title: Презентація на тему «Біографія Д.І. Менделєєва» (варіант 1)

text:
Біографія Д. І. Менделєєва
Дмитро Іванович Менделєєв (1834-1907) — великий учений-енциклопедист, хімік, фізик, технолог, геолог і навіть метеоролог. Відкрив один з фундаментальних законів природи — Періодичний закон хімічних елементів (лютий 1869 р.). Менделєєв мав дивовижно ясне хімічне мислення, він завжди ясно представляв кінцеву мету своєї творчої роботи, передбачав її користь.
     Народився Дмитро Менделєєв 27 січня (8 лютого) 1834 року в Тобольську, сімнадцятою та останньою дитиною в сім'ї Івана Павловича Менделєєва, що у той час посідав посаду директора Тобольської гімназії і училища Тобольського округу. Його дід по батькові був священиком .       Мати Менделєєва походила із старовинного, але збіднілого купецького роду. У 1834 році батько Менделєєва осліпнув і незабаром втратив роботу (помер у 1847 р.). Уся турбота про сім'ю перейшла до матері Менделєєва, Марії Дмитрівні, жінки великого розуму та енергії. Вона встигала одночасно управляти невеликим скляним заводом, що давав (разом з мізерною пенсією), більш ніж скромні прибутки для існування, піклуватися про дітей, яким дала прекрасну на той час освіту. Дуже багато уваги вона приділяла молодшому сину, в якому змогла розгледіти його незвичайні здібності. Вона вирішила зробити все можливе для того, щоб полегшити розвиток його природних дарувань, помістивши його спочатку в тобольську гімназію, а потім в Головний педагогічний інститут в Петербурзі.    Померла Марія Дмитрівна Менделєєва в 1850 році. Дмитро Іванович Менделєєв зберіг вдячну про неї пам'ять до кінця своїх днів. У 1887 році, присвячуючи пам'яті своєї матері твір "Дослідження водних розчинів по питомій вазі».
Іван Павлович Менделєєв Батько Д. І. Менделєєва.
Марія Дмитрівна. – Мати  Д.І Менделеєва
 У гімназії Менделєєв навчався так собі. Не всі предмети були йому до душі. Охоче він займався тільки математикою і фізикою. Сприятливу основу для розвитку своїх здібностей Менделєєв знайшов лише в Головному педагогічному інституті. Тут він зустрів видатних учителів, що уміли заронити в душі своїх слухачів глибокий інтерес до науки. Серед них були кращі наукові сили того часу, академіки і професори Петербурзького університету: М. В. Остроградський (математик), Э. Х. Ленц (фізик), А. А. Воскресенський (хімік), М. С. Куторга (мінералознавець), Ф. Ф. Брандт (зоолог).
  Сама атмосфера інституту давала широку можливість для розвитку індивідуальних схильностей, незважаючи на суворість режиму закритого учбового закладу, та завдяки малому числу студентів, украй дбайливому до них ставленню і тісним зв'язкам їх з професорами.       Після закінчення курсу в інституті унаслідок здоров'я, що похитнулось, Менделєєв зайняв місце вчителя спочатку в Сімферополі, потім в Одесі, де він послуговувався порадами Пирогова. Перебування на півдні поправило його здоров'я і в 1856 р. він повернувся до Санкт-Петербурга, де захистив дисертацію "Об удельных объемах" на ступінь магістра хімії.
 23 річним він стає доцентом Петербурзького університету, де викладає спочатку теоретичну, потім органічну хімію.       У січні 1859 р. Менделєєва було направлено у дворічне відрядження за кордон. Він поїхав до Гейдельбергу  де він працював у власній приватній лабораторії, переважно над питаннями про капілярність і поверхневе натяжіння рідин, а години дозвілля проводив у колі молодих російських учених: С. П. Боткіна, І. М. Сеченова, І. А.  Вишнеградського, А. П.  Бородіна і ін.
   У 1861 р. Менделєєв повертається до Санкт-Петербурга, де відновлює читання лекцій з органічної хімії в університеті і видає чудовий підручник: "Органическая химия", у якому ідеєю, об'єднуючою всю сукупність органічних сполук, є оригінальна і всесторонньо розвинена теорія меж. Книга виявилася настільки вдалою, що перше її видання розійшлося за декілька місяців і наступного року довелося робити наступне.       У 1863 р. фізико-математичний факультет Петербурзького університету обирає його професором кафедри технології, але він не отримує затвердження від міністерства, із-за відсутності у нього ступеня магістра технології! (затвердження відбулося тільки в 1865 р.).       У 1864 р. Менделєєв був обраний професором Петербурзького технологічного інституту.
Фундаментальна робота "Основы химии" виходила протягом декількох років окремими випусками. Перший випуск, що з'явився вже влітку 1868 р., містить вступ, розгляд загальних питань хімії, опис властивостей водню, кисню і азоту. Але, працюючи над другим випуском, Менделєєв зіткнувся з великими перешкодами, пов'язаними з систематизацією і послідовністю викладу матеріалу.
   У 1865 р. він захистив дисертацію "О соединениях спирта с водой" на ступінь доктора хімії, а в 1867 р. отримав кафедру неорганічної (загальної) хімії в університеті, яку і очолював протягом 23 років. Розпочавши підготовку лекцій, він виявив, що а ні в Росії, а ні за кордоном немає курсу загальної хімії, гідного бути рекомендованим студентам. І тоді він вирішив написати його сам.
Дмитро Іванович Менделєєв хотів згрупувати всі описувані їм елементи за валентністю, але потім обрав інший метод і об'єднав їх в окремі групи, виходячи із подібності властивостей і атомної ваги.
Роздуми над цими питаннями впритул підвели Менделєєва до головного відкриття його життя, яке було назване — періодична система Менделєєва.       Те, що деякі хімічні елементи проявляють риси абсолютно явної схожості, ні для жодного хіміка тих років не було секретом. Схожість між літієм, натрієм і калієм, між хлором, бромом і йодом або між кальцієм, стронцієм і барієм впадало в очі будь-якому. Менделєєву вдалося розташувавши всі елементи в порядку зростання їх атомної маси. Установлення періодичної закономірності вимагало від нього величезної напруги думки. Написавши на окремих картках елементи з їх атомними вагами і корінними властивостями, Менделєєв став розкладати їх в різноманітних комбінаціях, переставляючи і міняючи місцями. Справа сильно ускладнювалася тим, що багато елементів у той час ще не були відкриті, а атомні ваги, вже відомих, визначені з великими неточностями. Проте закономірність, що шукали, незабаром була виявлена.
У лютому 1869 р. Менделєєв розіслав російським і зарубіжним хімікам надрукований на окремому листку "Опыт системы элементов, основанный на их атомном весе и химическом сходстве". 6 березня на засіданні Російського хімічного суспільства було зачитане повідомлення про запропоновану Менделєєвим класифікацію елементів. Цей перший варіант періодичної системи значно відрізнявся від звичної для нас з школи таблиці Менделєєва. Групи розташовувалися не вертикально, а горизонтально.
Перший рукописний варіант періодичного закону 18 лютого 1869 року
      Перший, ще недосконалий нарис таблиці, в наступні роки піддався переконструюванню. Вже в 1869 р. Менделєєв помістив галогени і лужні метали не в центрі таблиці, як раніше, а по її краях (як це робиться тепер). Решта елементів опинилася усередині конструкції і служила природним переходом від однієї крайності до іншої.

Декілька елементів, як потім виявилось, були в цьому першому варіанті поміщені не на свої місця. Але всі ці неточності зовсім не повинні зменшувати важливості самого висновку: зіставляючи властивості елементів, що потрапили у вертикальні стовпці, можна було ясно бачити, що вони змінюються періодично у міру наростання атомної ваги. Це було найголовніше у відкритті Менделєєва, що дозволяло зв'язати воєдино всі здавалося до цього розрізненими групи елементів. Несподівані збої в цьому періодичному ряду Менделєєв абсолютно правильно пояснив тим, що науці відомі ще не всі хімічні елементи.
У своїй таблиці він залишив чотири незаповнені клітинки, проте передбачив атомну вагу і хімічні властивості цих елементів. Він також редагував декілька неточно певних атомних мас елементів, і подальші дослідження повністю підтвердили його правоту.
 Разом з головними групами Менделєєв став виділяти підгрупи. У наступні роки Менделєєв виправив атомні ваги 11 елементів і змінив місцеположення 20. У результаті в 1871 р. з'явилася стаття "Периодическая законность для химических элементов", в якій періодична таблиця прийняла цілком сучасний вигляд.       Стаття була перекладена німецькою мовою і розіслана багатьом відомим європейським хімікам. Але, на жаль, Менделєєв не дочекався від них не тільки компетентної думки, але навіть простої відповіді. Ніхто з них не оцінив важливості зробленого відкриття. Відношення до періодичного закону змінилося тільки в 1875 р., коли Лекокде Буабодран відкрив новий елемент — галій, властивості якого вражаюче співпадали з прогнозами Менделєєва (він називав цей невідомий ще елемент еквалюмінієм). Новим тріумфом Менделєєва стало відкриття в 1879 р. скандію, а в 1886 р. германію, властивості яких також повністю відповідали описам Менделєєва.
 Ідеї періодичного закону визначили структуру "Основ химии" (останній випуск курсу з прикладеною до нього періодичною таблицею вийшов в 1871 р.) і додали цій праці вражаючу довершеність і фундаментальність. По силі дії на наукову думку менделєєвські "Основы химии" сміливо можна порівняти з такими видатними творами, як "Начала натуральной философии" Ньютона, "Беседы о двух системах мира" Галілея, "Происхождение видов" Дарвіна. Весь накопичений до цього часу величезний фактичний матеріал по самих різних галузях хімії був вперше викладений тут у вигляді стрункої наукової системи. Недивно, що інтерес до цього твору Менделєєва виявився величезним — тільки за життя автора "Основы химии" витримали вісім видань і були перекладені основними європейськими мовами.
  Дмитро Іванович Менделєєв присвячував багато уваги вітчизняній нафтовій промисловості і з цією метою в 1876 відвідав Америку (за дорученням уряду) для вивчення практичного досвіду в галузі нафтовій промисловості. Науковець неодноразово відвідує з тією ж метою і наші кавказькі родовища. Веде ряд цікавих робіт по дослідженню нафти.       У 1888 р. він вивчає економічний стан Донецького кам'яновугільного району, з'ясовує величезне його значення для Росії і пропонує ряд заходів для раціонального використання "будущей силы, покоющейся на берегах Донца". Результати цих робіт викладені їм у ряді статей та окремих монографій.       У 1890 р. Менделєєв покинув Петербурзький університет при наступних обставинах.
      Майже насильно відсторонений від науки, Менделєєв присвячує всі свої сили практичним завданням. В 1890 р. при його діяльній участі створюється проект нового митного тарифу, в якому послідовно проводиться протекційна система. В 1891 р. виходить в світ чудова книга: "Толковый тариф", що представляє коментарій до цього проекту і разом з тим глибоко продуманий огляд нашої промисловості, з вказівкою на її потреби і майбутні перспективи. Морське і військове міністерство доручають Менделєєву (1891) розробку питання про бездимний порох, і він після закордонного відрядження в 1892 р. блискучим чином виконує це завдання. Запропонований їм "пироколлодий" виявився чудовим типом бездимного пороху, при тому універсальним і легко пристосовуваним до всякої вогнепальної зброї. Менделєєв бере активну участь в роботах, пов'язаних зі Всеросійською виставкою (1896), з всесвітніми виставками в Чікаго (1893) та Паризі (1900).       У 1899 р. Дмитра Івановича відряджено на уральські заводи. В результаті цієї поїздки з'явилася обширна і надзвичайно змістовна монографія про стан уральської промисловості.       У 1893 р. Менделєєв був призначений керівником тільки що перетвореної по його ж вказівках "Главной Палаты мер и весов" і на цій посаді залишався до кінця свого життя.

У головній палаті Менделєєв організує ряд робіт по метрології, пов'язаних з відновленням російських прототипів міри і ваги. Особливо важливі роботи, що стосуються законів коливання вагі, з розробки прийомів точного зважування; сюди ж відноситься визначення ваги певного об'єму води і зміни питомої ваги води при зміні температури від 0 до 30°, підготовка дослідів для вимірювання абсолютної напруги сили тяжіння. Всі ці та інші роботи надруковані в заснованому Менделєєвим "Временнике" головної палати.
При такому широкому розмаху думки і різносторонньої діяльності Менделєєва все, що виходило з-під його пера, було в той же час глибоке продумано і ретельне пропрацювало. Це ставало можливим тільки завдяки його надзвичайній працездатності, що дозволяла йому проводити за роботою цілі ночі, ледве приділяючи декілька годин на відпочинок.       Так наприклад обширний курс органічної хімії, за свідченням професора Р.  Р.  Густавсона, був написаний Менделєєвим всього протягом двох місяців, майже не відходячи від письмового столу. Таким же майже образом Дмитром Івановичем пізніше був складений звіт про стан уральської промисловості і багато його інші твори.       Працюючи у області точних наук, особливо хімії і фізики, Менделєєв надавав величезне значення числовим даним і витратив немало зусиль і кмітливості на вироблення методів як для добування цих даних шляхом експерименту, так і для їх математичної обробки. Масу цінних вказівок із цього приводу можна знайти в творах Менделєєва, особливо в його докторській дисертації і в творах: "Об упругости газов" і "Исследование водных растворов". Величезну кількість праці і часу витрачав він на сам процес обробки досвідчених даних, як власних, так і особливо здобутих іншими авторами. Особи, що близько знали Менделєєва, свідчать, що кожна цифра, їм що повідомляється — навіть з учбовою метою, в "Основах химии", — неодноразово і вельми ретельно перевірялася і публікувалася лише після того, як автор одержував упевненість в тому, що саме її слід вважати найбільш достовірною.

Крім чистої хімії, взагалі чистої науки, Менделєєва завжди цікавила і область хімії прикладної, хімічної промисловості. Він глибоко вірив в творчі сили науки на практичному терені; він був переконаний, що настане час, коли "посев научный взойдет для жатвы народной". Будучи поборником ідеї єднання між наукою і технікою, Менделєєв рахував таке єднання і тісно пов'язаний з ним широкий розвиток промисловості настійно необхідними для нашої вітчизни, а тому усюди, де міг, гаряче про те проповідував, не тільки словом, але і справою, на власному прикладі показуючи, до яких блискучих практичних результатів може привести наука в союзі з промисловістю. Думки Менделєєва виявилися пророчими. Дещо в передвказаному їм напрямі було зроблено (особливо завдяки графу, який більше за інших видних державних діячів цінував Менделєєва і прислухався до його голосу).
Як вчитель, Менделєєв не створив і не залишив після себе школи, подібно до свого знаменитого сучасника А. М.  Бутлерову, та зате цілі покоління російських хіміків можуть вважатися його учнями. Це, перш за все, його університетські слухачі, а потім і незрівнянно ширший коло, вивчали хімію по його "Основам".       Лекції Менделєєва не відрізнялися зовнішнім блиском, але були глибоко захоплюючі, і слухати його збирався весь університет. У цих лекціях Менделєєв як би вів за собою слухача, примушуючи його проробляти той важкий і утомливий шлях, який від сирого фактичного матеріалу науки приводить до дійсного пізнання природи. Він примушував відчути, що узагальнення в науці даються лише ціною наполегливої праці, і тим яскравіше виступали перед аудиторією кінцеві висновки.  Його "Основы химии", написані в період часу між 1868 і 1870 роками і складені,

принаймні, частково по університетських лекціях Менделєєва, далекі типу звичайного підручника хімії. Цей монументальний твір, в якому полягає вся філософія хімічної науки, органічно вплетена в остов фактичного матеріалу, і, зокрема, докладний коментарій до періодичного закону. Спочатку написане для початківців і таке, що мало мету "завлечь в изучение химии сколь возможно больше русских сил", воно містить так багато глибоких і оригінальних думок, цікавих зближень, оцінка яких далеко не завжди доступна для новачка, що зберігає величезний інтерес і для хіміка, що склався, який, перечитуючи "Основы", кожного разу знайде в них немало для себе корисного.
       Особливою шаною ім'я його користувалося в Англії, де йому були присуджені медалі Деві, Фарадея і Копілея, куди він був запрошений (1888) як "Фарадеєвський" лектор, честь, випадна на частку лише небагатьом ученим.       Менделєєв помер 20 січня 1907 року від запалення легенів.       Його похорони, організовані за рахунок держави, стали справжнім національним трауром. Незабаром відділення хімії Російського Фізико-хімічного Суспільства заснувало на честь Менделєєва дві премії за кращі роботи по хімії. Бібліотека Менделєєва, разом з обстановкою його кабінету, була придбана університетом, Петрограду, і зберігалася в особливому приміщенні, що колись складало частину квартири Менделєєва. Було ухвалене рішення про спорудження в Петрограді пам'ятника Менделєєву, на який була зібрана значна сума.
Живо цікавлячись питаннями народної освіти, особливо вищої, він неодноразово повертається до цієї теми в своїх працях. Але не тільки організація школи цікавила Менделєєва: він живо реагував на ті суспільні настрої і течії, які могли відобразитися на дусі і напрямі школи.       Переконаний ворог містики, він не міг не відгукнутися на захоплення спіритизмом, що охопило частину російського суспільства в 70-х роках 19 століття. Критиці так званих "медіумічних явищ" він присвячує особливий твір, що вийшов в 1876 г, висловлюючи в ньому результати робіт спеціальної, за його ж ініціативою організованої комісії.       Заслуги Менделєєва перед наукою одержали визнання з боку всього ученого світу. Він був членом майже всіх академій і почесним членом багатьох вчених суспільств (загальне число вчених установ, що вважали Менделєєва почесним членом, доходило до 100). Проте Російська Академія Наук вважала за краще йому в 1880 році Ф. Ф.  Бейльштейна, автора обширного довідника по органічній хімії — факт, що викликав обурення в широких кругах російського суспільства. Декілька років опісля, коли Менделєєву знов запропонували балотуватися в Академію, він зняв свою кандидатуру. У 1904 році в день 70-річного ювілею Дмитра Івановича Академія одна з перших вітала його через свого представника.


Презентація на тему «Альтернативні види палива» (варіант 2)


Презентація на тему «Мило,та миючі засоби»


Презентація на тему «Неметалічні елементи» (варіант 1)


Презентація на тему «Кераміка. Скло. Порцеляна»


title: Презентація на тему «Поліетилен» (варіант 1)

text:
   ПОЛИЭТИЛЕН
	Полиэтилен — термопластичный полимер этилена. Является органическим соединением и имеет длинные молекулы …—CH2—CH2—CH2—CH2—…, где «—» обозначает ковалентные связи между атомами углерода. Самый распространённый в мире пластик.
	Представляет собой воскообразную массу белого цвета (тонкие листы прозрачны и бесцветны). Химически- и морозостоек, изолятор, не чувствителен к удару, при нагревании размягчается (80—120°С), при охлаждении застывает, адгезия (прилипание) — чрезвычайно низкая
		Изобретателем полиэтилена считается немецкий инженер Ганс фон Пехманн, который впервые случайно получил этот продукт в 1899 году. Однако это открытие не получило распространения. Вторая жизнь полиэтилена началась в 1933 году благодаря инженерам Эрику Фосету и Реджинальду Гибсону. Сначала полиэтилен использовался в производстве телефонного кабеля и лишь в 1950-е годы стал использоваться в пищевой промышленности как упаковка.
Ганс фон Пехманн
		1. Устойчив к действию воды, не реагирует с щелочами любой концентрации, с растворами солей, органическими и неорганическими кислотами, даже концентрированной серной кислоты, но разлагается при действии 50%-ой азотной кислоты при комнатной температуре и под воздействием жидкого и газообразного хлора и фтора.
		2. При комнатной температуре нерастворим и не набухает ни в одном из известных растворителей. При повышенной температуре (80 °C) растворим в четырёххлористом углероде. Под высоким давлением может быть растворён в перегретой до 180 °C воде.
		3. Полиэтиленовую тару  не разрушают   щелочи любой концентрации, растворы солей, а также  карбоновая, соляная и плавиковая кислоты. В полиэтиленовой таре можно хранить  алкоголь, бензин, воду, овощные соки, масло.
		4. Растворяется полиэтилен в 50%-ном растворе азотной кислоты, а также в жидком и газообразном хлоре. Он хорошо переносит воздействие солнца и воздуха, выдерживает температуру от +80 °С  до -70 °С.
		5. Изделия из полиэтилена практически безвредны для здоровья человека, они не выделяют никаких опасных веществ в окружающую среду.
		6. Полиэтилен можно легко перерабатывать по любой технологии переработки пластмасс. Если материал обработать  хлором, сульфатами, бромом или фтором, он принимает свойства каучука, при этом улучшается теплостойкость, химическая устойчивость.

		      Применение
1. Полиэтиленовая плёнка (особенно упаковочная, например, пузырчатая упаковка или скотч),
2. Тара (бутылки, банки, ящики, канистры, садовые лейки, горшки для рассады)
3. Полимерные трубы для канализации, дренажа, водо-, газоснабжения.
4. Электроизоляционный материал.
5. Полиэтиленовый порошок используется как термоклей.
6. Броня (бронепанели в бронежилетах)
7. Корпуса для лодок, вездеходов, деталей технической аппаратуры, диэлектрических антенн, предметов домашнего обихода и др.;

	Полиэтиленовая пленка — тонкий слой материи, изготовленный из полиэтилена. Упаковочный полиэтилен обладает такими свойствами, как эластичность, влагонепроницаемость, морозостойкость и гигиеничность. Полиэтиленовая пленка абсолютно безопасна для здоровья человека: ее можно использовать даже для производства детских товаров.
	Полимерные трубы — цилиндрическое изделие, изготовленное из полимерного материала, полое внутри, имеющее длину, значительно превосходящую диаметр.

	Полиэтиленовый пакет
		В окружающей среде выброшенные пакеты сохраняются длительное время и не подвергаются биологическому разложению. Таким образом, они образуют устойчивое загрязнение. 4 триллиона пакетов в год используется в мире. Они убивают 1 млн птиц; 100 тысяч морских млекопитающих и неисчислимые косяки рыб. 6 млн. 300 тыс. тонн мусора, большую часть которого составляет пластик, ежегодно сбрасывается в Мировой океан.
		Поэтому оборот полиэтиленовых пакетов вызывает серьёзные возражения экологов. Но лишь в малом колличестве стран использование полиэтиленовых пакетов в качестве бытовой упаковки ограничено.


title: Презентація на тему «Штучні волокна» (варіант 2)

text:
Штучні волокна
Підготували учениці 7(11) – А класу
Єзерська В., Крамарук М.
		Волокна – це матеріали, що складаються з довгих ниток чи відрізків ниток, придатних для виготовлення пряжі і тканей

Поділяються на дві групи:
Натуральні
Виготовляються з
Природної сировини.
Люди здавна викори-
стовували природні
волокнисті матеріали
для виготовлення одежі
й різних предметів побуту.

Хімічні волокна
Вчені використовували знання про склад про  і будову природних полімерів – целюлози і білка, з яких утворюються натуральні волокна хлопка та шерсті
Класифікація волокон
		Класифікація хімічних волокон здійснюють в залежності від сировини з якої їх видобувають.
		Штучне волокно – волокно, якщо сировиною для виробництва хімічного волокно являється природний полімер.
		Синтетичне – волокно, сировиною якого являються продукти органічного синтеза.
Штучні волокна

		Штучне волокно отримують шляхом переробки природних полімерів, в основному целюлози, хімічним способом. Вони набагато дешевші за натуральні, їх зносостійкість більше. Прикладами волокон цієї групи є віскозне волокно, ацетатний шовк та мідноаміачне волокно.
		Ацетатне волокно є стійким, має низьку теплопровідність, тому добре зберігає тепло, майже не “сідає” від прання. Але поступається натуральним волокном через гігієнічні характеристики.

		Для отримання віскозного волокна целюлозу обробляють розчином лугу та сірковуглецю. Віскозне волокно більш схоже на натуральне бавовняне чи шовкове волокно. У нього шовковистий блиск, тканина з віскозного волокна приємна на дотик, м'яка, гігроскопічна, легко і рівномірно фарбується. Через неї тіло “дихає”.

		Мідноаміачне волокно виготовлено на основі целюлози, вживається у виробництві килимів, технічних тканин і трикотажних виробів.

Цінним у виробництві хімічних волокон є те, що в процесі їх виготовлення можна змінювати властивості волокна, а значить, з одного волокнообразующего полімеру отримувати широкий асортимент виробів, покращувати їх зовнішній вигляд


title: Презентація на тему «Нафта, сланцевий газ, екологія середовища»

text:
Підготувала учениця 11 Б класу
Кандибка Ольга
Нафта, сланцевий газ, екологія середовища
На́фта — горюча корисна копалина, складна суміш вуглеводнів різних класів з невеликою кількістю органічних кисневих, сірчистих і азотних сполук, що являє собою густу маслянисту рідину. Забарвлення в неї червоно-коричневе, буває жовто-зелене і чорне, іноді зустрічається безбарвна нафта.Нафта має характерний запах, легша за воду, у воді нерозчинна.
Елементний склад, %: вуглець 80-88, водень 11-14,5, сірка 0,01-5, кисень 0,05-0,7, азот 0,01-0,6.
Густина — 760–990 кг/м³
Теплота згоряння — 43,7-46,2 МДж/кг.
Найважливіше джерело рідкого палива, мастил, сировина для синтетичних матеріалів тощо.
Нафта
Нафтовидобува́ння - технологічний процес видобування нафти і супутних нафтових газів із земних надр, збирання цих продуктів і попереднє очищення їх від води та твердих домішок.
Основні способи нафтовидобування: фонтанний (з використанням природного фонтанування нафти), компресорний  і глибинонасосний.
Промисловий видобуток нафти в Україні (в Галичині) розпочався з 1853 р., а першу нафту механізованим способом (із свердловини) одержано 1861 р. у м. Бориславі на Прикарпатті.

Нафтовидобування
Усі процеси переробки нафти пов'язані з нагріванням чи охолодженням, що вимагає всебічного вивчення теплових властивостей нафти і нафтопродуктів.
Чим легша нафта чи її фракція, тим більше значення її коефіцієнта теплового розширення. Питома теплоємність нафт при температурах від 0 до 50 °C коливається у вузьких межах — від 1,7 до 2,1 Дж/кг. Найчастіше з підвищенням густини нафти вона зменшується. Теплоємність окремих відгонів однієї і тієї ж нафти зменшується в міру підвищення густини, молекулярної маси фракцій і залежить від хімічного складу нафтопродукту і температури.
Для нафт і нафтопродуктів, як для складних сумішей, немає однієї точки затвердіння чи точки плавлення, а характерна наявність температурних інтервалів затвердіння і плавлення. Рідка нафта звичайно застигає при температурі близько −20 °C, але іноді і при +10 °C, що залежить від вмісту в ній твердих парафінів. Найнижчу температуру затвердіння (до −80 °C) мають бензини.
Переробка нафти
Більша частина нафтових родовищ розсереджена по семи регіонах світу і приурочена до внутрішньоматерикових депресій та окраїн материків:
1) Перська затока — Північна Африка;
2) Мексиканська затока — Карибське море (включаючи прибережні райони Мексики, США, Колумбії, Венесуели і о.Тринідад);
3) острови Малайського архіпелагу і Нова Гвінея;
4) Західний Сибір;
5) Північна Аляска;
6) Північне море (головним чином норвезький і британський сектори);
7) о. Сахалін з прилеглими ділянками шельфу.
Світові запаси нафти складають понад 137,5 млрд т (1998). 3 них 74% припадає на Азію, у тому числі Близький Схід (понад 66%). Найбільшими запасами нафти володіють (у порядку зменшення): Саудівська Аравія, Росія, Ірак, ОАЕ, Кувейт, Іран, Венесуела, Мексика, Лівія, Китай, США, Нігерія, Азербайджан, Казахстан, Туркменістан, Норвегія.

Світові запаси нафти
На території України поклади нафти є у Передкарпатті, у Дніпровсько-Донецькій областях та на шельфі Чорного і Азовського морів і (за деякими даними тут найбільші — 3 трильйони умовних одиниць газу й нафти, частка нафти — 25-30%).Станом на кінець ХХ ст. початкові потенційні ресурси нафти України оцінювалися в 1,33 млрд т, а газового конденсату — 376,2 млн т. Державним балансом враховано понад 130 родовищ нафти і понад 151 газовогоконденсату. Розвіданість початкових потенційних ресурсів нафти становить 33,0%, газового конденсату — 37,0%, а ступінь виробленості відповідно 21,6% та 15,9%.
Україна лише на 10-12% забезпечена нафтою власного виробництва.

Нафта в Україні
За складом дистилятної частини нафти ділять на п'ять класів: метанова, метано-нафтенова, нафтенова, метано-нафтено-ароматична і нафтено-ароматична.
За вмістом сірки нафту ділять на малосірчисту (до 0,5%), сірчисту (0,5-2%) і високосірчисту (понад 2%).
За вмістом фракцій, що википають при перегонці до температури 350°С, її ділять на типи: Т1 (понад 45%), Т2 (30-45%), Т3 (менше 30%).
За вмістом базових мастил нафти ділять на чотири групи: М1 (понад 25%), М2 (20-25%), М3 (15-20%) і М4 (менше 15%).
За вмістом твердих парафінів її ділять на три види: П1 (менше 1,5%), П2 (1,5-6%), П3 (понад 6%).
За вмістом смол і асфальтенів нафту ділять на малосмолисту (до 10%), смолисту (10-20%) і високосмолисту (понад 20%).
У практиці вживається умовний поділ нафти на легку, середню і важку відповідно з густиною до 850, 850–950 і понад 950 кг/м3.

Класифікація нафти
Нафта — найважливіше джерело рідкого палива, мастил, сировина для синтетичних матеріалів тощо. Нафта займає провідне місце в світовому паливно-енергетичному господарстві. Її частка в загальному споживанні енергоресурсів безперервно зростає: 3% в 1900 р., 5% перед Першою світовою війною 1914–1918 рр., 17,5% напередодні Другої світової війни 1939–1945 рр., 24% у 1950 р., 41,5% у 1972 р., 48% в 2004 р. У перспективі ця частка буде меншати внаслідок зростання застосування атомної і інших видів енергії, а також збільшення вартості видобутку.
Застосування нафти
За даними державної статистичної звітності основну частку викидів (95%) стаціонарними джерелами (газоперекачувальні агрегати, резервуарні парки, котельні тощо) в навколишнє середовище складають газоподібні та рідкі речовини, а саме: неметанові леткі органічні сполуки, метан, сполуки азоту, вуглецю, сірки.
Обсяг викидів забруднюючих речовин під час видобутку нафти, газу і конденсату у 2005 році становив 46,8 тис.тонн. За результатами проведеного аналізу, у разі невжиття конкретних заходів щодо модернізації та ремонту обладнання, за незначного зростання обсягів видобутку нафти, газу і конденсату обсяги викидів щороку зростатимуть на 3 тис.тонн і у 2010 році показник обсягів викидів може зрости до 68 тис.тонн.
Обсяг викидів під час транспортування нафти у 2005 р. склав 1,9 тис.тонн. За оцінками, завдяки комплексу інноваційних заходів, збільшення обсягів транспортування нафти у 2010 - 2030 рр. не призведе до зростання викидів забруднюючих речовин.

НАФТА І ЕКОЛОГІЯ. ЗАБРУДНЕННЯ НАВКОЛИШНЬОГО СЕРЕДОВИЩА
Сланцевий газ - не врятує економіки України. Адже технологія видобування його в середньому вдвічі дорожче, ніж традиційного. Експерти пояснюють, для того, щоб провести пілотний проект з видобутку, потрібно пробурити  5-10 вертикальних свердловин. Одна коштує від 10-ти мільйонів доларів. Додатково передбачено будівництво й горизонтальних. Що збільшує витрати вдвічі. Промисловий масштаб передбачає буріння тисяч свердловин, тож і вартість проекту дорівнюватиме кільком десяткам мільярдів доларів. За словами вчених, для України більш перспективний видобуток метану з вугільних пластів.
СЛАНЦЕВИЙ ГАЗ ДОБУВАТИ НЕ ВИГІДНО
У час, коли стабільність є ключем до майбутнього, постає питання чи введення хімічних токсичних речовин під землею повинно бути дозволено чи, навпаки, – заборонено, оскільки така практика обмежить або виключить будь-яке пізніше використання забрудненого шару (наприклад, для геотермічних цілей), так як довготермінові ефекти впливу такої діяльності не досліджені. У діючих ділянках видобутку сланцевого газу на кожен 1 квадратний метр породи закачується приблизно 0,1 – 0,5 літрів хімікатів.
Сьогоднішні пріоритети розробки і видобутку нафти і газу повинні бути переоцінені з огляду на той факт, що ризики і тягар негативного впливу на навколишнє середовище не компенсуються відповідними потенційними перевагами, оскільки показники виробництва такого газу є дуже низькими.

Висновки


title: Презентація на тему «Алюміній» (варіант 6)

text:
Алюміній
Одна легенда говорить, що одного разу до римського імператора Тиберія прийшов ювелір із металевою обідньою тарілкою, що не розбивається, виготовленою нібито з глини. Тарілка була дуже світлою й блищала, як срібло. За всіма ознаками вона мала бути алюмінієвою. При цьому ювелір стверджував, що тільки він і боги знають, як одержати цей метал з глини. Тиберій, побоюючись, що метал із легкодоступної глини може знецінити золото та срібло, і наказав, про всяк випадок, відрубати людині голову. Очевидно легенда досить сумнівна, тому що самородний Алюміній у природі не зустрічається через свою високу активність, і за часів Римської імперії не могло бути технічних засобів, які б дозволили здобути Алюміній із глинозему. Лише майже через 2000 років – у 1825 р. Ханс Християн Ерстед одержав кілька мг металічного алюмінію.
Його назва походить від латинського слова,що в перекладі на нашу-галун,назва подвійної солі,до складу якої входить алюміній
Алюміній Al  один із «лідерів» серед всіх хімічних елементів Землі. Алюмінію в земній корі майже 8%; його випереджають за розповсюдженням лише кисень та силіцій. Але добути цей метал вдалося зовсім недавно, менш ніж два сторіччя тому. З того часу він став широко використовуватися в електротехніці, будівництві,  авіації.

        Характеристика хімічного елементу
1. Порядковий номер – 13
2. ІІІ період, 3 група, головна підгрупа
3. Заряд ядра - + 13
4. Протонів - +13, електронів -  -13, нейтронів – 14
5. Енергетичних рівнів - 3
6. Al+13 )   )    )
                 2    8   3

1s 2s 2p 3s 3p
1s
2s
2p
3s
3p
7. Електронна структура атому Алюмінію
8. Коміркова структура атому Алюмінію
2
2
6
2
1
9. На зовнішньому рівні – 3 електрони
10. Ступінь окиснення - + 3
11. Як проста речовина - метал
                  Будова алюмінію
Тип хімічного зв’язку – металичний
Тип кристалічної гратки
    Основними способами
    одержання алюмінію
    на сьогоднішній день є електроліз. Хоча вчені знайшли в Китаї гробницю полководця Чжоу Чжу (помер на початку ІІІ ст.), зроблену зі сплаву, що містить 85% алюмінію. Це свідчить про те, що існував інший спосіб одержання алюмінію, який було втрачено.
Алюміній-третій елемент за поширенням у природі після Оксигену і Силіцію:його атомна частка в корі в земній корі становить 6,4%. Трапляється в складі сполук,переважно алюмосилікатів
Боксит
Нефелін
Кріоліт
Каолініт
Польовий шпат
Поширеність в природі
Основні природні сполуки Алюмінію:
1. Нефеліни — (Na,K)2О • АlО3 • 2Si2.2. Кріоліт — А1F3 • 3NaF3. Боксити — алюмінієва руда Аl2O3 • хH2O .4. Каолін — А12О3 • 2SiO2 • 2Н2О.5. Глиноземи — суміш каоліну з піском SiO2, вапняком СаСО3, магнезитом МgСО3.

Каолініт
Боксит
Польовий
шпат
Нефелін
Алюміній — метал III групи другого періоду в Періодичній системі системе хімічних елементів Д.І.Менделєєва. Алюміній у сполуках виявляє ступінь окиснення  +3, так як має на зовнішньому енергетичному рівні  3 валентних електрони.

Фізичні властивості Алюмінію:Алюміній – сріблясто-білий метал, легкий і пластичний, густина його = 2,7 г/см3, температура плавлення = 660 0С. Легко витягується в дріт, прокочується у фольгу. За електропровідністю поступається лише сріблу й міді. Входить до складу легких сплавів.

сріблясто – білий метал;
ковкий;
легко витягується;
tпл = 660 0С;
tкип = 2520 0С;
ρ = 22,7 г/см3;

       За кімнатної температури Al не змінюється, його поверхня вкрита тонкою оксидною плівкою.

Фізичні властивості Алюмінію:
Хімічні властивості лужних металів.
Взаємодія з неметалами:
1)    З киснем:
4Аl + 3О2 = 2Аl2О3
2)    З галогенами:2Аl + ЗВr2 = 2АlВr3
3)    З іншими неметалами при підвищенні температури:
2Аl + 3S = Аl2S3 (сульфід алюмінію)2Аl + N2 = 2АlN (нітрид алюмінію)4Аl + 3С = А14С3 (карбід алюмінію)
Алюмотермія: 2Аl + 3W3 = 3W + А12О3
Взаємодія з водою після зняття оксидної плівки:
2Аl + 6Н2О = 2Аl(ОН)3 + ЗН2
Алюміній пасивується при взаємодії з концентрованою нітратною кислотою, тому з нею Алюміній взаємодіє лише при нагріванні:
Аl + 6НNO3(конц.) = Аl(NО3)3 + 3NО2 + 3Н2О

                  Алюміній є амфотерним елементом:
                   взаємодіє с кислотами  та лугами.

2Al + 6HCl(розбавлена) = 2AlCl3 + 3H2
8Al + 15H2SO4(конц.)         4Al2(SO4)3 + 3H2S  + 12H2O
Al + 6HNO3 (конц.)         Al(NO3)3 + 3NO2  + 3H2O
2Al + 6NaOH         2Na3AlO3 + 3H2
2Al + 2NaOH + 6H2O = 2Na[Al(OН)4] + 3H2
2Al + 6NaOH(надлишок) + 6H2O = 2 Na3[Al(OH)6] + 3H2

t
t
t

взаємодія з йодом
взаємодія з бромом
 Алюміній оксид Аl 2O3
Проявляє амфотерні властивості:
Аl2O3 +6 НС1 = 2АlСl3 + 3Н2О
Аl 2O3 + 2NаОН + 3Н2О = 2 Na[Al(OH)4] – у розчинах
Аl 2O3 + 2NаОН = 2NaAlO2 + Н2О – у процесі сплавлення
Алюміній гідроксид Al(OH)3
Проявляє амфотерні властивості:
Аl (OH)3 + 3НС1 = АlСl3 + 3Н2О
Аl (OH)3 + NаОН = Na[Al(OH)4] – у розчинах
2Аl (OH)3  +  Nа2О = 2NaAlO2 + 3 Н2О – у розплаві
Застосування:
— в електротехніці;— для виробництва легких сплавів—застосовують  у виробництві  чугуну  та сталі для корозійної стійкості;— для одержання металів у вільному стані;— в будівельній промисловості;— для виготовлення фольги.
    Алюміній дуже добре проводить електричний струм – за електропровідністю він іде після срібла та міді. Тому з чистого алюмінію виготовляють електропроводи.
    Алюмінієве покриття добре захищає стальні та чавунні вироби від корозії. Для цього поверхню таких виробів насичують алюмінієм – алітують.
    Сплавам алюмінію з міддю, магнієм, силіцієм властиві легкість та висока міцність, тому вони використовуються в авіації, суднобудуванні, залізничному транспорті, у будівництві, приладобудуванні.
    Алюміній застосовують для одержання
    металів і неметалів.
Застосування Алюмінію та його сполук
    Будівництво

                  Застосування алюмінію
  Авіабудування
Машинобудування
Харчова промисловість
Фармацевтична промисловість
Електротехніка

Алюміній дуже  активний метал, він не зустрічається  в природі у вигляді самородків, або розчинних солей: це активний метал, його солі під дією гідролізу розкладаються, тому в природі є  мінерали - оксиди и гідроксиди алюмінію.
Алюміній входить до складу  легких сплавів (застосовують для літаків і гелікоптерів, в будівництві), із алюмінію виготовляють посуд та електричний дріт.

Солі алюмінію застосовують для фарбування тканин та очищення води.
Загальні висновки

Виконала:
Гуцул Анастасія
11-В клас


title: Презентація на тему «Органічні сполуки» (варіант 2)

text:
Органічні сполуки і здоров’я людини.

Жири, білки, вуглеводи,
   вітаміни як компоненти
     їжі, їх роль в організмі.
Органічні сполуки

ОРГАНIЧНІ СПОЛУКИ — клас сполук, в склад яких входить Карбон (за винятком карбідів, карбонатної кислоти, карбонатів, оксидів Карбону і ціанідів). Окрім Карбону, вони майже завжди містять Гідроген, досить часто — Оксиген, Нітроген та галогени, рідше Фосфор, Сульфур та інші елементи. В органічних сполуках Карбон завжди виявляє валентність

Поважай працю інших та сам праці не цурайся!

ОРГАНІЧНІ   СПОЛУКИ
Наука, що займається вивченням органічних сполук називається органічна хімія. Велика кількість цих сполук, такі як протеїни, жири та вуглеводні, також грають надзвичайно важливу роль у біохімії. Чіткої межі між органічними та неорганічними сполуками не існує. Мурашина кислота (перша жирна кислота) є органічною, попри те що її ангідрид, монооксид карбону, є неорганічним. Термін «органічний» зумовлений історичними причинами і походить з ХІХ століття, коли помилково вважалося, що органічні сполуки можуть утворюватися тільки в живих організмах. Зараз більшість органічних сполук виробляється штучним шляхом.
Поважай працю інших та сам праці не цурайся!
Жири
Жири або товщі — велика група органічних сполук, які, з фізичного погляду, мають меншу від одиниці питому вагу і, як правило, розчинні в органічних розчинниках, як правило не розчиняються у воді, і під звичайним тиском їх не можна перегнати, не розклавши. Хімічно, жири є тригліцеридами, сполукою складних ефірів трьохатомного спирту (гліцерину) і будь-якою з кількох жирних кислот. Містяться у тваринних і рослинних організмах.
Значення жирів
Значення жирів у харчуванні різноманітне. Недостатнє надходження жирів у їжу негативно впливає на різні види обміну речовин, функціональний стан окремих органів і систем і, у підсумку, на працездатність і опірність організму несприятливим чинникам навколишнього середовища, у тому числі інфекційним агентам. Недостатня енергетична цінність раціонів харчування призводить до виснаження  жирових депо у підшкірній  основі.
Жири - важливий продукт харчування людини. Жири становлять головний компонент таких продуктів харчування, як вершкове масло, рослинні олії, маргарин, смалець. Багато жирів міститься у свинячому салі та у сирі.
Білки

Білки — складні високомолекулярні природні органічні речовини, що складаються з амінокислот, сполучених пептидними зв'язками. В однині (білок) термін найчастіше використовується для посилання на білок, як речовину, коли не важливий її конкретний склад, та на окремі молекули або типи білків, у множині (білки) — для посилання на деяку кількість білків, коли точний склад важливий.
Функції та значення
Функції білків в клітині різноманітніші, ніж функції інших біополімерів — полісахаридів і нуклеїнових кислот. Так, білки-ферменти каталізують протікання біохімічних реакцій і грають важливу роль в обміні речовин. Деякі білки виконують структурну або механічну функцію, утворюючи цитоскелет, що є важливим засобом підтримки форми клітин. Також білки грають важливу роль в сигнальних системах клітин, клітинній адгезії, імунній відповіді і клітинному циклі.
Білки — важлива частина харчування тварин і людини, оскільки ці організми не можуть синтезувати повний набір амінокислот і повинні отримувати частину з них із білковою їжею. У процесі травлення протелітичні ферменти руйнують спожиті білки, розкладаючи їх до рівня амінокислот, які використовуються при біосинтезі білків організму або піддаються подальшому розпаду для отримання енергії.
Вуглеводи

Вуглеводи — органічні сполуки з емпіричною формулою Cn(H2O)n, до складу яких входять тільки Вуглець, Кисень та Водень. Вуглеводи є складовою частиною клітин усіх живих організмів. Вуглеводи є найпоширенішими органічними сполуками, що підтверджується тим фактом, що більше половини органічного вуглецю на Землі існує у формі вуглеводів. Найвідомішими представниками вуглеводів є целюлоза, крохмаль,глюкоза,фруктоза,сахароза.
Прості вуглеводи та їх значення

До цієї групи вуглеводів належать розчинні в холодній воді найпростіші моносахариди — гексози С6Н12О6 і пентози С5Н10О5. Пентози поширені в рослинах, входять до складу речовини клітин. Залежно від числа кисневих атомів у молекулі розрізняють біози, тріози, тетрози, пентози, гексози, гептози і т. д. Вуглеводи у великій кількості містяться в рослинних і тваринних організмах. У природі переважно поширені пентози і гексози.
Значення вуглеводів Вуглеводи виконують пластичну функцію, тобто беруть участь у побудові кісток, клітин, ферментів. Вони складають 2-3% від ваги. Вуглеводи є основним енергетичним матеріалом. Пентози (рибоза і дезоксирибоза) беруть участь у побудові АТФ. Вуглеводи виконують захисну роль в рослинах.
Поважай працю інших та сам праці не цурайся!

ВІТАМІНИ

Вітаміни (лат. vitae — життя і "амін" - азотиста речовина, що містить NH2) — органічні сполуки різної хімічної природи, необхідні в невеликих кількостях для нормального обміну речовин і життєдіяльності живих організмів.
Поважай працю інших та сам праці не цурайся!
Значення

Вітаміни — органічні речовини, що надходять в організм людини з їжею і забезпечують нормальний обмін речовин, його фізіологічне функціонування. Більшість вітамінів в організмі не синтезуються. Деякі синтезуються, але недостатньо. Тому особливо важливо, щоб вітаміни надходили регулярно. Значення їх в процесі життєдіяльності організму дуже велике. Більшість вітамінів доповнюють склад ферментативних систем, що беруть участь в вуглеводному, жировому, білковому та інших видах обмінів. Деякі з них, наприклад, вітамін Д, перетворюються в гормоно-подібні речовини, які також беруть участь в регуляції біохімічних процесів в організмі. Таким чином кожен вітамін відіграє свою, тільки йому належну роль в організмі людини. Приблизно 5% маси тіла становлять мінеральні речовини — це неорганічні частинки, які не можна розбити на дрібніші частинки. Мінеральні речовини є життєво необхідними і, надходячи в організм з їжею, підтримують нормальний ріст, репродукцію і здоров'я протягом всього життя людини.
Авітаміноз
Авітамінозом називається відсутність в організмі будь-якого важного для життя вітаміну. Однак в більше випадках у дітей трапляється не повна відсутність вітамінів, а нестача їх. І цей стан пов’язаний з нестачею вітамінів, - гіповітаміноз. Для дитячого організму характерним є значна енергія росту, напруження процесів обміну і тому потреба у вітамінах у нього значно вища, ніж у дорослих.
Елементарний гіповітаміноз розвивається при недостатньому знаходженні вітамінів з їжею (недостатня кількість фруктів, овочів, соків). Гіповітамінози можуть також виникати при тривалих і тяжких інфекційних захворюваннях, нестачі білків, і надлишку вуглеводів в організмі. Гіповітаміноз виникає при недостатньому вмісті аскорбінової кислоти в їжі. Основні джерела аскорбінової кислоти такі: солодкий перець, петрушка, кріп, зелене цибуля, помідори.
Гіповітаміноз
Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Уксусная кислота» (варіант 1)

text:
Презентация на тему :«Уксусная кислота»
Выполнила: ученица 11-Б класса
Зануда Т.А
Проверила: учитель химии
Тисленко Л.А
Уксусная кислота.
	Уксусная кислота СН3СООН– самая древняя из органических кислот. Аптекари – алхимики средневековья получали её из перебродившего вина.
	Чистая уксусная кислота – б/ц жидкость с резким запахом. Она используется в пищевых целях,
   при консервировании пищевых продуктов.
История открытия кислоты
Уксусная кислота известна с древнейших времен, так как образуется при скисании вин (винный уксус). Водный разбавленный раствор этого вещества называется уксусом. Слово «уксус» происходит от греческого слова «oxys», означающего «кислый». В древности уксус был единственной пищевой кислотой, получаемой при скисании виноградного вина, и это объясняет, что его название древними греками отождествлялось с самим представлением о кислом, кислоте.В России уксус называли «кислой влажностью» или «древесной кислотой». Это  связано с получением уксусной кислоты при сухой перегонке древесины лиственных пород, прежде всего березы. Получение уксуса при сухой перегонке древесины описано в сочинениях Иоганна Глаубера и Роберта Бойля

Характеристика
 Уксусная кислота принадлежит к слабым кислотам. Она во всех отношениях смешивается с водой, спиртом, эфиром, бензолом и нерастворима в сероуглероде.
При разбавлении уксусной кислоты водой происходит сокращение объёма раствора.
Осторожно!
Пары уксусной кислоты раздражают слизистые оболочки верхних дыхательных путей. Хроническое действие паров ведёт к заболеваниям носоглотки и к конъюнктивитам. Предельно допустимая концентрация её паров в воздухе 0,005 мг/л. Растворы с концентрацией выше 30% вызывают ожоги.
Химические свойства
 С сильными металлами
Mg + 2CH3COOH → (CH3COO)2Mg + H2
С солями
CH3COOH + NaHCO3 = CH3COONa + H2O + CO2
Диссоциация
СН3СООН → Н+ + СН3СООˉ
Реакция нейтрализации
CH3COOH + NaOH --> CH3COONa + H2О

Гидрирование
С2H2+2H20=CH3COOH+H2↑
Окисление

С оксидами
CH3COOH+MgO=(CH3COO)2+2H2O
Реакция этерификации
CH3COOH+C2H5OH=CH3COOC2H5+H2O
Физические свойства
Уксусная кислота представляет собой бесцветную жидкость с характерным резким запахом и кислым вкусом. Гигроскопична. Неограниченно растворима в воде. Смешивается со многими растворителями; в уксусной кислоте хорошо растворимы неорганические соединения и газы, такие как HF, HCl, HBr, HI и другие.

Агрегатное состояние Жидкое
Цвет Бесцветная прозрачная жидкость
Запах Резкий уксусный
Растворимость в воде Хорошая
Температура кипения 1180С
Температура плавления 170С
Температуры плавления водных растворов уксусной кислоты
Применение уксусной кислоты
Значительные количества уксусной кислоты идут на производство ацетона, ацетилцеллюлозы, синтетических красителей, используются при крашении и печатании тканей и в пищевой промышленности. Основные соли уксусной кислоты Al, Fe, Cr и другие служат протравами при крашении; они обеспечивают прочную связь красителя с текстильным волокном.
Их широко применяют как растворители (особенно этилацетат) для нитроцеллюлозных лаков, глифталевых и полиэфирных смол, в производстве киноплёнки и целлулоида, а также в пищевой промышленности и парфюмерии. В производстве полимеров значительную роль играют искусственные волокна, лаки и клеи на основе винилацетата.


Презентація на тему «Скло» (варіант 3)


title: Презентація на тему «Охрана окружающей среды от загрязнений при переработке углеводородного сырья»

text:
Охрана окружающей среды от загрязнений при переработке углеводородного сырья.
Природный и попутно-нефтяной газ
Проблема отходов, образующихся вследствие переработки углеводородного сырья, актуальна не только в природоохранном аспекте. Ведь эти вещества являются ценными материальными ресурсами. Их комплексное использование будет способствовать снижению темпов потребления возобновляемых природных ресурсов(Природный и попутно нефтяные газы, нефть, уголь) .
Природный газ
Небезосновательно считают экологически чистым топливом. Однако с добычей и использованием этого полезного ископаемого , использованием его как источника энергии и сырья в органическом синтезе связан ряд экологических проблем:
СН4 и СО2  являются причиной возникновения парникового эффекта.

Кроме метана в состав природного газа входят пары воды, сероводорода, азота , водорода , гелия.
Во влажной среде Н2S является причиной коррозии, возможны прорывы газопроводов , которые часто сопровождаются взрывами , разрушениями и человеческими жертвами.
Природный газ нужно предварительно очистить от примесей. Это повышает его потребительские качества и безопасность окружающей среды.
Например для  удаления из природного газа  СО2 используют  NaOH ,  карбонатов щелочных элементов
H2S+NaOH=NaHS+H2O
H2S+2NaOH=Na2S+2H2O
CO2+2NaOH=Na2CO3+H2O
Na2CO3+H2S=NaHS+NaHCO3
Na2S  и NaHS – сырье для химической , текстильной промышленности и т.д.Гидрокарбонат натрия широко используют в химической ,пищевой , легкой ,медицинской , фармацевтической промышленности и цветной металлургии.
Вывод: сжигание неочищенного природного газа приводит не только к усилениям парникового эффекта но и к возникновению кислотных дождей.
Попутный нефтяной газ
Как энергоноситель и сырье для органического синтеза используют не в полной мере. Сжигание в факелах приводит к значительным выбросам загрязняющих веществ и ухудшению экологической ситуации в нефтепромышленных районах. В атмосферу попадают недожженный метан, углекислый  и угарный газы , сажа ,оксиды азота и серы , происходит химическое и тепловое загрязнение окружающей среды.
Сланцевый газ
Альтернативный источник энергии, на который возлагают большие надежды. Но его добыча связана с использованием канцерогенных веществ в составе жидкостей для разрыва пластов. Это может вызвать загрязнение артезианской воды и отрицательно сказаться на здоровье её потребителей.
Добыча и использование сланцевого , попутно нефтяного газов требуют современных экологически чистых технологий. Это необходимо , чтобы не наносить ущерба окружающей среде.
Методы предотвращения негативного влияния на окружающую среду.
Применение в быту энергосберегающих технологий.
Сортировка мусора.
Предпочтение упаковкам многоразового использования.
Чаще ходить пешком или использовать велосипед как средство передвижения.


Презентація на тему «Натуральні і синтетичні каучуки»


title: Презентація на тему «Застосування та різновиди скла»

text:
Підготував учень 32 групи Матрос Кирило
Застосування та різновиди скла
Що таке скло?
Скло (неоргані́чне скло) — тверда аморфна речовина, прозора, в тій чи іншій частині оптичного діапазону (в залежності від складу), отримана під час застигання розплаву, що має склотвірні компоненти.
Склотвірний компонент — речовина (оксид, сульфід, селенід, телурид чи фторид елементу), яка в процесі застигання розплавленої маси утворює скло.
Під склом розуміють сплави різних силікатів з надлишком діоксиду силіцію. Розплавлене скло не відразу твердне при охолодженні, а поступово збільшує свою в'язкість, аж поки не перетвориться в однорідну тверду речовину. Скло при твердінні не кристалізується, тому воно не має різко вираженої точки плавлення. На відміну від кристалічних матеріалів скло, при нагріванні у відповідному температурному інтервалі розм'якшується поступово, переходячи з твердого крихкого стану у тягучий високов'язкий і далі — у текучий стан — скломасу
Походження та застосування
У природі скло зустрічається у складі вулканічних порід, які швидко охололи з рідкої магми при взаємодії з холодним повітрям чи водою. Іноді скло зустрічається у складі метеоритів, розплавлених при проходженні атмосфери.
Коли встановили ідентичність будови, складу і властивостей звичайного силікатного скла низці мінералів, останні стали кваліфікуватись як різновиди його природні аналоги, отримуючи назви відповідно до умов формування: вулканічне скло (пемза, обсидіани, пехштейн та ін.), скло метеоритного походження —тектит (молдавіти, лівіти та ін.).
Скло, що використовується у промислових масштабах — матеріал штучного походження, якому властиві такі основні характеристики, як прозорість,твердість, хімічна стійкість, термостійкість. Крім того, скло має властивості, які обумовлюються його прозорістю, електричними та термомеханічними параметрами. Завдяки цьому скло широко використовують майже у всіх галузях техніки, медицині, у наукових дослідженнях та у побуті.

Походження та застосування
Зі скла виробляють волокно, вату, тканини тощо. Ці матеріали відзначаються, значною механічною міцністю, негорючістю, кислотостійкістю і високими тепло- і електроізоляційними властивостями. Вони мають широке застосування в різних галузях техніки і будівельній справі.
У зв'язку з його згаданими електрофізичними властивостями, скло застосовують для виготовлення низько- та високовольтних ізоляторів, балонів і ніжок освітлювальних та електронних ламп, газорозрядних приладів, тонко- та товстостінних газонепроникних і вакуумщільних оболонок, різних електровакуумних приладів, рентгенівських трубок, компонентів електричних ланцюгів, що мають специфічні електрофізичні властивості.
Види скла
В залежності від практичного використання скляних виробів змінюється хімічний склад скла, форма, розміри, та спосіб їхнього виготовлення. Сучасна скляна промисловість виготовляє найрізноманітніші вироби — промислове та побутове листове скло, скляні труби і ізолятори, медичне та парфумерне скло, тарнета сортове скло, піноскло, скловолокно, ситали та інше.
Тарне скло займає досить велику частку від загального об‘єму продукції, що виготовляють скляні заводи. Це відбувається тому, що тарне скло використовується для фасування, зберігання та транспортування різноманітних рідких пастоподібних та твердих продуктів.
Перевагами скляної тари, що обумовлюють широке її використання у різноманітних галузях промисловості та в побуті є: гігієнічність, прозорість, можливість виготовлення тари різноманітних розмірів та форми, можливість герметичного закривання та багаторазового використання, доступна ціна.

Види скла
Кришталь — художнє скло, що називають так за схожість із гірським кришталем — один із найдорожчих і найгарніших різновидів. Із нього виготовляють різноманітний посуд, вази, люстри, що можуть посперечатися своєю красою із найвитонченішими витворами мистецтва.
Оптичне скло використовують для виготовлення лінз, призм, кювет і багато чого іншого.
Хіміко-лабораторне скло має високу хімічну й температурну стійкість, що дає змогу використовувати його під час наукових, часом небезпечних дослідів.
Медичне скло використовується для зберігання й упаковки лікарських препаратів, ін'єкційних і бактеріологічних розчинів, а також предметів догляду за хворими.
Скляний жаростійкий посуд (борне скло) визнаний одним із найкращих для приготування страв. У ньому можна готувати супи, каші, запіканки, тушкувати овочі, м'ясо, заварювати чай, каву звичайно ж, дотримуючись певних правил користування.

Види скла
Теплозберігаюче - найчастіше застосовується для виготовлення склопакетів. Через звичайне скло відбувається витік тепла на 40%. І пов'язано це не тільки з поганими рамами, а з властивістю матеріалу. Справа в тому, що воно вбирає тепло з приміщення і передає його на вулицю. Тому було випущено спеціальне, тверде скло з покриттям (зовні виглядає як легкий серпанок). Зазвичай його використовують на ПВХ-вікнах.
Віконне - застосовується для оранжерей, теплиць, вікон, вітражів і пр. У більшій мірі використовуються для житлових приміщень. Цей матеріал не має яких-небудь шарів, плям або покриттів і абсолютно прозорий. Лише іноді спостерігається блакитний або зеленуватий відтінок.
Види скла
Кольорове - використовується для декорування фасадів, оформлення інтер'єрів та садових майданчиків. Виготовляється точно також, як і пляшкове, і складається з двох шарів - звичайного і кольорового. Іноді, дані скла називають абсорбуючі, оскільки вони поглинають більше теплової і сонячної енергії, ніж типові.
Багатошарове - використовується для захисту від вогню, шуму, куль, злому. Найчастіше застосовуються в банках, музеях і інших громадських установах. Складається з декількох шарів скла різного типу, з'єднаних один з одним ламінуючою складом.


title: Презентація на тему «Пластмаса» (варіант 7)

text:
Пластмассы, синтетические каучуки
Презентацию подготовили
ученицы 11-А класса
Алчевской ИТГ
Мозолевская Анастасия,
Ткаченко Анастасия
Пластмассы
ПЛАСТМАССЫ (пластические массы, пластики) - большой класс полимерных органических легко формуемых материалов, из которых можно изготавливать легкие, жесткие, прочные, коррозионностойкие изделия.
Преобразования под воздействием хим. реакций:
Получение синтетических полимеров:
полиэтилен
Основные свойства пластмасс
Химические свойства:
С точки зрения химического поведения полимер похож на мономер, из которого он получен.
Эти полимеры ведут себя как углеводороды. Они:
растворимы в углеводородах,
не смачиваются водой,
не реагируют с кислотами и основаниями,
горят, подобно углеводородам,
могут хлорироваться,
бромироваться,
нитроваться и сульфироваться ( в случае полистирола).
Физические свойства
зависят не только от характера мономера, но в большей степени от степени полимеризации (среднего количества мономерных звеньев в цепи) и от того, как цепи расположены в конечной макромолекуле.

Механическая прочность наблюдается уже при СП 50–100, достигая максимума при СП выше 1000.
Термические и механические свойства
Чем выше степень кристалличности, тем тверже продукт, тем выше его температура размягчения и больше устойчивость к набуханию и растворению; низкой степенью кристалличности характеризуются более мягкие продукты с более низкими температурами тепловой деформации и более легкой растворимостью.
Электрические свойства
Все органические пластмассы являются изоляторами, а потому находят применение в электротехнике и электронике.
Термопластические материалы
Полиэтилен [–CH2–CH2–]n
Полипропилен
[–CH2–CH(CH3)–]n
Полистирол
[–CH2–CH(C6H5)–]n
Полиметилметакрилат
 [–CH2–C(COOCH3)(CH3)–]n
Поливинилхлорид
[–CH2–CHCl–]n
Полиакрилонитрил
[–CH2–CH(CN)–]n
Политетрафторэтилен
[–CF2–CF2–]n
Полиоксиметилен [–CH2–O–]n
Полиоксиэтилен  [–CH2–CH2–O–]n
Полиамиды
Полиэфиры
Реактопластические материалы
Феноло-формальдегидные смолы
Мочевино-формальдегидные и меламино-формальдегидные смолы
Алкидные смолы
Полиэфиры
Заключение
Как узнать насколько опасна пластмасса?
Виды пластмасс и их маркировка
Синтетические каучуки
СИНТЕТИЧЕСКИЕ КАУЧУКИ (СК) – большая группа полимерных материалов разнообразного строения и назначения. Каучуки относятся к эластомерам – высокомолекулярным соединениям, обладающим в определенном температурном интервале способностью к большим обратимым деформациям.
1879 г. – 1е получение каучукоподобного вещества при обработке соляной кислотой французским химиком Г.Бушарда.

1916 г. – были выпущены первые промышленные партии синтетического каучука – диметилкаучука – на основе разработок Кондакова в Германии.

1910 г. – С.В.Лебедев впервые получил синтетический бутадиеновый каучук.

1932 г. – Лебедевым и его сотрудниками был успешно разработан недорогой и эффективный метод разработки промышленного производства СК.
История создания
И. Кондаков
С.В.Лебедев
Примеры некоторых СК
Среди каучуков общего назначения по-прежнему широко распространены бутадиеновые СКД (стереорегулярный 1,4-цис-полибутадиен).
и изопреновые (1,4-цис-полиизопрен) каучуки
Бутилкаучук (БК)
Полихлоропреновые каучуки
Фторкаучуки
Кремнийорганические каучуки
Заключение


title: Презентація на тему «Розвиток металургійних виробництв в Україні» (варіант 2)

text:
151
0
0
315
904
--------
181
0
517
--------
973
1026
0
1699
2984
1267
1353
1574
2328
7544
351
549
0
2543
8000
3728
4457
3654
7890
240
750
1113
1152
544
2896
2779
2788
2449
3545
8280
--------
1761
1844
2905
10065
3176
3781
3450
5754
18968
3563
3948
3318
6180
2047
5613
6327
5442
12523
24160
5467
6954
5429
14393
76984
7119
8103
7208
14399
54217
100
36,5
10
3,6
11
3,9
15
5,6
17
6,2
21
7,7
26
9,5
%
Fe + C = Fe3C
2Fe + O2 = 2FeO + Q
Si + 2FeO = SiO2 + 2Fe +Q
Mn + FeO = MnO + Fe + Q
2P + 5FeO = P2O5 + 5Fe + Q
C + FeO = CO + Fe - Q


Презентація на тему «Жири» (варіант 16)


title: Презентація на тему «Органічні речовини в живій природі» (варіант 3)

text:
Органічні речовини в живій природі
Органічна хімія
Поняття органічної хімії
Історія вивчення

Жива природа
Користь природних ресурсів
Потреби людства
Целюлоза
Харчування
Одяг
Вата
Деревина
Пелети


Презентація на тему «Строительные материалы»


title: Презентація на тему «Нітратна кислота» (варіант 2)

text:
Підготував
Учень 10-а класу
СШ№28
Прядко Андрій
Презентація на тему :Нітратна кислота
Зміст:
Історія
Промислове виробництво
Хімічні властивості
Фізичні властивості
Отримання
Застосування

Історія відкриття
Дж. Глаубер отримав в середині 17-го сторіччя, чисту нітратну кислоту реакцією і перегонкою селітри з сірчаною кислотою, зараз цей процес застосовується при лабораторному отриманні кислоти.
Склад кислоти вперше визначив А.Лавуазьє в 18 сторіччі, він визначив що речовина має в своєму складі азот та кисень та точна формула не була відома. Точний склад був визначений Генрі Кавендішем. Промислове виробництво почалося лише на початку 19 століття, коли сірчана кислота та нітрат натрію були доступні в великих кількостях.
Промислове виробництво
Азотну кислоту отримують шляхом реакції діоксиду азоту (NO2) з водою.
            3NO2 + H2O → 2HNO3 + NO
Хімічні властивості
Нітратна кислота — дуже сильний окисник. Окислює сірку (до H2SO4), фосфор (H3PO4), руйнує органічні речовини. Ступінь відновлення HNO3 залежить від її концентрації і активності відновника. Концентрована HNO3 відновлюється до NO2, а розведена — звичайно до NO. Нітратна кислота взаємодіє майже зі всіма металами, за винятком золота, платини і деяких інших, утворюючи солі — нітрати. Так, при дії концентрованої нітратної кислоти на мідь утворюється нітрат міді, діоксид азоту і вода:
      Cu + 4HNO3 = Cu(NO3)2 + 2NO2↑ + 2H2O

Фізичні властивості
Нітратна кислота є безбарвною димучою рідиною з їдким запахом, легко розкладається, забарвлюючись у жовтий колір. Густина 1,53 г/см³. Кипить при 86°С, замерзає при — 41°С. На повітрі HNO3 «димить» внаслідок притягання її парами вологого повітря і утворення дрібненьких крапельок туману.
Нітратна кислота нестійка і вже під впливом сонячного світла поступово розкладається:
      4HNO3 = 4NO2 + O2 + 2H2O

Отримання
У сучасній хімічній промисловості нітратну кислоту добувають шляхом каталітичного окиснення аміаку до монооксиду азоту з наступним окисненням NO киснем при 700—900 °C до діоксиду (гемітетраоксиду) азоту і поглинанням останнього водою. Каталізатор — платинова сітка.
Застосування
Нітратна кислота є одним з найважливіших продуктів хімічної промисловості. Вона використовується для виробництва азотних добрив, у кольоровій металургії для розділення металів, а також хімічній промисловості для виробництва пластмас, вибухових речовин, целулоїду і фотокіноплівки, штучного волокна, органічних барвників, лікувальних речовин тощо.
Використані матеріали
http://uk.wikipedia.org
http://school.xvatit.com


title: Презентація на тему «Природний газ» (варіант 11)

text:
Кожерко Є.А. 11-Б кл.
Природній газ
План
Поняття про природний газ;
Склад та властивості;
Походження;
Основні родовища;
Видобуток газу;
Переробка та продукти;
Транспортування природного газу;
Екологія;
Цікаві факти;
Висновок.

Поняття про природний газ
Природний газ – це суміш газоподібних вуглеводнів, у складі якої переважає метан (80–97 %). Утворюється в надрах землі при повільному анаеробному (без доступу повітря) розкладанні органічних речовин.
Природний газ відноситься до корисних копалин. Часто він є попутним газом при видобутку нафти. Природний газ є корисною копалиною. Часто є побічним газом при видобутку нафти. Природний газ у пластових умовах (умовах залягання в земних надрах) знаходиться в газоподібному стані у вигляді окремих скупчень (газові поклади) або у вигляді газової шапки нафтогазових родовищ — це вільний газ, або в розчиненому стані в нафті або воді (у пластових умовах). Також природний газ може знаходитися у вигляді газогідратів.
Склад та властивості
Склад;
Фізичні властивості;
 Отруйні властивості
Склад
Основний компонент природного газу – метан. У газі окремих родовищ його вміст сягає 96 %. Крім метану в природному та попутному газі містяться етан, пропан, бутан, вуглекислий газ, азот, гелій, сірководень, сіркоорганічні сполуки (в основному меркаптани) і висококиплячі вуглеводні («газовий конденсат»). Разом з газом з пласта виноситься пластова вода, соляна кислота, інгібітори корозії, частки породи і бурового розчину і т.д.
Фізичні властивості
Природний газ не має кольору і запаху. Щоб можна було визначити витік по запаху, до нього перед подачею споживачам додають одорант — речовину з різким специфічним запахом. Як одорант може використовуватись етилмеркаптан — C2H5SH або суміш природних меркаптанів — СПМ (C2H3P). У магістральних газопроводах транспортується неодоризований газ, оскільки одорант належить до агресивних речовин, що спричиняють корозію стінок труб.
Густина: ρ = 0,7 кг/м³ (сухий газоподібний) або 400 кг/м³ рідкий
Температура займання: t = 650 °C
Теплота згоряння: 16 — 34 МДж/м³ (для газоподібного)
Октанове число при використанні на двигунах згоряння: 120 — 130

Отруйні властивості
Природний газ створює удушаючу дію на організм людини. В атмосферному повітрі населених пунктів, у повітрі робочої зони і у воді водоймищ санітарно-побутового водокористування встановлюються гранично допустимі концентрації шкідливих речовин, які затверджуються Міністерством охорони здоров'я України.
Із газових компонентів природних і нафтових газів особливо токсичним є сірководень, його запах відчувається при вмісті в повітрі 0,0014-0,0023 мг/л. Сірководень — отрута, що викликає параліч органів дихання й серця. Концентрація сірководню 0,06 мг/л викликає головний біль. При концентраціях 1 мг/л і вище настають гостре отруєння і смерть.
Походження

Існують дві протилежні версії походження покладів газу : неорганічна та органічна. Є вагомі аргументи на користь кожної з них. Компоненти газу могли утворитися як з решток відмерлих рослин і мікроорганізмів, так і з неорганічних сполук за високої температури і тиску у верхніх шарах мантії в надрах Землі.
Основні родовища
Світові родовища;
Українські родовища
Світові родовища
Понад 30% світових початкових ресурсів природного газу припадає на частку країн СНД, приблизно 20% — на країни Близького і Середнього Сходу, 10-17% — на Північну Америку. Приблизно рівні початкові ресурси (понад 6%) мають у своєму розпорядженні Африка і Латинська Америка. Початкові ресурси газу Південної, Південно-Східної і Центральної Азії та Далекого Сходу становлять 77,5% світових. На Європу без країн СНД припадає 4-6% світових початкових ресурсів природного газу, на Австралію і Океанію — бл. 1%, на Антарктиду (прогнозні ресурси) — 1,4-2,2%.
Запаси природного газу розвідані в 102 державах. Близько половини всіх доведених запасів природного газу припадає на країни, що розвиваються, приблизно 40% — на країни з плановою і перехідною економікою і лише бл. 8% — на індустріально розвинені країни. У країнах-членах ОПЕК концентрується 41% запасів.
Українські родовища
В Україні промислово розробляються близько 200 родовищ, що є базою нафтогазової промисловості; у дослідній промисловій експлуатації перебуває 47 родовищ, експлуатуються 2 газосховища. Найперспективнішим за видобутком нафти й газу вважається Донецько-Придніпровський регіон, в якому зосереджено майже 85 % ресурсів вуглеводнів країни. Відкрито газові родовища в Карпатах, розширюються пошуки нафти на Чорноморському шельфі.
Західний нафтогазоносний регіон України
Включає Волино-Подільську (2 газових родовища), Передкарпатську (83 родовища — 29 нафтових, 4 нафтогазових, 6 нафтогазоконденсатних, 38 газових, 6 газоконденсатних), Карпатську (2 нафтових родовища), Закарпатську (4 газових родовища) нафтогазоносні області.
Передкарпатська нафтогазоносна область поділяється на Більче-Волицький та Бориславсько-Покутський нафтогазоносні райони.
У адміністративному відношенні регіон включає Закарпатську, Львівську, Івано-Франківську, Чернівецьку, Волинську, Тернопільську та Рівненську області.
Загалом з 91 родовища регіону 21 нафтове, 4 нафтогазові, 6 нафтогазоконденсатні, 44 газові, 6 газоконденсатні
Одеське газове родовище
Причорноморсько-Кримської нафтогазоносної області Південного нафтогазоносногу регіону України. Родовище розташоване на північно-західному шельфі Чорного моря за 130 км від Одеси і 150 км від смт Чорноморське. У тектонічному відношенні воно приурочене до західної центрикліналі Каркінітсько-Північнокримського прогину. Відкриття
Одеська структура підготовлена до глибокого буріння по палеоценових та еоценових відкладах сейсмічними дослідженнями МСГТ у 1986 р. У 1987р. тут з СПБУ "Таврида" пробурена розвідувальна свердловина №1, у якій при випробуванні еоценових пісковиків отримано приплив газу 56700 м3/добу на 10 мм штуцері.
Освоєння родовища планується 2012 року за допомогою плавучої бурильної установки «Петро Годованець»[1], яка прибуде у травні [2]. Буріння свердловини планується влітку 2012 року. При облаштуванні нового родовища планується побудувати 30 морських платформ і блок-кондукторів і прокласти понад 300 км підводних трубопроводів.
Завдяки розробці Одеського газового родовища видобуток компанії «Чорноморнафтогаз» зросте у двічі до 2015 року.
Оле́ська пло́ща
Перспективне родовище газоносних сланців. Розташована в межах Львівської, Івано-Франківської та Тернопільської областей
Площа включає всі осадові породи, які залягають в межах їх периметра і обмежені по глибині користування надрами відміткою 10 тис. метрів від поверхні або геологічним фундаментом (залежно від того, що буде досягнуто раніше): газ природний, газ сланцевих порід, газ центрально- басейнового типу, газ (метан) вугільних пластів, нафта, конденсат.
За оцінками Міжвідомчої комісії з організації укладення та виконання УРП, промислове видобування сланцевого газу на Юзівській та Олеській площах повинне стартувати в 2018–2019 роках.

Ю́зівська пло́ща
Перспективне родовище газоносних сланців. Розташована в межах Донецької та Харківської областей України.
У травні 2012 року конкурс на право укладення угоди про розподіл продукції на розробку Юзівської площі, проведений Державною службою геології та надр України, виграла британсько-нідерландська компанія Shell. Участь у конкурсі брали також ExxonMobil і ТНК-BP.
Дослідження засвідчили, що родовище здатне щороку давати 10 млрд. куб. м природного газу.

Видобуток газу
Природний газ знаходиться в землі на глибині від 1000 метрів до декількох кілометрів. Над глибокою шпарою недалеко від міста Новий Уренгой отриманий приплив газу з глибини більш 6000 метрів У надрах газ знаходиться в мікроскопічних порожнечах, названих порами. Пори з'єднані між собою мікроскопічними каналами — тріщинами, по цих каналах газ надходить з пір з високим тиском у пори з нижчим тиском доти, поки не виявиться в шпарі. Газ добувають з надр землі за допомогою свердловин. Шпари намагаються розмістити рівномірно по всій території родовища. Це робиться для рівномірного падіння пластового тиску в покладі. Інакше можливі переструми газу між областями родовища, а так само передчасне обводнювання покладу .
Переробка та продукти
Основні відомості;
Зрідження газу
Розроблено багато способів переробки природних газів. Головне завдання цієї переробки — перетворення граничних вугіллі водородов на більш активні — непредельные, які потім пере водять в синтетичні полімери (каучук, пластмаси). З іншого боку, окисленням вуглеводнів отримують органічні кислоти, спирти й інші продукти. Природні вуглеводневі гази є сировиною для виробництва метанолу, формальдегіду, оцтової кислоти, ацетону та багатьох органічних речовин. Конверсією киснем або водяною парою з метану отримують синтез-газ (СО + Н2О), який широко застосовується для виробництва аміаку, спиртів та інших органічних продуктів; піролізом та дегідрогенізацією метану  ацетилен, сажу, водень Із них отримують олефінові вуглеводні, етилен, пропілен, які є сировиною для подальшого органічного синтезу і виробництва пластмас, синтетичних каучуків, штучних волокон . З природних газів виділяють (видобувають) сірку (із сірководневмісних газів), гелій, вуглекислий газ, ртуть, гомологи метану. Природний вуглеводневий і нафтовий гази використовується як паливо для енергетичних устатковань у різних галузях промисловості, комунально-побутового споживання.
Природні
горючі
 гази

Водень
Аміак

Солі амонія
 Азотна кислота
 Карбамід
Розчинники Синтетичний каучук Пластмаси

Сірководень
сіра
 Сірчана кислота

Синтез - газ

Кисневмісні  речовини

Гелій
Поліетилен

Этиловий спирт

Найважливіші продукти, одержувані з природного
Зрідження газу
Зріджений природний газ отримують при охолодженні природного газу або при підвищеному тиску. Зрідження природного газу проводиться для більш легкого і компактного складування чи транспортування споживачеві. Густина зрідженого природного газу приблизно в 2 рази менша від густини бензину. Температура кипіння від –158 до –163 градусів за Цельсієм залежно від складу.
Застосовують зріджений природний газ:
    як автомобільне паливо;
    при безтрубній газифікації підприємств і комунального сектору при переході котелень з мазуту або дизельного палива на газ;
    при виконанні ремонтних робіт на газопроводах без припинення подачі газу на комунальні потреби;
    в процесі одержання електроенергії на автономних електростанціях, приводом у яких є газовий двигун.

Транспортування природного газу
Основні методи транспортування ;
Роль України у транспортувані газу
Основні методи транспортування
В даний час основним видом транспорту є трубопровідний. Газ під тиском, як правило, до 75 атмосфер (кгс/см²) рухається по трубах діаметром до 1420 мм. В міру просування газу по трубопроводу він втрачає енергію, переборюючи сили тертя як між газом і стінкою труби, так і між шарами газу. Тому через визначені проміжки необхідно споруджувати компресорні станції (КС) з газоперекачувальними агрегатами (ГПА), на яких газ дотискається до розрахункового тиску. Спорудження й обслуговування трубопроводу досить дороге, однак це найдешевший спосіб транспортування газу і нафти. Газопроводи великого діаметру, призначені для транспортування газу на великі відстані, називаються магістральними. Крім трубопровідного транспорту використовують спеціальні танкери — газовози. Це спеціальні кораблі, на яких газ перевозиться в стиснутому або скрапленому стані при визначених термобаричних умовах.
Роль України у транспортувані газу
Загальна довжина магістральних газопроводів в Україні становить 35,6 тис.км. Сьогодні Україна є найбільшою у світі країною-транзитером природного газу. Українська газотранспортна система, що пов’язує між собою регіони з найбільшими в світі запасами природного газу з країнами Європи. Україна транспортує російський природний газ до 18 країн Європи: Австрії, Болгарії, Боснії, Греції, Італії, Македонії, Молдови, Румунії, Німеччини, Польщі, Сербії, Словаччини, Словенії, Угорщини, Франції, Туреччини, Хорватії та Чехії.
Екологія
Вибухова сила природного газу
Екологічні проблеми
Вибухова сила природного газу
Вибух газу, який стався 13 жовтня 2007 року в Дніпропетровську в 10-поверховому будинку і є однією з наймастабніших українських трагедій 2007 року.
Вибух стався у третьому під'їзді будинку і пролунав 13 жовтня 2007 року близько 10:30. Він був таким масштабним, що ледве не зруйнував сусідні будівлі. Під'їзд був зруйнований повністю, ще три інших під'їзда теж зазнали пошкоджень. Усього 23 особи загинули, ще 20 були поранені
Екологічні проблеми
У екологічному відношенні природний газ є найчистішим виглядом мінерального палива. При згоранні його утворюється значно менша кількість шкідливих речовин в порівнянні з іншими видами палива. Проте спалювання людством величезної кількості різних видів палива, у тому числі природного газу, за останні півстоліття привело до деякого незначного збільшення вмісту вуглекислого газу в атмосфері, який є парниковим газом. Деякі учені на цій підставі роблять вивід про небезпеку виникнення парникового ефекту і як наслідок - різкого потепління клімату.

Цікаві факти
Давним-давно жителі Іраку й Індії були впевнені, що коли і з ущелин серед скель піднімаються височінь розкошлане полум'я, це відбувається це за велінням бога вогню. Тому цей вогонь вважається тут священним.
А жителі США до недавнього часу щось знали про газі, про його св-вах. Найчастіше природного газу сам собою, без яких би не пішли бурових робіт, просочувався на поверхню землі крізь щілини в скелях, створюючи природні свердловини цього природного сировини. Тільки У 19 столітті у ході буріння свердловин виявили природного газу. З 1872 роки він став використовуватися з промисловою метою. Тоді ж почалося будівництво газопроводів.
У межах своїх записках про мандри Марко Поло згадує у тому, що природні гази використовувалися висвітленню і опалення у деяких районах Китаю. Мандрівник Кемпфер у своїх звітах відвідання Апшерона в 1682-1686 рр. писав, що урбанізовані жителі півострова широко застосовують горючі гази приготування їжі і випалу вапняків. У багатьох інших літературних джерелах неодноразово згадуються “вічні вогні” в Сураханах (на Апшеронском півострові), що існували на початку XX в. і що приваблювали багато уваги дослідників.
Висновок
Природний газ – це суміш газоподібних вуглеводнів, у складі якої переважає метан (80–97 %). Утворюється в надрах землі при повільному анаеробному (без доступу повітря) розкладанні органічних речовин.
Природний газ відноситься до корисних копалин. Часто він є попутним газом при видобутку нафти.
Газові та нафтові родовища знаходяться в різних регіонах земної поверхні як на суші, так і під водою озер, морів і океанів. Найбільші запаси природного газу і нафти зосереджені в Росії, Саудівській Аравії, США, Ірані, Іраку, Мексиці та інших країнах. Світові запаси газу становлять 140 трлн м3.
Основний компонент природного газу – метан. У газі окремих родовищ його вміст сягає 96 %.

Дякую за увагу !!!


title: Презентація на тему «Лужні метали» (варіант 2)

text:
Лужні метали
Властивості, будова, застосування.
Місце в періодичній системі
Лужні метали – елементи І групи , головної підгрупи  періодичної системи.
Назва пов’язана з тим, що при взаємодії лужних металів з водою утворюється їдкий луг. До лужних металів належать :
Літій (Li)
Натрій (Na)
Калій (K)
Рубідій (Rb)
Цезій (Cs)
Францій (Fr)
Будова атома
Лужні метали розміщені в I групі (у I групі головної підгрупи) Періодичної системи. Характерною рисою будови атомів лужних металів є наявність одного електрона на зовнішньому електронному рівні. Завдяки цьому всі вони з легкістю віддають електрона, переходячи до закінченої електронної оболонки попереднього рівня, і є дуже сильними  відновниками. Ступінь окиснення лужних металів у сполуках дорівнює +1.

Хоча лужні метали надзвичайно поширені на Землі, у природі вони існують винятково у вигляді сполук через високу відновлювальну активність.

На зовнішньому енергетичному рівні у лужних металів розміщений один неспарений електрон, який легко віддається окисникам.

Хімічні властивості
   1. Легко реагують із киснем повітря. Літій при окисленні утворює оксид Li2O, решта - перексиди й супероксиди:
4Li + O2 = 2Li2O
4Na + O2 = 2Na2O
4K + O2 = 2K2O

  2. Легко й з вибухом реагують із водою:
2Na + 2H2O = 2NaOH + H2

  3. Легко реагують із неметалами:
2Na + S = Na2S
2K + Br2 = 2KBr
Катіони лужних металів забарвлюють полум'я спиртівки
Хімічні властивості
Реагують
Прості речовини
Складні речовини
Галогени
Способи добування
Натрій і калій добувають електролізом розплавів хлоридів і гідроксидів цих елементів.

            2NaCl = 2Na + Cl₂
Відновлення катіонів
На катоді: Na⁺ + e⁻→ Na°
Окиснення аніонів
На аноді: Cl⁻ - e⁻→ Cl°

електроліз розплаву солі
Фізичні властивості
Лужні метали — м'які (натрій ріжеться ножем, як вершкове масло, інші трохи жорсткіші) метали від сріблисто-білого до сірого кольору з характерним блиском, що дуже швидко тьмяніють на повітрі.

Легкоплавкі й рухливі. Агресивні, вибухонебезпечні (зберігаються під шаром гасу (керосин))
Металічна кристалічна гратка
Об'ємноцентрована кубічна структура
Поширення в природі
У природі лужні елементи трапляються лише у вигляді солей. Найважливішими мінералами Натрію є кам’яна сіль або галіт NaCl, чилійська селітра NaNO3, глауберова сіль або мірабіліт Na2SO4 • 10H2O.
Велика кількість солей Натрію кристалізується при випаровуванні морської води. Масова частка Натрію у земній корі становить 2,6 %.
Калій, як і Натрій, є досить розповсюдженим хімічним елементом. Масова частка Калію в земній корі — 2,5%.
Природні солі Калію :
          сильвін KCl,
          сильвініт КCl ∙ NaCl
          карналіт КCl ∙ MgCl2 ∙ 6H2O

Калій входить до складу польових шпатів і слюди.
Літій досить широко поширений в земній корі
Поширення в природі
У зв'язку з високою хімічною активністю у вільному стані в природі він не зустрічаються, а тільки у вигляді різних сполук. Деякі з них, як хлорид калію, утворюють потужні родовищ

Найбагатші у світі родовища солей калію у вигляді мінералів сильвіну KCl, сильвініту KCl·NaCl, карналіту КCl ∙ MgCl2 ∙ 6H2O  і каїніту KCl·MgSO4·3H2O розташовані поблизу м. Солікамська. Крім того, значні поклади сполук калію знайдені в Білорусії (м. Солігорськ) і в Україні (м. Калуш і м. Стебник у Прикарпатті).
хлорид калію
нітрат калію
Родовища України
Соляні шахти Солотвиного
Видобуток кухоної солі (Євпаторія)
Затока Сиваш
Стебниківський калійний комбінат
Біологічна роль літію
Літій є умовно-есенціальним мікроелементом.
Це означає, що його біологічна функція відома (або визнана), однак явищ дефіциту літію не спостерігають.
Вміст літію в організмі дорослої людини становить близько 70 мг. Переважно він знаходиться (по зменшенню концентрації) в мозку, печінці, нирках, кістках, серці, легенях.

Біологічна роль літію встановлена не до кінця. За різними джерелами літій може надавати наступні ефекти:

знижує збудливість центральної нервової системи (препарати літію застосовуються в психіатрії)
регулює транспорт натрію в нервових і м'язових клітинах
знижує кількість доступного вільного норадреналіну в центральній нервовій системі
знижує вміст серотоніну в центральній нервовій системі
збільшує чутливість нейронів деяких областей мозку до дії дофаміну

Літій міститься
Найбільш важливими джерелами літію є деякі рослини (томати), риба і морепродукти, а також печінка і легені.
Біологічна роль натрію
Натрій є макроелементом, його вміст в організмі дорослої людини становить близько 150-200 грамів.
Вміст натрію в міжклітинному просторі в 15 разів вище, ніж усередині клітин (різниця забезпечується спеціальним натрій-калієвий насосом).
Обмін регулюється натрію гормонами щитовидної залози: при її недостатності натрій затримується в тканинах, а при гіперфункції натрій посилено виводиться з організму.

Біологічна роль натрію
підтримує осмотичний тиск і рН середовища
разом з калієм формує електричний потенціал мембран клітин, за рахунок якого передається сигнал в нервових клітинах, м'язових клітинах і пр.
бере участь у транспорті через мембрани клітин амінокислот, цукрів, неорганічних і органічних аніонів
бере участь в переносі оксиду вуглецю в крові
посилює виділення нирками різних продуктів метаболізму
бере участь у гідратації білків і розчиненні органічних кислот
бере участь в утворенні шлункового соку
активує ферменти слини і підшлункового соку
Натрій  міститься
Вміст натрію в продуктах досить невелика. Макроелемент входить до складу морської капусти, моркви, буряку, цикорію, кульбаби, селері. При приготуванні страв рекомендують застосовувати морську очищену сіль, тому як вона меншою мірою призводить до затримки води в організмі.
Біологічна роль калію
Калій разом з іншими найважливішими електролітами забезпечує необхідне осмотичний тиск у біологічних рідинах організму і в клітинах, є компонентом буферних систем, підтримує електричний потенціал на мембранах клітин всіх тканин.

Основні функції калію в організмі:

забезпечення збудливості і провідності клітин нервової системи та м'язових клітин, участь в передачі нервових імпульсів і скороченні м'язових клітин
підтримка осмотичного тиску в клітинах, тканинах і біологічних рідинах
забезпечення кислотно-лужної рівноваги
участь в нервовій регуляції серцевих скорочень
Калій сприяє постачанню мозку киснем, підвищуючи розумову активність, бере участь у передачі нервових імпульсів, знижує кров'яний тиск, очищає організм від токсинів і шлаків, допомагає при лікуванні алергічних захворювань.
Калій  міститься
Калій міститься в моркві, картоплі, капусті, хроні, кропиві, цибулі, буряках, а також у бобових, яблуках, сухофруктах, винограді.
Використання літію
Найважливішою областю застосування літію, як джерела тритію є атомна енергія. Літій, крім того, використовується як теплоносій в атомних реакторах.

Літій протягом століття застосовували в медицині як засіб від подагри.

З'єднання лужного металу застосовують при виготовленні скла, для додачі скляної масі в'язкості.
Використання літію
Промислове використання літію почалося з першої світової війни, коли німецькі війська почали використовувати сплав літію і свинцю. Отримана німецька розробка виявилася відмінним матеріалом для покриття поверхонь, що труться. З цього моменту літій отримав своє законне місце в металургії. Його використовують у багатьох промислових сплавах.
Літій стали широко використовувати при видаленні газів, розчинених у розплавах металів. Зараз відомо, що літій здатний підвищити міцність сталі.
Використання натрію
Натрій використовується як теплоносій, а в сплаві з калієм - в атомній енергетиці в ядерних установках. Як відновник застосовується для отримання тугоплавких металів (титану, цирконію та ін),

пероксид натрію Na2O2 - для відбілення вовни, тканин, шовку та ін;

В якості каталізатора - в органічному синтезі і при отриманні синтетичного каучуку.
Використання натрію
гідроксид натрію NаОН - один з найбільш важливих продуктів хімічної промисловості: використовується для очищення продуктів переробки нафти, для виробництва штучного волокна, в миловарній, паперовій, текстильній та інших галузях промисловості.

Використання солей натрію
Натрій з усіма кислотами утворює солі, які використовуються в житті людини і у всіх галузях промисловості:

сода кальцинована (карбонат натрію Nа2СО3) і питна (бікарбонат натрію NаНСОз) - основні продукти хімічної промисловості;

бромід натрію NаВг - використовується в медицині та у фотографії;
Використання солей натрію

фторид натрію NаF - в сільському господарстві, для обробки деревини, у виробництві емалей та ін.

хлорид натрію NаСl (кухонна сіль) - в техніці, медицині, в харчовій промисловості, для виробництва соди, їдкого натру та ін
Використання солей натрію

дихромат натрію Na2Cr2O7 - як дубильну речовина і сильний окислювач (хромову суміш - розчин дихромату натрію і концентрованої сірчаної кислоти - використовують для миття лабораторного посуду);

нітрат натрію NaNO3 (натрієва селітра) - в якості азотного добрива;
Використання солей натрію

силікат натрію NaSiO3 - розчинне скло

сульфат натрію Na2SO4 - в скляній, шкіряній, миловарній, текстильній, целюлозно-паперовій промисловості;
Використання калію

Рідкий при кімнатній температурі сплав калію і натрію використовується в якості теплоносія в замкнутих системах, наприклад, в атомних силових установках на швидких нейтронах. Крім того, широко застосовуються його рідкі сплави з рубідій і цезієм.

З'єднання калію - найважливіший біогенний елемент і тому застосовуються в якості добрив.

Солі калію широко використовуються в гальванотехніки, тому що, незважаючи на відносно високу вартість, вони часто більш розчинні, ніж відповідні солі натрію, і тому забезпечують інтенсивну роботу електролітів при підвищеній щільності струму.
Важливі з'єднання калію

Бромід калію застосовується в медицині і як заспокійливий засіб для нервової системи.

Гідроксид калію (їдке калі) застосовується в лужних акумуляторах і при сушінні газів.

Карбонат калію (поташ) використовується як добриво, при варінні скла.
Важливі з'єднання калію

Хлорид калію (сильвін, «калійна сіль») використовується як добриво.

Нітрат калію (калійна селітра) - добриво, компонент чорного пороху.

Перхлорат і хлорат калію (бертолетова сіль) використовуються у виробництві сірників, ракетних порохів, освітлювальних зарядів, вибухових речовин, в гальванотехніки.
Важливі з'єднання калію

Дихромат калію (хромпик) - сильний окислювач, використовується для приготування «хромової суміші» для миття хімічного посуду і при обробці шкіри (дублення). Також використовується для очищення ацетилену на ацетиленових заводах від аміаку, сірководню та фосфіну.

Перманганат калію - сильний окислювач, використовується як антисептичний засіб у медицині та для лабораторного одержання кисню.

Дигідрофосфат і дідейтерофосфат калію у вигляді монокристалів в лазерній техніці.
Важливі з'єднання калію

Хлорид калію (сильвін, «калійна сіль») використовується як добриво.

Фтороборат калію - важливий флюс для пайки сталей і кольорових металів.

Ціанід калію застосовується в гальванотехніки (сріблення, золочення), при видобутку золота та при нітроцементації сталі.