title: Презентація на тему «Планети земної групи» (варіант 8)

text:
Планети земної групи
Планети земної групи- Меркурій, Венера, Земля і Марс у порівнянні з планетами-гігантами мають відносно невеликі розміри, тверду поверхню та значну густину( близько 5г/см3), бо складаються переважно з важких хімічних елементів. Ці планети  мають гаряче металеве ядро, яке оточене мантією із силікатних порід. Верхній шар планет- кора, формується під дією як внутрішнього тепла, так і зовнішніх ( космічних) факторів.

Меркурій є найменшою планетою Сонячної системи, яку рідко кому випадало спостерігати неозброєним оком, тому що вона розташована близько від Сонця.
Радіус	0,38
Маса		0,06
Густина	5,4г/см3
Прискорення вільного падіння	0,38
Орбіта	а=0,39 а.о.
Рік		88 з. діб
Сонячна доба	176 з. діб
Температура, С:
Вдень	+430
Вночі	-170
Меркурій
Знімки поверхні Меркурія, які були зроблені  за   допомогою АМС “Марінер-10” (США), вражають схожістю його рельєфу з поверхнею Місяця- така ж величезна кількість кратерів, що свідчить про однакову природу цих космічних тіл.

На поверхні Меркурія були виявлені також величезні рівнини, які заповнені застиглою  базальтовою лавою. Це свідчить, що планета була колись розігріта, внаслідок чого в той час відбулася інтенсивна вулканічна діяльність.
Радіус	0,95
Маса	0,8
Густина		5,2 г/см3
Прискорення
вільного падіння	0,9
Орбіта	а=0,72 а.о.
Рік		225 з. діб
Сонячна доба  117 з. діб
Атмосфера:	СО2, N2, H2O
Атм. тиск	90 атм.
Температура поверхні,С:
Вдень	+480
Вночі	+480

Венера
Венера привертає увагу людей тим,що на нашому небі її яскравість у десятки разів перевищує блиск зір першої зоряної величини. Українська народна назва цієї планети- Вечірня або Вранішня зоря, бо вона першою з’являється на вечірньому небосхилі й останньою гасне на світанку.
На перший погляд, Венера дуже схожа на Землю, бо ці планети мають майже однакові розміри та масу. Але ці пленети мають і свої відмінності.
Уперше в історії людства АМС серії “ Венера” (СРСР) зробили м’яку посадку на поверхню іншої планети і передали на Землю телевізійне зображення поверхні Венери.
Панорама поверхні Венери, яку передала АМС “Венера-14”. Небо вдень тьмяне, як на Землі перед дощем. Колір хмар і поверхні червоний, бо атмосфера поглинає сонячне проміння у синій частині спектра.
У хмарах на Венері крім пари води утворюються краплини сірчаної кислоти, але до поверхні ці кислотні дощі не долітають, бо під хмарами температура різко підвищується (на поверхні +480) і краплі випаровуються. Хмари на Венері, скоріше, нагадують слабку імлу, в якій видно предмети на відстані до 1 км.
Карти Венери
Астрономи створили детальну карту Венери, на якій позначено сотні кратерів, більшість з яких колись були вулканами, бо майже 80% поверхні Венери вкриті вулканічною лавою.
Названий колись за свій червоний колір на честь бога війни, “кривавий”  Марс під час протистоянь за яскравістю поступається тільки Венері.
Радіус	0,53
Маса	0,11
Густина	3,9 г/см3
Прискорення
вільного падіння 	  0,37
Атмосфера	СО2,N2
Тиск		0,006 атм
Орбіта	а=1,52 а.о.
Рік		687 зем. діб
Доба	24 год 37 хв
Температура поверхні,С:
вдень максимальна	+22
вночі 	-60
вночі мінімальна (на полюсі)	-133
Марс
Марс привернув особливу увагу людей після того, як у 1877 р. італійський астроном Д. Скіапареллі  відкрив “канали”. Тоненькі, ледве помітні лінії, які з’єднували темні ділянки поверхні Марса, нагадували людству зрошувальні системи на Землі, тому фантасти висунули ідею  про високий інтелект марсіанської  цивілізації.
Д.Скіапареллі
Червоний колір марсіанського грунту пояснюють значним вмістом (до 16%) оксидів заліза (звичайної іржі).
Вулкан Олімп, розташований  недалеко від екватора Марса,- найвища гора Сонячної системи. Діаметр вулканічної платформи сягає 700 км, вершина має висоту 27 км, а діаметр жерла вулкана-75 км.
На поверхні Марса теж треба одягати скафандри, але досвід космічних експедицій на Місяць показує, що люди зможуть працювати на цій планеті.
Кідонія- регіон в північній півкулі Марсу, що містить низку “столових гір”(пагорбів з пласким верхом і крутими схилами). Названий на честь давньогрецького полісу Кідонія, що містився на північно-західному узбережжі Криту. В областях Кідонія міститься “Марсіанський сфінкс”- утворення на поверхні Марса вивітрений пагорб, яке на перших фотографіях зі станції “Вікінг-1” виглядало  схожим на величезне кам’яне обличчя людини.
“The Face”-фотографія області Кідонія зроблена станцією Вікінг-1 в 1976 році.
Дякуємо за увагу!
Виконали роботуучениці 11-А класуЧеревична ГаннаСовгира Олександра


title: Презентація на тему «Working day»

text:
All the my working days looked very much the same
I hate getting up early, but I got used to it.
On weekdays I usually get up at 6 a.m.
I do not my morning exercises
I wash my face and hand and clean my teeth, take a cold and hot shower
After bathroom I go back to my room. I make my bed. Then I dress and brush my hair.
I go to the nearest stop and catche a bus
At half past 6 I am ready to have a breakfast
In the collage
After dinner I rest a little

Sometimes I read a book or watch TV for an hour or talk to my friends over telephone
Then I do my homework
We do many subject at collage and it takes me three or even more hours to do my
I sometimes have a supper at 8 p.m.

Then I have free time

At about 11 at night I go to bad
My Working Day
Get up

To get dress

To have a cup of tea
To study
Have a breakfast
To do morning exercises
Help parents about the house
To do homework

To have a rest

Clean teeth

To have a shower
homework


title: Презентація на тему «Малі тіла сонячної системи» (варіант 13)

text:
Малі тіла сонячної системи

Малі тіла сонячної системи
Малі тіла Сонячної системи — астрономічні об'єкти Сонячної системи менші за планети.
      Малі тіла сонячної системи           космічне сміття

астероїди  комети  метеороїди  міжпланетний пил

Астероїди
Астеро́їд, або мала́ плане́та,  — невелике небесне тіло діаметром від 50 м до 544 км,що складається зі скельних порід або заліза та нікелю, а також має орбіту навколо Сонця.

Термін астероїд було введено Вільямом Гершелем, оскільки перші виявлені астероїди виглядали на небі, як зірки (або точки), на відміну від планет, які під час спостереження у телескоп виглядають дисками. Водночас астероїди, на відміну від зір, рухалися. Точне визначення терміна «астероїд» досі не встановлено.

Астероїди
Найвідоміші астероїди: Паллада, Юнона, Веста, Ероc, Амур, Гідальго, Ікар.
Церера – перший і найкрупніший із виявлених астероїдів. Завбільшки з Ірландію.
Найяскравіший Астероїд – Веста, єдиний астероїд, видимий неозброєним оком.

Астероїд Веста. Знімок космічного телескопа Хаббл.
Астероїди
 Опис основних сімей астероїдів
Головний пояс астероїдів, греки, троянці та гільди
Астероїди. Дослідження.
Перші детальні фотографії схожих на астероїди об'єктів було отримано 1971 року Марінером 9. Марінер зробив фото двох супутників Марса — Фобоса й Деймоса, які, імовірно, є астероїдами, захопленими полем тяжіння планети. На зображеннях видно нерівну, схожу на картоплину, форму, властиву більшості астероїдів.
Першим справжнім астероїдом, сфотографованим 1991 року зблизька, стала 951 Гаспра. Фотографії було зроблено космічним апаратом Галілео, який на той час пролітав поряд з астероїдом на шляху до Юпітера. Галілео сфотографував також 243 Іду з її супутником Дактилем.

Обертання астероїда 951 Гаспра.
Астероїди. Характеристика
Об'єкти поясу астероїдів дуже різні за розмірами, від 544 км у діаметрі, як Палада, до 10 м. Кілька найбільших мають близьку до сферичної форму, вони дуже схожі на мініатюрні планети. Така форма пояснюється тим, що речовина, з якої вони утворені, переплавилася після утворенняВони мають сформоване внутрішнє ядро та зовнішню кору. Однак більшість астероїдів невеликі і мають неправильну форму.

Порівняльні розміри Вести, Церери та Місяця.
Метеороїд
Метеоро́їд або метео́рне ті́ло — порівняно невелике тверде небесне тіло, що рухається у міжпланетному просторі
Видимий слід метеороїда, який увійшов у атмосферу Землі, називається метеором, а метеороїд, що впав на поверхню Землі — метеоритом.

Метеор
Метеор (грец. "небесний"), "зорепад" - явище, що виникає при згорянні в атмосфері Землі дрібних метеорних тіл (наприклад, уламків комет чи астероїдів). Аналогічне явище більшої інтенсивності (яскравіше -4 зоряної величини) називається болідом. Давня назва - "літавець".
Перші документальні відомості про метеори виявлено у давньоєгипетському папірусі, який зберігається в Ермітажі.
Розрізняють спорадичні метеори та потокові — метеорні дощі

Метеорний потік
Метеорити
Метеори́т (від грец.«підвішений у повітрі») — тверде тіло небесного походження, що впало на поверхню Землі з космосу.
Вважають, що за добу падає 5-6 тонн метеоритів, або 2 000 тонн на рік. Крім того, за добу на земну поверхню падає від 300 до 20 000 тонн метеоритного пилу. Найбільший зі знайдених метеоритів — Гоба, маса якого (за оцінками, оскільки метеорит ніколи не зважувався) сягала майже 90 тонн.

Найбільший зі знайдених метеоритів - Гоба
Метеорит Вілламетт
Метеорити
Основними компонентами метеоритної речовини є залізо-магнезіальні силікати й нікелисте залізо.

Метеорити. Кам`яні
Хондрити названо так через наявність незвичайних включень сферичної або еліптичної форми — хондр — яких не виявлено в земних породах. Розмір хондр зазвичай становить близько міліметра, хоча буває і декілька міліметрів.
Група кам'яних метеоритів (близько 10%) — ахондрити. Ахондрити становлять ряд від майже мономінеральних олівінових або піроксенових порід до об'єктів, подібних за структурою й хімічним складом із земними й місячними базальтами. Вони бідні залізом і сидерофільними домішковими елементами, у них дещо різний вміст Fe, Mg й Ca. Здебільшого ці метеорити схожі на вивержені породи Землі та Місяця, що пройшли магматичну диференціацію.
Метеорити. Залізні.
Залізні метеорити майже цілком складаються з нікелистого заліза з невеликими домішками фосфору та кобальту, можуть містити невеликі кількості мінералів у вигляді включень.Нікелисте залізо (FeNi) — це твердий розчин нікелю в залізі.
Метеорити.Залізо-кам`яні
Залізо-кам'яні метеорити поділяють на два типи, що розрізняються хімічними й структурними властивостями: паласити та мезосидерити. Паласитами називають ті метеорити, силікати яких складаються із кристалів магнезіального олівіну або їхніх уламків, укладених у суцільній матриці з нікелистого заліза. Мезосидеритами називають залізо-кам'яні метеорити, силікати яких являють собою в основному перекристалізовані суміші з різних силікатів, що входять також до складу металу.
Тунгуський метеорит
Приблизне місце події
Тунгуський метеорит
Тунгу́ський метеори́т — великий метеорит, що впав 30 червня 1908 року в районі басейну річки Підкам'яна Тунгуска (Росія, Сибір).
За свідченнями 30 червня 1908 року о 7 годині 14,5±0,8 хвилин за місцевим часом (0 год 14,5 хв за Грінвічем) над басейном Єнісею з південного сходу на північний захід пролетіла велика вогняна куля. Політ завершився вибухом на висоті 7—10 км над незаселенним районом тайги. Потужність вибуху оцінюється у 10—20 мегатон[1], що відповідає енергії найпотужніших водневих бомб.
В результаті вибуху було повалено дерева на території понад 22 000 км², вибито вікна в будівлях у радіусі кількох сотень кілометрів від епіцентру вибуху. На нічному небі над територією від Атлантики до центрального Сибіру спостерігалось інтенсивне світіння хмар.
Тунгуський метеорит
На місці події не було виявлено кратерів чи значних залишків метеорита. Не було виявлено ніяких слідів радіоактивного забруднення. Однак подальший аналіз частинок на місці падіння (у торфі) виявив дрібні оплавлені кульки силікатів та магнетиту з підвищеним вмістом алюмінію, брому, цезію, кобальту та іридію[2]. Останній є звичайним для метеоритів, але дуже рідко трапляється на поверхні Землі.
          Альтернативні версії
Куля, що її бачили очевидці, є антиматерією. Під час зіткнення з Землею відбувся процес анігіляції, внаслідок якої стався вибух.
Досліди сербського вченого Ніколи Тесли.
Земля зіткнулася з невеликою чорною дірою.

Комети
Коме́та — мале тіло Сонячної системи, яке обертається навколо Сонця і має так звану кому (атмосферу) і/або хвіст. Кома і хвіст комети — це наслідки випаровування ядра комети під дією сонячного випромінювання. Ядро являє собою малу планету, що складається з каменю, пилу і криги.

Комета Гейла — Боппа. Спостереження 29 березня 1997 року у Пазині, Хорватія.

Комети
Як правило, комети складаються з «голови» — невеликого яскравого згустку-ядра, що оточена світлою туманною оболонкою (комою), яка складається з газу та пилу.
У комет з наближенням до Сонця утворюється «хвіст» — слабка світна смуга, що у результаті дії сонячного вітру найчастіше спрямована у протилежну від Сонця сторону.
Видимий хвіст може складатися з двох частин: газового і пилового
Хвости комет розрізняються завдовжки і формою. У деяких комет вони тягнуться через все небо. Наприклад, хвіст комети, що з'явилася в 1944 році, був завдовжки 20 млн км. А комета C/1680 V1 мала хвіст, що протягнувся на 240 млн км. Також були зафіксовані випадки відділення хвоста від комети.
Комети
Маси комет приблизно в мільярд разів менше маси Землі (5,9737×1024 кг), щільність речовини хвостів комет наближається до нуля. Хвости «небесних гостей» майже не впливають на планети Сонячної системи. У травні 1910 Земля проходила крізь хвіст комети Галлея, ніяких пов'язаних з цім змін на планеті та в русі планети не відмічено.
Маси комет приблизно в мільярд разів менше маси Землі (5,9737×1024 кг), щільність речовини хвостів комет наближається до нуля. Хвости «небесних гостей» майже не впливають на планети Сонячної системи. У травні 1910 Земля проходила крізь хвіст комети Галлея, ніяких пов'язаних з цім змін на планеті та в русі планети не відмічено.
Зіткнення великої комети з планетою призводить до великомасштабних наслідків в атмосфері, магнітосфері, кліматі останньої. Гарним і досить якісно дослідженим прикладом такого зіткнення було зіткнення уламків комети Шумейкер-Леві 9 з Юпітером в липні 1994 року. Ця комета підійшла занадто близько до Юпітера й була попросту розірвана його гравітаційним полем на 23 фрагмента розміром до 2 км. Ці уламки, розтягнувшись в одну лінію 1,1 млн км (це втроє більше, ніж від Землі до Місяця), продовжували свій політ назустріч Юпітерові, поки не зіштовхнулися з ним. Цілий тиждень, з 16 по 22 липня 1994 року, тривав кометопад. Один за одним відбувалися гігантські спалахи, коли черговий уламок комети входив в атмосферу Юпітера з гігантською швидкістю 64 км/с (230 тисяч км/год). У процесі падіння порушення в структурі радіаційних поясів навколо планети досягли такого ступеня, що над Юпітером з'явилося дуже інтенсивне полярне сяйво.

Використані джерела
http://uk.wikipedia.org/wiki/
http://space.vn.ua/son_sys/Comet.html
http://shkolyar.in.ua/wiki/asteroidy
http://www.lnu.edu.ua/faculty/geology/
www.ng.ru/science/


title: Презентація на тему «Юпітер» (варіант 2)

text:
Юпітер
Юпітер - п'ята планета від   Сонця і знаходиться між Марсом і Сатурном.
Юпітером звали верховного бога в римській міфології. Юпітер був сином Сатурна, а також братом Плутона і Нептуна.

Юпітер – найбільша планета сонячної системи: її маса удвічі більша за масу всіх інших планет, разом узятих, а саме 318 мас Землі.

Юпітер не має твердої поверхні, на яку міг би сісти космічний корабель, оскільки ця планета  складається головним чином з газоподібного гелію і водню. Поле тяжіння Юпітера настільки велике, що водень перебуває в рідкому стані.
Внутрішню будову юпітера можна уявити у вигляді оболонок із густиною, що зростає в напрямку до центра планети. На дні атмосфери завтовшки 1500 км розташований шар газорідкого водню завтовшки близько 7000 км. На рівні 0,88 радіуса планети, де тиск становить 0,69 мбар, а температура — 6200°С, водень переходить у рідкомолекулярний стан і ще через 8000 км — у рідкий металевий стан. Поряд з воднем і гелієм шари містять невелику кількість важких елементів. Внутрішнє ядро діаметром 25000 км — металосилікатне, із часткою води, аміаку й метану, оточене гелієм. Температура в центрі становить 23000 градусів, а тиск — 50 мбар.

Юпітер обертається навколо своєї осі дуже швидко (за 10 годин повний оберт), при цьому його поверхня на екваторі рухається зі швидкістю 50 000 км/год. Однак для того, щоб повністю облетіти Сонце Юпітер затрачає 12 років.
 Швидке обертання Юпітера відбувається через дію магнітного поля, а також радіацію навколо планети.
Першим апаратом, який відвідав Юпітер, був   «Піонер-10».
 З найбільш пізніх досліджень слід виділити зонд «Юнона», запущений в 2011 р., передбачається, що він долетить до Юпітера в 2016 р.
Рух поверхні

Юпітер обертається так швидко, що помітно стиснений біля полюсів і роздутий на екваторі. Ядро планети також дуже швидко  обертаєтьс, створюючи потужне магнітне поле. Воно в десятки разів більше від земного.

На поверхні Юпітера є цікаве утворення – Велика Червона Пляма – гігантський вихор червоних хмар діаметром понад 40 000 км; цю пляму вперше побачив у 1644 році учений Роберт Гук.
 Велика Червона Пляма на планеті Юпітер - це найбільший атмосферний вихор в Сонячній системі. За його довжині могли б розміститися 3 планети розміром із Землю. Він обертається проти годинникової стрілки зі швидкістю близько 435 км/год.
Юпітер випромінює на 60% більше енергії, ніж отримує від сонця. Енергія виділяється за рахунок гравітаційного стиснення планети, внаслідок чого розмір юпітера зменшується приблизно на 2 см за рік.Юпітер має понад 67 супутників.

У Юпітера чотири великих супутники, відкритих Галілеєм у XVII ст.: Іо, Європа, Ганімед і Калісто.

Ганімед – найбільший із Галілеєвих супутників; його діаметр 5268 км, більший, ніж у Меркурія.

Каллісто – наступний за розміром супутник, його діаметр – 4806 км.

Іо – третій за розміром супутник діаметром 3642.

Європа – найменший із Галілеєвих  супутників, його діаметр - 3138
Коли дивишся на нічне небо, планета Юпітер - третій за яскравістю об'єкт. Найяскравішими об'єктами нашої сонячної системи є Венера та Місяць. Однак Юпітер світить навіть яскравіше, ніж найяскравіша зірка на небосхилі - Сіріус. У хороший бінокль або маленький телескоп можна побачити білий диск юпітера, а також його 4 яскравих супутника.


title: Презентація на тему «Жизнь и разум во Вселенной» (варіант 1)

text:
900igr.net
1999,12th Jun,UK,Wiltshire,East Field nr Alton Barnes
1999,3rd Aug,UK,Hampshire,Henwood
2002,4th Jul,UK,Wiltshire,Stonehenge
2002,1st Jul,UK,Wiltshire,East Kennett


title: Презентація на тему «Гринвіцька королівська обсерваторія»

text:
Гринвіцька королівська обсерваторія
Підготувала :
учениця 11-Б класу
ХЗОШ І-ІІІ ступенів № 124
Остапенко Анастасія
Мета презентації:
розширити знання про Гринвіцьку королівську обсерваторію;
з історії створення  ;
перший королівський астроном;
комета Галлея;
обладнання обсерваторії;
Гринвіцький музей.
Гринвіцька королівська обсерваторія — основна астрономічна організація Великобританії, з державним фінансуванням.

Заснована 22 червня 1675 року королем Карлом ІІ. Метою було уточнення життєво важливих для мореплавців координат і спочатку розташовувалася в передмісті Лондона - Гринвічі, у будівлях, спроектованих Крістофером Реном.
Історичний вигляд
Для обсерваторії монарх виділив ділянку власної землі в грінвіцькому Королівському парку. Першим директором, що носив титул Королівського астронома, став талановитий вчений Джон Фламстід

Для телескопів архітектор Крістофер Рен спроектував восьмикутну кімнату .
Едмун Галлей – другий директор обсерваторії. На той час він вже був відомим вченим. Галлей прославився своїми спостереженнями за рухом Місяця щодо зірок і точним обчисленням орбіти комети, яка тепер носить його ім'я - знаменитої комети Галлея.
Найзнаменитішою кометою можна вважати комету Галлея, яку спостерігають вже кілька тисячоліть. Директор Гринвіцької обсерваторії Е. Галлей вперше визначив орбіту комети, яку було видно у 1682 р. Для цього він вивчив стародавні літописи і звернув увагу на те, що одна з комет з'являлася на небі з постійним періодом 76 р. За допомогою третього закону Кеплера, Галлей визначив велику піввісь орбіти та передбачив її появу у 1758 р. Останній раз комету Галлея спостерігали у 1986 p., а наступний її приліт до Землі очікується у 2061 р.
У XVIII столітті Грінвіцька обсерваторія подала сигнал точного часу. На шпилі однієї з її веж була встановлена червона куля сигналу часу. Рівно о 13 годині 00 секунд куля падала, і моряки виставляли цей час на своїх хронометрах.
1884 року земний меридіан, що проходить через центр меридіанного кола Гринвіцької обсерваторії, було прийнято за початковий для визначення довгот та лічби поясного часу.
У 1893 році обсерваторія була обладнана величезним рефлекторним телескопом, тоді одним з найбільших у світі. За допомогою цього телескопа вчені змогли спостерігати далекі зірки і галактики. Ще довго Грінвіцька обсерваторія залишалася одним з головних астрономічних центрів на Землі.

Рефлекторний телескоп
Після війни, в 1947 році, через світлового забруднення атмосфери у Лондоні було вирішено перенести обсерваторію у замок Херстмонсо, на північний схід від Гринвіча.
Опинившись вже у межах столиці Великобританії, обсерваторія стала втрачати своє колишнє значення. Саме тому зрештою тут вирішено було відкрити музей


title: Презентація на тему «Чорні діри» (варіант 7)

text:
Чорні Діри
Виконала: Турецька Любов
Чорна діра може мати три фізичні параметри: масу, електричний заряд і момент імпульсу. Навколо чорної діри можна побудувати уявну поверхню, з-під якої не може виходити випромінювання, така поверхня називається горизонтом подій.
Область простору-часу поблизу чорної діри, розташована між горизонтом подій і межею статичності називається ергосферою. Об'єкти, що знаходяться в межах ергосфери, неминуче обертаються разом з чорною дірою за рахунок ефекту Ленза — Тіррінга. Ергосфера має форму сфероїда, менша піввісь якого рівна радіусу горизонту подій, більша — подвоєному радіусу.
В надрах чорної діри кривина сили гравітації сягає нескінченності в області, яка називається сингулярністю. Для чорних дір, які не обертаються, сингулярність має форму точки. Сингулярність чорної діри, яка обертається, має форму кільця.
Чорні діри зоряних мас спостерігаються у складі тісних подвійних систем. Речовина зорі-супутника перетікає на чорну діру по спіралі. При цьому утворюється акреційний диск, який випромінює в рентгенівському і гамма-діапазонах. Перша чорна діра була відкрита в 1967 в сузір'ї Лебедя. До 2004 р. рентгенівський космічний телескоп RXTE достовірно виявив 15 чорних дір в подвійних зоряних системах в нашій галактиці.
Маси гігантських чорних дір визначають по швидкостях зір в ядрах галактик. На 2004 р. таким чином визначені маси центральних чорних дір в 30 галактиках, в тому числі і в нашій.
Також чорні діри можуть бути виявлені завдяки явищу гравітаційного лінзування (при проходженні чорної діри між звичайною зорею і спостерігачем, відбувається візуальне збільшення яскравості зорі, оскільки гравітаційне поле чорної діри викривляє світлові промені). Це явище також називають кільцями Ейнштейна.
Наймасивніша з відомих чорних дір має масу 6.6 млрд сонячних мас. Вона є центральною чорною діркою у галактиці Мессьє 87.
З часу теоретичного передбачення чорних дір залишалося відкритим питання про їх існування, тому що наявність рішення типу «чорна діра» ще не гарантує, що існують механізми утворення подібних об'єктів у Всесвіті. З математичної точки зору відомо, що як мінімум колапс гравітаційних хвиль в загальній теорії відносності стійко веде до формування пасткових поверхонь, а отже, і чорної діри, як доведено Деметріосом Крістодулу в 2000-х роках (Премія Шоу за 2011 рік).
З фізичної точки зору відомі механізми, які можуть призводити до того, що деяка область простору-часу буде мати ті ж властивості (ту ж геометрію), що і відповідна область у чорної діри.
В реальності через аккреції речовини, з одного боку, і (можливо) випромінювання Хокінга, з іншого, простір-час навколо колапсара відхиляється від наведених вище точних розв'язків рівнянь Ейнштейна. І хоча в будь-якій невеликій області (крім околиць сингулярності) метрика спотворена не надто сильно, глобальна причинна структура простору-часу може відрізнятися кардинально. Зокрема, даний простір-час може, за деякими теоріями, вже й не мати горизонту подій. Це пов'язано з тим, що наявність або відсутність горизонту подій визначається, серед іншого, і подіями, що відбуваються в нескінченно віддаленому майбутньому спостерігача
Чорні діри зоряних мас утворюються як кінцевий етап життя зірки, після повного вигоряння термоядерного палива та припинення реакції зірка теоретично повинна почати охолоджуватися, що призведе до зменшення внутрішнього тиску і стиснення зірки під дією гравітації. Стиснення може зупинитися на певному етапі, а може перейти в стрімкий гравітаційний колапс.
Залежно від маси зірки і обертального моменту можливі наступні кінцеві стани:
Згасла дуже щільна зірка, що складається в основному, залежно від маси, з гелію, вуглецю, кисню, неону, магнію, кремнію або заліза (основні елементи перераховані в порядку зростання маси залишку зірки). Такі залишки називають білими карликами, маса їх обмежується зверху межею Чандрасекара.
Нейтронна зірка, маса якої обмежена межею Оппенгеймера — Волкова.
Чорна діра.
У міру збільшення маси залишку зірки відбувається рух рівноважної конфігурації вниз по викладеній послідовності. Обертальний момент збільшує граничні маси на кожному ступені, але не якісно, а кількісно (максимум в 2-3 рази).
Первинні чорні діри в даний час носять статус гіпотези. Якщо в початкові моменти життя Всесвіту існували достатньої величини відхилення від однорідності гравітаційного поля і щільності матерії, то з них шляхом колапсу могли утворюватися чорні діри. При цьому їх маса не обмежена знизу, як при зірковому колапсі — їх маса, ймовірно, могла б бути досить малою. Виявлення первинних чорних дір представляє особливий інтерес у зв'язку з можливостями вивчення явища випаровування чорних дір.


title: Презентація на тему «Modern Technologys»

text:
Modern Technologys
What is technology?
set of methods, tools

ability to live easier

Empowerment

occasion to express themselves

What is Web 2.0?

LinkedIn
Facebook
Twitter
Vkontakte
Mail.ru

Social Media and Employee Engagement

Blogs and corporate social media pages are most effective
Excellent form of communication in some cases BETTER than email
Create more active employee participation  and greater satisfaction
Current employees can be our best marketing/advertising tool.
Benefits of Recruiting Through Social Media

Attracts passive and other  top quality candidates.
Builds a more personal relationship.
Improves corporate branding.
Improves the candidate experience.
Human contact element.
Increases traffic to the corporate website.
Reduces recruiting costs.

Do you Remember?

Mobile is not just a phone.
There’re text, email, video and web technology.
Why mobile?
Freedom
Anywhere / anytime access
Mobile web is on nearly everything.
Mobile phone usage outnumbers PC usage
Mobile access greater than PC access

Mobile Recruiting
Voice
Text - SMS
Web – corporate career site / blogs
Search – Autosearch / Profiler/ Indeed
Social networking – LinkedIn, Facebook, Apps!
Proximity marketing
Mobile email
Video / audio
Mobile Device Lineup
Recruiting apps
Construction apps
QA / QC
Safety apps
Various field apps
                                                                                Smart phones…Laptops…Netbooks…Tablets / iPads
Social Media / Mobile Technology
The future is now.
The future is mobile.


title: Презентація на тему «Галактики» (варіант 2)

text:
Галактики
Галактика Туманность Андромеды
Это почти единственная галактика которую можно увидеть невооружённым глазом на небе.
Одно из древних созвездий. Включено в каталог звёздного неба Клавдия Птолемея «Альмагест» .
Согласно греческим мифам, Андромеда была дочерью эфиопских царя Кефея (Цефея) и царицы Кассиопеи. Она была отдана отцом в жертву морскому чудовищу Цетусу, опустошавшему страну, но спасена Персеем. После смерти превратилась в созвездие - Афина дала Андромеде место между звёздами в одноименном созвездии.
Происхождение названия:
Галактика Сомбреро
Вид галактики M104 напоминает шляпу, поэтому ее и назвали галактикой Сомбреро. На картинке видны отчетливые темные полосы пыли и яркое гало из звезд и шаровых скоплений. Причины, по которым галактика Сомбреро похожа на шляпу — необычно большой центральный звездный балдж и плотные темные полосы пыли, находящиеся в диске галактики, который мы видим почти с ребра.
Квинтет Стефана
Эта группа галактик называется квинтет Стефана. Но только четыре галактики из этой группы, расположенные в трехстах миллионах световых лет от нас, участвуют в космическом танце, то сближаясь, то удаляясь друг от друга. Четыре взаимодействующие галактики имеют желтоватую окраску ,искривленные петли и хвосты, форма которых обусловлена влиянием разрушительных приливных гравитационных сил. Голубоватая галактика, расположенная на картинке вверху слева.
Галактика Барнарда
На новых снимках хорошо видна неправильная форма NGC 6822, являющаяся результатом взаимодействия с соседями. Несмотря на небольшое количество звезд (около 10 миллионов против 400 миллиардов в Млечном Пути) скопление хорошо видно. Отчасти это связано с большим количеством молодых светил, которые постоянно рождаются в галактике. В частности, на снимке хорошо видно красное пятно - это туманность, где идут интенсивные процессы звездообразования.
Карликовая галактика в Драконе
Карликовая сфероидальная галактика, входящая в местную группу Млечного Пути и вращающаяся вокруг неё. Галактику открыл в обсерватории Лоуэлла Альберт Джордж Вильсон в 1954 году. Оценочно, данная галактика располагается в 80 ± 10 килопарсек от земли.
Галактика Боде

А впервые галактика была обнаружена Иоганном Элертом Боде в 1774 году. Оттого её так и прозвали. Астроном описал её как "туманное пятно".
Галактика Боде числится в списках объектов, которые, как бы, можно увидеть невооружённым глазом. Но это, вы понимаете, весьма условно. Для того, чтобы увидеть М81, надо обладать совершенным зрением, совершенно тёмным небом и абсолютно прозрачной атмосферой. На сегодняшний день насчитывается всего семь человек, которые утверждают, будто видели М81 невооружённым глазом.
Галактика Веретено
Линзовидная галактика, видимая сбоку, имеет сходство с веретеном.
 Линзообразных  галактик примерно 20% среди всех звездных систем. В этих галактиках яркое основное тело, «линза», окружено слабым ореолом. Иногда линза имеет вокруг себя кольцо.
Галактика NGC 1672 с перемычкой находится в созвездии Золотая Рыба, в 60 миллионах световых лет от Земли. Снимок сделан в 2005 году при помощи камеры Advanced Camera for Surveys.
Муха, севшая на объектив телескопа, даже не подозревала, что создала целую галактику в созвездии Ориона.
Обращение негра к белому брату:
Я рождаюсь черным, взрослею черным, живу черным и черным умираю.
А ты, мой белый друг:
рождаешься розовым, растешь белым, на солнце ты краснеешь, от холода синеешь, от страха - белеешь, от злости - зеленеешь, к старости коричневеешь и умираешь.
И после всего этого ты МЕНЯ называешь "Цветным"?
Эйнштейн сказал:
- Есть только две бесконечные вещи - Вселенная и человеческая глупость. Правда на счет Вселенной я не уверен.
Встречаются две планеты:
- Ты знаешь?, говорит одна, На мне какой-то Homo Sapiens появился. Что делать?
- Не переживай, отвечает другая, со мной тоже такое было, но довольно быстро прошло.
- Василий Иванович! Американцы на Луне высадились!
- Ишь, куда мы их загнали!
- Есть ли разумная жизнь во вселенной?
- Есть.
- А почему с нами не связывается?
- Так потому и не связывается, что разумная.
Минутка  юмора 
« — Думаете, где-то там есть жизнь?
— Среди ста миллиардов галактик, в каждой из которых сто миллиардов звезд и почти столько же солнечных систем? Вероятность того, что мы во Вселенной одни, почти равна нулю. »
Марк Леви. Первый День
Благодарю за внимание!
Презентацию подготовила
     Ученица 11-Б класса
     Шевченко Катерина
               2013 г.


title: Презентація на тему «Винекнення Всесвіту»

text:
Винекнення Всесвіту
Виконала
Александрова Ірина
Все́світ — весь матеріальний світ, різноманітний за формами, що їх приймає матерія та енергія, включаючи усі галактики, зорі, планети та інші космічні тіла.
Терії виникнення Всесвіту

Основною теорією виникнення Всесвіту вважається теорія про Великий вибух.
Великий вибух
— фізико-космологічна теорія, згідно з якою Всесвіт виник із надзвичайно щільного та гарячого стану приблизно 13,7 мільярдів років тому.
У результаті Великого вибуху виникла матерія, простір і час. Теорія вважає, що після Великого вибуху Всесвіт мав дуже високу температуру. Приблизно через 10 секунд сформувались атомні частинки — протони, електрони і нейтрони.
Теорію зародження і еволюції Всесвіту, яку сьогодні називають «теорією великого вибуху», запропонував 1931 року бельгійський абат і астроном Жорж Леметр.
Свідчення на користь теорії Великого вибуху
Розбігання галактик за законом Хаббла, яке вимірюється на основі червоного зсуву спектральних ліній внаслідок ефекту Доплера.
Наявність реліктового випромінювання
Поширеність хімічних елементів у Всесвіті із перевагою легких елементів: гідрогену та гелію.
Великомасштабний розподіл та еволюція галактик, про яку свідчать астрономічні спостереження.


title: Презентація на тему «Christmas in Ukraine, England and USA»

text:
Christmas in Ukraine, England and USA

In England, everything leads up to the 25th December because this is Christmas Day… the day everyone is waiting for.
Most people start decorating their homes in December, with lights, garlands and a Christmas tree. Some people get really excited and start preparing for Christmas in November!
Christmas in England
Father Christmas, or Santa Claus, comes on Christmas Eve and brings presents to all the children who have been good during the year.

He fills their Christmas stockings, and sometimes leaves presents under the tree too.

 On Christmas Eve, lots of children leave something for Santa and his reindeer to snack on…
Mince pies and sherry for Santa. Carrots for the reindeer!
 The typical dinner consists of turkey with potatoes and other vegetables such as carrots and sprouts. In Britain this is followed by Christmas pudding - a sweet pudding containing a lot of dried fruit and often covered with burning brandy. Other traditional dish in Britain is a Christmas cake – a cake containing a lot of dried fruit and usually having a covering of icing .
Christmas Dinner

Christmas is the most important holiday in the U.S. It is celebrating on December 25. American love Christmas and all the traditional cooking related. People like to decorate homes. Outwardly, they put figures that glow at night. These figures depict winter scenes with snowman, reindeer or biblical heroes.
Christmas in USA
Christmas Eve
On Christmas Eve each family gathers at their parents house. Before sit down you should read a prayer. Then americans must eat the sacred bread. Then they drink red wine, eat sup with cabbage, homemade sausage with garlic and necessary fish. On the table also must be green peas and prunes. Stuffed turkey is the main dish of americans with scottish roots.
Christmas in Ukraine
Ukrainians selebrate Christmas in the 7th of January. Traditions of celebrating Christmas go back to the pre-Christian times and have many unique customs and rituals
The most important thing – it has always been a family holiday!
Holy Supper
Many families follow the old tradition to prepare 12 meatless dishes and to sit at the table when the first star appears in the sky.
The main dish of the Holy Supper is kutia. It is prepared of wheat and raisins, nuts, poppy seeds and fruit.
One of the most amazing traditions is singing Christmas carols.  These are usually children who start caroling since early morning on the 6th of January
Children gather in groups and wear old clothes dramatizing the scenes from the Bible.  These groups are called Vertep. Carols last till the 20th of January. They bring good mood and hope to every house…


Презентація на тему «Подвійні зорі» (варіант 3)


title: Презентація на тему «Сонце» (варіант 13)

text:
 Сонце
Центральне тіло Сонячної системи, розпечена плазмова куля, типова зірка-карлик спектрального класу G2; маса МЄ~2.1030кг, радіус RЄ=696 т. км, середня густина 1,416.103 кг/м3, світністьLЄ=3,86.1023 квт, ефективна температура поверхні (фотосфери) біля 6000 К.
Період обертання (синодичний) змінюється від 27 діб на екваторі до 32 діб біля полюсів, прискорення вільного падіння 274 м/с2. Хімічний склад, визначений з аналізу сонячного спектра: водень біля 90%, гелій 10%, інші елементи менше 0,1% (за числом атомів). Джерело сонячної енергії ядерні перетворення водню в гелій у центральній області Сонця, де температура 15 млн. К. Енергія з надр переноситься випромінюванням, а потім у зовнішньому шарі товщиною біля 0,2 RЄ  конвекцією. З конвективним рухом плазми пов'язане існування фотосферної грануляції, сонячних плям, спікул і т.д. Інтенсивність плазмових процесів на Сонці періодично змінюється (11-літній період).
СОНЯЧНА АКТИВНІСТЬ - регулярне виникнення в атмосфері Сонця характерних утворень: сонячних плям, смолоскипів у фотосфері, флоккулів і спалахів у хромосфері, протуберанців у короні.
СОНЯЧНО-ЗЕМНІ ЗВ'ЯЗКИ - вплив змін сонячної активності на земні процеси: виникнення магнітних бур, посилення іонізації газів в атмосфері, у біосфері на врожаї сільськогосподарських культур, епідемії і т.д. Цей вплив зумовлений посиленням короткохвильового і корпускулярного випромінювань Сонця при сонячних спалахах і ін. проявах сонячної активності.
Сонячна атмосфера (хромосфера і сонячна корона) дуже динамічна, у ній спостерігаються спалахи, протуберанці, відбувається постійне витікання речовини корони в міжпланетний простір (сонячний вітер). Земля, що знаходиться на відстані 149 млн. км від Сонця, одержує біля 2.1017 Ут сонячної променистої енергії. Сонце основне джерело енергії для всіх процесів, що відбуваються на земній кулі. Уся біосфера, життя існують тільки за рахунок сонячної енергії. На багато земних процесів впливає корпускулярне випромінювання Сонця.
ОБЕРТАННЯ СОНЦЯ  навколо осі, відбувається в тому ж напрямку, що і Землі (із заходу на схід), вісь обертання утворить кут 82 А45' із площиною орбіти Землі (екліптикою). Один оберт щодо Землі відбувається за 27,275 діб (синодичний період обертання),щодо нерухомих зірок за 25,38 діб (сидеричний період обертання). Маса Сонця в 330 000 разів перевершує масу Землі.
Народження Сонця
 Більш численні і надійні експериментальні дані про Сонячну систему, отримані в післявоєнні роки. Методи, якими були досліджені метеорити і поверхня Місяця, не можна було б навіть представити в часи Лапласа. Мова йде про речовину, що утворилася на самій ранній стадії життя Сонячної системи чи навіть було частиною первинної туманності. Дослідження післявоєнних років привели до деякого прояснення нашого походження
 Той факт, що Сонце  це звичайна зірка, єдина примітна риса якої полягає в тому, що, знаходячись так близько від Землі, вона нам світить, нас гріє і взагалі створює можливість існування життя на нашій планеті, зважаючи на все загальновідоме.
    Склад Сонця
 Власне кажучи, зірки   це газові кулі, речовина яких утримується разом гравітаційними силами притягання. Зоряний газ в основному складається з водню (70...75%) і гелію, а також містить сліди більш важких елементів (неон, вуглець, кисень). Зірки посилають нам світло і тепло, і, щоб не дати їм згаснути в дуже короткий час, необхідне джерело, що безупинно поповнює запаси зоряної енергії. У минулому сторіччі мала місце теорія, відповідно до якої це відбувається за рахунок енергії, що вивільняється в процесі безупинного стиску зірки, викликаного її власним гравітаційним полем; куля, таким чином, стискується під дією власної ваги і нагрівається, подібно повітря у велосипедному насосі.
Еволюція Сонця
Такому положенню все-таки наступить кінець, коли весь водень буде перетворений у гелій. Теоретично сонячного пального при сучасних темпах його згоряння вистачить принаймні на 100 млрд. років. Але існують обставини, що помітно зменшують цей час; так, водень, згоряючи фактично тільки в центральній частині Сонця, зникне в ній уже через 5...6 млрд. років, набагато раніше, ніж у зовнішній оболонці. Коли припиниться згоряння пального в центральній частині Сонця, вона знову почне стискуватися, швидко нагріваючись до все зростаючих температур, а тепло, передане при цьому зовнішній оболонці, приведе  її розширення до розмірів, дивовижних у порівнянні із сучасними: Сонце розшириться настільки, що поглине Меркурій і буде розбазарювати пальне в сто разів швидше, ніж у даний час. Воно вступить у стадію Ћчервоного гігантаЛ; життя на Землі зникне чи знайде пристановище на зовнішніх планетах. Ми, звичайно, будемо заздалегідь повідомлені про таку подію, оскільки перехід до нової стадії займе приблизно 100...200 млн. років. Неважко передбачити, що буде далі.
Отже, ми беремо участь у безупинному циклічному процесі взаємного перетворення зірок і міжзоряної речовини, що постійно збагачується і змінюється під впливом вибухів наднових. Тільки тому, хто спостерігає небо поверхово, за допомогою недосконалих приладів, Всесвіт може видатися місцем тихим і спокійним. Насправді ми повинні бути вдячні долі за те, що живемо поруч зі скромною третьорядною зіркою, спокійним сонечком без претензій, що знаходиться на периферії, але зате надійним на найближчі п'ять мільярдів років. А там подивимося.


title: Презентація на тему «Практичне використання космонавтики»

text:
Практичне використання космонавтики
Нині дедалі зростає кількість супутників, спрямованих у космічний простір. Ускладнюється та стає різноманітнішою й наукова апаратура — у космос відправляють цілі лабораторії. Фахівці ретельно вивчають інформацію, яка надходить зі встановлених на супутниках приладах.
Міжнародна космічна станція
Метеорологічний супутник - штучний супутник Землі, створений для отримання з космосу метеорологічних даних про Землю, які використовуються для прогнозу погоди. Супутники цього типу несуть на борту прилади, за допомогою яких спостерігають зокрема за температурою поверхні Землі і хмарним, сніговим і льодовим покривом.
Метеосупутник
Ураган Ізабель
5 ктегорії (швидкість вітру 160 миль за годину)

Дистанційне зондування Землі  — спостереження поверхні Землі авіаційними і космічними засобами, оснащеними різноманітними видами знімальної апаратури.
Дані ДЗЗ з успіхом використовуються для:
прогнозу погоди і моніторингу небезпечних природних явищ;
оцінки збитків від лісових пожеж і їхніх наслідків;
спостереження за льодовою обстановкою в районах морських шляхів й в акваторіях видобутку нафти на шельфі;
моніторингу розливів нафти і руху нафтової плями;
відстеження динаміки і стану вирубки лісу;

Розлив нафти (вид з космосу)
Льодовики (вид з космосу)
Супутники зв’язку оповили своїми комунікаціями всю земну кулю.
Наше життя зараз не можливо уявити без мобільного телефону, телебачення та Інтернету. Супутникове телебачення — система передачі телевізійного сигналу від передавального центру до споживача через штучний супутник Землі, розташований на геостаціонарній навколоземній орбіті над екватором.

Служба погоди, навігація, порятунок людей і тварин, всесвітнє телебачення, зв’язок, найпрогресивніші технології — це сьогодення і завтрашній день космонавтики. Попереду — електростанції в космосі, видалення шкідливих виробництв з поверхні планети, заводи на навколоземній орбіті та Місяці…
Отже, космонавтика потрібна людству — вона грандіозний і могутній інструмент вивчення Всесвіту, Землі, самої людини.
Висновок

Дякую за Увагу!


title: Презентація на тему «Змінні зорі» (варіант 3)

text:
Змінні зорі
Змінні зорі – зорі, у яких спостерігається зміна блиску. Взагалі блиск будь-якої зірки тією чи іншою мірою змінюється із часом. Але змінними називають зорі, у яких зміна блиску була надійно зафіксована на досягнутому рівні техніки спостереження. Для належності зірки до змінних досить, щоб її блиск зазнав змін хоча б одного разу.
Класифікація змінних зір
Відповідно до класифікації, запропонованої 1969 року, змінні зорі поділяються на три великих класи:
пульсуючі — характеризуються повільними і безперервними змінами блиску;
затемнені — являють собою систему з двох (іноді трьох або більше) зірок, що обертаються довкола одного центру мас.
еруптивні — зірки, що змінюють блиск нерегулярно (або лише одного разу);
Кожен клас у свою чергу поділяється на типи, в окремих випадках виділено підтипи.
Розташування деяких типів змінних зір на діаграмі Герцшпрунга-Рассела
Пульсуючі змінні зорі
Ці зірки періодично розширюються і стискаються, а їх блиск синхронно посилюється і послаблюється. Серед пульсуючих змінних найбільш відомі цефеїди, названі так за прототипом - зіркою d Цефея. Зміна кольору, світності і швидкості руху поверхневого шару у класичної цефеїди відбувається з певним періодом.
Деякі пульсуючі змінні зорі дуже старі: їх вік сягає 15 млрд. років, а маси становлять від 0,6 до 2 мас Сонця.
Пульсація цефеїди
Затемнені змінні зорі
Багато змінних зірок входять в подвійні системи. До групи таких зірок відносяться змінні типу RS Гончих Псів - холодні старі зірки з активними хромосфери і плямистою поверхнею.
Найбільш цікаві в цій групі ті системи, в яких білий карлик, нейтронна зірка або чорна діра є сусідами з більш-менш нормальною зіркою. Такі системи можуть бути змінними в ультрафіолетовому або рентгенівському діапазонах.
Змінні зірки типу β (бета) Ліри (EB) є одним з підтипів класу подвійних зірок. Загальний блиск двох зірок є змінним, оскільки вони обертаються навколо загального центру мас в близькій до променю нашого зору площині.
При цьому одна з зірок пари регулярно перекриває світло від іншої (частково або повністю), а період зміни блиску збігається з їх орбітальним періодом.
Наднові
Розрізняють два типи наднових.
Наднові I типу спостерігаються в зоряних системах, позбавлених молодих зірок (в еліптичних галактиках). Ймовірно, це вибухаючі білі карлики, на які в подвійних системах відбувається акреція речовини із сусідньої зірки до тих пір, поки маса карлика не перевищить межу Чандрасекара (1,44 маси Сонця.
Наднові II типу утворюються при вибуху молодих масивних зірок (15-30 мас Сонця). Наднові обох типів роблять у процесі вибуху хімічні елементи важчі за залізо і викидають їх у міжзоряний простір. Ці вибухи можуть стимулювати народження зірок наступного покоління. Можливо так народилася і Сонячна система.

).
Найбільш вражаючими змінними зірками вважаються наднові, які у момент спалаху стають яскравішими за цілу галактику. У нашій Галактиці порівняно недавно спостерігалися спалахи наднових: спалах 1054 року, що породив Крабовидну Туманність; Супернова Тихо (1572 рік); Супернова Кеплера (1604 року).
Мессьє 3
Міра А
Міра В
Спектр зір типу  Андромеди
Спостереження за змінними зорями
Для любителів астрономії літо - більш сприятлива пора для спостережень, ніж зима. Однак влітку ночі короткі, а астрономічні сутінки не дають можливості повною мірою спостерігати слабкі туманні об'єкти неба.
Особливо добре проводити спостереження змінних зір. Змінні зорі змінюють свій блиск протягом деякого часу і дивували своєю непостійністю наших предків. Наприклад назва змінної зірки Алголь із сузір'я Персея перекладається як «Диявольська зірка», настільки незвична її поведінка на небі.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «School»

text:
School
Design school ...
As you are such a class for us?)
At the break to gain strength for the next lesson ... need all again, how is your lounge?
Personally, I like)
Here you can eat ...!
Elegant hallway ..)
I want to at school was a music class! While in school, you can create bands After all, many have different talents!
I love music ... music class is a good idea)
Junior corps will look like)
Smaller enjoy ...
Dream Librarian ...
Assembly Hall ...! Entertainers podobatymetsya in such act ... and the audience to look at the artists!
Gym ... for our athletes!
And of course never forget the teachers ... it is their lounge! Teacher ...!


title: Презентація на тему «Чорні дири»

text:
http://www.pametka.ru/story.php?title=CHERNYE-DYRY
http://www.astrogalaxy.ru/705.html
http://elementy.ru/trefil/21069
http://www.astrotime.ru/black_hole.html
http://ru.wikipedia.org
http://habrahabr.ru/post/56427/


Презентація на тему «Історія розвитку Всесвіту»


title: Презентація на тему «Роль астрономічних досліджень в розвитку систем навігації та орієнтування на місцевості»

text:
Роль астрономічних досліджень в розвитку систем навігації та орієнтування на місцевості
Роботу виконала :
Гудима Ірина
учениця  8-в класу
 ЗОШ № 23
Науковий керівник:
Юревич В.М.

Предмет дослідження:   способи визначення координат за допомогою астрономічних спостереженьМета дослідження: дізнатись більше про практичне використання астрономічних знань.

Помічники мореплавців та мандрівників
Встановлення напрямку та координат
У давні часи визначення координат місця було необхідним і першочерговим завданням. Раніше використовували такий прилад як якобштаб.Зараз є дуже багато новітніх приладів визначення координат.

Напрям на північ
Під час орієнтування на місцевості вночі Полярна зірка - остання в "ручці ковша" сузір'я Мала Ведмедиця – завжди вказує на північ.Відшукати Полярну зорю може допомогти сузір'я Касіопея,що розташоване майже завжди напроти сузір'я Велика Ведмедиця і обертається навкруги Полярної зорі. Складається з п'яти яскравих зір, які нагадують сильно сплюснуту букву "М" Полярна зірка розташована прямо навпроти центральної зірки сузір'я.
Визначення географічної широти
 Теорема про полюс світу. Висота полюса світу дорівнює географічній широті місця спостерігача.

Доведення:Географічна широта точки А - це кут при центрі Землі  між площиною екватора і радіусом точки А (пряма ОА). Оскільки площина горизонту в точці А (пряма АG) перпендикулярна радіусу ОА, а напрямок на північний полюс світу AP у перпендикулярно площині екватора ОЕ ,то сторони кутів АОЕ і GAP  попарно перпендикулярні, і тому ці кути рівні. Отже, висота полюса світу P N дійсно дорівнює географічній широті  місця спостереження.
.

Отож,  для того,щоб визначити географічну  широту треба виміряти висоту будь якого світила і за таблицями визначити широту. Висота полюса світу дорівнює географічній широті місцевості, тому можна і знайти її за допомогою теореми про полюс світу.
Визначення географічної довготи
Астрономічна довгота на земній поверхні дорівнює різниці місцевого часу в обумовленому пункті й часі початкового (Грінвічського) меридіана з астрономічних спостережень і залежить від напрямку прямовисної лінії)в обумовленому пункті.
Отож щоб визначити географічну довготу, потрібно знати місцевий час пункту, географічну довготу якого
 ми збираємося визначати,і місцевий час
будь-якого пункту довгота якого нам відома.

Сучасні системи навігації

Використання супутників
В наші часи працюють або готовляться до розгортання наступні системи супутникової навігації:

ГЛОНАСС
GPS, Систе́ма глоба́льного позиціонува́ння
Galileo
Бейдоу
IRNSS
QZSS

Вклад українських вчених
31 серпня 1995 року  Україна запустила свій перший супутник-«Січ-1»
Зараз в нашій державі діє багато
програм для розвитку навігації.
Одним із є проект «Навігація» ,
де передбачається створення
наземної диференційної
 підсистеми координатно-часового та навігаційного
забезпечення із застосуванням глобальних навігаційних систем GPS-III, ГЛОНАСС та Galileo.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Зоряні величини»

text:
Зоряні величини
Підготувала
учениця 11-А клас
Кошина Анна
	Видима зоряна величина (m — від англ. magnitude) — безрозмірна вели-чина, яка характеризує блиск небесного тіла (кількість світла, що надходить від нього) з погляду земного спостерігача. Чим яскравіший об'єкт, тим менша його видима зоряна величина.
	Зоряна величина поз-начається маленькою літерою m у вигляді верхнього індексу до числового значення.
	Наприклад, 2m означає другу зоряну величину.
	Ще у II столітті до н.е. давньогрецький астроном Гіппарх розклав всі зірки на шість величин. Найяскравіші він назвав зірками першої величини, найбільш тьмяні - зірками шостої величини. Проміжні величини він розподілив рівномірно між рештою зірками. Сучасне поняття видимої зоряної величини зроблено таким, щоб воно більш-менш відповідало величинам, приписаним зіркам Гіппархом.
Гіппарх
	Така класифіка-ційна шкала майже без змін застосовувалася до середини 19 сторіччя. Першим, хто поставився до зоряної величини як до кількісної, а не якісної характеристики, був Фрідріх Аргеландер. Саме він почав впевнено застосовувати десяткові частки зоряних величин.
Фрідріх Аргеландер
	1856 року Норман Погсон формалізував шкалу зоряних величин, встановивши, що зірка першої величини рівно у 100 разів яскравіша за зірку шостої величини.
Норман Погсон
різниця в одну зоряну величину відповідає зміні інтенсивності світла в           ≈ 2,512 раз. Це ірраціональне число, яке називають числом Погсона.

	Отже, шкала зоряних величин є логарифмічною: різниця зоряних величин двох об'єктів визначається рівнянням:

Де            — зоряні величини об'єктів,

	    — освітленості, що створюються ними.

 Зоряні величини деяких об'єктів
 Об'єкти зоряного неба
 Зоряні величини деяких об'єктів
 Найяскравіші зірки
	Абсолютна зоряна величина — це видима зоряна величина (у відповід-ному діапазоні хвиль), яку мав би астрономічний об'єкт, розташований на стандартній відстані 10 парсеків від спостерігача (за відсутності поглинання світла).
	Абсолютну зоряну величину було запроваджено для порівняння яскравості об'єктів, незалежно від відстані до них. На відміну від видимої зоряної величини є фізичною характеристикою власне небесного тіла.

	Абсолютну зоряну величину M можна визначити через видиму зоряну величину m, якщо знати відстань до об'єкта d в парсеках за формулою


title: Презентація на тему «Чорні Діри» (варіант 3)

text:
Чорні Діри
Чорна діра може мати три фізичні параметри: масу, електричний заряд і момент імпульсу. Навколо чорної діри можна побудувати уявну поверхню, з-під якої не може виходити випромінювання, така поверхня називається горизонтом подій.
Область простору-часу поблизу чорної діри, розташована між горизонтом подій і межею статичності називається ергосферою. Об'єкти, що знаходяться в межах ергосфери, неминуче обертаються разом з чорною дірою за рахунок ефекту Ленза — Тіррінга. Ергосфера має форму сфероїда, менша піввісь якого рівна радіусу горизонту подій, більша — подвоєному радіусу.
В надрах чорної діри кривина сили гравітації сягає нескінченності в області, яка називається сингулярністю. Для чорних дір, які не обертаються, сингулярність має форму точки. Сингулярність чорної діри, яка обертається, має форму кільця.
Чорні діри зоряних мас спостерігаються у складі тісних подвійних систем. Речовина зорі-супутника перетікає на чорну діру по спіралі. При цьому утворюється акреційний диск, який випромінює в рентгенівському і гамма-діапазонах. Перша чорна діра була відкрита в 1967 в сузір'ї Лебедя. До 2004 р. рентгенівський космічний телескоп RXTE достовірно виявив 15 чорних дір в подвійних зоряних системах в нашій галактиці.
Маси гігантських чорних дір визначають по швидкостях зір в ядрах галактик. На 2004 р. таким чином визначені маси центральних чорних дір в 30 галактиках, в тому числі і в нашій.
Також чорні діри можуть бути виявлені завдяки явищу гравітаційного лінзування (при проходженні чорної діри між звичайною зорею і спостерігачем, відбувається візуальне збільшення яскравості зорі, оскільки гравітаційне поле чорної діри викривляє світлові промені). Це явище також називають кільцями Ейнштейна.
Наймасивніша з відомих чорних дір має масу 6.6 млрд сонячних мас. Вона є центральною чорною діркою у галактиці Мессьє 87.
З часу теоретичного передбачення чорних дір залишалося відкритим питання про їх існування, тому що наявність рішення типу «чорна діра» ще не гарантує, що існують механізми утворення подібних об'єктів у Всесвіті. З математичної точки зору відомо, що як мінімум колапс гравітаційних хвиль в загальній теорії відносності стійко веде до формування пасткових поверхонь, а отже, і чорної діри, як доведено Деметріосом Крістодулу в 2000-х роках (Премія Шоу за 2011 рік).
З фізичної точки зору відомі механізми, які можуть призводити до того, що деяка область простору-часу буде мати ті ж властивості (ту ж геометрію), що і відповідна область у чорної діри.
В реальності через аккреції речовини, з одного боку, і (можливо) випромінювання Хокінга, з іншого, простір-час навколо колапсара відхиляється від наведених вище точних розв'язків рівнянь Ейнштейна. І хоча в будь-якій невеликій області (крім околиць сингулярності) метрика спотворена не надто сильно, глобальна причинна структура простору-часу може відрізнятися кардинально. Зокрема, даний простір-час може, за деякими теоріями, вже й не мати горизонту подій. Це пов'язано з тим, що наявність або відсутність горизонту подій визначається, серед іншого, і подіями, що відбуваються в нескінченно віддаленому майбутньому спостерігача
Чорні діри зоряних мас утворюються як кінцевий етап життя зірки, після повного вигоряння термоядерного палива та припинення реакції зірка теоретично повинна почати охолоджуватися, що призведе до зменшення внутрішнього тиску і стиснення зірки під дією гравітації. Стиснення може зупинитися на певному етапі, а може перейти в стрімкий гравітаційний колапс.
Залежно від маси зірки і обертального моменту можливі наступні кінцеві стани:
Згасла дуже щільна зірка, що складається в основному, залежно від маси, з гелію, вуглецю, кисню, неону, магнію, кремнію або заліза (основні елементи перераховані в порядку зростання маси залишку зірки). Такі залишки називають білими карликами, маса їх обмежується зверху межею Чандрасекара.
Нейтронна зірка, маса якої обмежена межею Оппенгеймера — Волкова.
Чорна діра.
У міру збільшення маси залишку зірки відбувається рух рівноважної конфігурації вниз по викладеній послідовності. Обертальний момент збільшує граничні маси на кожному ступені, але не якісно, а кількісно (максимум в 2-3 рази).
Первинні чорні діри в даний час носять статус гіпотези. Якщо в початкові моменти життя Всесвіту існували достатньої величини відхилення від однорідності гравітаційного поля і щільності матерії, то з них шляхом колапсу могли утворюватися чорні діри. При цьому їх маса не обмежена знизу, як при зірковому колапсі — їх маса, ймовірно, могла б бути досить малою. Виявлення первинних чорних дір представляє особливий інтерес у зв'язку з можливостями вивчення явища випаровування чорних дір.
Роботу виконав
Учень 11 класу
Білецький Михайло


Презентація на тему «Юпітер» (варіант 8)


title: Презентація на тему «Сонце» (варіант 6)

text:
Сонце
Виконала
Учениця 11-А класу
Родіонова Євгенія
План
Сонце. Загальні характеристики.
Обертання навколо своєї осі.
Внутрішня будова.
Атмосфера.
Хімічний склад.
Магнітне поле.
Фотосферні утворення.
Сонячний вітер.
Цікаві факти.
Список використаної літератури.

Сонце-це зірка,навколо якої обертається Земля та сім інших планет
Середня відстань від Землі: 149,6*10⁶км
Швидкість: 217км/с
Діаметр: 1,392×106 км(109 ×Землі)
Площа поверхні : 6,09*1012 км²
Об'єм: 1,41 × 1018  км³
Маса: 1,9891 × 1030 кг
Густина: 1,408 г/см³
Поверхневе прискорення : 273,95 м/с−2
Температура поверхні: 5780 К
Вік:  4,59 мільярди років .

Сонце,як і Земля,обертається навколо власної осі. Вперше це спостерігав Галілей,по руху плям по поверхні Сонця.
Проте,різні зони Сонця обертаються з різною швидкістю. Точки на екваторі мають період обертання близько 25 діб, на широті 40 ° - 27 діб, а поблизу полюсів - 35 діб. Швидкість обертання точок на поверхні Сонця зменшується від екватора до полюсів.

У центральній області (третина радіусу) - ядрі - відбуваються термоядерні реакції синтезу гелію.
 Поки температура висока - більше 2 мільйонів градусів, - енергія від ядра переноситься перевипромінюванням фотонів – це промениста зона. Вона тягнеться приблизно до відстані до 2/3 радіусу Сонця.
Приблизно з відстані 2/3 R знаходиться конвективна зона. У цих шарах непрозорість речовини стає настільки великою а тиск газів настільки зменшується, що виникають великомасштабні конвективні рухи (піднімання гарячих і опускання холодних шарів речовини). Конвективна зона закінчується на видимій поверхні Сонця, де починається сонячна атмосфера
Найглибший шар атмосфери, товщиною 200–300 км, називається фотосферою (сфера світла). З нього випромінюється майже вся енергія, яка спостерігається у видимій частині спектра, вона утворює видиму поверхню Сонця. Її товщина відповідаєоптичній товщині приблизно в 2/3. Температура із наближенням до зовнішнього краю фотосфери зменшується з 6600 К до 4400 К, зовнішні шари фотосфери охолоджуються внаслідок випромінювання в міжпланетний простір.
На фотографіях фотосфери добре помітно її тонку структуру у вигляді яскравих «зернят» — гранул розміром близько 1000 км, розмежованих вузькими темними проміжками. Ця структура називається грануляцією. Вона є результатом руху газів, який відбувається в розташованій під атмосферою конвективній зоні Сонця.
Хромосфера і корона Сонця
У найвищих шарах фотосфери температура становить близько 4000 К. За такої температури та густини 10−3—10−4 кг/м³ водень стає практично нейтральним. Іонізовано лише близько 0,01% атомів, здебільшого металів.Вище в атмосфері температура, а разом з нею й іонізація, знову починають підвищуватися, спочатку повільно, а потім дуже швидко. Частина сонячної атмосфери, в якій підвищується температура й послідовно іонізуються водень, гелій та інші елементи, називається хромосферою, її температура становить десятки й сотні тисяч кельвінів.
У вигляді блискучої рожевої облямівки хромосферу видно навколо темного диска Місяця в нечасті моменти повних сонячних затемнень..
Ця розріджена й гаряча оболонка називається сонячною короною.
Як і всі зорі, Сонце — розжарена газова куля. Хімічний склад (за кількістю атомів) визначено з аналізу сонячного спектра.
Речовина Сонця дуже іонізована, тобто атоми втратили свої зовнішні електрони й разом з ними стали вільними частинками
Оскільки сонячна плазма має високу електропровідність, у ній можуть виникати електричні струми і, як наслідок, магнітні поля. Спостережувані в сонячній фотосфері магнітні поля поділяють на два типи, відповідно до їх масштабів.

Великомасштабне (загальне або глобальне) магнітне поле з характерними розмірами, порівняними з розмірами Сонця, має середню напруженість на рівні фотосфери близько декількох гаус. У мінімумі циклу сонячної активності воно має приблизно дипольні структуру, напруженість поля на полюсах Сонця максимальна
Середньо- й дрібномасштабні (локальні) поля Сонця відрізняються значно більшою напруженістю та меншою регулярністю. Найпотужніші магнітні поля (до декількох тисяч гаус) спостерігаються в групах сонячних плям у максимумі сонячного циклу.
Магнітні поля Сонця
Фотосферні утворення
Періодично у фотосфері то з'являються, то зникають сонячні плями. Розміри плям в середньому сягають 40 000 кілометрів (втроє більше Землі), проте деякі великі плями досягають 180 000 км.
Зазвичай плями виникають групами.
Кількість плям та їх груп періодично змінюється, тому для характеристики плямотворної діяльності Сонця введено число Вольфа:
W = 10g + f
де g – кількість груп плям, f – загальна кількість усіх плям на  диску Сонця на цей момент.
Супутниками плям є яскраві світлі утворення – факели.
Сонячний вітер — потік іонізованих частинок (в основному геліо–водневої плазми), який виділяється із сонячної корони зі швидкістю 300–1200 км/с у навколишній простір у всіх напрямках. Рух цих частинок викривлює магнітне поле Сонця,Землі та галактики і галактичний вітер. Водночас магнітне поле Сонця уповільнює сонячний вітер, зменшуючи його дальність. Різкі зміни потоку сонячного вітру (спричинені спалахами на Сонці), викликають збурення геомагнітного поля Землі - магнітні бурі.

Всі ми бачимо, що Сонце жовтого або помаранчевого кольору, але насправді, воно біле. Жовті тони Сонцю дає феномен під назвою «атмосферне розсіювання».
Між 1640 і 1700 рр. на Сонці взагалі не було плям. Цей період, званий мінімумом Маундера, збігся з “малим льодовиковим періодом” – загальним похолоданням на Землі, коли річки, які ніколи не замерзали, покрилися льодом, а сніг лежав круглий рік на всіх широтах. В даний час Сонце знаходиться на піку активності.
Кожну секунду на Сонці згорає 700 млрд. тонн водню. Незважаючи на таку величезну швидкість втрат, енергії Сонця вистачить ще на 5 млрд. років такого життя (приблизно стільки ж років Сонцю від народження). Закінчить своє життя Сонце білим карликом, заздалегідь збільшившись в розмірах і відштовхнувши від себе всі планети. На цих планетах випарується вся вода і зникне атмосфера.
Мінімальне число затемнень в році - два. Сонячні затемнення в одній і тій самій місцевості спостерігаються рідко, оскільки затемнення видно лише у вузькій смузі тіні Луни. У якій-небудь певній точці поверхні повне сонячне затемнення спостерігається в середньому 1 раз в 200-300 років.
Сонце має діаметр майже 1 392 000 км. (приблизно у 109 разів більше діаметру Землі). Маса Сонця складає 98% маси нашої сонячної системи.
http://uk.wikipedia.org/
http://subject.com.ua/dovidnik/priroda/19.html
http://bukvar.su/biologija/12168-Vozrast-Solnca-Zvezd-Vselennoiy-Otlichiya-nauchnoiy-kartiny-mira-ot-klassicheskoiy-Raspredelenie-solnechnoiy-energii.html
http://dungimn.at.ua/forum/10-4-1
http://topvesti.kiev.ua/sonce

Список використаної літератури:
Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Місяць» (варіант 8)

text:
Місяць
Розмаїта Ольга, 5-Б клас
Що видно на Місяці?
Найближча до Землі планета-супутник Місяць здавна вабив людей. Місяць роздивлялися в телескопи, намагаючись побачити на його поверхні моря й схожі на земні, а можливо, і творіння розуму.

Моря без води
Води на Місяці немає. А морями називають низини, заповнені застиглою лавою. Колись на Місяці вивергалося багато вулканів. Їхня розпечена лава прямувала в  низини, утворюючи «моря».

Такий вигляд мають місячні кратери.  Вони утворились від ударів об місячну поверхню велетенських метеоритів. Сонячні промені не дістають до дна кратерів.

Першим за допомогою зорової труби за Місяцем спостерігав Італієць Галілео Галілей. Він помилився, назвавши темні рівнини морями.
Місячна поверхня
На Місяці багато гір. Вони розташовані з країв кратерів і утворюють кільце. Завширшки кратери більше 200 кілометрів, але є серед них і зовсім маленькі, завширшки в кілька метрів. І низини, і гірські вершини на Місяці вкриті шаром космічного пилу.
Незважаючи  на те, що в морях немає жодної  краплі води, їхні назви збереглися до сьогоднішнього дня.

Як Місяць  змінюється
Місяць рухається навколо Землі, тому впродовж календарного місяця ми бачимо його по-різному, залежно від положення відносно Землі й Сонця. Місяць змінює свій вигляд від повного кола до тонкого серпа.

М'ячики замість Місяця
Зміну вигляду Місяця можна  спостерігати за допомогою лампи й м'ячика. Лампа буде Сонцем, м'ячик - Місяцем. Освітлена частина м'яча показує, яким буде Місяць на початку й наприкінці місячного місяця.

У дідуся у правій руці        «молодий» Місяць - серп, а в лівій повний місяць - коло. У правій руці хлопчика - серп «старого» Місяця, який закінчує свій місячний шлях.
Зворотний бік місяця
Місяць змінюється, проте завжди ми бачимо тільки один його бік. Річ у тім, що Місяць обертається навколо своєї осі за чотири тижні і стільки ж часу він витрачає на те, щоб обійти навколо своєї подруги Землі. Зворотний бік Місяця вдалося побачити тільки на знімках, зроблених з перших місячних орбітальних станцій, запущених із Землі.

Місячні затемнення
Іноді Місяць, який мандрує по небу серед зірок, раптом набуває страхітливого червоного кольору. Це означає, що Місяць опинився у тіні Землі. У цей час на  нього падає сонячне світло, яке відбивається від земної поверхні й має червоний відтінок. Таке явище називають місячним затемненням.  Місячне затемнення не буває довгим, воно триває близько двох годин. За цей час Місяць встигає вийти з тіні Землі.
Що знав Колумб
У березні 1504 року Христофор Колумб, який відкрив Америку, опинився біля берегів Ямайки зі своєю командою без води та їжі. Індіанці відмовились йому допомогти. З астрономічних таблиць Колумб знав про місячне затемнення, яке наближалося, і попередив, що коли вони не допоможуть, то він викраде Місяць. Коли Місяць змеркнув, індіанці благали Колумба повернути їм нічне світило.

Засмаглий Місяць
Якщо Земля опиняється між Місяцем і Сонцем, то в нічному небі люди спостерігають місячне затемнення. Земний супутник не зникає повністю — він темнішає, стає темно-червоним або через пил у земній атмосфері — коричневим.

Нічний товариш Землі
Від Землі до Місяця майже 400 тисяч у кілометрів. Таку відстань можна порівняти з десятьма навколосвітніми подорожами. Проте для космосу це зовсім  небагато.
Свідок вічності
Місяць молодший за нашу Землю, проте вік його дуже поважний. Він очевидець змін на Землі: виникнення морів та океанів, зародження життя, появи перших цивілізацій. Уже за часів Місяця на нашій планеті виникли материки,вивергалися вулкани, будувалися і зникали міста й держави.

Прикраса місячного неба
Астронавти, які побували на Місяці, були вражені виглядом Землі з поверхні цієї планети-супутника. На величезній блакитній кулі, що висить у небі, виразно  видно материки, океани й навіть великі річки. І це не дивно — адже Земля у небі Місяця у три з половиною рази більша за Сонце.

Важить Місяць у 80 разів менше за Землю. На одній чаші терезів розташувалася б Земля, а на другій – 80 Місяців.

Враховуючи невеликі розміри і вагу, сила тяжіння Місяця у шість разів менша, ніж Землі. Людина вагою 60 кілограмів на Місяці буде важити тільки 10  кілограмів.

Володар води
Місяць притягує до себе Землю з надрами, водою та атмосферою. Це викликає океанські й морські припливи й відпливи. Крім того, змінюються вологість повітря, які впливають на стан живих організмів.
Польоти на Місяць
Перші ж хвилини перебування на Місяці космічних станцій підтвердили відомості людей про нічне світило: на Місяці нема повітря й води. Хоча зразки місячноїповерхні, які доставили космічні станції, нагадують кам'янистий ґрунт Землі, слідів життя на Місяці не виявлено.

У гості до Місяця
Перші мандрівки до Місяця здійснили у 1959 році радянські космічні ракети. Радянські й американські станції багато разів облітали  Місяць: доставляли туди місячні лабораторії, які фотографували планету-супутник і брали зразки ґрунту.

Для м'якої посадки місячної станції вмикалися  гальмівні двигуни. З їхнього сопла вибухали розпечені гази, які зменшували швидкість падіння. Тому посадка на Місяць була м'якою.

Зворотний бік Місяця, який ніколи не видно з Землі, сфотографували радянські космічні кораблі «Луна-3» у 1959 році та  «Зонд-3» у 1965 році. Отримані станцієюзнімки були передані на Землю телезв'язком.

Без  парашута
“Луна-16”
Атмосфери на Місяці немає. Тому парашут або крила там не допоможуть. Чим ближче до Місяця, тим більше тяжіння. Учені зробили все, щоб космічні апарати, які спускалися на місячну поверхню, під час посадки не розбилися.
За командою із Землі станція пробурила місячний ґрунт. У контейнер було поміщено його зразки. Після цього ґрунт було доставлено на Землю космічним  кораблем.

Місяцеходи
 Після багатьох обльотів Місяця і створення мап місячної поверхні на нього доставили місяцеходи — керовані із Землі самохідні дослідницькі лабораторії. Вони вивчали склад місячного ґрунту і проводили зйомки поверхні Місяця.
Першопроходцем на Місяці був радянський «Луноход-1». Після посадки на місячний ґрунт його запустили за допомогою команд із Землі. «Луноход-1» проїхав 10 кілометрів, досліджуючи місячну поверхню.

На Місяці
Перші космічні експедиції з висадкою астронавтів на Місяць були здійснені американськими вченими. З 1969 до 1972 року Місяць відвідали шість експедицій на міжпланетному кораблі «Аполлон».

Перші люди на Місяці
Ніл Армстронг
Едвін Олдрін
Першими на Місяць у 1969 році ступили астронавти Ніл Армстронг та Едвін Олдрін Вони були на Місяці декілька годин. Довше за інших — понад три години — люди знаходилися на поверхні Місяця у 1972 році.
Висадившись на Місяць, астронавти у скафандрах виходили з місячної кабіни. Вона складалася з посадочної та злітної частин. Посадочна частина залишалась на Місяці, а злітна доставляла астронавтів до космічного корабля.
Висадка астронавтів
Людина літала на Місяць на космічних кораблях «Аполлон», які складалися з основної частини та місячної кабіни. Корабель наближався до Місяця, ставав його  супутником, потім від нього відділялась місячна кабіна, яка здійснювала посадку. У ній спускались на Місяць два астронавти, а третій залишався на орбіті.
Астронавти на Місяці не тільки ходили пішки, але й їздили на двомісних місяцеходах «Ровер».


Презентація на тему «Класифікація зірок»


title: Презентація на тему «Гіганти всесвіту»

text:
Гіганти всесвіту

Всі зірки Всесвіту мають різний діаметр. І навіть наше Сонце не є найвеличезнішою зіркою, втім, і не найменшою. Має 1391000 кілометрів у діаметрі. Але у Всесвіті є більші зірки, вони отримали назву гіпергіганти
Досить довго найбільшою зіркою вважалася VY, яка знаходиться в сузір'ї Великого Пса. Не так давно радіус зірки був уточнений - і приблизно становить від 1300 до 1540 радіусів Сонця. Діаметр цього надгіганта складає близько 2 мільярдів кілометрів. VY розташувалася в 5 тисячах світлових років від Сонячної системи.
Вчені підрахували, щоб представити наскільки це гігантські розміри, один оборот навколо зірки-гіпергіганта займе 1200 років, і то, якщо летіти зі швидкістю 800 кілометрів на годину. Або ж, якщо зменшити Землю до 1 сантиметра і так само пропорційно зменшити VY, то розмір останньої буде 2,2 кілометра.
Дослідники вивчали Велику Магеланову  Туманність  і знайшли зірку R136a1. Неймовірне відкриття допоміг зробити космічний телескоп НАСА «Хаббл». R136a1 - новий гігант Гігант більше нашого Сонця в 256 разів. А ось за яскравістю R136a1 перевершує небесне світило в десять мільйонів разів. Такі фантастичні цифри стали одкровенням для вчених, адже вважалося, що зірок, які перевищують масу Сонця більше ніж у 150 разів, не існує.
А ось найяскравішими на видимому небосхилі є зірки Ригель і Денеб з сузір'їв Оріон і Лебідь відповідно. Кожна світить яскравіше Сонця в 55 тисяч разів і 72500 разів. Віддалені від нас ці світила на 1600 і 820 світлових років.

Ще одна яскрава зірка із сузір'я Оріон - зірка Бетельгейзе. Вона третя за величиною світності. Вона яскравіше сонячного світла за силою світловипромінювання в 22 тисячі разів. До слова, найбільше яскравих зірок зібрано саме в Оріоні, хоча блиск їх періодично змінюється.

Найяскравіші, кажуть вчені, блакитні зірки. Найяскравішою з відомих є UW СМА. Вона в 860 тисяч разів яскравіше нашого небесного світила. Але цей показник стрімко падає, оскільки з часом яскравість зірок змінюється.

Дякуємо за увагу!


Презентація на тему «Новые открытия в астрономии»


title: Презентація на тему «Місяць» (варіант 4)

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
.
.
.


Презентація на тему «Молочний шлях» (варіант 3)


title: Презентація на тему «Юпітер» (варіант 9)

text:
Юпітер
Підготувала
Учениця 11-IT класу
Кастравець Юлія
Юпі́тер — п'ята і найбільша планета Сонячної системи: більш ніж у два рази важча, ніж всі інші планети разом узяті і майже в 318 разів важча за Землю. При «сонячному» хімічному складі, найбільша планета Сонячної системи має масу в 70—80 разів меншу за ту, при якій небесне тіло може стати зіркою.
 Проте, у надрах Юпітера відбуваються процеси з досить потужною енергетикою: теплове випромінювання планети, еквівалентне 4х1017 Вт, приблизно в два рази перевищує енергію, одержувану цією планетою від Сонця
маса 1,899х1027кг кг. Склад атмосфери: H2, CH4, NH3, He.
         Юпітер-могутнє джерело теплового радіовипромінювання, має радіаційний пояс і велику магнітосферу.

          Юпітер має 16 супутників , а також кільце шириною біля 6 тис. км, що майже впритул примикається до планети. Мінімальна відстань Юпітера від Сонця 4,95 а. о., максимальна 5,45 а. о., середня 5,2 а. о. (1 а. о. = 149,6 млн. км).Сезонні зміни на Юпітері виражені дуже слабко.

      Юпітер, рухаючись навколо Сонця із середньою швидкістю 13,06 км/с, робить один оберт за 11, 862 земні роки. Відстань Юпітера від Землі міняється в межах від 188 до 967 млн. км.

           У протистоянні Юпітер видний як ледве жовтувата зірка -2,6 зоряної величини; із усіх планет поступається в блиску тільки Венері і Марсові під час великого протистояння останнього.
           Юпітер не має твердої поверхні, тому, говорячи про його розміри, вказують радіус верхньої границі хмар, де тиск порядку 10 Кпа; радіус Юпітера на екваторі дорівнює 71400 км.
           На атмосфері Юпітера чітко проглядаються рівнобіжні площини його екватора шари, чи зони, що обертаються навколо осі планети з різними кутовими швидкостями.
Атмосфера
         Атмосфера Юпітера воднево-гелієва (за обсягом співвідношення цих газів складають 89% водню і 11% гелію).

         Уся видима поверхня Юпітера — щільні хмари, розташовані на висоті близько 1000 км над «поверхнею», де газоподібний стан змінюється на рідкий і утворює численні шари жовто-коричневих, червоних і блакитнуватих відтінків. Інфрачервоний радіометр показав, що температура зовнішнього хмарного покриву складає -133° С.

         Конвективні потоки, що виносять внутрішнє тепло до поверхні, ззовні виявляються у вигляді світлих зон і темних поясів. В області світлих зон відзначається підвищений тиск, що відповідає висхідним потокам.

         Хмари, що утворюють зони, розташовуються на вищому рівні(приблизно 20 км.), а їхнє світле забарвлення пояснюється підвищеною концентрацією яскраво-білих кристалів аміаку. Темні хмари, що розташовуються нижче поясів складаються в основному з червоно-коричневих кристалів гідросульфіду амонію і мають вищу температуру. Ці структури представляють області спадних потоків.

        Найбільш відомим  утворенням Юпітера є Велика червона пляма, що спостерігається на поверхні Юпітера протягом останніх 300 років.

Велика Червона Пляма
          Велика Червона Пляма — овальне утворення зі змінними розмірами, розташоване в південній тропічній зоні. Насправді це довготривалий вільний вихор (антициклон) в атмосфері Юпітера, що робить повний оберт за 6 земних діб і що характеризується, як і світлі зони, що сходять плинами в атмосфері.

         Хмари в ньому розташовані вище, а температура їх нижче, ніж у сусідніх областях поясів. У даний час «пляма» має розміри 15х30 тис. км, а сто років тому спостерігачі відзначали в 2 рази більші розміри. Іноді вона буває не дуже чітко видимою.
Кільця
         Космічний апарат "Вояджер 1" у березні 1979 м уперше сфотографував систему слабких кілець, шириною близько 1000 км і товщиною не більш 30 км, що обертаються навколо Юпітера на відстані 57000 км від хмарного покриву планети. На відміну від кілець Сатурна, кільця Юпітера темні (альбедо(відбивна здатність) - 0,05). і, імовірно, складаються з дуже невеликих твердих часток метеорної природи
 Частки кілець Юпітера, швидше за все, не залишаються в них довго (через перешкоди, створюваних атмосферою і магнітним полем). Отже, раз кільця постійні, то вони повинні безупинно поповнюватися. Невеликі супутники Метис і Адрастея, чиї орбіти лежать у межах кілець, - очевидні джерела таких поповнень. З Землі кільця Юпітера можуть бути помічені при спостереженні тільки в ІЧ-діапазоні.
Магнітне поле
          Юпітер має величезне магнітне поле, що складається з двох компонетних полів: дипольного (як поле Землі), що простирається до 1,5 млн. км. від Юпітера, і недипольного, що займає іншу частину магнітосфери. Напруженість магнітного поля в поверхні планети 10-15 ерстед, тобто в 20 разів більше, ніж на Землі.

          Магнітне поле захоплює заряджені частки, що летять від Сонця (цей потік називають сонячним вітром), утворюючи на відстані 177000 км від планети радіаційний пояс, приблизно в 10 разів потужніший земного, розташований між кільцем Юпітера і самими верхніми атмосферними шарами.
Внутрішня будова
      Внутрішню будову Юпітера можна представити у вигляді оболонок із густиною, що зростає в напрямку до центра планети. На дні дедалі густішої вглибину атмосфери завтовшки 1500 км знаходиться шар газорідкого водню завтовшки близько 7000 км.

На рівні 0,88 радіуса планети, де тиск складає 0,69 Мбар, а температура - 6200° С, водень переходить у рідкомолекулярний стан і ще через 8000 км - у рідкий металевий стан.

Поряд з воднем і гелієм до складу шарів входить невелика кількість важких елементів. Внутрішнє ядро діаметром 25000 км - металосилікатне, із часткою води, аміаку і метану, оточене гелієм. Температура в центрі складає 23000 градусів, а тиск 50 Мбар.
Супутники
           Навколо Юпітера, за даними на травень 2002-го року обертаються 63 супутників, звернених до нього, через дію приливних сил завжди однією стороною. Їх можна розділити на дві групи: внутрішню, що включає супутників, і зовнішню. Супутники внутрішньої групи обтаються майже по кругових орбітах, що практично збігається з площиною екватора планети.
Зовнішня група складається з маленьких діаметром від 10 до 180 км супутників, що рухаються по витягнутим і сильно нахиленим до екватора Юпітера орбітам, причому чотири більш близьких до Юпітера супутники Леда, Гімалія, Лісітея, Елара рухаються по своїх орбітах у той самий бік, що і Юпітер, а чотири найбільш зовнішніх супутники Ананке, Кармі, Пасифе і Синопе рухаються у зворотному напрямку.


title: Презентація на тему «Environment problems»

text:
Environment problems.Pollution
Pollution in the WORLD
Garbage around us
Environment problems
One of the problem is acid rain with disastrous effects. This problem is formed of acid gas, because factories and cars throw out this in the air. What can we do? In my opinion, factories must be with filters, to made oxygen from the dioxide, also cars must be with filters, too. Jet planes produce condensation trails. During night-time, they can heat our planet dozens of times more than the carbon dioxide produced by  the same flight at daytime. During daytime, contrails have a slight cooling impact. Avoid fling at night or late in the evening.
Jet planes produce condensation trails. During night-time, they can heat our planet dozens of times more than the carbon dioxide produced by  the same flight at daytime. During daytime, contrails have a slight cooling impact. Avoid fling at night or late in the evening.
Acid rains
Earth life is water
Today, many of rivers, oceans and seas become to easiest way to throw out the sewages. People think badly, that sewages will disappear. The best way is the recycle sewages, or totally destroys it.
Planet Earth is our home - keep it!


Презентація на тему «Венера» (варіант 8)


Презентація на тему «Еволюція зір» (варіант 1)


Презентація на тему «Подвійні зорі» (варіант 8)


title: Презентація на тему «A Variety of Professions» (варіант 1)

text: There are a lot of interesting profession now


title: Презентація на тему «Планети земної групи» (варіант 3)

text:
1,79°
1,08°
0,0005
0,0151
0,07
0,06


Презентація на тему «Проект Астрономія - Галактики»


title: Презентація на тему «Зірки» (варіант 2)

text:
Презентація на тему:
“Зірки”
Що таке зірки?
В астрономічному значенні: небесні світила, що є джерелом променистої енергії, яка створюється в їх надрах і випромінюється в космічний простір. В зірках зосереджена основна маса видимої речовини галактик.
Термін
Зоря́ — велетенське розжарене, самосвітне небесне тіло, у надрах якого ефективно відбуваються  термоядерні реакції
 Сонце— одна із зір, середня за своїми розмірами та світністю.
Зорі поряд з іншими небесними тілами вивчає наука астрономія.

Зірки - могутні джерела енергії.
 Зокрема, життя на Землі зобов'язано своїм існуванням енергії випромінювання Сонця. Зірки в космічному просторі не розподілені рівномірно, вони утворюють зоряні системи. До них відносяться кратні зірки, зоряні скупчення і галактики.
  Фізична  характеристика  зірки не змінна.
 Це відповідає стану рівноваги. Але існують і такі зірки, властивості яких міняються видимим чином. Їх називають змінними зірками і нестаціонарними зірками. Слід зазначити зірки, в яких безперервно або час від часу відбуваються спалахи, зокрема - нові зірки.
Характеристика зірок
 Діляться на видимі (найважливіша - блиск, який прийнято виражати в логарифмічній шкалі видимих зоряних величин) і істинні (світимість, колір зірок, радіус, маса). Найважливішу інформацію про властивості зірки дають їх спектри. Далі, існує класифікація зірок по світимості. Найпростіший вид цієї класифікації полягає в розділенні зірок на гіганти і карлики. При більш докладній класифікації виділяють надгіганти, субгіганти, субкарлики
Гравітаційне стиснення може служити джерелом енергії лише для дуже молодих зірок.
З другого боку, термоядерні реакції протікають з достатньою швидкістю лише при температурах, в тисячі раз перевищуючих температуру поверхні зірки.
 В надрах зірок при  величезній густині газ володіє тиском в мільярди атмосфер. В цих умовах зірка може знаходитися в стаціонарному стані лише завдяки тому, що в кожному її шарі внутрішній тиск газу врівноважується дією сил тяжіння. Такий стан називається  гідростатичною рівновагою.
Стаціонарна зірка є газовою (точніше, плазмовою) кулею
Знаходиться в стані гідростатичної рівноваги.
Якщо усередині зірки температура з якої-небудь причини підвищиться, зірка повинна роздутися, оскільки зросте тиск в її надрах.

Сили тяжіння не зможуть запобігти розширенню зірки, оскільки у поверхні зірки, що розширяється, вони зменшаться. Звідси витікає, що для збереження гідростатичної рівноваги зірки з великою температурою за інших рівних умов повинні мати менші розміри.

Все сказане відноситься до хімічно однорідних (гомогенним) зоряних моделей, які цілком придатні для величезної більшості зірок. (такі зірки називаються зірками головної послідовності, до них відноситься і наше Сонце).
Червоні гіганти
 Стаціонарний стан зірки характеризується не тільки механічною, але і тепловою рівновагою: процеси виділення енергії в надрах зірок, процеси тепловідводу енергії з надр до поверхні і процеси випромінювання енергії з поверхні повинні бути збалансовані. Тому зірки - стійкі саморегульовані системи.
Світимість зірки (за винятком наймасивніших) пропорційна масі в ступені, що перевищує одиницю.

Запас же ядерної енергії в зірках  просто пропорційний масі.
  Отже, чим більше маса зірки, тим швидше вона повинна витратити свої внутрішні джерела енергії.

 Терміни еволюції тим менше ніж більше маси зірок.
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Фізичні характеристики сонця»


title: Презентація на тему «Чи одні ми у Всесвіті. Життя поза Землею»

text:
 Чи одні ми у Всесвіті. Життя поза Землею
Презинтацію підготував
Учень 11 класу
УНВК “ЗОШ І- ІІІ ст. № 7 – колегіум”
Демченко Ігор
Вчитель:
 Кузьменко Юрій Володимирович

План:
Про пошуки життя за межами Землі;
Актуальне завдання - шукати непрямі ознаки далеких планет;
Планети-велетні не придатні для життя;
Досліди, що підтверджують гіпотези;
Близькі пошуки;
Песимістична точка зору;
Людина і Всесвіті;
Антропний принцип;
Проблема існування інших всесвітів;
Список використаної літератури.
Про пошуки життя за межами Землі
Попри недостатність надійної інформації, людство завжди замислювалось над таємницею походження життя і Всесвіту. Кожна цивілізація минулого створила свої міфи про виникнення світу і людини. Сучасна цивілізація також проявляє безмежну зацікавленість у цих питаннях. Як і колись, людство сподівається на можливість існування життя ще де-небудь окрім Землі - на планетах Сонячної системи чи взагалі поза її межами, серед зоряних світів. І сьогодні, коли автоматичні станції досліджують міжпланетний простір, а деякі з них вже летять у напрямку далеких зір.
Нині актуальне завдання - шукати непрямі ознаки далеких планет.
У 1995 році швейцарські астрофізики Мішель Майор і Дідьер Келоз за допомогою математичної обробки отриманих телескопом і комп'ютером діаграм відкрили, що у зірки, що знаходиться від нас на відстані 48 світлових років (зірка "51" в сузір'ї Пегаса) є супутник. Він величезний, важкий, схожий на наш Юпітер. Про існування життя на такій масивній планеті не може бути й мови. Це було відкриття першої планети за межами Сонячної системи.
У планах NASA і Європейського космічного агентства - запустити на орбіту гігантський телескоп з одним лише завданням: шукати у Всесвіті планети, що належать іншим сонцям
Але до цього ще довгий шлях.
Планети-велетні не придатні для життя. Але виявляється і тут бувають виключення. На відстані 72 світлових років від нас є карликова зірка в сузір'ї Діви. Навколо неї по орбіті, приблизно рівній орбіті нашого Меркурія, крутиться велика планета з поверхневою температурою плюс 85 оС. Астроном Марсі припускає, що якщо у цієї планети є ще одне чи два більш прохолодні місяці, то там можуть бути не такі вже й погані умови для життя.
Досліди, що підтверджують гіпотези
Дослідники спробували самі, своїми руками, створити планету. Для цього їм був потрібен найдрібніший пил: частки не повинні перевищувати дві тисячні частки міліметра. Ще знадобилися газ і умови невагомості. У січні цього року частки і газ були запечатані в вакуумній камері і поміщені в орбітальний корабель "Діскавері". Через кілька місяців (у травні) експеримент повторили. Була запущена ракета "Maser-8", і вона теж підняла на 300-кілометрову висоту вакуумний контейнер з такою ж сумішшю пилу і газу. Коли контейнер повернувся на Землю, у ньому знайшли слабкі сполуки частинок пилу.
Вчені дали таке тлумачення цій першій фазі народження планети. Спонукальною дією послужив відомий всім Броунівський рух молекул. Вони вдаряються в частинки пилу і штовхають деякі з них назустріч одна одній. Частинки зліплюються. Коли в будь-якому місці накопичується достатня кількість таких спарених частинок, починає діяти їх загальне тяжіння. Оточуючі, навіть ще не злиплі частинки спрямовуються до цього центру тяжіння, який стане згодом серцевиною астероїда, а можливо і планети. Ось таке збирання під дією гравітації частинок газопилової хмари, що оточує дуже молоду зірку,
Близькі пошуки
Ще за 400 років до настання нашої ери грецький філософ Метродора писав з приводу думок про те, що ми єдині у Всесвіті: "Це так само абсурдно, як і надія на те, що на засіяному полі зійде єдиний колосок".
Перші реальні докази існування життя на планетах нашої Сонячної системи (зрозуміло, крім Землі) з'явилися в останні роки. Кілька років тому співробітники NASA повідомили, що ними виявлені сліди мікроскопічного життя в метеориті, вибитого з кори Марса, що впав в Антарктиді.
Життя на Землі демонструє й інші, не менш дивовижні свої можливості. Німецький біолог Карл Штеттер спостерігав організми, що живуть в киплячій воді гейзерів, в гарячих нафтових джерелах, в димлячих вулканічних кратерах. Майже всі ці "жаростійкі" мешканці Землі обходяться без повітря і світла. Астробіологи оцінюють сьогоднішній зліт знань про здатність життя всюди знаходити собі ніші як справжній переворот в наших уявленнях про живе.
Песимістична точка зору
 Але серед дослідників є й такі, хто досить скептично оцінює імовірність знайти життя і розум у Всесвіті. Адже мало того, що всі відомі позасонячні планети мають занадто великі маси, вони ще і рухаються по занадто витягнутих орбітах, що призводить до коливань температур, які виходять за межі припустимого для збереження життя. І скоріше за все Сонце з його планетною системою, де колові орбіти акуратно вкладені одна в одну, і сама Земля -це екстраординарна рідкість у Всесвіті.
У своїх доказах, окрім багатьох інших аргументів, вони спираються також на дані спектральних досліджень околиць нашої Галактики. Ці дослідження вказують на бідність вмісту в зорях їхнього зоряного населення таких необхідних для виникнення життя елементів, як залізо, магній і кремній. Ці елементи, утворюючись в ході термоядерних реакцій, розсіюються із надр зір під час їхніх вибухів. Але такі вибухи є величезною рідкістю на межі нашої зоряної системи
Людина у Всесвіті
Виникненню розуму передувала дуже довга еволюція фізичних чинників у Всесвіті. І якби еволюція Всесвіту мала інший характер, життя в ньому навряд чи могло б зародитись
у другій половині XX ст. астрофізик Г. Ідліс звернув увагу на те, що закони фізики, чинні у нашому Всесвіті, «дозволяють» існування атомів, зір, планет і життя.
А згодом космолог А. Зельманов сформулював дуже важливе положення - ми живемо у цьому Всесвіті, бо його фізичні властивості це допускають.
 Англійський астрофізик П. Девіс також висловив думку про те, що наявність життя накладає обмеження на властивості Всесвіту - вони мусять бути тою чи іншою мірою визначеними.
Можливо, в іншому Всесвіті, що має інші властивості, ми просто не змогли б з'явитись, і такий «інший» Всесвіт нікому було б спостерігати і вивчати.
Антропний принцип
Антропний принцип (АП, від грец. «антропос» - «людина») уперше проголосив фізик Б. Картер 1974 р. Його формулюють так: «Ми існуємо, тому що Всесвіт такий, який він є». (АП, від грец. «антропос» - «людина»)
Б. Картер

Основна ідея антропного принципу - ідея зв'язку між існуванням людства і фундаментальними властивостями Всесвіту. Сам по собі цей принцип ще нічого не пояснює. Але він дає новий напрямок досліджень, сприяє постановці та вивченню ряду питань, на які раніше не звертали особливої уваги. Одне з цих запитань - які саме властивості Всесвіту забезпечують наше існування?

Розенталь вважає, що всю структуру Всесвіту та його історію визначають чотири фундаментальні взаємодії - гравітаційна, електромагнітна, сильна і слабка.
Саме по відношенню до цього і є дуже чутливим наш Всесвіт: досить внести незначні зміни у їхні значення, і це призведе до радикальних змін природи цілого Всесвіту не тільки на кількісному, але й на якісному рівнях. Ці зміни можуть бути навіть катастрофічними для Всесвіту.
Проблема існування інших всесвітів
Питання про нескінченну кількість можливих всесвітів у фізиці та космології, як і всяка інша нова проблема, стикається з неясностями. Якщо інші всесвіти існують, то їхнє існування підкоряється принципово іншим законам, ніж існування нашого Всесвіту. А це означає, що ми аж ніяк не можемо отримати від них інформацію, адже фізичний зв'язок між різними об'єктами можливий тоді, коли вони живуть за подібними законами.
Кінець!