. При оказании первой помощи пострадавшим с ушибами, если есть хоть малейшее подозрение на более тяжелую травму (перелом, вывих, повреждение внутренних органов и т.п.), ее объем должен соответствовать тяжести предполагаемого повреждения. При нарушении целости кожи накладывают стерильную повязку. В случаях отслоения кожи, при множественных ушибах, ушибах суставов, внутренних органов проводят транспортную иммобилизацию и доставляют пострадавшего в ближайшее лечебное учреждение. При нарушении функции дыхания и сердечной деятельности безотлагательно на месте происшествия начинают искусственное дыхание и массаж сердца. Одновременно вызывают скорую медицинскую помощь.Уменьшению боли при небольших ушибах мягких тканей способствует местное применение холода: на поврежденное место направляют струю холодной воды, прикладывают к нему пузырь или грелку со льдом или делают холодные примочки. Рекомендуется сразу после травмы наложить давящую повязку на место ушиба и создать покой, например при ушибе руки ее покой можно обеспечить с помощью косыночной повязки. При ушибах ноги ей придают возвышенное положение, в течение нескольких дней соблюдают щадящий режим нагрузки, а затем, по мере уменьшения боли и отека, постепенно его расширяют. Рассасыванию кровоподтека способствуют тепловые процедуры (грелка с теплой водой, теплые ванны и т.п.), согревающие компрессы, активные движения с нарастающей амплитудой в суставах, расположенных рядом с поврежденным местом, к которым можно приступать только через несколько дней после травмы.

Растяжения и разрывы связок, сухожилий, мышц относятся к часто встречающимся повреждениям опорно-двигательного аппарата. Характерным признаком разрыва или растяжения является нарушение двигательной функции сустава, который укрепляется соответствующей связкой, или мышцы, если повреждается она сама либо ее сухожилие.При повреждении связки страдают расположенные рядом с ней питающие кровеносные сосуды. В результате этого образуется большее или меньшее кровоизлияние в окружающие ткани.

Первая помощь. При растяжении, разрыве связок поврежденному суставу прежде всего необходимо обеспечить покой, наложить тугую повязку и для уменьшения боли прикладывать холодный компресс на протяжении 12-24 часов, затем перейти на тепло и согревающие компрессы.

Вывих– стойкое смещение суставных концов костей, которое вызывает нарушение функции сустава.В большинстве случаев вывих является тяжелой травмой, которая иногда угрожает жизни пострадавшего. Так, при вывихе в шейном отделе позвоночника в результате сдавления спинного мозга возможны паралич мышц рук, ног и туловища, расстройства дыхания и сердечной деятельности.Основные признаки травматического вывиха: резкая боль, изменение формы сустава, невозможность движений в нем или их ограничение.

Первая помощь. Оказывая первую помощь пострадавшему на месте происшествия, нельзя пытаться вправлять вывих, т.к. это часто вызывает дополнительную травму. Необходимо обеспечить покой поврежденному суставу путем его обездвиживания. Необходимо приложить к нему холод (пузырь со льдом или холодной водой). При открытом на рану предварительно накладывают стерильную повязку. Нельзя применять согревающие компрессы. Вправить вывих должен врач в первые часы после травмы.

Переломы – повреждения костей, которые сопровождаются нарушением ее целости. При переломах одновременно с повреждением кости нарушается целость окружающих мягких тканей, могут травмироваться расположенные рядом мышцы, сосуды, нервы и др. При сопутствующем перелому повреждении кожи и наличии раны перелом называют открытым, а если кожа цела – закрытым.

Первая помощь. При оказании первой помощи ни в коем случае не следует пытаться сопоставить отломки кости – устранить изменение формы конечности (искривление) при закрытом переломе или вправить вышедшую наружу кость приоткрытом переломе.Пострадавшего нужно как можно быстрее доставить в лечебное учреждение. Предварительно необходимо обеспечить надежную транспортную иммобилизацию, а при открытом переломе еще и наложить на рану стерильную повязку. В случае сильного кровотечения необходимо принять меры к его остановке, например с помощью жгута.Если на период транспортировки нужно утеплить пострадавшего, то желательно поврежденную конечность просто укутать или оставить под наброшенной сверху одеждой (руку под пальто и т.п.). При необходимости раздеть пострадавшего (это можно делать только в тех случаях, когда нет опасности сместить отломки), сначала снимают одежду со здоровой стороны, а затем на стороне повреждения; одевают в обратной последовательности. Переносить пострадавшего с переломом можно только на небольшие расстояния и лучше на носилках.


Презентація на тему «Опора і рух»


Презентація на тему «Биологический прогресс и регресс»


title: Презентація на тему «Генетичні хвороби»

text:
Генетичні хвороби
Підготувала
Учениця 11 класу
Хустського НВК №1
Вакарова Валентина
Спадкові хвороби — захворювання, обумовлені порушеннями в процесах збереження, передачі та реалізації генетичної інформації. З розвитком генетики людини, у тому числі й генетики медичної, встановлена спадкова природа багатьох захворювань і синдромів, що вважалися раніше хворобами з невстановленою етіологією.
В основі спадкових захворювань лежать мутації: генні, хромосомні та геномні. Відповідно до цього всі спадкові хвороби людини можна об’єднати в 4 великі групи:
генні (зміни на рівні окремих нуклеотидів),
геномні (зміни кількості цілих хромосом),
хромосомні (внутрішньо- і міжхромосомні перебудови) і
мультифакторіальні (на розвиток хвороби впливають і гени, і фактори навколишнього середовища).

Генетичні хвороби — порушення нормальної роботи організму через порушення послідовності генів або структури хромосом.
Приклади таких генетичних хвороб включають синдром Дауна (додаткова хромосома 21), синдром Тюрнера (45X0) і синдром Кляйнфелтера (чоловік з 2 X-хромосомами).
Типи генетичних хвороб людини :
Одногенні генетичні хвороби
У цій категорії відправною точкою є мутація / зміна одного гена. Наступне питання, як зміни в послідовності одного гена можуть привести до серйозних розладів. Гени кодують білки, які є одними з найбільш важливих інструментів для живих істот, і є складовими в структурі клітин. В результаті мутації, що відбувається в частині гена, який кодує функціональну частину білка, міняється структура білка. Білок вже не виконує свої функції коректно, внаслідок чого відбуваються важкі зміни в організмі. На сьогодні відомо близько 6000 моногенних порушень, і за підрахунками вчених,1 з 200 новонароджених дітей має таку хворобу.
Серповидноклітинна анемія або дреапноцитоз — спадкова гемоглобінопатія, при якій має місце порушення утворення білка гемоглобіну і він набуває патологічної форми — гемоглобін S.
Полігенні генетичні хвороби
Другий тип людських генетичних хвороб викликані мутаціями в декількох генах. Для появи таких захворювань необхідні спеціальні умови. Ми можемо зробити висновок, що полігенні розлади є більш складними, ніж попередній тип (з хворобами окремого гену). Ці порушення важко аналізувати, оскільки є багато факторів, які вчені повинні брати до уваги . Серед багатофакторних генетичних хвороб зустрічаються хронічні. Всім відомі хвороба Альцгеймера, діабет, ожиріння і артрит. Крім того, багато типів раку викликані кількома мутаціями.
Хвороба Альцгеймера - це захворювання головного мозку, за якого спостерігається зниження розумових здібностей, ослаблення пам’яті й порушення здатності до навчання, втрата здорового глузду, здатності до спілкування й унаслідок усього цього - погіршення якості життя.
Артри́т ( грец. ἄρθρον — суглоб), загальна назва запальних процесів, а в широкому сенсі — будь-яких хвороб суглобів. Якщо запалення одночасно охоплює кілька суглобів, виникає т. з. поліартрит.
Хромосомні генетичні хвороби
Хромосоми це макромолекула ДНК , що складається з генів. Хромосоми знаходяться в ядрі клітини. Відхилення в структурі, кількість хромосом може викликати деякі з найбільш небезпечних генетичних порушень. Цей вид порушень, можна виявити за допомогою мікроскопії. Синдром Дауна є найбільш відомою хворобою, що викликаються хромосомними аномаліями. У цьому розладі є третя копія хромосоми 21 (в клітинах здорових людей є дві копії кожної хромосоми). Хромосомні хвороби можуть бути також викликані приєднанням частин хромосом та сегментів.
Мітохондріальні генетичні хвороби
Мітохондріальні генетичні хвороби є найскладнішими. Мітохондріальна ДНК знаходиться в мітохондріях — органелах, необхідних для клітинного дихання. Мутації в мітохондріальної ДНК також можуть викликати небажані відхилення. Мітохондріальні генетичні хвороби викликають психічні та мязові розлади.
Синдром Пірсона


title: Презентація на тему «Kazimir Malevich» (варіант 1)

text:
Kazimir Malevich
Flower Girl, 1903
Bathers, 1908
Winter, 1909
Taking in the Rye, 1911
The Knifegrinder, 1912
Head of a Peasant Girl, 1912-1913
Bureau and Room, 1913
Portrait of Matiushin, 1913
Cow and Fiddle, 1913
Englishman in Moscow, 1914
Composition with the Mona Lisa, 1914
Black Square, c.1923, State Russian Museum, St. Petersburg, Russia
Black Circle, 1915, State Russian Museum, St. Petersburg, Russia
Suprematist Composition, painted 1915
Red Square: Painterly Realism of a Peasant Woman in Two Dimensions, 1915.
Suprematist Composition, 1916
Suprematist Painting: Eight Red Rectangles, 1915
Suprematism, Museum of Art,Krasnodar 1916
Suprematism, 1921-1927
Boy, 1928-1932
Red-cavalry, 1928-1932
Summer Landscape, 1929

Mower, 1930
Mower, 1930
Complex Presentiment: Half-Figure in a Yellow Shirt, 1928-1932
Thank you for your attention                         Skakalova Olexandra 11-a


title: Презентація на тему «Гистотехнологии»

text:
   Гистотехнология - это направление исследований в отрасли биотехнологии, которое разрабатывает методики длительного хранения (консервирования) тканей вне организма и изготовления тканевых   и клеточных препаратов для последующего изучения и практического применения.   Ученые разных стран разрабатывают методики, позволяющие из культур стволовых клеток выращивать целостные органы, которыми можно было бы заменять больные или поврежденные.
   Стволовые клетки - прародительницы всех без исключения типов клеток в организме. Они способны к самообновлению и, что самое главное, в процессе деления образуют специализированные клетки различных тканей.                                                                                Стволовые клетки обновляют и замещают клетки, утраченные в результате каких-либо повреждений во всех органах и тканях. Они призваны восстанавливать организм человека с момента его рождения.
   С возрастом количество стволовых клеток в организме катастрофически снижается. У новорожденного 1 стволовая клетка встречается на 10 тысяч, к 20-25 годам – 1 на 100 тысяч, к 30 – 1 на 300 тысяч. К 50-летнему возрасту в организме уже остается всего 1 стволовая клетка на 500 тысяч. Истощение запаса стволовых клеток вследствие старения или тяжёлых заболеваний лишает организм возможностей самовосстановления. Из-за этого жизнедеятельность тех или иных органов становится менее эффективной.
   Японские ученые первыми в мире вырастили структурно полноценные капиллярные кровеносные сосуды из стволовых клеток человеческого эмбриона. Группа исследователей  использовала капиллярные клетки, генерированные из стволовых клеток, импортированных в 2002 году из Австралии. До сих пор исследователям удавалось регенерировать лишь нервные клетки и мышечную ткань, что недостаточно для "производства" цельного органа.
   В 2005 году американские ученые впервые вырастили полноценные клетки головного мозга. Ученые из Флоридского университета (США) первыми в мире вырастили полностью сформированные и приживающиеся клетки головного мозга. вырастить клетки удалось путем «копирования» процесса регенерации клеток головного мозга. Теперь ученые надеются выращивать клетки для трансплантации, что может помочь в лечении болезней Альцгеймера и Паркинсона. Ученые отметили, что ранее им удавалось выращивать нейроны из стволовых клеток, однако именно во Флоридском университете удалось получить полноценные клетки и изучить процесс их роста от начала до конца.
   В 2005 году ученым удалось воспроизвести нервную стволовую клетку. Итальянско-британская группа ученых из эдинбургского и миланского университетов на основе неспециализированных эмбриональных стволовых нервных клеток научилась создавать in vitro различные типы клеток нервной системы.   Ученые применили уже разработанные методы управления эмбриональными стволовыми клетками к полученным ими более специализированным нервным стволовым клеткам. Результаты, которые были достигнуты на клетках мышей, были воспроизведены и на человеческих стволовых клетках. Данная разработка поможет воссоздать болезнь Паркинсона или болезнь Альцгеймера «в пробирке». Это позволит лучше понять механизм их возникновения и развития, а также облегчит фармакологов поиск подходящих средств лечения.
Нервная стволовая клетка
   В 2006 году швейцарсцкие ученые вырастили из стволовых клеток клапаны человеческого сердца.   Осенью 2006 года доктор Саймон Хоерстрап и его коллеги из университета Цюриха впервые вырастили человеческие сердечные клапаны, воспользовавшись стволовыми клетками, взятыми из околоплодной жидкости.   Это достижение может сделать реальным выращивание клапанов сердца специально для ещё не родившегося ребёнка, если у него, ещё в утробе матери, обнаружатся дефекты сердца. А вскоре после рождения младенцу можно будет пересадить новые клапаны.
   Осенью 2006 года британские ученые объявили о том, что первыми в мире вырастили в лабораторных условиях искусственную печень из стволовых клеток, взятых из пуповинной крови. Техника, которая использовалась при создании «минипечени», размером в 2 см, будет разрабатываться дальше, чтобы создать нормально функционирующую печень стандартного размера.
   Американские ученые смогли вырастить в лабораторных условиях полноценный мочевой пузырь. В качестве материала были использованы клетки самих пациентов, нуждающихся в пересадке.
    В 2007 году японские ученые вырастили из стволовых клеток роговицу глаза.Исследователи использовали стволовую клетку, взятую из края роговицы. Такие клетки способны развиваться в различные ткани, выполняя в организме восстановительные функции. Выделенная клетка была помещена в питательную среду. Спустя неделю она развилась в группу клеток, а на четвертой неделе преобразовалась в роговицу диаметром 2 см. Таким же образом был получен тонкий защитный слой (конъюнктива), покрывающий роговицу снаружи.   Ученые подчеркивают, что впервые полноценная ткань человеческого организма выращена из единственной клетки. Пересадка органов, полученных новым способом, исключает риск переноса инфекций. Японские ученые намерены приступить к клиническим испытаниям сразу после того, как удостоверяться в безопасности новой технологии.
   Японским ученым удалось вырастить зуб из одной клетки. Его вырастили в лабораторных условиях и пересадили мыши. Инъекция клеточного материала была произведена в коллагеновый каркас. После выращивания оказалось, что зуб принял зрелую форму, которая состояла из полноценных частей, таких как дентин, пульпа, сосуды, периодонтальные ткани, и эмаль. По словам исследователей, зуб был идентичен естественному. После трансплантации зуба лабораторной мыши он прижился и функционировал полностью нормально. Данный метод позволит выращивать целые органы из одной-двух клеток, говорят исследователи.
   Весной 2007 года группе британских ученых, состоящая из физиков, биологов, инженеров, фармакологов, цитологов и опытных клиницистов, впервые в истории удалось воссоздать одну из разновидностей тканей человеческого сердца при помощи стволовых клеток костного мозга. Эта ткань выполняет роль сердечных клапанов. Если дальнейшие испытания пройдут успешно, разработанную методику можно будет применять для выращивания из стволовых клеток полноценного сердца для трансплантации больным.
   В 2007 году британские ученые получили сперму из стволовых клеток. Британские специалисты из Университета Ньюкасла в апреле 2007 года смогли превратить взятые у мужчин клетки костного мозга в сперматозоиды. В начале 2008 года они повторяют аналогичный эксперимент со стволовыми клетками женщин.   Следующим шагом станет попытка заставить эти примитивные клетки пройти мейоз, чтобы получить достаточное количество генетического материала для оплодотворения.   Профессор Наирния продемонстрировал потенциал своего метода еще в 2006 году, когда с помощью спермы, полученной из эмбриональных стволовых клеток самца мыши, удалось зачать семь детенышей – шестеро из них успешно выросли, хотя и были определенные проблемы.   Теперь ученый с оптимизмом смотрит на получение в лабораторных условиях спермы из женских клеток.
   В 2006 году американским ученым удалось получить из стволовых клеток клетки мышц. Осенью 2006 года директор Института стволовой клетки университета Миннесоты в Миннеаполисе Катрин Верфэйл продемонстрировала возможность получения клеток гладкой мускулатуры из стволовых клеток взрослого организма. Клетки были выделены из костного мозга взрослых особей мышей, крыс, свиней и человека.    Образование клеток гладкой мускулатуры из многофункциональных клеток похоже на обычное развитие мышечных клеток, причем новые клетки обладают всеми функциональными особенностями нормальных клеток гладкой мускулатуры.
   В 2008 году японские ученые создали тромбоциты из стволовых клеток Японские исследователи из Медицинского института при Токийском университете заявили, что им удалось успешно разработать кровяные пластинки или тромбоциты из эмбриональных стволовых клеток человека.   Медики говорят, что в полученную из костного мозга мыши клетку был внедрен особый вид белка, создав тем самым среду, сходную с костным мозгом человека. Группа затем культивировала в этой среде эмбриональные клетки человека. Примерно через 3 недели некоторые из этих стволовых клеток превратились в клетки костного мозга под названием мегакариоциды, из которых были произведены тромбоциты с нормальными функциями.   Ученые теперь будут улучшать эффективность производства кровяных пластинок, чтобы их можно было использовать при переливании крови.
   В 2008 году американские ученые смогли вырастить новое сердце на каркасе.От старого Дорис Тейлор и её коллеги из университета Миннесоты создали живое сердце крысы, используя необычную технику.    Ученые взяли взрослое сердце крысы и поместили его в специальный раствор, который удалил из сердца все клетки мышечной сердечной ткани, оставив другие ткани нетронутыми. Этот очищенный каркас был засеян клетками сердечной мышцы, взятыми у новорождённой крысы, и помещён в среду, имитирующую условия в организме.Всего через четыре дня клетки размножились настолько, что начались сокращения новой ткани, а через восемь дней реконструированное сердце уже могло качать кровь, хотя и всего на 2-процентном уровне мощности (считая от здорового взрослого сердца).Таким образом, учёные получили работоспособный орган из клеток второго животного.       Этим путём в будущем можно было бы обрабатывать сердца, взятые для пересадки, для исключения отторжения органа. "Так вы можете сделать любой орган: почку, печень, лёгкое, поджелудочную железу", — говорит Тейлор. Донорский каркас, определяющий форму и структуру органа, будет наполняться родными для больного специализированными клетками, сделанными из стволовых.   Любопытно, что в случае с сердцем в качестве основы можно попробовать взять сердце свиньи, анатомически близкое к человеческому. Удалив только мышечную ткань, прочие ткани такого органа можно будет уже дополнить культивированными человеческими клетками сердечной мышцы, получив гибридный орган, который, по идее, должен хорошо прижиться. А новые клетки будут сразу хорошо снабжаться кислородом — благодаря старым сосудам и капиллярам, оставшимся от сердца донора.
   Следует отметить, что развитие гистотехнологии в наше время действительно является важнейшим звеном в современной медицине. Когда врачи исчерпывают все варианты лечения больных, они обращаются к новому направлению под названием биоинженерия. Профильные ученые применяют принципы инженерии в биологических системах, что открывает возможность для создания новых человеческих тканей, органов, крови и даже роговой оболочки глаза.


title: Презентація на тему «Модефікаційна мінливість»

text:
Модефікаційна мінливість
Модифікаційна мінливість — зміни у фенотипі організму, що у більшості випадків носять пристосувальний характер та утворюються внаслідок взаємодії генотипу із навколишнім середовищем.
Умовна класифікація модифікаційної мінливості
За характером змін в організмі
Морфологічні зміни
Фізіологічні та біохімічні адаптації — гомеостаз
За спектром норми реакції
Вузькі
Широкі
За значенням
Пристосувальні модифікації
Морфози
Фенокопії
За тривалістю

Механізм модифікаційної мінливості
Ген→білок→зміна у фенотипі організму
        ↑     ↑
Навколишнє середовище

Модифікайна мінливість — результат не змін генотипу, а його реакції на умови навколишнього середовища. Тобто структура генів не змінюється, — змінюється експресія генів.
Внаслідок цього під дією факторів навколишнього середовища на організм змінюється інтенсивність ферментативних реакцій, що обумовлюється зміною інтенсивності їх біосинтезу. Деякі ферменти, наприклад, МАР-кіназа, обумовлюють регуляцію транскипції генів, яка залежить від факторів навколишнього середовища.
Інший приклад — сезонна зміна забарвлення хутра у тварин (линяння). Линяння та наступна зміна забарвлення обумовлені дією температурних показників на гіпофіз, що стимулює вироблення тиреотропного гормону. Це зумовлює дію на щитоподібну залозу, під дією гормонів якої наступає линяння.
Норма реакції
Норма реакції — спектр експресії генів при незмінному генотипі, з якого вибирається найвідповідніший умовам середовища рівень активності генетичного апарату, що і формує специфічний фенотип.
Характеристика модифікаційної мінливості
Оборотність — зміни зникають при зникненні специфічних умов середовища, що призвели до появи модифікації;
Груповий характер;
Зміни у фенотипі не успадковуються — успадковується норма реакції генотипу;
Статистична закономірність варіаційних рядів;
Модифікації диференціюють фенотип, не змінюючи генотип.

Аналіз та закономірності модифікаційної мінливості
Варіаційна крива
Графічне відображення прояву модифікаційної мінливості — варіаційна крива — відображає як діапазон варіації властивостей, так і частоту зустрічальності окремих варіант.
Форми модифікаційної мінливості
Фенокопії
Фенокопії — зміни фенотипу під дією несприятливих факторів навколишнього середовища, що схожі на мутації. Генотип при цьому не змінюється. Їх причинами є тератогени — певні фізичні, хімічні (ліки тощо) та біологічні агенти (віруси) з виникненням морфологічних аномалій та вад розвитку. Фенокопії часто схожі на спадкові хвороби.
Морфози
Морфози — це зміни у фенотипі під дією екстремальних факторів навколишнього середовища. Вперше морфози проявляються саме у фенотипі та можуть призводити до адаптаційних мутацій, що береться епігенетичною теорією еволюції як основа руху природного добору на основі модифікаційної мінливості.
Тривала модифікаційна мінливість
Більшість модифікацій не успадковуються і є лише реакцією генотипу на умови навколишнього середовища.
Регуляція тригеру модифікаціями
Як приклад довготривалої модифікаційної мінливості розглянемо оперон бактерій. Оперон — це спосіб організації генетичного матеріалу, при якому гени, які кодують сумісно або послідовно працюючі білки, об'єднуються під одним промотором.
Цитоплазматичне успадковування
Цитоплазматична спадковість — це спадковість, яка полягає в потраплянні у цитоплазму речовини-індуктора, яке запускає експресію генів (активує оперон) або у ауторепродукуванні частин цитоплазми.
Природний добір та його вплив на модифікаційну мінливість
Природний добір — це виживання найпристосованіших особин і поява нащадків із закріпленими вдалими змінами. Чотири типи природного добору:
Модифікаційна мінливість у житті людини
Людина, загалом, здавна використовувала знання модифікаційної мінливості, наприклад, у господарстві. При знанні певних індивідуальних особливостей кожної рослини (наприклад, потреба у світлі, воді, температурні умови) можна спланувати максимальний рівень використання (у межах норми реакції) цієї рослини — досягнути найвищої плодоносності.
У комах та тварин
Збільшення рівня еритроцитів при підйомі в гори у тварин (гомеостаз)
Збільшення пігментації шкіри при інтенсивній дії ультрафіолетового випромінення
Розвиток рухового апарату у результаті тренувань

Шрами (морфоз)
Зміна забарвлення колорадських жуків при тривалому впливі на їх лялечки високих чи низьких температур
Зміна забарвлення хутра у деяких тварин при зміні погодних умов
Здатність метеликів з роду Ванесса (Vanessa) змінювати своє забарвлення при змінах температури

У рослин
Різна будова підводного та надводного листя у рослин водяного лютика
Розвиток низькорослих форм з насіння рівнинних рослин, вирощених у горах

У бактерій
робота генів лактозного оперона кишечної палички
Засмага


title: Презентація на тему «Травлення в ротовій порожнині»

text:
Травлення в ротовій порожнині.
Які перетворення відбуваються з їжею у ротовій порожнині?
Як відбувається слиновиділення?
Як людина ковтає?
Які перетворення відбуваються з їжею у ротовій порожнині?Травний канал починається з ротової порожнини. Там їжа аналізується на смак, змочується, перемішується, зазнає механічної та хімічної обробки, після чого формується в харчову грудку для подальшого просування її по стравоходу.Язик - це рухливий орган, утворений м'язовою посмугованою скелетною тканиною, на слизовій оболонці якого містяться смакові рецептори. Завдяки цим рецепторам ми розрізняємо кисле, солодке, солоне, гірке і таким чином визначаємо смак їжі. Язик також бере участь у змочуванні їжі, її перемішуванні та в процесі ковтання. У людини він є ще й органом мовлення.Іншими важливими органами ротової порожнини є зуби, які подрібнюють і перетирають їжу до кашоподібного стану. Зуби розташовані в комірках верхньої та нижньої щелеп ротової порожнини.
За формою і функціями зуби поділяють на різці, ікла, малі і великі кутні. На кожній щелепі по 4 різці, 2 ікла, 4 малих кутніх і 6 великих кутніх зубів. Різці та ікла мають по одному кореню. Цими зубами відкушують їжу. Кутні зуби мають два або три корені. Малі та великі кутні зуби подрібнюють їжу.
У кожному зубі розрізняють коронку, шийку і корінь (мал.1,2). Коронку зуба вкриває емаль (мал.2). Це найтвердіша тканина в організмі людини, за твердістю наближається до кварцу. Під емаллю розташований дентин. Він утворює більшу частину коронки, шийки і зануреного у ясна кореня. Шийку і корінь зуба вкриває цемент. Порожнину зуба заповнює сполучна тканина - пульпа. У пульпу через канал кореня входять кровоносні та лімфатичні судини, нерви. За рахунок пульпи зуб живиться та росте.

Як відбувається слиновиділення?
Слина виділяється рефлекторно. Їжа подразнює рецептори язика і слизової оболонки. Нервові імпульси від рецепторів по чутливих нервових волокнах надходять до довгастого мозку, в якому міститься центр слиновиділення. Від нього по рухових нервових волокнах імпульси надходять до слинних залоз і стимулюють виділення слини. Це безумовнорефлекторне слиновиділення. Слина може також виділятися і тоді, коли людина бачить їжу, відчуває її запах або навіть думає про неї. Це умовнорефлекторне слиновиділення.
Слинні залози
Як людина ковтає?
Пережовану, змочену слиною та частково розщеплену їжу (харчову грудку) язик проштовхує до глотки. Потім завдяки скороченню м'язів язика і глотки їжа потрапляє до стравоходу, тобто людина ковтає. Під час ковтання вхід у дихальні шляхи закривається надгортанним хрящем. Стінки стравоходу хвилеподібно скорочуються, сприяючи просуванню харчової грудки до шлунка.
Узагальнення
Травний канал починається з ротової порожнини. У ній визначається смак їжі, її якість, відбувається механічна (подрібнення, перемішування) та хімічна (первинне розщеплення вуглеводів під дією травних ферментів: амілази і мальтази) обробка, їжа зволожується, набуває вигляду харчової грудки. Під час ковтання харчова грудка проходить в інший відділ травного каналу - глотку, а потім у стравохід і шлунок.

Роботу виконала: учениця 9 класу  Таганчанської ЗОШ Майстренко Ірина
Вчитель: Горяна Галина Петрівна


title: Презентація на тему «Медузи» (варіант 1)

text:
Медузи
Медузи – давні мешканці планети
Медузи існують вже 600 років
Вони можуть  існувати  в брудній воді й без кисню
Харчування медуз
«Намур» - харчуєтся зоопланктоном
Їх аппетит нескінченний
1 медуза зїдає в день до одного бассейну планктону

Turritopsis nutricula
Португальський човник
     medusa huevo frito
Морська  Оса
                    Цианея
Сцифоідні  медузи
       Медуза Номура
   Медуза  хрестовик
     Коренерот


title: Презентація на тему «Регуляція функцій багатоклітинних організмів»

text:
Регуляція функцій багатоклітинних організмів

Гіпоталамус проміжного мозку отримує від усіх рецепторів організму сигнали, віддає нейрогуморальний наказ гіпофізу. Гіпофіз управляє роботою всіх залоз ендокринної системи. Отже, нервова й гуморальна регуляція являє собою єдину систему регуляції функцій організму.

Нервова регуляція здійснюється за допомогою нервових імпульсів — хвиль збудження, які, завдяки переполяризації окремих ділянок нерва, поширюються вздовж нервових волокон.
Елементарним процесом роботи нервової системи є рефлекс.

Рефлекс — це відповідна реакція організму на впливи зовнішнього й внутрішнього середовища, що здійснюється й контролюється з боку центральної нервової системи.
Основу рефлексу становить рефлекторна  дуга — послідовний ланцюг нервових клітин, що здійснює відповідь на подразнення.
 Схема рефлекторної дуги колінного рефлексу:

1 — м’яз;
2 — чутливий нейрон;
3 — спинний мозок;
 4 — ефекторний нейрон
    Гуморальна регуляція — це регуляція фізіологічних і біохімічних процесів, що здійснюється за допомогою біологічно активних хімічних речовин через рідке середовище організму (кров, лімфу, тканинну рідину). До таких біологічно активних речовин належать гормони залоз внутрішньої секреції, вуглекислий газ, медіатори, наприклад ацетил-холін, йони Кальцію й Калію тощо.
Головне завдання нейрогуморальної регуляції — підтримання відносної сталості внутрішнього середовища організму.
 Регуляція  функцій  рослинного  організму
Рослинний організм працює як єдина система завдяки гормональній регуляції. Фітогормони об’єднують органи й тканини рослинного організму в єдину функціональну систему. Біологічно активні речовини, стимулятори росту, наприклад гетероауксин, цитокініни,гібереліни, впливають на різні функції рослинного організму. Деякі з них виробляються в одних клітинах, а діють в інших, іноді їхня дія проявляється в тих самих клітинах, у яких вони утворилися. Їхня дія може проявлятися як у стимулюванні росту, так і в гальмуванні. Ауксин бруньок, цитокінін кореня, гібереліни листя впливають на різні клітини, тканини й органи рослини.
Крім гормональної регуляції, у рослин дуже важливу роль виконує й електрофізіологічна система регуляції функцій.


title: Презентація на тему «Темперамент»

text:
Темперамент
Выполнила: Здановская К.
Понятие темперамента

 Темперамент - особенности психики, объясняющие образ действий
человека в той или иной ситуации.
Виды темперамента:
темперамент

флегматик
холерик
меланхолик
сангвиник
Это человек весьма веселого нрава. Он представляется оптимистом, полным надежд, юмористом, шутником, балагуром. Сангвиник быстро воспламеняется, но столь же быстро остывает, теряет интерес к тому, что совсем ещё недавно очень его волновало и притягивало к себе. Он много обещает, но не всегда сдерживает свои обещания, легко и с удовольствием вступает в контакты с незнакомыми людьми, является хорошим собеседником. Его отличает доброта, готовность прийти на помощь. Напряженная умственная и физическая работа быстро утомляет. Сангвиник очень активен, энергичен, у него живые движения, богатая мимика. При неблагоприятных условиях и отсутствии воспитания у сангвиника могут развиваться поспешность, легкомыслие к поступкам, невнимательность.
Характеристика темпераментовсангвиник
Характеристики темпераментовмеланхолик
Человек с меланхолическим темпераментом обычно живет сложной и напряженной внутренней жизнью, придаёт большое значение всему, что касается, обладает повышенной тревожностью и ранимой душой. Меланхолик почти всегда человек сдержанный и слов на ветер не бросает. Когда он не может выполнить обещанное, то искренне страдает, даже если знает, что от него ничего не зависело.
Характеристики темпераментовхолерик
Такой человек обычно очень вспыльчив, горяч и несдержан. Вместе с тем холерик быстро остывает и успокаивается, если ему уступают и идут на встречу. Его душевные движения порывисты, но непродолжительны, настроение часто меняется.
Характеристики темпераментовфлегматик
Обладатель этого темперамента хладнокровен. Он больше склонен к бездеятельности, чем к напряженной, активной работе. Такой человек медленно приходит в состояние возбуждения, но и успокаивается постепенно. Мимика и движения флегматика невыразительны и медлительны.
    Илья Ильич Обломов, который проводил все время на диване, в ленивой полудреме – яркий флегматик.

Роль в общении
  ФЛЕГМАТИК
спокойный,
созерцатель
    ХОЛЕРИК
подчиняет,
непреклонен,
властен
САНГВИНИК
 развлекатель,
старается всех
развеселить
МЕЛАНХОЛИК
подопечный,
беззащитный
Дружба и любовь в зависимости от темперамента
САНГВИНИК
ХОЛЕРИК
ФЛЕГМАТИК
МЕЛАНХОЛИК

переживает
симпатии легко,
ярко и весело

дружит с немногими,
другом командует,
сильно привязан,
склонен к гневу,
ревности, к
разрыву из
склонности

не склонен к
выражению ярких
чувств, спокойное
отношение к
партнеру,
влюбчив, спокойная
привязанность

преданность,
подчиняется паре,
стыдится
открывать
свои чувства,
однолюб
Аппетит

хороший,
«лакомка»
ест быстро,
много
ценит процесс
еды, не
торопится во
время еды
сниженный

меланхолик

флегматик

сангвиник

холерик


Презентація на тему «Цікаві відомості та наукові факти про Хрящових Риб»


title: Презентація на тему «Біологічна роль білків»

text:
Біологічна роль білків

     Білки - високомолекулярні органічні сполуки, які складаються зі сполучених у ланцюг амінокислотних залишків. Унаслідок гідролізу руйнуються пептидні зв'язки між амінокислотними залишками. Реакція гідролізу білків обернена до реакції їхнього утворення з амінокислот.
    Рівні організації білкової молекули - її первинна, вторинна, третинна й четвертинна структури. Первинна структура - послідовність амінокислотних залишків у поліпептидному ланцюзі. Первинна структура білка виникає внаслідок утворення пептидних зв'язків між амінокислотними залишками. Вторинна структура - місцеве впорядкування фрагмента поліпептидного ланцюга внаслідок утворення водневих зв'язків. Третинна структура - просторова будова поліпептидного ланцюга, зумовлена взаємним розташуванням елементів вторинної структури. Третинна структура стабілізована насамперед ковалентними зв'язками, які виникають унаслідок взаємодії між функціональними групами різної хімічної природи. Четвертинна структура зумовлена взаємним розташуванням кількох поліпептидних ланцюгів у складі єдиного білкового.

 Чи розчинні білки? Це залежить від їхньої будови: саме просторова структура білка визначає його властивості й біологічні функції.
У молекулах глобулярних білків поліпептидні ланцюги згорнуті в щільні кулясті структури - глобули. До глобулярних білків належать ферменти, антитіла, деякі гормони тощо. Чимало глобулярних білків - водорозчинні, зокрема альбуміни, - прості глобулярні білки, які містяться в яєчному білку, сироватці крові, молоці й насінні рослин.
Білки, що входять до складу покривних тканин і утворень, - фібрилярні (мал. 35.6). Вони погано розчинні або нерозчинні у воді. Це білки м'язових тканин, шкірних рогових покривів, вовни й пір'я тощо.

    Усі без винятку хімічні реакції в організмі відбуваються у присутності спеціальних каталізаторів — ферментів, які являють собою білкові молекули. Вони прискорюють реакції в мільйони разів, причому кожну реакцію каталізує свій власний фермент.
    Деякі білки виконують транспортні функції — переносять молекули або йони в місця синтезу або накопичення речовин. Наприклад, в крові міститься білок гемоглобін, що переносить кисень до тканин і вуглекислий газ від них, а білок міоглобін накопичує кисень у м’язах.

Білки — це будівельний матеріал клітин. З них побудовані опорні, м’язові, покривні тканини.
Білки-рецептори сприймають і передають сигнали, що надходять від сусідніх клітин або з навколишнього середовища. Наприклад, дія світла на сітківку ока сприймає білок родопсин.

Білки життєво необхідні будь-якому організму і тому є найважливішою складовою частиною продуктів харчування. У процесі травлення вони гідролізуються до амінокислот, які служать вихідною сировиною для синтезу інших білків, необхідних даному організму. Існують такі амінокислоти, які організм не в змозі синтезувати сам і одержує тільки з їжею,— їх називають незамінними.

Харчова і біологічна цінність білків визначається збалансованістю амінокислот, що входять до їх складу. Різноманітне харчування-найправильніший шлях постачання організму повноцінними білками.

Найбільшу біологічну цінність мають білки тваринного походження. Фізіологічними нормами передбачається, що 55 % необхідних білків мають забезпечуватись за рахунок білків тваринного походження.

Теплова обробка прискорює перетравлювання білків. Тривале розварювання, подрібнення, протирання продуктів поліпшує перетравлювання, і засвоювання білків, особливо рослинних. Проте надмірне нагрівання може негативно вплинути на амінокислоти, з яких складаються білки. Потреба в білках для дорослої людини становить у середньому 85- 90 г на день.

Білок — важливий компонент їжі людини. Основні джерела харчового
білка: м’ясо, молоко, продукти переробки зерна, хліб, риба, овочі. Потре -ба в білку залежить від віку, статі, виду діяльності. В організмі здорової
людини повинен бути баланс між кількістю спожитих білків і продуктами
розпаду, що виділяються. Для оцінки білкового обміну уведене поняття біл-кового балансу.


title: Презентація на тему «First Certificate in English»

text:
First Certificate in English

By Olha Ostroverkh, Form 11-B
Good afternoon, everyone, and welcome! The purpose of this presentation is to get you acquainted with international examination of English, which is called FCE.
First of all, let’s find out what is FCE.
 The First Certificate in English (FCE) is one of the examinations available from University of Cambridge Examinations in England.
Its possession proves one's adequacy in the English language, and its successful completion means that one is able to interact socially efficiently.
The FCE examination falls in the grade A2, B1, B2 and C1. Its advantage is that its expiration date is throughout life.
Sections
The test consists of five sections:
Reading
Writing
Use of English
Listening
Speaking

Reading
In the reading section, the candidate is expected to answer a set of questions based on the context of three texts, which are approximately 350-700 words in length each. Types of questions include multiple choice, multiple matching or gap filling. This part of the exam lasts 60 minutes.
Writing
The Writing section consists of two parts. The first task is usually a letter, which has a stricter format, and the second one's type ranges from discursive compositions to articles, whose format is less stringent. This part of the exam lasts for 80 minutes.
Use of English
The Use of English section includes four tasks, whose types vary, including multiple choice filling, open gap filling, word formation and key word transformation. This part of the exam lasts for 45 minutes.
Listening
The Listening section consists of a set of questions based on four texts. The texts vary from news announcements to speeches and dialogues.This section lasts 40 minutes.
Speaking
It consists of a dialogue between you and another candidate and tests your ability in communicating. It is divided into 4 parts. The first is a simple questionnaire between each candidate and the examiner. The second part includes a turn of 1 minute each of the candidates to describe the 2 photos given to them. The third part includes a dialogue only between the two candidates to describe together and talk about the photos given that all of them are related to only one topic. The fourth is similar to the third. This section lasts about 15 minutes (two candidates) and 17 minutes (when there are 3 candidates).

Grading
The FCE grade is based on the total score gained in all five papers. Each paper is weighted to 40 marks.
Five FCE papers total 200 marks, after weighting. It is not necessary to achieve a satisfactory level in all five papers in order to pass the examination.
  Certificates are given to candidates who pass the examinations with grade A, B or C. A is the highest. All candidates are sent a Statement of Results which shows their relative performance in each one.


title: Презентація на тему «Біотехнологія» (варіант 3)

text:
Біотехнологія

Біотехноло́гія -використання живих організмів і біологічних процесів у виробництві. Біотехнологія — міждисциплінарна галузь, що виникла на стику біологічних, хімічних ітехнічних наук. З розвитком біотехнології пов'язують вирішення глобальних проблем людства — ліквідацію нестачі продовольства, енергії, мінеральних ресурсів, поліпшення стану охорони здоров'я і якості навколишнього середовища.
Біотехнологія як наука
     Біотехнологія - це комплекс фундаментальних і прикладних наук, технічних засобів, спрямованих на одержання і використання клітин мікроорганізмів, тварин і рослин, а також продуктів їхньої життєдіяльності: ферментів, амінокислот, вітамінів, антибіотиків та ін.
     Біотехнологія, яка включає промислову мікробіологію, базується на використанні знань і методів біохімії, мікробіології, генетики і хімічної технології, що дає змогу діставати користь утехнологічних процесах із властивостей мікроорганізмів та клітинних культур. Сучасніші біотехнологічні процеси базуються на методах рекомбінантних ДНК, а також на використанні іммобілізованих ферментів, клітин і клітинних органел.

Основні напрями досліджень
Розроблення наукових основ створення нових біотехнологій за допомогою методів молекулярної біології, генетичної та клітинної інженерії.
Одержання й використання біомаси мікроорганізмів і продуктів мікробіологічного синтезу.
Вивчення фізико-хімічних та біохімічних основ біотехнологічних процесів.
Використання вірусів для створення нових біотехнологій.

Переваги біотехнологій
Біотехнологія допомагає довкіллю. Дозволяючи фермерам зменшити кількість пестицидів та гербіцидів, біотехнологічні продукти першого покоління призвели до зменшення їхгього використання у сільськогосподарській практиці, а майбутні продукти біотехнологій мають принести ще більше переваг. Зменшення пестицидного і гербіцидного навантаження означає менший ризик токсичного забруднення ґрунтів та ґрунтових вод. Культури, виведені методами біоінженерії, також сприяють ширшому застосуванню безвідвальної обробки ґрунту, що призводить до зменшення втрат родючості ґрунту.
Величезний потенціал біотехнологія має в боротьбі з голодом. Через зростання врожайності та виведення культур, стійких до хвороб та посухи, біотехнологія може зменшити брак їжі для населення планети, яке станом на 2025 рік складатиме понад 8 мільярдів осіб, що на 30% більше ніж сьогодні.
Біотехнологія допомагає боротись з хворобами. Розвиваючи та покращуючи медицину, вона дає нові інструменти у боротьбі з ними. Біотехнологія дала медичні методи лікування кардіологічних хвороб, склерозу, гемофілії, гепатиту, та СНІДу.
Застереження щодо застосувань
     Обсяги вилучення біопродукціі з біосфери досягли 70%, а жива матерія функціонує на оптимальному рівні тоді, коли з продукції біосфери вилучається не більше 1%. Екосистеми і біосфера загалом усе більше втрачають здатність до саморегуляції та самопідтримки. Врешті-решт це надає кругообігу речовин на земній кулі якісно нового та непередбачуваного характеру. Стабільність функціонування біосфери опинилась під загрозою. Забрудненням та деградацією охоплені усі геосфери Землі. Повітря, вода та ґрунт стали втрачати свої основні природні властивості.
Біотехнологія у царині охорони здоров’я
Біотехнологія може привнести значні переваги у сферу охорони здоров'я. Збільшуючи поживну цінність їжі, біотехнологія може використовуватись для покращення якості харчування. Наприклад, зараз створюються сорти рису та кукурудзи з підвищеним вмістом білків. У майбутньому споживачі зможуть скористатись олією із зменшеним вмістом жирів, яку буде отримано з генетично модифікованих кукурудзи, сої, ріпаку. Крім того, генетична інженерія може використовуватись для виробництва продуктів харчування з підвищеним рівнемвітаміну А, що допоможе розв'язати проблему сліпоти у країнах, що розвиваються. Генетична інженерія також пропонує інші переваги для здоров'я, адже сьогодні створено методи, які дозволяють видаляти певні алергенні протеїни з продуктів харчування або уникати їхнього передчасного псування.
     Біотехнологія  в медицині
      У медицині біотехнологічні прийоми і методи грають головну роль при створенні нових біологічно активних речовин і лікарських препаратів, призначених для ранньої діагностики і лікування різноманітних захворювань. Антибіотики — найбільший клас фармацевтичних сполук, які одержуються мікробіологічним синтезом. Створено генно-інженерні штами кишкової палички, дріжджів, що культивуються клітин ссавців та комах, використовувані для одержання гормону росту, інсуліну й інтерферону людини, різноманітних ферментів і противірусних вакцин. Змінюючи нуклеотидну послідовність у генах, що кодують відповідні білки, оптимізують структуру ферментів, гормонів і антигенів .Найважливішим відкриттям стала розроблена 1975 Р. Келером і С. Мільштейном техніка використання гібридом для одержання моноклональних антитіл бажаної специфічності. Моноклональні антитіла використовують як унікальні реагенти, для діагностики і лікування різноманітних захворювань.
Біотехнологія у сільському господарстві
Біотехнологія у сільському господарстві полегшує традиційні методи селекції рослин і тварин і розробляє нові технології, що дозволяють підвищити ефективність сільського господарства. У багатьох країнах методами генетичної і клітинної інженерії створені високопродуктивні і стійкі до шкідників, хвороб, гербіцидів сорти сільськогосподарських рослин. Як одна з найважливіших проблем біотехнології в усьому світі, дослідження можливості керування процесом азотфіксації, зокрема можливість уведення генів азотфіксації у геном корисних рослин, а також процесом фотосинтезу. Досліджується поліпшення амінокислотного складу рослинних білків. Розробляються нові регулятори росту рослин, мікробіологічні засоби захисту рослин від хвороб і шкідників, бактеріальні добрива. Генно-інженерні вакцини, сироватки, моноклональні антитіла використовують для профілактики, діагностики і терапії основних хвороб у тваринництві.
  Біотехнологія у виробництві
Біотехнологічні процеси з використанням мікроорганізмів і ферментів на сучасному технічному рівні широко застосовуються у харчовій промисловості. Промислове вирощування мікроорганізмів, рослинних і тваринних клітин використовують для одержання багатьох цінних сполук — ферментів, гормонів, амінокислот, вітамінів, антибіотиків, метанолу, органічних кислот (оцтової, лимонної, молочної) тощо. За допомогою мікроорганізмів здійснюють біотрансформацію одних органічних сполук в інші (наприклад, сорбіта у фруктозу). Широке застосування в різноманітних виробництвах одержали іммобілізовані ферменти. Для виділення біологічно активних речовин зі складних сумішей використовують моноклональні антитіла.
Висновок
    В даний час біотехнологія вирішує проблеми не лише медицини або створення харчових продуктів шляхом ферментації ,з її допомогою ведеться, наприклад, розробка корисних копалин, вирішується проблема енергоресурсів, ведеться боротьба з порушеннями екологічного рівноваги. У деяких країнах біотехнологія оголошена «стратегічної індустрією», а в інших включена до числа наукових напрямів із зазначенням «національний пріоритет». У США число біотехнологічних фірм за 1985 - 2005 рр.. досягло півтори тисячі. У Європі їх кілька сотень.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Сахароза» (варіант 1)

text:
Сахароза
Виконала:
Учениця 11А класу
ЛССЗШ № 81 ім. П. Сагайдачного
Манькина Марта

Цукрова тростина
Це багаторічна трав'яниста рослина родини злакових, походить з Індії; вирощують (на плантаціях) в тропічних та субтропічних районах; стебла вис. 3-6 м містять до 20% сахарози, є сировиною для виготовлення цукру (60% світового виготовлення цукру); листки, суцвіття й вичавлені стебла ідуть на корм худобі.
Цукро́за, сахаро́за С12Н22О11 — важливий дисахарид. Побутова назва — цукор. Білі, солодкі на смак кристали, добре розчинні у воді, погано — в спиртах. Молекула цукрози складається з залишків молекул глюкози і фруктози. Піддається гідролізу під дією кислот і ферменту сахарази. В результаті гідролізу розпадається з утворенням молекули глюкози і молекули фруктози. Дуже поширена у природі: синтезується в клітинах усіх зелених рослин і нагромаджується в стеблах, коренях, плодах. Видобувається з цукрового буряку (він містить до 28% цукрози) чи з цукрової тростини; міститься в соку берези, клену та деяких фруктах. Цукроза — цінний харчовий продукт. Також її використовують у харчовій та мікробіологічній промисловості для одержання спиртів, лимонної та мо-лочної кислот, поверхнево-активних речовин. Ферментацією цукрози виробляється значний обсяг етилового спирту.

Властивості

Молекулярна формула  - C12H22O11.
Молярна маса - 342,30 г/моль.
Зовнішній вигляд - білі кристали.
Густина - 1,587 г/см3.
Тпл  - 186 °C (розкладається).
Розчинність(вода) - 2000 г/л (25 °C).

Хімічні та фізичні властивості
Молекулярна маса 342,3 а. е. м.
Брутто-формула (система Хілла): C12H22O11.  Смак солодкуватий.
Розчинність: у воді 179 (0 ° C) і 487 (100 ° C), в етанолі 0,9 (20 ° C). Малорозчинний у метанолі. Не розчинна в діетиловому ефірі.
Щільність 1,5879 г / см 3 (15 ° C).
Питоме обертання для D-лінії натрію: 66,53 (вода, 35 г/100г; 20 ° C).
При охолодженні рідким повітрям, після висвітлення яскравим світлом кристал цукрози фосфоресціює.
Не проявляє відновлювальних властивостей — не реагує з реактивом Толленса і реактивом Фелінга.
Не утворює відкриту форму, тому не проявляє властивостей альдегідів і кетонів.
Наявність гідроксильних груп в молекулі цукрози легко підтверджується реакцією з гідроксидами металів.
Альдегідної групи в цукрозі немає: при нагріванні з аміачним розчином оксиду срібла (I) вона не дає «срібного дзеркала», при нагріванні з гідроксидом міді (II) не утворює червоного оксиду міді (I).
 З числа ізомерів цукрози, що мають молекулярну формулу С12Н22О11, можна виділити мальтозу і лактозу.

Реакція цукрози з водою
     Якщо прокип'ятити розчин цукрози з декількома краплями соляної чи сірчаної кислоти і нейтралізувати кислоту лугом, а після цього нагріти розчин, то з'являються молекули з альдегідними групами, які і відновлюють гідроксид міді (II) до оксиду міді (I). Ця реакція показує, що цукроза при каталітичній дії кислоти піддається гідролізу, в результаті чого утворюються глюкоза і фруктоза: С12Н22О11 + Н2О → С6Н12O6 + С6Н12O6.
Реакція з гідрооксидом міді
    У молекулі сахарози є кілька гідроксильних груп. Тому сполука взаємодіє з гідроксидом міді (II) аналогічно глицерину і глюкозі. При додаванні розчину сахарози до осаду з гідроксидом міді (II) він розчиняється; рідина забарвлюється в синій колір. Але, на відміну від глюкози, сахароза не відновлює гідроксид міді (II) до оксиду міді (I).
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Безпека життя»

text:
Проект на тему: «Безпека життя»
Підготувала
Учениця 8 класу
Новогуйвинської гімназії
Загородня Катерина
Щорічно майже 1,3 млн. людей гине у дорожніх аваріях – це більше ніж 3 тис. людей в день.
Щорічно близько 20-50 млн. чоловік зазнають травми у разі аварій.
За оцінками Всесвітньої організації охорони здоров'я, якщо не вжити термінових заходів, до 2020 року аварії на дорогах стануть головною причиною смертності у світі, випередивши серцево-судинні захворювання та СНІД.
Генеральна Асамблея Організації Об’єднаних Націй проголосила 2011 – 2020 роки Десятиліттям дій безпеки дорожнього руху.
 Мета Десятиліття – скоротити втрати людських життів від ДТП.
 Офіційне відкриття Десятиліття дій безпеки дорожнього руху в усьому світі відбулося 11 травня 2011 року.
План Десятиліття :

Створення дорожньої інфраструктури.
Навчання безпечній поведінці на дорогах.
Будівництво безпечних доріг.
Виробництво безпечних автомобілів.
Забезпечення належної швидкої допомоги потерпілим в ДТП.
За даними Міністерства внутрішніх справ України за 2008-2010 роки на вітчизняних дорогах загинуло 558, травмовано 11 402 дітей.
ЗНАТИ способи безпечної поведінки в умовах дорожнього руху;
ВІРИТИ, що ці знання допоможуть убезпечити життя;
ДІЯТИ на дорозі відповідально для збереження власного життя та життя інших людей.
Powerpoint Templates
БЕЗПЕКА НА ДОРОЗІ-

БЕЗПЕКА ЖИТТЯ
Упродовж останніх десятиріч кількість автотранспорту в світі невпинно зростає й у 2010 році досягла вже мільярда одиниць. В Україні налічується близько 10 млн  автомобілів.
Яка приблизна кількістьавторанспорту в світі і в Україні?
Самі переповнені дороги в світі – в Люксембурзі. Тут налічується 570 автомобілів на 1000 чоловік.
Де в світі найбільш за все автомобілів?
Автомобілізація зробила неоціненний внесок у розвиток багатьох галузей промисловості, сільського господарства, зростання товарообігу між різними територіями. Однак, водночас, зростання інтенсивності автомобільного руху, у багатьох випадках може призвести до збільшення кількості ДТП із загибеллю і травмуванням людей, пошкодженням автомобілів, руйнуванням дорожніх споруд, кризи вуличного руху у вигляді заторів на дорогах і зниження їх пропускної здатності, погіршення екологічної ситуації.
Які позитивні та негативні наслідки зростання кількості автотранспорту (автомобілізації)?
Щонайдовша «автомобільна пробка» в історії була зафіксована в 1980 році на французькій автостраді між Парижем і Леоном, її протяжність складала близько 200 кілометрів. Друге місце займає «пробка», зафіксована біля Гамбурга в 1993 році, її протяжність – 180 кілометрів.
Якою була щонайдовша «автомобільна пробка» в історії?
Яке явище в сучасних умовах називають «убивцею № 1» у світі?
Дорожньо-транспортні пригоди називають «убивцею № 1» у світі.
За статистикою, щогодини на дорогах світу гине 9 дітей. У тридцятьох випадках зі ста їхня загибель пов’язана з їх власною неправильною поведінкою на дорозі, а не з помилкою водія.
Скільки приблизно дітей гине на дорогах щогодини?
Прикро визнавати, але за рівнем смертності від дорожньо-транспортних пригод Україна посідає п'яте місце в Європі. За офіційною статистикою, торік в аваріях загинуло 4 709, травмовано – 38 917 осіб.
Кожен третій загиблий – молода людина віком до 29 років.
Яке місце в Європі посідає Україна з рівнем смертності від дорожньо-транспортних пригод?
Найпоширенішим видом ДТП є наїзд на пішохода. На цей вид припадає до 50 % усіх ДТП.
Який вид ДТП є найпоширенішим?
Часто діти потрапляють в ДТП із-за того, що під час переходу вулиці розмовляють по мобільному телефону або ж слухають в навушниках музику, оскільки у цей час розсіюється їхня увага та вони не у змозі контролювати ситуацію на дорозі.
Чому не можна розмовляти по телефону і слухати музику в навушниках, коли переходиш проїжджу частину?
Які частини тіла пішохода зазнають найбільших травм у випадку зіткнення з ним автомобіля?
У дорослих цей удар припадає на нижні кінцівки, а в дітей – переважно на грудну клітину та голову. Це пов’язано з різницею у зрості між дорослимита дітьми. Саме тому діти зазнають більш важких ушкоджень.
Які найбільш дієві засоби захисту водія і пасажирів у легковому автомобілі?

Підголівники в поєднанні з ременем і подушками безпеки є дієвим захистом водія і пасажирів легкових автомобілів.Кожен другий із тих, хто потрапив у ДТП і не користувався ременембезпеки, отримав серйозні травми,а четверо з п’яти, які пристебнулиїх, залишилися неушкодженими .
Безпека – це стан, при якому ніщо кому– або чому-небудь не загрожує.
«Як ви розумієте, що таке безпека?»
«Як ви вважаєте, хто або що може стати на заваді безпеці на дорозі?»

Модель безпечного дорожнього середовища
"Трикутник безпеки"

Правила, яких треба дотримуватися, якщо їдемо на мотоциклі з пасажиром:
Відповідний одяг пасажира;
Відсутність речей, які можуть потрапити в рухомі частини мотоцикла;
Спокій пасажира від початку і до кінця поїздки;
Не можна відволікати увагу водія;
При зупинці на червоний сигнал світлофора пасажиру не слід спускати ноги на землю;
Заздалегідь потрібно домовитися з мотоциклістом про зрозумілі сигнали.
Водіям мопедів та велосипедів забороняється:
Перевозити на велосипеді пасажирів;
Буксирувати мопеди та велосипеди;
Під час руху триматися за інший транспорт;
Рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках;
Їздити, не тримаючись за кермо, й знімати ноги з педалей;
Керувати із несправними приладами;
Рухатися по автомагістралях і дорогах для автомобілів, якщо поруч є велосипедна доріжка.

Рухатися по дорозі на мопедах – з 18, на велосипедах – 14.
І група
Якою має бути дорога, щоб її можна було вважати безпечною?
ІІ група
Яким має бути транспортний засіб, щоб його можна було вважати безпечним?
ІІІ група
Як має діяти людина, щоб почувати себе у безпеці на дорозі?
підвищення плавності руху;
виявлення ділянок концентрації і зниження ризиків ДТП;
придорожній сервіс;
облаштування й сигналізація;
служби порятунку.
Принципи й заходи для зниження факторів ризику «ДОРОГА»:
регулювання придбання й експлуатації транспортних засобів;
контроль експлуатаційного стану парку транспортних засобів;
пасивне й активне устаткування транспортних засобів;
автомобілі і телематика.
Принципи й заходи для зниження факторів ризику «ТРАНСПОРТНИЙ ЗАСІБ»:
навчання дітей;
навчання водіїв;
організація інформаційних кампаній;
законодавство і контроль;
формування соціального середовища.
Принципи й заходи для зниження факторів ризику «ЛЮДИНА»:


title: Презентація на тему «Вірусні гепатити» (варіант 2)

text:
Підготував учень 10-В класу Котенко Роман :3
Вірусні гепатити
Вступ
Вірусний гепатит – це запалення тканини печінки, що викликається вірусами.

Віруси гепатиту можуть належати до різних таксонів та відрізнятися за біохімічними та молекулярними ознаками, але всі вони викликають у людини одне і те ж захворювання – гепатит.
Статистика
Хронічні захворювання печінки, серед яких вірусні гепатити B і C, входять у число десяти основних причин смертності у світі.
У світі 170млн людей страждають гепатитом C, і 350млн – гепатитом B.
Близько 2млрд людей у світі інфіковано вірусним гепатитом B.
Подібні віруси
Також відомі віруси гепатитів тварин:

собак (аденовірус),
мишей (коронавірус),
качок (ентеровірус),
мавп (флавівірус).

Гепатит а
Гепатит А (хвороба Боткіна) викликається РНК-вірусом сімейства Picornaviridae.
Захворювання передається фекально-оральним шляхом.
Вірус потрапляє в організм людини із забрудненими продуктами харчування, водою, предметами побуту.
Основним джерелом інфекції служать хворі з формами хвороби, які протікають без жовтяниці.
Вірус виділяється з калом хворого в інкубаційний період і на початку хвороби.
Гепатит Б
Вірус, що викликає гепатит В, відноситься до сімейства Hepadnaviridae, і провокує як гострі, так і хронічні форми гепатиту.
Хронічний гепатит розвивається у 10% дорослих хворих, які перенесли гепатит B.
Джерелом інфекції є хворі з гострими та хронічними формами гепатиту, а також пацієнти з безсимптомним вірусоносійством.
Передача вірусу здійснюється парентеральним, статевим та вертикальним шляхами.
Досить часто передача інфекції здійснюється при переливанні зараженої крові або її компонентів, при використанні нестерильних хірургічних або стоматологічних інструментів, шприців тощо. Для такого зараження досить 0,0001 мл крові.
Гепатит С
Гепатит С (раніше називався «гепатит ні А ні В», а нині описується як системна HCV-інфекція) передається при контакті із зараженою кров'ю.
Гепатит С може призводити до розвитку хронічного гепатиту, що завершується цирозом печінки і раком печінки. Вакцини проти гепатиту С не існує.
Пацієнти з гепатитом С схильні до розвитку важкого гепатиту, якщо контактують з гепатитом А або В, тому всі пацієнти з гепатитом С повинні бути вакциновані проти гепатиту А і В.
Як правило, з 100 інфікованих 3-5 осіб гинуть.
Групи ризику – перш за все пов'язані з переливанням крові та її препаратів, хірургічними операціями, ін'єкціями наркотиків з використанням шприців, безладними статевими контактами.
Гепатит D
Гепатит D (гепатит дельта) провокується вірусом гепатиту D і характеризується гострим розвитком з масивним ураженням печінки.
Дельта вірус здатний розмножуватися в клітинах печінки лише у присутності вірусу гепатиту В, так як для виходу з клітки частки дельта вірусу використовують білки вірусу гепатиту В.
Гепатит D поширений повсюдно. Джерелом вірусу є хвора людина або вірусоносій.
Зараження вірусом D відбувається при потраплянні вірусу безпосередньо в кров.
Шляхи передачі схожі з такими при гепатитах В або С.
Інкубаційний період триває від 3 до 7 тижнів.
Гепатит Е
Гепатит Е провокує симптоми схожі з симптомами гепатиту А, хоча іноді може приймати фульмінантний розвиток, особливо у вагітних жінок.
За шляхами передачі гепатит Е близький до гепатиту А. Він може передаватися через заражену вірусом воду, їжу, а крім того - парентерально.
Важкі наслідки у вигляді фульмінантного гепатиту, який призводить до смерті хворого, при гепатиті Е зустрічаються значно частіше, ніж при гепатиті А і гострому гепатиті В.
Найбільш часто гепатит Е зустрічається в Центральній Азії та країнах Африки.
Гепатит F
Гепатит F, ГF (Hepatitis F) - ще один тип вірусного гепатиту людини, існування якого передбачається на підставі епідеміологічних даних і попереднього вивчення в дослідах на мавпах окремих ізолятів вірусу від хворих посттрансфузійним гепатитом.
Є відомості, що деяка частка хворих, які перенесли явно посттрансфузійний гепатит, залишалася серонегативною щодо всіх маркерів відомих вірусних гепатитів людини; в різних країнах Заходу ця частка сягає 15-20%.
Більше того, тривалі спостереження за окремими хворими - особами з високим ризиком зараження посттрансфузійним гепатитом - такими як наркомани або хворі на гемофілію, показали, що у всіх зареєстровано захворювання на жовтяницю, в тому числі етіологічно не пов'язані з вірусами гепатитів А, В, С, D, Е і G.
Гепатит G
Вірус Гепатиту G (HGV, GBV-C) був виділений в 1995 році науковою групою фірми «Abbott» під керівництвом I.
Mushahvar від хворого хронічним гепатитом С, а згодом і від хворих гепатитом "ні-А-ні-Е".
Вірус гепатиту G відносять до Flaviviridae. Висловлюється припущення про наявність як мінімум 3 генотипів і декількох субтипов вірусу.
Можливі шляхи передачі з кров'ю і через статевий контакт, але поки ще не зовсім ясно викликає він гепатит сам або асоціюється з гепатитом іншої етіології.
Його первинне розмноження в клітинах печінки на даний момент не доведено. Нестійкий у навколишньому середовищі, миттєво гине при кип'ятінні.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


title: Презентація на тему «Молюски» (варіант 2)

text:
Підготувала учениця 8-А класу
Германюк Інеса
 Молюски
Головоногі
Головоногі — здебільшого хижі морські тварини, що вільно плавають у товщі води. Багато головоногих здатні до реактивного руху. Деякі головоногі ведуть придонний спосіб життя, часто ховаючись в ущелинах між камінням. Серед глибоководних форм іноді зустрічаються представники зі схожими на телескопи очима, що стирчать.
Клас Головоногі об’єднує 600 видів водних, високоорганізованих тварин.
Для захисту від хижаків морські молюски нерідко виділяють особливі хімічні речовини, що діють на органи хімічного відчуття хижака. Наприклад, у каракатиць та інших головоногих є спеціальні чорнильні мішки, щоправда, чорнило вони використовують тоді, коли інші засоби — відкидання щупальця та секреція отрути — не спрацьовують.

Морські молюски складають значну частину бентосу. Щільність молюсків на морському дні може досягати значення декількох тисяч особин на 1 м². У товщі морської води численні активно плаваючі головоногі, що ведуть хижий спосіб життя.
Особливо велика роль двостулкових молюсків як біофільтраторів, що очищають водойми від органічного забруднення. Крім того, вони поглинають та накопичують у своєму тілі важкі метали. Велика роль двостулкових і в утворенні осадових порід.
Існують випадки симбіозу між молюсками та іншими безхребетними. Так, наприклад, велетенська тридакна входить у симбіоз з найпростішими зооксантелами, що поселяються на її потовщеному краї мантії
Деякі морські молюски здатні до біолюмінесценції. До них належать кілька незвичайних черевоногих, наприклад, м'якуни роду Planaxis та ефектні голозяброві слимаки роду Phylliroe, а також двостулкові, такі як представники роду Pholas. М'якун Hinea brasiliana використовує дифузну біолюмінесценцію аби в очах хижака здаватися більшим у розмірах і таким чином його відлякати.
Молюски схильні до ряду вірусних, бактеріальних та паразитичних захворювань. Прикладами вірусних захворювань молюсків можуть бути вірусний гангліоневрит абалонів та герпесоподібна вірусна інфекція; бактеріальних — хвороба коричневого кільця та фіброз личинок та молодих особин; паразитичних — перкінсоз, мартеіліоз, бонаміоз, гаплоспоридіоз та митіліколоз.
Протягом тисячоліть молюски вживались людиною у їжу. Окрім того, вони були джерелом різних цінних матеріалів, накшталт перлів, перламутру, пурпуру, тхелету та висону. У деяких культурах мушлі м'якунів слугували за валюту. Велетенські розміри та чудернацькі обриси деяких молюсків спричинили появу розповідей про морських чудовиськ, таких як кракен. Молюски певних видів отруйні і можуть становити небезпеку для людини.
Молюски, особливо двостулкові, наприклад, мідії та устриці, здавна були для людини харчами. Інші молюски, яких часто вживають в їжу, — восьминоги, кальмари, каракатиці та равлики.


title: Презентація на тему «Химерні та трансгенні організми» (варіант 1)

text:
Химерні та трансгенні організми. Генетичні основи селекції організмів
Виконала Палієнко Яна, учениця 11-Б класу.
Визначення
Химери - організми або їх частини, що складаються з генетично різнорідних тканин. Уперше цей термін застосував німецький ботанік Г. Вінклер (1907) для форм рослин, отриманих у результаті зрощення пасльону й томату. Надалі (1909) Е. Баур, вивчаючи пеларгонію ряболисту, з’ясував природу химер.
Розрізняють кілька типів химерних організмів:
химери мозаїчні (гіперхимери) — у них генетично різні тканини утворюють тонку мозаїку;
химери секторіальні — у них різнорідні тканини розташовані великими ділянками;
химери периклінальні — тканини з різними генотипами лежать шарами один над одним;
химери мериклінальні — їх тканини складаються із суміші секторіальних і периклінальних ділянок.
Химери можуть виникати в результаті щеплень рослин і під впливом мутацій соматичних клітин. Компоненти химер можуть відрізнятися один від одного генами ядра, числом хромосом або генами пластид чи мітохондрій. Химерні організми досить часто використовуються в наукових дослідженнях.
Принцип одержання химер зводиться головним чином до виділення двох чи більшої кількості ранніх зародків та їхнього злиття. У тому випадку, коли в генотипі зародків, використаних для створення химери, є відмінності за рядом характеристик, удається простежити долю клітин обох видів. З допомогою химерних мишей було, наприклад, розв’язане питання про спосіб виникнення в ході розвитку багатоядерних клітин поперечносмугастих м’язів.
Висновок
Вивчення химерних тварин дозволило розв’язати чимало проблем, і в майбутньому завдяки застосуванню цього методу з’явиться можливість розв’язувати складні питання генетики й ембріології.
Трансгенні організмиВизначення
Трансгенними називають рослини і тварин, що містять у своїх клітинах ген чужого організму, включений у хромосоми. Їх отримують, використовуючи методи генної інженерії. Трансгенні організми можуть мати велике значення для підвищення ефективності сільського господарства та в дослідженнях у галузі молекулярної біології.
Перші генетично модифіковані організми, одержані з допомогою методів молекулярної біології, з’явилися на світ лише у 80-х роках ХХ століття. Вчені зуміли змінити геном рослинних клітин, додаючи в них необхідні гени інших рослин, тварин, риби й навіть людини.
Перший трансгенний організм (миша) був одержаний Дж. Гордоном зі співробітниками 1980 р.
На початку 90-х років у Китаї було проведено перше комерційне випробування генетично модифікованих сортів тютюну й томатів, стійких до вірусів.
 А 1994 р. в США вперше надійшли в торговельну мережу продуктів харчування плоди генетично змінених томатів зі скороченим строком дозрівання.
Широкомасштабне вивільнення в довкілля трансгенних організмів розпочалося 1996 р. Серед трансгенних організмів, що були створені, 98 % складали генетично модифіковані сільськогосподарські рослини.
На незначних площах вирощувалися генетично модифіковані сорти помідорів, гарбуза, тютюну, папайі, буряку, цикорію, льону. Вже створені й проходять випробування та процедуру реєстрації трансгенні сорти рису і пшениці. Генетична модифікація надає живим організмам нових властивостей.
Але, хоча такими продуктами нині харчується багато людей, минуло замало часу, аби наука повністю встановила їх вплив на наш організм. В Європі модифіковані рослини сої та кукурудзи для виготовлення харчових продуктів дозволено з 1997 р., а харчові ферменти, добавки, одержані в результаті генної інженерії, використовують понад двадцять років.
Україна
В Україні, незважаючи на заборони, вже вирощують трансгенну сою, трансгенну картоплю, трансгенний ріпак, кукурудзу, почали вирощувати генетично модифіковані буряки.
Росія
У Росії інтенсивно розробляють генетично модифіковані рослини, створено нові сорти картоплі з модифікованими генами, а також нові трансгенні буряки з метою видалення небажаних вторинних продуктів типу рафінози, інвертного цукру та декстрину.
У Криму є дикорослі родичі цукрового буряку, правда, ці гібриди непродуктивні. Така ж ситуація з пшеницею. Але проблема є, її потрібно вивчати. Питання про перспективу використання генної інженерії під час вирощування сільськогосподарської сировини продовжує викликати серйозні суперечки серед дослідників і широких верств споживачів.
Негативний вплив трансгенних рослин
Негативний вплив трансгенних рослин, стійких до шкідників, на нецільові організми можливий завдяки наявності в організмі згаданих рослин біологічно активних речовин (інсектициди, фунгіциди та ін.). Вплив цих речовин може бути прямої або опосередкованої дії через трофічні ланцюги.
До сьогодні за 13 років польових випробувань достовірних експериментальних даних про негативний вплив трансгенних рослин, стійких до шкідників, на нецільові організми не отримано.
Вивільнення в довкілля ГМО
Широкомасштабне вивільнення в довкілля генетично модифікованих сортів рослин різних таксономічних груп з різними генетичними конструкціями, що надають їм нових властивостей, поставило ряд питань, на які необхідно звернути увагу під час розбудови системи біобезпеки довкілля.
Головними питаннями біобезпеки при цьому є можлива передача генів, убудованих у трансгенний організм, організмам навколишнього природного середовища, вплив трансгенних рослин, стійких до шкідників, на нецільові організми та порушення трофічних ланцюгів.
Узагальнення
1.Які організми називають химерними і як учені їх одержують?
2. Які організми називають трансгенними і як учені їх одержують?
Дякую за увагу!!!
Список використаних джерел
http://notatka.at.ua/
http://vseslova.com.ua/
http://ru.wikipedia.org/