Презентація на тему «Хвильова оптика»


Презентація на тему «Ядерная Радиация»


Презентація на тему «Жуль Верн» (варіант 1)


Презентація на тему «Електромагнітні хвилі» (варіант 4)


Презентація на тему «Ядерна енергетика в Україні» (варіант 1)


Презентація на тему «Розвиток космонавтики» (варіант 2)


Презентація на тему «Робота в термодинаміці»


title: Презентація на тему «Основи МКТ»

text:
        m
P V =         R T
    M

P
T2 > T1

T2

T1
        V
T1                        T2
T1                       T2

        m
P V =         R T
    M

P2 > P1
V

                              P1

                                        P2

                                                T
P2

P1

                                         T
P2

P1

                                         V

        m
P V =         R T
    M

V2 >V1
P

                               V1

                                         V2

                                                          T
V2 >V1
P

         V1                       V2                    V
V2 >V1
V

   V2

   V1

                                             T
P                 P                  V

  1                          1
                 2                            2                           2
                                                              3

                 3                 3
                                                             1
                       V                           T                           T
P

               V1

                         V2
     1                  2
                              V3
                                      V2>V1
                                      V3>V2
                                              T
P
T2 > T1

T
V
T2 > T1

T
P
P


Презентація на тему «Двигуни. Парова турбіна» (варіант 2)


Презентація на тему «Режими роботи лазерів»


Презентація на тему «Фізика в прислів’ях, приказках, загадках»


Презентація на тему «Автоколивання» (варіант 1)


Презентація на тему «Малі тіла Сонячної системи» (варіант 3)


Презентація на тему «Електричний струм у розчинах і розплавах електролітів» (варіант 1)


Презентація на тему «Микола Васильович Гоголь» (варіант 1)


Презентація на тему «Тарас Шевченко Маляр»


Презентація на тему «Шевченко» (варіант 2)


Презентація на тему «Динаміка» (варіант 2)


Презентація на тему «Радіоактивність» (варіант 4)


title: Презентація на тему «Магматизм»

text:
+
+
+
+
+
+
+
+
+
+
+
+
+
+
+
+
+
+
+
+
+
Video
Video
Video
Video
Video


Презентація на тему «Фізичні змінні зорі»


Презентація на тему «Статика»


title: Презентація на тему «Счётчик Гейгера»

text:
Счётчик Гейгера

Счётчик Гейгера
Счётчик Гейгера, счётчик Гейгера—Мю́ллера — газоразрядный прибор для автоматического подсчёта числа попавших в него ионизирующих частиц. Представляет собой газонаполненный конденсатор, который пробивается при пролёте ионизирующей частицы через объём газа. Изобретён в 1908 году Гансом Гейгером. Счётчики Гейгера разделяются на несамогасящиеся и самогасящиеся (не требующие внешней схемы прекращения разряда)
Счётчик Гейгера в быту
В бытовых дозиметрах и радиометрах производства СССР и России обычно применяются счетчики с рабочим напряжением 390 В:
«СБМ-20» (по размерам — чуть толще карандаша), СБМ-21 (как сигаретный фильтр, оба со стальным корпусом, пригодный для жёсткого β- и γ-излучений)
«СИ-8Б» (со слюдяным окном в корпусе, пригоден для измерения мягкого β-излучения)

Счётчик Гейгера—Мюллера
Цилиндрический счётчик Гейгера—Мюллера состоит из металлической трубки или металлизированной изнутри стеклянной трубки, и тонкой металлической нити, натянутой по оси цилиндра. Нить служит анодом, трубка — катодом. Трубка заполняется разреженным газом, в большинстве случаев используют благородные газы — аргон и неон. Между катодом и анодом создается напряжение от сотен до тысяч вольт в зависимости от геометрических размеров материала электродов и газовой среды внутри счетчика. В большинстве случаев широкораспространенные отечественные счетчики Гейгера требуют напряжения 400 В.


title: Презентація на тему «Електронно променева трубка» (варіант 1)

text:
Електронно променева трубка
Москаленко Анна 11-М
Електро́нно-промене́ва тру́бка, кінескоп  електронний прилад, який має форму трубки, видовженої (часто з конічним розширенням) в напрямку осі електронного променя, що формується в ЕПТ. ЕПТ складається з електронно-оптичної системи, відхиляючої системи і флуоресцентного екрана або мішені.
Класифікація ЕПТ надзвичайно ускладнена, що пояснюється їх надзвичайно широким застосуванням у науці та техніці і можливістю модифікації конструкції з метою одержання технічних параметрів, які необхідні для реалізації конкретної технічної ідеї.
Класифікація ЕПТ
Залежно від методу управління електронним променем ЕПТ поділяються на:
електростатичні
(з електростатичною системою відхилення променів);
електромагнітні
(з електромагнітною системою відхилення променів).
Залежно від призначення ЕПТ поділяються на:
електронно-графічні трубки
(приймальні, телевізійні, осцилографічні, індикаторні, запам'ятовуючі, знакодрукувальні, кодувальні);
оптико-електронні перетворюючі трубки (передавальні телевізійні трубки, електронно-оптичні перетворювачі);
електронно-променеві перемикачі (комутатори);

Електронно-графічні ЕПТ — група електронно-променевих трубок, які застосовуються в різноманітних галузях техніки, для перетворення електричних сигналів в оптичні (перетворення типу «сигнал — світло»).
Залежно від області застосування вони поділяються на:
  приймальні телевізійні (кінескопи, ЕПТ з надвисокою роздільною здатністю для спеціальних телевізійних систем, та ін.);
  приймальні осцилографічні (низькочастотні, високочастотні, надвисокочастотні, імпульсні високовольтні та ін.);
  приймальні індикаторні;
  запам'ятовуючі;
  знакодрукувальні;
  кодувальні.
Будова ЕПТ
 Катод
Анод
Вирівнювальний циліндр
Екран
Регулятори площини
Висота
Під дією фото- або термоемісії з металу катода (тонка провідникова спіраль) вибиваються електрони. Оскільки між анодом та катодом підтримується напруга у декілька кіловольт, то ці електрони, вирівнюючись циліндром, рухаються у напрямку аноду (пустотілий циліндр).      Пролітаючи крізь анод електрони потрапляють до регуляторів площини. Кожен регулятор — це дві металеві пластини, різнойменно заряджені. Якщо ліву пластину зарядити негативно, а праву позитивно, то електрони проходячи крізь них будуть відхилятися праворуч, і навпаки. Аналогічно діють і регулятори висоти. Якщо ж на ці пластини подати змінний струм, то можна буде контролювати потік електронів як у горизонтальній, так і вертикальній площинах. У кінці свого шляху потік електронів потрапляє на екран, де може викликати зображення.
Дія ЕПТ


Презентація на тему «Ядерна енергетика: ЗА чи ПРОТИ»


title: Презентація на тему «Колориметр»

text:
Презентація з фізикиз теми:”Колориметр” учениці 7)11)Б класуОдеського НВК №13Бургелі Наталії
Колориметр (від лат. color - колір і від грец. metreo - вимірюю) - прилад для вимірювання характеристик кольору світла (не плутати з калориметром - приладом для вимірювання кількості теплоти). Існують колориметры двох типів. Триколірні колориметры служать для кількісного вираження кольору у вигляді набору трьох чисел - основних компонентів кольору. Вони являють собою інтенсивності світлових потоків трьох основних кольорів (червоний, зелений, синій), які дають при їх змішуванні колір, невідмітний від вимірюваного. Результати фіксуються на трьох шкалах колориметра.
У найпростішому колориметре, званому диском Максвелла, змішування основних кольорів відбувається при швидкому обертанні трикольорового диска і сприйняття оком утворився змішаного кольору. Регулюванням розміру кожної кольорової частини диска домагаються, щоб при його обертанні сприйманий колір не відрізнявся від кольору зразка, поміщеного в центр диска.
В наші дні більш поширені колориметри, у яких змішання квітів здійснюється освітленням білій поверхні трьома світловими потоками з різними колірними характеристиками, а внесок кожного потоку в одержуваний колір регулюється зміною його інтенсивності. Описаний колориметр, а також диск Максвела, відносяться до так званих візуальним колориметрам. Їх переваги - простота вимірів. Недолік - суб'єктивна оцінка спостерігачем тотожності квітів, яка може залежати від особливостей зору спостерігача
Концентраційні колориметры використовують для визначення концентрацій речовин у їх забарвлених розчинах, що утворюються в результаті спеціально проведених хімічних реакцій. Дія таких колориметров засновано на залежності ступеня поглинання світла певної довжини хвилі (тобто певного кольору) від концентрації того чи іншого речовини в розчині. Поглинання світла в досліджуваної рідини порівнюється з поглинанням в еталонному розчині (з відомим вмістом компонента), після чого за відомим в оптиці законом Бугера-Ламберта-Бера розраховується вимірювана концентрація аналізованого речовини. Точність таких вимірювань надзвичайно висока: похибка не перевищує 0,01-0,001 моль/літр.
Світло від малогабаритної лампи (1) проходить послідовно через систему лінз зі щілиною (2,3,4,5) теплозахисний (6), нейтральний (7) і кольоровий (8) світлофільтри, ограждаюющие скла (9,11), а між ними - спеціальний посудину (оптичну кювету) з досліджуваним розчином (10) і потрапляє на вловлює фотоелемент (12), створює слабкий або сильний фотострум в залежності від кількості потрапляє на нього світла. Зміна судин з еталонним і досліджуваним розчинами в цьому колориметре проводиться лаборантом вручну, а вимірювання світлопропускання проводиться опосередковано за показниками миллиамперметра.
Концентраційні колориметри можуть бути не тільки селективними, коли з білого світла лампи конкретний (один) колір виділяється світлофільтром, але і спектральними, коли біле світло лампи розкладається призмою в спектр, проходить через кювету з досліджуваним розчином і «зчитується» фотоелементом. У другому випадку можуть використовуватися три окремих фотоелемента з кольоровими світлофільтрами (відповідають основним кольорам) або ж один фотоелемент, перед яким послідовно встановлюються три світлофільтра.


title: Презентація на тему «Електромагніти в техніці»

text:
Презентаціяз фізики на тему: “Електромагніти в техніці”учениці 7(11)Б класуБургелі Наталії
Більшість застосувань електромагнітів засноване на їх здатності притягувати і утримувати предмети, до складу яких входить залізо і деякі його сплави. Розглянемо кілька прикладів.
Електромагнітний підйомний кран містить дуже потужний електромагніт і застосовується на металургійних заводах для переміщення готових виробів або металевого «брухту», зібраного для переробки (див. фото).
Магнітні сепаратори застосовують для відділення магнітних матеріалів від немагнітних . Це , наприклад , необхідно для « збагачення руди » шляхом відділення шматків залізної руди від яка не містить руди породи (див. малюнок) . Це , наприклад , очищення насіння сільськогосподарських рослин від насіння бур'янів. Відбувається це таким чином . Насіння бур'янів , як правило , покриті численними ворсинками , в яких « заплутуються » спеціально додаються дрібні залізні ошурки . Тому в сильному магнітному полі насіння бур'янів відхиляються убік , відділяючись від корисних насіння.
Електромагніти у військовій справі застосовуються, наприклад, в магнітних мінах, що вибухають при проходженні над ними кораблів або підводних човнів. Під час і після другої світової війни велику роль грали спеціальні кораблі - електромагнітні тральщики. Вони очищали акваторії від магнітних мін, змушуючи їх вибухати спеціально створеним магнітним полем навколо корабля, який пливе на безпечній відстані.
Електромагнітні замки надійно замкнути сталеві ворота на заводах
   і двері в під'їздах будинків. Для їх відкривання потрібно набрати особливий код. Ланцюг розмикається, тяжіння зникає, і замок можна легко відкрити.

утримують його на висоті декількох сантиметрів і одночасно штовхають вперед, включаючись в момент наближення поїзда і вимикаючись після його проїзду.
Електромагнітні дороги для швидкісних транспортних засобів створюють над своєю поверхнею так звану «магнітну подушку». Взаємодіючі магнітні поля магнітів дороги і днища поїзда


title: Презентація на тему «Оптичне волокно»

text:
ОПТИЧНЕ ВОЛОКНО

Оптичне волокно — це технічний виріб, що складається з оптичного світловоду і захисних покриттів та маркуючої кольорової оболонки.
Оптичний світловод - є фізичним середовищем транспортування оптичного сигналу і складається із серцевини та оболонки, що мають різні величини показників заломлення. Завдяки явищу повного внутрішнього відбиття, надає змогу транспортувати оптичні сигнали (світло), які генеруються обладнанням, до якого підключене оптичне волокно.

            Типи оптоволокна
Одномодове волокно
Багатомодове волокно
Градієнтне волокно
Поляризаційно-стабільне волокно
Фотонно-кристалічне волокно

Скляне оптоволокно майже завжди виробляється із діоксиду кремнію, проте деякі інші матеріали, як флуорид цирконію, алюмінію та халькогеніди, а також кристалічні матеріали на зразок сапфірів, теж використовується для довгохвильових інфрачервоних та інших специфічних застосувань. Діоксид кремнієве та флуоридне скло за звичай має коєфіцієнт заломлення десь біля 1.5, але де-які інші матеріали можуть досягати цього показника аж до 3. Типово, різниця цих величин матеріалів серцевини та оболонки волоска є меншою одного процента.

Оптоволокна широко використовуються для освітлення. Вони використовуються як світлопроводи в медичних і інших цілях, де яскраве світло необхідно доставити в важкодоступну зону. У деяких будівлях оптоволокна використовуються для позначення маршруту з даху в яку-небудь частину будівлі. Оптоволоконне освітлення також використовується в декоративних цілях, включаючи комерційну рекламу, мистецтво і штучні ялинки.
Оптоволокно може експлуатуватися, як середовище для передачі великих обсягів закодованої у світлі інформації на значні відстані. Магістральні оптоволоконні мережі зв'язку рівня країни і міста майже виключно будуються із використанням оптоволоконних систем зв'язку. Значні переваги застосування для побудови інформаційних мереж задіюються при використанні повністю оптичних комп'ютерних мереж, зв'язку між сегментами мідних комп'ютерних мереж на різних поверхах, будинках, районах тощо. Впровадження оптоволоконних рішень дозволяє значно збільшити довжину каналу зв'язку та обсяг переданої інформації у порівнянні із металічними провідниками.


title: Презентація на тему «Електронно променева трубка» (варіант 2)

text:
Електронно променева трубка
Електро́нно-промене́ва тру́бка, кінескоп електронний прилад, який має форму трубки, видовженої (часто з конічним розширенням) в напрямку осі електронного променя, що формується в ЕПТ. ЕПТ складається з електронно-оптичної системи, відхиляючої системи і флуоресцентного екрана або мішені.
Класифікація ЕПТ надзвичайно ускладнена, що пояснюється їх надзвичайно широким застосуванням у науці та техніці і можливістю модифікації конструкції з метою одержання технічних параметрів, які необхідні для реалізації конкретної технічної ідеї.
Залежно від методу управління електронним променем ЕПТ поділяються на:                         електростатичні                     (з електростатичною системою відхилення
                     променів);
                      електромагнітні                      (з електромагнітною системою відхилення
                      променів).

Залежно від призначення ЕПТ поділяються на:електронно-графічні трубки
        електронно-графічні трубки (приймальні, телевізійні, осцилографічні, індикаторні, запам'ятовуючі, знакодрукувальні, кодувальні);
         оптико-електронні перетворюючі трубки (передавальні телевізійні   трубки, електронно-оптичні перетворювачі);
         електронно-променеві перемикачі (комутатори);

Електронно-графічні ЕПТ — група електронно-

променевих трубок, які

застосовуються в різноманітних галузях

техніки, для перетворення електричних

сигналів в оптичні (перетворення типу

«сигнал — світло»).

Залежно від області застосування вони поділяються на:приймальні телевізійні (кінескопи, ЕПТ з надвисокою роздільною здатністю для спеціальних телевізійних систем, та ін.);приймальні осцилографічні (низькочастотні, високочастотні, надвисокочастотні, імпульсні високовольтні та ін.);приймальні індикаторні;запам'ятовуючі;знакодрукувальні;кодувальні.

Під дією фото- або термоемісії з металу катода (тонка провідникова спіраль) вибиваються електрони. Оскільки між анодом та катодом підтримується напруга у декілька кіловольт, то ці електрони, вирівнюючись циліндром, рухаються у напрямку аноду (пустотілий циліндр). Пролітаючи крізь анод електрони потрапляють до регуляторів площини. Кожен регулятор — це дві металеві пластини, різнойменно заряджені. Якщо ліву пластину зарядити негативно, а праву позитивно, то електрони проходячи крізь них будуть відхилятися праворуч, і навпаки. Аналогічно діють і регулятори висоти. Якщо ж на ці пластини подати змінний струм, то можна буде контролювати потік електронів як у горизонтальній, так і вертикальній площинах. У кінці свого шляху потік електронів потрапляє на екран, де може викликати зображення.Дія ЕПТ

          Дія ЕПТ


title: Презентація на тему «Гравітаційна взаємодія»

text:
Гравітаційна взаємодія. Закон всесвітнього тяжіння
У природі спостерігається 4 види взаємодій: гравітаційна, електромагнітна, ядерна (або сильна) і слабка взаємодії. У механіці розглядаються три види сил: силу тертя, силу пружності і силу тяжіння. Перші дві (тертя і пружності) мають електромагнітний характер, третя (тяжіння) -  належить до гравітаційних взаємодій.

Найслабшими серед усіх сил є гравітаційні. До 17 століття вчені вважали, що лише Земля має особливу властивість притягувати до себе всі тіла, які перебувають поблизу її поверхні.
У 1667 році Ньютон висловив припущення, що взагалі між усіма тілами діють сили взаємного притягання.

Взаємне притягання тіл називають всесвітнім тяжінням, або гравітацією.
Сили, з якими будь-які два тіла притягуються одне до одного, називаються силами всесвітнього тяжіння, або гравітаційними силами.

Вивчаючи рух небесних тіл і падіння тіл в земних умовах, Ньютон встановив закон всесвітнього тяжіння, згідно якому матеріальні точки притягуються одна до одної з силою F, пропорційної їх масам m1 і m  і обернено пропорційної квадрату відстані r між ними:

Закон справедливий також для випадків взаємодії куль і взаємодії великої кулі з малим тілом. При цьому під г слід розуміти відстань між центрами кульок. Коефіцієнт γ = 6,67. 10-11  був визначений експериментально і названий гравітаційною сталою.
Згідно матеріалістичної філософії, взаємодія між матеріальними тілами може здійснюватися тільки матеріальним посередником. В даному випадку таким посередником є гравітаційне поле (поле сили тяжіння)
Згідно із законом всесвітнього тяжіння, всі тіла, що поблизу Землі, падають з однаковим прискоренням g ≈ 9,8l м/сек2
Інакше кажучи, завдяки обертанню Землі навкруги своєї осі величина прискорення g не є постійною, а дещо змінюється залежно від широти і висоти місця. Приведене значення g відповідає широті 45° на рівні моря.


title: Презентація на тему «Одноклапанный насос»

text:
Одноклапанныйнасос
Руднев Леон 7-физический
ЧТО Такое насос?
Насо́с — гидравлическая машина, преобразующая механическую энергию приводного двигателя в энергию потока жидкости, служащая для перемещения и создания напора жидкостей всех видов, механической смеси жидкости с твёрдыми и коллоидными веществами или сжиженных газов. Следует заметить, что машины для перекачки и создания напора газов выделены в отдельные группы и получили название вентиляторов и компрессоров. Разность давлений жидкости в насосе и трубопроводе обусловливает её перемещение.
Информация была взята с википедии
Как оно работает?
На рисунке мы видим насос, с клапаном снизу. Клапан  сделан  чтобы не пропускать набранную воду

Дальше, мы давим на поршень, который убирает воздух в нижней части, а затем тянем за поршень, разряжая воздух в трубке при этом вода всасывается во внутрь, занимая место воздуха
Тут мы давим на поршень
а тут тянем за поршень
Итак, вода внутри, но что-же с ней делать?
После того, как мы втянули воду, мы снова давим на поршень вниз
Когда вода набралась через отверстия
в верхнюю часть трубки, мы тянем за поршень вверх
и вода наполняется в верхнюю часть вытекая через трубочку сверху
+ легко использовать
+простота конструкции
+высокая производительность
+компактность
Теперь о плюсах и минусах
-из-за постоянной силы трения идет большой износ
-проигрываем в расстоянии
-мы не выигрываем в силе
-работает лишь в вертикальном положении (вверх)
КОНЕЦ


title: Презентація на тему «Як акули «використовують» закон Ома»

text:
Презентаціяз фізики на тему: “Як акули «використовують» закон Ома»учениці 7(11)Б класу Бургелі Наталії
Як акули «використовують» закон Ома
 Чудовим чином природа використовує закон Ома для розпізнавання джерел електричного сигналу і його положення в просторі.
котрий в 1678 році иописав цю незвичайну мережу крихітних отворів, які засівають передню частину голови риб і надають їм кілька «неголений» вигляд
У середині XX століття, в ході вивчення поведінки риби гімнархе, англійський учений Ліссман виявив, що ця риба орієнтується в каламутній непрозорій воді не завдяки ехолокації, а якимось іншим органом, що реагує на електричні сигнали. Цей орган отримав назву «ампули Лоренціні», по імені італійського зоолога Стефано Лоренціні,
Лоренціні висловив припущення, що це якийсь незвичайний орган почуттів і приблизно чверть століття тому його гіпотеза підтвердилася - існування електрорецептори (лат. «рецептор» - приймаючий) було визнано наукою. Їх почали вивчати, і незабаром схожі органи були виявлені у багатьох морських і прісноводних риб - акул, скатів, сомів та ін, а також у міног. Нещодавно такі рецептори були відкриті у амфібій - саламандр і аксолотля, а також у ссавців (наприклад, утконосов).
Ампули Лоренціні - це особливі слизові залози, чутливі до дуже слабким електричним полям, що виникають навколо всіх живих організмів. За формою ампули являють собою занурені в товщу шкіри маленькі капсули, від яких відходять трубочки, що відкриваються на поверхні шкіри отвором-деколи (див. малюнок).
На стінках капсул і трубочок розташовані клітини з великим опором R2, а освічена ними порожнина і трубочки заповнені желеподібної масою з малим опором R1. Таким чином, трубочка виконує роль ізольованого провідника, що з'єднує поверхню тіла акули з капсулою, клітини якої одночасно є і електрорецепторнимі.

Протягом провідника - железнообразной маси - акула «використовує » закон Ома у формі U = IR . Справа в тому , що слабкі електричні поля , створювані рибами та іншими живими організмами у воді , викликають слабкі електричні струми як у воді , так і всередині тіла акули , що знаходиться поблізоості . Виникають струми , в тому числі , і всередині желеподібної маси. А , відповідно до закону Ома , при однаковому струмі по всій довжині ампули (адже вона оточена клітинами - ізоляторами ) напруга пропорційно опору . Тобто найбільш висока напруга - саме на рецепторних клітинах.
Це дуже висока чутливість! Для порівняння: якщо занурити один електрод «пальчикової батарейки» в море, то акула відчує струм, якщо другий електрод занурити за кілька кілометрів від першого.
Повертаючи голову, акула ще більше збільшує різницю напруг, що виникають у різних ампулах. Завдяки системі ампул, пов'язаної з мозком, акули вловлюють, розпізнають і розшифровують найдрібніші коливання електричних полів. Це допомагає їм добувати їжу навіть в каламутній воді.
Дослідним шляхом встановлено, що акула відчуває струм силою всього в 0,000005 Ампер, а електричне поле, при якому ампули Лоренціні розпізнавали дратівливий імпульс - близько 0,1 мкв на 1 см.


title: Презентація на тему «Вплив магнітного поля на живі організми» (варіант 1)

text:
Вплив магнітного поля на живі організми.

Магнітне поле –
 складова частина, „електромагнітного поля”, що є окремим видом матерії.

У нашій країні є металургійні заводи де використовують електромагнітні насоси. Залежно від напряму дії магнітного поля насоси перекачують рідкий метан або, коли потрібно, гальмують його надходження, регулюють витрату. Раніше все це робилося тільки за допомогою ковшів. Новий спосіб полегшує транспортування рідкого метану.

Магнітні сили підвищують урожай. Так, помідори, вирощені в штучному магнітному полі, дозрівають швидше і дають більше плодів. Ученим треба ще багато зробити, щоб добре вивчити загадки взаємодії магнітного поля і рослин.

У результаті багаторічних спостережень канадські вчені –біологи прийшли до висновку, що пшениця, посіяна в напрямі схід-захід росте краще і дає більший врожай, ніж посіяна в напрямі північ-південь. Це явище канадські вчені пояснюють чутливість рослин до магнітного поля Землі. Поле електромагнітів використовують для очищення насіння культурних сільськогосподарських рослин від насіння бур’янів.

Тепер магнітне поле використовується у медицині для виймання дрібненьких кусочків заліза, що потрапить в око, або осколків від розриву снаряду чи гранати, які застряли недалеко від поверхні тіла. Магнітне поле широко використовується також для лікування ряду захворювань.


Презентація на тему «Швидкість звуку»


title: Презентація на тему «Альфа-випромінювання»

text:
Альфа-випромінювання
Іонізаційна радіація
Іонізаційна радіація — потоки електромагнітних хвиль або частинок речовини, що здатні при взаємодії з речовиною утворювати в ній іони.
До іонізаційного випромінення відносять:
альфа- промені
бета- промені
гамма-промені
рентгенівське випромінювання
інші високоенергетичні заряджені частинки
Типи радіацій

Альфа-випромінювання

Бета-випромінювання

Гамма-випромінювання
Альфа-частинки
А́льфа-части́нка — позитивно заряджена, високоенергетична частинка, яка випромінюється ядрами деяких радіоактивних атомів. Потік α-частинок іноді називають α-променями. Кожна альфа-частинка складається з 2 нейтронів і 2 протонів, тобто є ядром атома гелію 4He2+.
Альфа-частинки є одним з продуктів спонтанного розпаду радіоактивних ізотопів, таких як радій чи торій. Процес емісії, альфа-розпад, трансформує один хімічний елемент на інший, знижуючи атомне число на два та атомну масу на чотири. Альфа-розпад можливий завдяки явищу квантового тунелювання.

Альфа-частинка має заряд +2e, де e — заряд електрона і енергію спокою 3.72738 ГеВ. Кінетична енергія альфа-частинок, які утворюються під час альфа-розпаду, зазвичай становить кілька МеВ. При зіткненнях з атомами середовища новоутворена альфа-частинка сповільнюється, і, врешті-решт, приєднує до себе два електрони, перетворюючись на нейтральний атом гелію.
Альфа-випромінювання
Альфа-випромінювання - корпускулярне іонізуюче випромінювання, яке складається з альфа-часток, що випромінюються при радіоактивному розпаді чи при ядерних реакціях, перетвореннях.


title: Презентація на тему «Парова турбіна»

text:
Парова турбіна

Парова турбіна – це перший паровий двигун безперервної дії, що перетворює теплову енергію в енергію обертання ротора.
Парова турбіна складається з двох основних частин. Ротор з лопатками - рухома частина турбіни. Статор з соплами - нерухома частина.
У напрямку руху потоку пари розрізняють аксіальні парові турбіни, у яких потік пари рухається уздовж осі турбіни, і радіальні, напрям потоку пари в яких перпендикулярно, а робочі лопатки розташовані паралельно осі обертання. Частіше використовують тільки аксіальні парові турбіни.

В залежності від характеру теплового процесу парову турбіну розрізняють на 3 групи: чисто конденсаційні, теплофікаційні та спеціального призначення.                    Модель вала турбіни

В 1884 р. Чарльз Парсонс отримав патент на парову турбіну, яку він винайшов з метою приведення до дії електрогенератора.
В 1885 р. він сконструював досконалішу версію, яка широко використовувалася на електростанціях.
І в 1889 р. біля 300 таких турбін добували електроенергію.

ТурбініяЦе перший пароплав , що містив парову турбіну. Побудований 1894 р. як експерементальне судно. Турбінія стала найбільш швидкісним судном свого часу. Серед її творців є і Чарльз Парсонс.
Робота можлива при різному паливі: газопідібне, рідке, тверде.
Висока теплова економічність.
Необмежена одинична потужність.
Швидкохідність і можливість непослідовного з'єднання з валом генератора.
Необмежена одинична потужність.

Переваги парових турбін
Великі габарити і маса.
Неможливість створення високоекономічної парової турбіни малої потужності.
Потреба у великії кількості охолодження.

Недоліки парових турбін


Презентація на тему «Безпека людини під час роботи з електричними приладами і пристроями» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Макс Планк» (варіант 2)

text:
23.05.1858-4.10.1947
Макс Планк
Макс Планк - німецький фізик-теоретик, найбільшим досягненням якого вважається теорія випромінювання абсолютно чорного тіла, що стала відправною точкою для побудови квантової механіки. Лауреат Нобелівської премії з фізики. Створення квантової гіпотези, яка дозволила розв'язати одну з найважливіших проблем термодинаміки — проблему «ультрафіолетової катастрофи», за створення квантової гіпотези отримав Нобелівську премію 1918 року. Планк вивів рівнянння релятивістської динаміки та термодинаміки.
Макс Планк:
Макс Планк народився 28 квітня 1858(Кіль) в сім'ї юриста , професора права Кільського університету Йоганна Юліуса Вільгельма фон Планка й Емми Планк, уродженої Патціг.Коли хлопчикові виповнилося дев'ять років, родина переїхала в Мюнхен. У Королівській Максимилиановской гімназії , учнем якої він став , викладачем математики був Г. Мюллер. Людина винахідлива і дотепна, що вмів продемонструвати на простих і переконливих прикладах законах фізики, він розбудив у обдарованого учня інтерес до природничих і точних наук. Згодом Планк писав, що закон збереження енергії був прийнятий ним «як Євангеліє», як перший з тих « абсолютних законів», що керують зовнішнім світом.

   Однак , вибираючи професію, Макс Планк не відразу обрав фізику.
   Його приваблювала і класична філологія , і музика, неабиякі
   здібності до якої він виявляв ще в дитинстві, вивчившись грати на
   фортепіано та органі. І хоча фізика одержала гору, музика завжди
   залишалася на значному місці в житті Планка і навіть у деякі періоди
   витісняла інші інтереси.

Біографія
Після закінчення гімназії в 1874 Планк три роки займався в Мюнхенському університеті, де одержав грунтовну математичну підготовку. Але тільки після переходу в університет у Берліні, де він провчився рік під керівництвом таких видатних фізиків, як Герман Гельмгольц і Густав Кірхгоф, визначилося його покликання. Як писав згодом Планк, це відбулося завдяки вивченню їхніх праць, а не лекціям ( Гельмгольц як годиться не готувався до лекцій і часом помилявся біля дошки, а Кірхгоф, хоча і готувався дуже ретельно, але читав нудно і монотонно ), а також знайомству з публікаціями німецького фізика Р. Клаузиуса, одного із засновників термодинаміки і молекулярно- кінетичної теорії. Саме роботи Клаузиуса зумовили на довгі роки особливу пристрасть Планка до термодинаміки .
Біографія

Не задовольнившись визначенням необоротних процесів, даним Клаузиусом, Макс Планк запропонував більш загальне визначення . Ці роботи, на жаль, не викликали інтересу в наукових колах, не допомогли й особисті контакти, і переписування з відомими фахівцями з термодинаміки. Але Планк продовжував завзято працювати. У 1879 він захистив докторську дисертацію, присвячену другому початку термодинаміки, і вже через рік одержав посаду приват-доцента Мюнхенського університету, а в 1885 став професором. У 1897 вперше з'явилася його книга «Лекції з термодинаміки», що згодом багаторазово перевидавалася і перекладена на багато мов.

   У 1887 Максу Планку запропоноване місце екстраординарного
   професора в Кільському університеті. День, коли прийшло це
   запрошення Планк вважав одним зі найщасливіших у своєму житті. Він
   активно працює і добивається, зокрема, важливих результатів у галузі
   молодої науки, що розвивається - фізичної хімії, в якій відбуваються
   багато відкриттів , а також розробляє термодинамічну теорію дисоціації
   газів осмотичного тиску, зміни точки замерзання розчинів .

Біографія

Макс Планк у своєму кабінеті:
   У 1889 Планк запрошений на філософський факультет Берлінського університету на кафедру теоретичної фізики спочатку екстраординарним, а з 1892 ординарним професором. Саме в цей час він вперше отримав можливість встановити особисті наукові контакти з головними німецькими фізиками того часу.
  Не залишилася осторонь і музична діяльність.Департаменту
фізики була передана велика фісгармонія з багатьма регістрами,що, за пропозицією Гельмгольца, була виконана в нетемперованому налаштуванні. Освоївши цей складний інструмент, Макс Планк зробив порівняння з темперованим настроюванням, уведеним Бахом, і описав результати порівняння у статті, опублікованій в 1893 році, в якій обгрунтував переваги настроювання Баха. У середині 90 -х рр. . у фізиці сформувалася школа «енергетиків», які дотримувалися думки, що на базі закону збереження енергії можна пояснити усі фізичні і хімічні явища

Біографія
Проти цієї позиції виступив австрійський фізик Людвіг Больцман . Планк також взяв участь у дискусії й у своїй статті, що вийшла з 1896, підтримав Больцмана, хоча в той час (як сам Планк підкреслював пізніше) він був не тільки байдужний до статистичного підходу Больцмана , але навіть сумнівався в його правильності. Причиною тому була переконаність Планка в універсальності закону зростання ентропії, тоді як Больцман трактував цей закон як ймовірнісний. З цього приводу також виникла дискусія, що часом приймала гострі форми, і не занадто дружнє відношення Больцмана до Планка змінилося лише після «атомістичного » висновку останнім законів теплового випромінювання.
Макс Планк не дожив кілька місяців до свого дев'яносторіччя. Він помер у Пруссії - 4 жовтня 1947 року народження, в Геттінгені. Його наукові заслуги, насамперед «відкриття квантової енергії», були відзначені Нобелівською премією з фізики в 1919 році, обранням в усі німецькі й австрійські академії та в академії багатьох інших країн. Суспільство, президентом якого він був багато років, носить тепер його ім'я. Але найбільшим пам'ятником Планку залишиться квантова теорія, батьком якої він може бути названий по праву.
Біографія
 Свої дослідження Планк присвячував в основному питанням термодинаміки. Популярність він здобув після пояснення спектру так званого «абсолютно чорного тіла». Цим поняттям позначають якийсь предмет, чиє випромінювання залежить тільки від температури і видимої площі поверхні. Напротивагу фізичним уявленням про неперервність всіх процесів, що було основою фізичної картини світу, побудованої Ньютоном і Лейбніцем, Планк увів уявлення про квантову природу випромінювання. А саме, згідно з його теорією електромагнітні хвилі випромінюються і поглинаються порціями (квантами) з енергією, пропорційною частоті            де v — частота випромінювання, а h — коефіцієнт пропорційності, універсальна фізична стала, яка отримала назву сталої Планка.
Дослідження Планка
При термодинамічній рівновазі чорного тіла, нагрітого до температури T, із своїм випромінюванням, спектр випромінювання описується розподілом Планка:

   де I(ν) — енергія, яка з одиниці площі в одиницю часу
   випромінюється в частотному діапазоні між ν і ν+dν у
   просторовий кут     ;
   c — швидкість світла, k — стала Больцмана.
Дослідження Планка
За своєю природою Планк був консерватором. Він працювавв над поясненням результатів експериментального вимірювання випромінювання абсолютно-чорного тіла. До того Вільгельм Він отримав формулу, що добре описувала спектр при високих частотах, а закон Релея-Джинса добре описував спектр при малих частотах, проте призводив до ультрафіолетової катастрофи при високих. Планку вдалося отримати формулу, що давала описувала весь спектр, однак це була тільки емпірична залежність. Намагаючись знайти їй теоретичне обґрунтування Планк звернувся до статистичної фізики. Йому довелося припустити, що світло випромінюється порціями з енергією, пропорційною частоті. Спочатку Планк сприйняв це тільки як формальне припущення. Це припущення суперечило його поглядам на світ. У наступні роки він намагався знайти пояснення, але безуспішно. Однак, він не бачив іншого виходу: саме така формула описувала експериментальний спектр, і отримати її можна було тільки зробивши припущення про кванти енергії.

1878:                         1901:                          1918:
Фотографії
Особисте життя:Особисте життя Планка було відмічене низкою трагедій. Його перша дружина Марія Мерк, від якої у Планка було двоє синів і доньки-двійнята, померла в 1909. Через два роки Планк одружився зі племінницею своєї померлої дружини Мартою фон Гесслін, яка народила йому ще одного сина Германа. Старший син Планка загинув в Першу світову війну, а обидві його доньки померли при пологах. Другий син, Ервін, був страчений 20 липня 1944 за участь в змові проти Гітлера
Викладач:Макс Планк був професором 37 років і сприймався як викладач студентами добре. Йому проте не вдалося заснувати окремої наукової школи. Протягом своєї наукової кар'єри Планк мав численних докторантів, але в силу різних обставин він рідко підтримував з ними зв'язок. Однак близько двадцяти його вихованців пізніше стають видатними науковцями.

Факти з Життя
      Поштова марка:                               Пам`ятник:
Цікаве
Монета з зображенням Планка:
Цікаве
Дякую за увагу!
Коновалової Марини    11-А


title: Презентація на тему «Розвиток засобів звя’зку»

text:
Розвиток засобів звя’зку
Підготувала Кравченко Дарина
Йоган Вінклер. Електрозв ’язок
Електрозв‘язок
У шотландському журналі" The Scot's Magazine "1 лютого 1753 з'явилася стаття, підписана тільки ч.м. (в Згодом з'ясувалося, що її автор Чарльз Морісон - учений з м. Ренфрю), в якій вперше була описана можлива система електрозв'язку. Пропонувалося підвісити між двома пунктами стільки неізольованих дротів, скільки букв у алфавіті. Дріт в обох пунктах прикріпити до скляних стійок, щоб кінці їх звисали і закінчувалися Бузиновими кульками, під якими на відстані 3-4мм розташувати букви, написані на папірцях. При тому, що в пункті передачі кондуктор електростатичної машини наелектризовував би кульку і на іншому кінці дроту кулька притягувала б потрібну букву.

В 1792 Женевський фізик Жорж Луї Лесаж описав свій проект лінії електричного зв'язку, заснованої на прокладанні 24 мідних неізольованих дротів у глиняній трубі, всередині якої через кожні 1,5 ... 2м встановлювалися б перегородки-шайби з глазурованої глини або скла з отворами для дротів. Останні, таким чином, зберігали б паралельне розташування, не стикаючись між собою. За однією непідтвердженою, але досить імовірною версією Лесанж в 1774 р. в домашніх умовах провів кілька вдалих дослідів телеграфування за схемою Морісон - з електризації Бузиновий кульок, Передача одного слова займала 10 ... 15 хв, а фрази 2 ... 3 години.

Семафорний телеграф

Електростатичний телеграф

Електромагнітний телеграф

Трубка Белла

Перший радіоприймач


title: Презентація на тему «Влажность воздуха и физика»

text:
Влажность воздуха и физика
Гетьман Валерии и Ефремовой Ирины
Учениц 10 арх класса

Для хорошего самочувствия человека и нормального хода многих технологических процессов совершенно небезразлично, насколько водяной пар, содержащийся в воздухе, далек от насыщения. Если в воздухе содержится мало водяных паров, то это создает чувство сухости во рту, одежда "электризуется" и липнет к телу. Если же пар, содержащийся в воздухе, наоборот, почти насыщен, то при малейшем понижении температуры наступит конденсация пара, и все предметы покроются капельками влаги (росы).
Ученые физики ввели физическую величину, характеризующую влажность воздуха. Она должна показывать, насколько пар, содержащийся в воздухе, далек от насыщения. Такую величину называют относительной влажностью воздуха.
j –	относительная влажность, %r –плотность пара, кг/м3r нас–	плотность насыщенного пара (при той же температуре), кг/м
Относительная влажность воздуха показывает выраженную в процентах долю, которую составляет плотность пара, содержащегося в данный момент в воздухе, от плотности насыщенного пара для этой же температуры.

Наиболее простым прибором для измерения влажности воздуха является волосяной гигрометр. В качестве детали, чувствительной к изменению влажности, служит обезжиренный человеческий волос [1]. Он закреплен в верхней части прибора [2], обернут вокруг ролика [3] и натянут при помощи специально подобранного груза [4]. К ролику прикреплена стрелка [5]. При увеличении относительной влажности воздуха волос удлиняется и вызывает вращение ролика вместе со стрелкой. Передвигаясь по шкале, она и указывает значение влажности воздуха, выраженное в процентах.

Устройство и принцип действия психрометра – прибора для определения температуры и влажности воздуха.
Психрометр Августа имеет два термометра: "сухой" и "влажный". Они так называются потому, что конец одного из термометров находится в воздухе, а конец второго обвязан кусочком марли, погруженным в воду. Испарение воды с поверхности влажного термометра приводит к понижению его температуры. Сухой термометр 1 измеряет температуру окружающего воздуха, влажный термометр 2 — температуру испаряющейся воды. Чем больше относительная влажность, тем менее интенсивно идет испарение и тем более высокую температуру показывает влажный термометр.
Слишком сухой воздух в доме не только вреден для здоровья человека, но также неблагоприятен для комнатных растений, деревянных полов и предметов интерьера. При температуре 20—25 °С наиболее благоприятным считается воздух с относительной влажностью от 40 до 60%.

Когда окружающая среда имеет высокую температуру, то происходит усиленное потоотделение. Обильное выделение пота ведет к охлаждению организма, что вредно для человека. Относительная влажность ниже 40% при нормальной температуре воздуха также вредна, так как приводит к усиленной потере влаги организмом — к его обезвоживанию. Особенно низкая влажность воздуха в помещениях в зимнее время: она составляет 10—20%. При низкой влажности воздуха происходит быстрое испарение с поверхности тела и высыхание слизистой оболочки носа, гортани, легких, что может привести к ухудшению самочувствия. Также при низкой влажности воздуха во внешней среде более длительно сохраняются патогенные микроорганизмы, на поверхности предметов больше скапливается статического заряда. Поэтому в зимнее время в жилых помещениях производят увлажнение с помощью пористых увлажнителей. Хорошими увлажнителями являются растения.

Если относительная влажность высокая, то мы говорим, что воздух сырой и удушливый. Высокая влажность воздуха вызывает угнетающее состояние, поскольку испарение происходит очень медленно. Концентрация паров воды в воздухе в этом случае высока, вследствие чего молекулы из воздуха возвращаются в жидкость почти так же быстро, как и испаряются. Если пот с поверхности тела испаряется медленно, то тело охлаждается очень слабо, и мы чувствуем себя не совсем комфортно. При относительной влажности 100% испарение вообще не может происходить — при таких условиях мокрая одежда никогда не высохнет.

Оптимальная температура и влажность воздуха различаются в зависимости от типа помещения. Так, в спальне оптимальной температурой считается 16—18 °С и влажность воздуха 50—70%, в гостиной соответственно 20 °С и 40—60%, на кухне 18 °С и 50—70%, в ванной комнате 23 °С и 50—70%.
Для нормального производственного процесса на текстильных фабриках, в кондитерских цехах поддерживают необходимую влажность воздуха. Вы, вероятно, обращали внимание на то, что в музеях на стенах висят психрометры или гигрометры. При хранении книг, произведений искусства требуется поддерживать определенную влажность воздуха.

В современных зданиях производится кондиционирование воздуха — создание и поддержание в закрытых помещениях и транспортных средствах воздушной среды, наиболее благоприятной для самочувствия людей, протекания технологических процессов, работы оборудования. При этом автоматически регулируются температура, влажность, состав воздуха.


Презентація на тему «Гучність звуку. Висота і тембр звуку»


title: Презентація на тему «Молекулярний годинник»

text:
Молекулярний  годинник
учениці 7(11)-Б класу
Гончаренко Руслани
Хід молекулярних годин
Оскільки більша частина випадкових генетичних мутацій не приносить організму ні шкоди, ні користі, вони накопичуються з постійною ( в геологічному масштабі часу) швидкістю; і по них можна судити про час , минулому з моменту відокремлення двох видів, що відбулися від загального предка. Швидкість накопичення таких зміни називають ходом молекулярних годин.
Молекулярний годинник
Молекулярний годинник (англ. molecular clock, іноді gene clock, evolutionary clock) — у молекулярній еволюції — метод датування філогенетичних подій (розходження видів або інших таксонів), заснований на гіпотезі англ. molecular clock hypothesis, згідно з якою еволюційно значущі заміни мономерів в нуклеїнових кислотах або амінокислот в білках відбуваються з практично постійною швидкістю.

Швидкість мутацій може бути нерівномірною і розрізняється для різних видів, через що метод дає лише приблизні результати.
Філогенетика або філогенетична систематика — область біологічної систематики, що займається ідентифікацією і проясненням еволюційних взаємин серед різних видів життя на Землі, як сучасних, так і вимерлих.
Філогенетичне дерево, побудоване на основі аналізу послідовностей генів рРНК, показує загальне походження організмів всіх трьох доменів: Бактерії, Археї,Еукаріоти.
Розвиток теорії
Гіпотеза молекулярних годинників була висунута в 1962 р. при аналізі амінокислотних послідовностей гемоглобіну іцитохромуС,                                          Е. Цукеркандлем     і       Л. Полінгом.
Фоссілії
 Вони відзначили, що кількість амінокислотних відмінностей у гемоглобіні зростає лінійно з часом, який оцінювався по фоссиліях. Вони узагальнили спостереження і дійшли висновку, що швидкість еволюційної зміни кожного білка приблизно постійна.
Фосілії (від лат. fossilis — викопний), викопні рештки організмів, скам'яні́лості  — залишки об'єктів колишніх геологічних епох, виявлені людьми при розкопках або що оголилися в результаті ерозії.
Суперечки щодо теорії
Ця гіпотеза породила безліч суперечок . Класичні еволюціоністи виступали проти , так як на морфологічному рівні не спостерігається ніякої сталості швидкостей. Суперечки проти цієї гіпотези підсилилися після датування молекулярними методами часу розбіжності людини і африканських людиноподібних мавп. За молекулярним даними ця цифра дорівнювала 5 мільйонам років , а за загальноприйнятим думку палеонтологів - 15 мільйонам років.

Проведені дослідження (наприклад , Гудман , 1981 ) , показали, що не у всіх лініях спостерігається постійний темп еволюції: різним таксонам притаманні різні темпи еволюції. Швидше за все не існує глобальних молекулярних годин , але є локальні , всередині таксонів. Дійсно, всередині таксонів часто не спостерігається достовірних відмінностей в темпах замін.

Відмінності в темпах еволюції часто пояснюють ефектом часу генерації або різною ефективністю систем репарації, швидкості замін збільшуються після генних дуплікацій і в часи адаптивної радіації.
   Тим не менш, незважаючи на спірність гіпотези молекулярних годин , вона широко використовується для оцінок часів дивергенції видів і побудови філогенетичних дерев.
Диверге́нція — розходження ознак і властивостей у спочатку близьких груп організмів у ході еволюції. Результат існування в різних умовах і неоднаково спрямованого природного відбору.
Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Трансформаторы»

text:
Трансформаторы

Трансформатор — это статическое электромагнитное устройство, имеющее две или более индуктивно связанные обмотки на каком-либо магнитопроводе и предназначенное для преобразования посредством электромагнитной индукции одной или нескольких систем (напряжений) переменного или постоянного тока в одну или несколько других систем (напряжений), без изменения частоты.
Определение
В 1831 году английским физиком Майклом Фарадеем было открыто явление электромагнитной индукции, лежащее в основе действия электрического трансформатора, при проведении им основополагающих исследований в области электричества.
В 1848 году французский механик Г. Румкорф изобрёл индукционную катушку особой конструкции. Она явилась прообразом трансформатора.
История
30 ноября 1876 года, дата получения патента Яблочковым Павлом Николаевичем, считается датой рождения первого трансформатора переменного тока. Это был трансформатор с разомкнутым сердечником, представлявшим собой стержень, на который наматывались обмотки.
История
Работа трансформатора основана на двух базовых принципах:
Изменяющийся во времени электрический ток создаёт изменяющееся во времени магнитное поле (электромагнетизм).
Изменение магнитного потока, проходящего через обмотку, создаёт ЭДС в этой обмотке (электромагнитная индукция).

Принцип работы
На одну из обмоток, называемую первичной обмоткой, подаётся напряжение от внешнего источника. Протекающий по первичной обмотке переменный ток намагничивания создаёт переменный магнитный поток в магнитопроводе. В результате электромагнитной индукции, переменный магнитный поток в магнитопроводе создаёт во всех обмотках, в том числе и в первичной, ЭДС индукции, пропорциональную первой производной магнитного потока, при синусоидальном токе сдвинутой на 90° в обратную сторону по отношению к магнитному потоку.
Работа
Работа
ЭДС, создаваемая во вторичной обмотке, может быть вычислена по закону Фарадея, который гласит:

ЭДС, создаваемая в первичной обмотке, соответственно:

Закон Фарадея
Идеальный трансформатор — трансформатор, у которого отсутствуют потери энергии на гистерезис и вихревые токи и потоки рассеяния обмоток. В идеальном трансформаторе все силовые линии проходят через все витки обеих обмоток, и поскольку изменяющееся магнитное поле порождает одну и ту же ЭДС в каждом витке, суммарная ЭДС, индуцируемая в обмотке, пропорциональна полному числу её витков. Такой трансформатор всю поступающую энергию из первичной цепи трансформирует в магнитное поле и, затем, в энергию вторичной цепи. В этом случае поступающая энергия равна преобразованной энергии:
Уравнения идеального трансформатора
На схемах трансформатор обозначается следующим образом:


title: Презентація на тему «Місяць та його дослідження»

text:
Місяць та його дослідження
План
1.Поняття місяць.
2.Загальні характеристики Місяця
3.Умови на поверхні Місяця
4.Фази Місяця
5.Походження Місяця
6.Історія дослідження
7.Дослідження 1960-х — 70-х років
8.Дослідження початку XXI століття
Що таке місяць?
Мі́сяць — єдиний природний супутник планети Земля. Це другий за яскравістю об'єкт на земному небосхилі після Сонця і п'ятий за величиною природний супутник планет Сонячної системи. Також є першим і єдиним позаземним об'єктом природного походження, на якому побувала людина. Середня відстань між центрами Землі і Місяця — 384 467 км.
Загальні характеристики Місяця
Радіус Місяця — 1738 км. Маса Місяця становить 1/81 від маси Землі. Температура на поверхні — від +120-130 (місячний день) до — 170 °C (місячна ніч). Сила тяжіння на поверхні Місяця вшестеро менша, ніж на Землі. Поверхня Місяця гориста, вкрита численними кратерами, переважно метеоритного походження, розмір яких — від мікроскопічних ямок до велетенських басейнів діаметром у сотні км.
Умови на поверхні Місяця
Атмосфера Місяця вкрай розріджена. Коли поверхня не освітлена Сонцем, вміст газів над нею не перевищує 2,0×105 частинок/см ³ (для Землі цей показник становить 2,7×1019 частинок/см ³), а після сходу Сонця збільшується на два порядки за рахунок дегазації ґрунту. Розрідженість атмосфери призводить до високого перепаду температур на поверхні Місяця (від -160 ° C до +120 °C), залежно від освітленості; при цьому температура порід, що залягають на глибині 1 м, постійна та дорівнює-35 ° C. Зважаючи на практичну відсутність атмосфери небо на Місяці завжди чорне, навіть коли Сонце перебуває над горизонтом, і на ньому видно зорі.
Фази Місяця
Місяць не є самосвітним тілом, як і всі планети. Спостерігати його можна лише тому, що він відбиває світло Сонця. Місяць завжди освітлюється Сонцем лише з одного боку, але земний спостерігач у різний час бачить освітлену половину під різними кутами. Місяць змінює свою видиму форму, і ці зміни називають фазами. Фази залежать від відносного розташування Землі, Місяця й Сонця.
Молодик — фаза, коли Місяць перебуває між Землею і Сонцем. У цей час він невидимий для земного спостерігача.
Повня — протилежна точка орбіти Місяця, у якій його освітлена Сонцем півкуля видима земному спостерігачеві повністю.
Проміжні фази — положення Місяця між молодиком і повнею, коли земний спостерігач бачить більшу або меншу частину освітленої півкулі, їх називають чвертями.
Походження Місяця
Перші теорії утворення Місяця передбачали, що він утворився зі первинної газо-пилової хмари разом із Землею (як подвійна планета). Однак головним питанням такої теорії є пояснення значного збіднення залізом та спорідненими з ним елементами.
Інші вчені пропонували теорії, за якими Місяць утворився в якихось інших місцях сонячної системи, збіднених залізом, і був захоплений Землею пізніше. Однак захоплення такого великого космічного тіла, як Місяць із далекої орбіти видається вкрай малоймовірним.
Останнім часом набули популярності теорії, за якими Місяць утворився внаслідок зіткнення із Протоземлею іншої протопланети приблизно марсіанського розміру.
Історія дослідження
Дослідження Місяця з використанням космічних апаратів почалось 13 вересня 1959 року зіткненням автоматичної станції Луна-2 з поверхнею нашого супутника. До того єдиним методом дослідження Місяця були спостереження. Винахід Галілеєм телескопа в 1609 році був великим етапом в астрономії, зокрема у спостереженнях за Місяцем. Сам Галілей використовував свій телескоп для дослідження гір і кратерів на місячній поверхні.
З початком космічної гонки між СРСР і США впродовж холодної війни Місяць був у центрі космічних програм СРСР і США. З точки зору США, висадка людини на Місяць 1969 року була кульмінацією місячної гонки. З іншого боку, багато значних наукових віх Радянський Союз досяг раніше від США. Наприклад, перші фотографії зворотного боку Місяця були отримані радянським апаратом Луна-3 1959 року.
Дослідження 1960-х — 70-х років
Вперше Місяць відвідав радянський космічний апарат Луна-2 13 вересня 1959 року. Цього ж року радянська автоматична міжпланетна станція Луна-3 сфотографувала зворотний бік Місяця.
Для підготовки пілотованого польоту NASA виконалоло космічні програми:
«Рейнджер» — фотографування поверхні,
«Сервейор» (1966 — 1968) — м'яка посадка і зйомки місцевості,
«Лунар орбітер» (1966 — 1967) — детальне зображення поверхні Місяця
Програма пілотованого польоту на Місяць «Аполлон». Здійснена впродовж 1969–1972 років.
Аполлон-11 (старт — 16 липня 1969), Аполлон-12 (14 листопада 1969), Аполлон-14 (31 січня 1971), Аполлон-15 (26 липня 1971), Аполлон-16 (16 квітня 1972), Аполлон-17 (7 грудня 1972). В рамках цієї програми вперше в історії людина ступила на Місяць. Цією людиною став американський космонавт Ніл Армстронг, це сталось 21 липня 1969 року о 21:18 за середньоєвропейським часом. З ним у місячній кабіні «Eagle» знаходився Едвін Олдрін, у той час, як Майкл Коллінз залишався на навколомісячній орбіті в командному відсіку «Columbus». Армстронг і Олдрін провели на Місяці 21 годину.
У плануванні висадки американських космонавтів на Місяць (1969) були використані результати видатної наукової праці «Про завоювання міжпланетних просторів» (1929) Ю. В. Кондратюка (07.1897 — 10.1941(42)) — українського вченого-винахідника, одного із піонерів ракетної техніки й теорії космічних польотів.
Радянську програму вивчення Місяця очолював С. П. Корольов (01.1907 −12.1966) — видатний радянський вчений українського походження у галузі ракетобудування та космонавтики. СРСР досліджував Місяць двома радіокерованими самохідними апаратами, «Луноход-1» у листопаді 1970 року і «Луноход-2» у січні 1973 року.
Дослідження початку XXI століття
По закінченні радянської космічної програми «Луна» і американської «Аполлон» дослідження Місяця за допомогою космічних апаратів практично припинились. На початку XXI століття Китай опублікував свою програму освоєння Місяця, що включає крім доставки місяцеходу (друга половина 2013 року) і відправки ґрунту на Землю (2017 рік), зокрема будівництво населених місячних баз (2030). Вважається, що це змусило інші космічні держави знову розгорнути місячні програми. Європейське Космічне Агентство 28 вересня 2003 року запустило перший місячний зонд «Смарт-1», а США 2004 року оголосили плани створення нових пілотованих космічних кораблів, здатних доставити людей на Місяць, щоб закласти до 2020 року перші місячні бази. Про подібні плани оголосила і Росія. Спостерігається тенденція до скорочення заявлених термінів початку реалізації проектів до 2012–2015 років.
Сьогодні дослідникам доступно 382 кг місячного ґрунту, зібраного під час здійснення проекту «Аполлон» (1969–1972 роки) і приблизно 300 г ґрунту, доставленого радянськими автоматичними станціями Луна-16, Луна-20 і Луна-24. Цей ґрунт являє собою приблизно 2200 різних зразків з дев'яти місць Місяця. Близько 45 кг зразків NASA безкоштовно передало кільком науково-дослідним організаціям у США та в інших країнах. Зразки для дослідження може отримати будь-яка наукова установа, що складе обґрунтовану заявку.
Джерела інформації
1.http://uk.wikipedia.org/wiki/Дослідження_Місяця
2. http://ua-referat.com/
3.http://uk.wikipedia.org/wiki/%CC%B3%F1%FF%F6%FC_(%F1%F3%EF%F3%F2%ED%E8%EA)


title: Презентація на тему «Ідеальний тепловий двигун»

text:
Ідеальний тепловий двигун
Автор :Малькевич Анастасія
Тепловий двигун
Тепловий двигун – це пристрій, який перетворює внутрішню енергію палива в механічну. Енергія, яка виділяється під час згорання палива, через теплообмін передається газу. Газ, розширюючись, виконує роботу проти зовнішніх сил і приводить у рух механізм. Будова двигуна подана на рисунку .

Тепловий двигун
Будова двигуна подана на рисунку .
Тепловий двигун
    Від нагрівача з температурою Т1
    робочий газ за один цикл отримує кількість теплоти Q1, далі газ виконує корисну роботу А і віддає охолоджувачу при температуріТ2 <Т1      кількість теплоти Q2.
Тепловий двигун. Цикл Карно
Нікола Леонард
Саді Карно
( 1 червня 1796-24
 серпня 1832)-
французький фізик і
математик
Тепловий двигун. Цикл Карно

Тепловий двигун. Цикл Карно

Тепловий двигун

Дякую за Увагу!


title: Презентація на тему «Поляризація світла» (варіант 4)

text:
Поляризація світла
учениці 11-А класу
Маковійчук Анни
Поляризація світла
Площина в якій коливається вектор Е називається площиною коливань.
Площина в якій коливається вектор В називається площиною поляризації.
Поляризація світла
Природне світло – неполяризоване
Переважаюча роль вектора Е – частково поляризоване
Вектор Е коливається в певній площині - поляризоване
Причини поляризації
Проходження світла через деякі кристали (турмалін).
Відбивання та заломлення світла не межі двох діелектриків.
Подвійне світлозаломлення.
Поляризація світла
Проходження світла через деякі кристали
Використання поляризованого світла
Поляризація електромагнітних хвиль і, зокрема, світла, широко викорис-товується в сучасній технології.

Рідкокристалічні дисплеї
Стереоскопічне кіно
Інше


title: Презентація на тему «Застосування інтерференції» (варіант 1)

text:
Застосування інтерференції
Підготувала: Турецька Любов
Інтерференція світла —
дослід Юнга
Застосування інтерференції дуже важливі й великі.
Інтерференція світла має саме широке застосування для вимірювання довжини хвилі випромінювання, дослідження тонкої структури спектральної лінії, визначення щільності, показників заломлення і дисперсійних властивостей речовин, для вимірювання кутів, лінійних розмірів деталей в довжині світової хвилі, для контролю якості оптичних систем і багато чого іншого.


title: Презентація на тему «Ядерна енергетика і екологія»

text:
Ядерна енергетика і екологія
Ядерна енергетика—область науки і техніки, що розробляє методи і засоби перетворення ядерної енергії в електричну і теплову.

 Атомна енергетика - стала технологія
- доступність і ефективність палива;
- землекористування;
-  екологічні наслідки розміщення відходів;
- можливості повторного енергетичного циклу;
- доступність і конкурентоспроможність, включаючи сюди зовнішні та соціальні витрати;
- кліматичні зміни

 Кліматичні зміни

Доступність і ефективність палива
Доступність і ефективність палива
Екологічні наслідки розміщення відходів

А що ж Україна?

Негативні сторони ядерної енергетики

Чинники «За» атомні станции:
1. Атомна енергетика є нині найкращим виглядом отримання енергії. Економічність, велика потужність, екологічність за умови правильного использовании.
2. Атомні станції проти традиційними теплових електростанцій мають перевагу у витратах на паливо, що особливо яскраво проявляється у тих реґіонах, де є складнощі у забезпеченні паливно-енергетичними ресурсами, і навіть стійкою тенденцією 13-відсоткового зростання витрат за видобуток органічного топлива.
3. Атомним станціям не властиві також забруднення природного довкілля золою, димовими газами з CO2, NOх, SOх, сбросными водами, що містять нафтопродукти.
Чинники «Проти» атомних станций:
1. Жахливі наслідки аварій на АЭС.
2. Локальне механічне вплив на рельєф - при строительстве.
3. Ушкодження особин в технологічних системах - при эксплуатации.
4. Стік поверхневих та грунтових вод, містять хімічні і радіоактивні компоненты.
5. Зміна характеру землекористування і обмінних процесів в безпосередній близькості до АЭС.
6. Зміна микроклиматических характеристик що прилягають районов.
Висновки


title: Презентація на тему «Поляризація світла» (варіант 1)

text:
Поляризація
світла
Проект
на тему:

 Світло, в якому напрямки коливань якимсь чином впорядковані, називається поляризованим.
 Поляризація світла – це така його властивість, яка характеризується просторово-часовою впорядкованістю орієнтації векторів
напруженостей електричного та магнітного полів.
Під терміном “поляризація світла”
розуміють також процес отримання поляризованого світла.
 Природне світло можна перетворити в плоскополяризоване за допомогою поляризаторів, пристроїв, які пропускають коливання тільки визначеного напрямку (наприклад, пропускають коливання , паралельні площині поляризатора, і повністю затримують коливання, перпендикулярні до цієї площини). Як поляризатор можна використовувати кристал турмаліну.
 Розглянемо класичні досліди з турмаліном
Спрямуємо природне світло перпендикулярно до пластини турмаліну Т1, яка була вирізана паралельно осі ОО´
Обертаючи кристал Т1
навколо напрямку про-
меня, ніяких змін інтенсивності
світла після проходження крізь турмалін не спостерігаємо.
Якщо на шляху променя поставити другу пластину турмаліну Т2 і обертати її навколо напрямку променя, то інтенсивність світла після проходження пластини змінюється в залежності від кута α між оптичними осями кристалів за законом Малюса:

              І = І0 cos2α  ,

     де І0 і І – відповідно інтенсивності світла, падаючого на другий кристал, і після його проходження.
Якщо на шляху відбитого і заломленого променів поставити аналізатор (наприклад, турмалін), то можна виявити, що відбитий і заломлений промені частково поляризовані: при обертанні аналізатора навколо променів інтенсивність світла періодично підсилюється і слабне (повного гасіння не спостерігають). Подальші дослідження показали, що у відбитому промені
   переважають коливання,
  які перпендикулярні до площини
   падіння, а у заломленому
  промені – коливання, паралель-
  ні площині падіння.).

Ступінь поляризації
залежить  від кута падіння променів і показників заломлення речовин.

Подвійне заломлення променів.
Поляризаційні призми та поляроїди.
В основа роботи поляризаційних пристроїв, які використовують для отримання поляризованого світла, лежить явище подвійного заломлення променів. Найчастіше для цього застосовують призми та поляроїди.

За складом спектра можна судити про властивості речовини, яка випромінює світло. З цією метою використовують прилади, названі спектрографами. Основною частиною такого приладу (мал. 4.72)

є трикутна призма, яка розкладає вузький пучок світла, що проходить крізь об'єктив, на спектр, який залишає слід на фотоплівці.

Око людини нездатне відрізняти поляризоване світло від природного. Хоча комахи, зокрема бджоли, можуть визначати напрямок площини поляризації поляризованого світла.
Аналізатор
На мал. 4.74 зображено установку, в якій здійснюється поляризація природного світла.

Явище поляризації широко застосовують у техніці. У сучасних містах, де багато радіопередавачів різного призначення, випромінювальні антени розміщують у взаємно перпендикулярних площинах (мал. 4.75). За таких  умов  дві  радіостанції, які працюють на однаковій частоті, не заважають одна одній.
У цукровій промисловості застосовують прилади для визначення концентрації цукру в мелясі чи в розчині — цукриметри. Розчин цукру здатний повертати площину поляризації світла на певний кут залежно від концетрації цукру


title: Презентація на тему «Електроенергетика України» (варіант 1)

text:
Електроенергетика України
Виконав:
Шевцов Ренат

Електроенергетика — базова галузь економіки України. Вона одна з найстарших у країні. Виробництво електроенергії ґрунтується на спалюванні вугілля, мазуту, природного газу, використанні атомної енергії, енергії рік.
“Контроль” української енергетики
Міжнародні партнери
РОСІЯ
ЄВРОПЕЙСЬКИЙ
СОЮЗ
США

Україна залежить від енергетичних ресурсів Росії – Росія залежить від українського ринку та транзиту
Україна є учасником ряду ініціатив ЄС у сфері енергетики
США досягає в Україні власних стратегічних результатів
Потужність електростанції України
ТЕС
 Теплова електростанція (ТЕС), електростанція, в якій первісна енергія має хімічну форму і вивільняється шляхом спалювання вугілля, рідкого палива чи газу.
АЕС
Атомна електростанція (АЕС) — електростанція, в якій атомна (ядерна) енергія перетворюється в електричну. Генератором енергії на АЕС є атомний реактор
ГЕС
Гідроелектроста́нція (ГЕС) — електростанція, яка за допомогою гідротурбіни перетворює кінетичну енергію води в електроенергію
Альтернативна енергетика
Нині альтернативна енергетика задовольняє лише 1-2% потреб України в енергоресурсах

Серед пріоритетних для України є біоенергетика, вітрова, мала гідроенергетика, сонячна, геотермальна енергетика та альтернативні гази
Транзит енергоресурсів

Пропускна спроможність української газотранспортної системи на виході становить            142 млрд куб м газу на рік, а її проектна потужність – 175 млрд. куб м

Незадовільний технічний стан ГТС загрожує Україні втратою свого геостратегічного становища як головної транзитної ланки трубопровідної системи “Схід-Захід”


title: Презентація на тему «Ядерная энергетика на Украине»

text:
Презентацию готовили: Цыбенко Наташа и Ксенофонтова Юля
Ядерная энергетика на Украине
Ядерная энергетика (Атомная энергетика) — это отрасль энергетики, занимающаяся производством электрической и тепловой энергии путём преобразования ядерной энергии.
Что такое ядерная энергетика?
Ядерная энергия производится в атомных электрических станциях, используется на атомных подводных лодках.
Используется на атомных ледоколах
Ядерная энергетика Украины
По количеству ядерных реакторов Украина занимает девятое место в мире и пятое в Европе. Все реакторы типа ВВЭР.
В Украине действуют 4 атомных электростанций с 15 энергоблоками, одна из которых, Запорожская АЭС с 6 энергоблоками общей мощностью в 6000 МВт является самой мощной в Европе
История и современное состояние
1977-й год - год рождения украинской атомной энергетики. В промышленную эксплуатацию введен первый энергоблок Чернобыльской АЭС с реактором РБМК-1000 (1000 МВт). Растущая потребность в электроэнергии, стремление заменить тепловые и гидроэлектростанции на более мощные - атомные, способствовали их быстрому строительству. На время техногенной аварии на 4-м блоке Чернобыльской АЭС (апрель 1986) в Украине находилось в эксплуатации 10 энергоблоков, 8 из которых мощностью 1000 МВт.
После распада СССР Чернобыльская АЭС постепенно выведена из эксплуатации. Взамен закрытых на ней энергоблоков, на других электростанциях были введены в эксплуатацию три новых энергоблока. Таким образом, по состоянию на 2012 год, работает 4 АЭС на которых работает 15 реакторов, которые производят около 50 процентов общей электроэнергии Украины.
После распада СССР
Энергогенерирующие Украинские АЭС:
Запорожская
Южно-Украинская
Ровенская
Хмельницкая
В Украине, также существует еще 4 недостроенные АЭС :
Харьковская АТЭЦ
Одесская АТЭЦ

Крымская АЭС
Чигиринская АЭС

Удовлетворение потребностей сырья для атомной энергетики на 30% достигается за счет разработки ныне действующих месторождений - Ватутинского, Центрального и Мичуринского и введения в действие Новоконстантиновского месторождения.
Сырье
Основные задачи ядерной промышленности Украины
Наращивание и совершенствование структуры промышленных запасов на Новоконстантиновско - Докучаевском горнодобывающем комплексе;

Разведка и подготовка к промышленному освоению Криничанского и Новогурьевського месторождений в песчаниковых отложениях палеогена для их разработки по методу подземного выщелачивания с применением карбонатно-содового выщелачивания, а также предварительное испытание метода кислородно-содовой схемы на Сафоновском месторождении совместно с Восточным горно-обогатительным комбинатом;

3) Поиски богатого уранового оруднения в северо - восточной части Кировоградского блока, в том числе Казанско – Жовтоводинском рудном районе;

4) Поиски богатого оруденения в структурах несоответствия на северо-западном склоне Украинского щита;

5) Массовые поиски радиоактивного сырья, сопровождающие весь комплекс геологоразведочных и других работ, связанных с исследованием недр;
Проблема
Важной проблемой ядерной энергетики остается сокрытия радиоактивных отходов - в течение работы ядерного реактора в нем накапливается большое количество радиоактивных изотопов со значительным периодом полурозпада, которые будут продолжать излучать еще тысячи лет - это так называемое отработанное ядерное топливо (ОЯТ).
К о н е ц
СПАСИБО ЗА ВНИМАНИЕ!


title: Презентація на тему «Електричний струм у металах. Надпровідність»

text:
Електричний струм у металах.
Надпровідність

Електри́чний струм — упорядкований рух заряджених частинок у просторі: у металах це електрони, у напівпровідниках — електрони та дірки, в електролітах - додатно та від'ємно заряджені йони, в іонізованих газах — йони й електрони.

Найбільш відомі струми в металах. Метал має кристалічну ґратку, утворену позитивними іонами (атомами, від яких зовнішні електрони відокремились і стали «вільними» в межах шматка металу). Упорядкований рух у металі «вільних» електронів під дією зовнішнього електричного поля і являє собою струм у металі.
Електричний струм у металі — це упорядкований (чи спрямований) рух «вільних» електронів під впливом електричного поля.

При відсутності зовнішнього електричного поля рух вільних електронів нагадує хаотичний рух молекул ідеального газу (а).
Під впливом електричного поля джерела струму електрони, продовжуючи хаотичний рух, напрямлено дрейфують. Результуючий рух електрона між точками А і В (б), незважаючи на незникаючу хаотичність руху, є спрямованим.
Негативний заряд усіх вільних електронів за абсолютним значенням дорівнює позитивному заряду всіх іонів решітки. Тому в звичайних умовах метал електрично нейтральний.

У 1899 р. К. Рікке на трамвайній підстанції у Штуттгарті включив в головний провід, що живить трамвайні лінії, послідовно один одному торцями три тісно притиснутих циліндра; два крайніх були мідними, а середній - алюмінієвим. Через ці циліндри більше року проходив електричний струм. Провівши ретельний аналіз того місця, де циліндри контактували, К. Рікке не виявив в міді атомів алюмінію, а в алюмінії - атомів міді, тобто дифузія не відбулася. Таким чином, він експериментально довів, що при проходженні по провідникові електричного струму іони не переміщаються. Слідчий-но, переміщуються одні лише вільні електрони, а вони у всіх речовин однакові.

Якщо в провіднику немає електричного поля, то електрони рухаються хаотично, аналогічно тому, як рухаються молекули газів або рідин. У кожний момент часу швидкості різних електронів відрізняються по модулях і за напрямками. Якщо ж у провіднику створено електричне поле, то електрони, зберігаючи своє хаотичний рух, починають зміщуватися у бік позитивного полюса джерела. Разом з безладним рухом електронів виникає і упорядкований їх перенесення - дрейф.
Швидкість упорядкованого руху електронів у провіднику під дією електричного поля невелика - кілька міліметрів в секунду, а іноді і ще менше. Але як тільки в провіднику виникає електричне поле, воно з величезною швидкістю, близькою до швидкості світла у вакуумі (300 000 км / с), поширюється по всій довжині провідника.

Одночасно з поширенням електричного поля всі електрони починають рухатися в одному напрямку по всій довжині провідника. Так, наприклад, при замиканні ланцюга електричної лампи в впорядкований рух приходять і електрони, наявні в спіралі лампи.

Надпровідність
Надпрові́дність — квантове явище протікання електричного струму у твердому тілі без втрат.
Явище надпровідності було відкрито в 1911 році голландським науковцем Камерлінґ-Оннесом, лауреатом Нобелівської премії 1913 року.
Явище надпровідності існує для низки матеріалів, не обов'язково провідників високої якості при звичайних температурах. Перехід до надпровідного стану відбувається при певній температурі, яку називають критичною температурою надпровідного переходу. Надпровідність, проте, може бути зруйнована, якщо помістити зразок у зовнішнє магнітне поле, яке перевищує певне критичне значення. Це критичне магнітне поле зменшується при збільшенні температури.
Поведінка теплоємності (синя крива) та опору (зелена крива) при переході до надпровідного стану
Теорії надпровідності:
Квазічастинки в кристалах:
                       фонони (при кімнатних температурах атоми здійснюють коливання навколо положення рівноваги; таким чином, в ґратці постійно присутній коливальний рух, а кожний атом можна розглядати як маятник, що здійснює рівномірні коливання навколо точки рівноваги)
                          електрони (основний вид руху хаотично-тепловий, багато разів за секунду електрон змінює напрямок руху, його енергія і імпульс змінюються при цьому через взаємодію з атомами, тобто з фононами і з іншими електронами)
Теорія Гінзбурга-Ландау (побудована в 1950 теорія Гінзбурга-Ландау описує надпровідність феноменологічно, за допомогою параметру порядку, який пізніше зв'язали з хвильовою функцією куперівських пар. Теорія дозволила успішно аналізувати поведінку надпровідника в магнітному полі)
Теорія БКШ (основною ідеєю теорії БКШ є те, що електрони провідності (вільні носії заряду) при певних температурах з'єднуються в пари, що називаються «куперівськими». Зв'язок в таких парах достатньо сильний, і пари, рухаючись по ґратці, допомагають один одному уникнути розсіювання)


title: Презентація на тему «Методи визначення іонізуючих випромінювань»

text:
Методи визначення іонізуючих випромінювань

Виконала:
Учениця 11-Б класу
Прищепа Єлизавета
	Виявлення радіоактивних речовин та іонізуючих (радіоактивних) випромінювань (нейтронів, гамма-променів, бета- і альфа-частинок), ґрунтується на здатності цих випромінювань іонізувати речовину середовища, в якій вони поширюються.
	Під час іонізації відбуваються хімічні та фізичні зміни у речовині, які можна виявити і виміряти. Іонізація середовища призводить до: засвічування фотопластинок і фотопаперу, зміни кольору фарбування, прозорості, опору деяких хімічних розчинів, зміни електропровідності речовин (газів, рідин, твердих матеріалів), люмінесценції (світіння) деяких речовин.
	В основі роботи дозиметричних і радіометричних приладів застосовують такі методи індикації:
фотографічний,
сцинтиляційний,
хімічний,
іонізаційний,
калориметричний,
нейтронно-активізаційний.
	Крім цього, дози можна визначати за допомогою біологічного і розрахункового методів.
	Фотографічний метод оснований на зміні ступеня почорніння фотоемульсії під впливом радіоактивних випромінювань. Гамма-промені, впливаючи на молекули бромистого срібла, яке знаходиться в фотоемульсії, призводять до розпаду і утворення срібла і брому. Кристали срібла спричиняють почорніння фотопластин чи фотопаперу під час проявлення. Одержану дозу випромінювання (експозиційну або поглинуту) можна визначити, порівнюючи почорніння плівки паперу з еталоном.
	Сцинтиляційний метод полягає в тому, що під впливом радіоактивних випромінювань деякі речовини (сірчистий цинк, йодистий натрій) світяться. Спалахи світла, які виникають, реєструються, і фотоелектронним посилювачем перетворюються на електричний струм. Вимірюваний анодний струм і швидкість рахунку (рахунковий режим) пропорційні рівням радіації.
	Хімічний метод базується на властивості деяких хімічних речовин під впливом радіоактивних випромінювань внаслідок окислювальних або відновних реакцій змінювати свою структуру або колір. Так, хлороформ у воді під час опромінення розкладається з утворенням соляної кислоти, яка вступає в кольорову реакцію з барвником, доданим до хлороформу. У кислому середовищі двовалентне залізо окислюється в тривалентне під впливом вільних радикалів Н02 і ОН, які утворюються у воді при її опроміненні. Тривалентне залізо з барвником дає кольорову реакцію.
	Інтенсивність зміни кольору індикатора залежить від кількості соляної кислоти, яка утворилася під впливом радіоактивного випромінювання, а її кількість пропорційна дозі радіоактивного випромінювання. За інтенсивністю утвореного забарвлення, яке є еталоном, визначають дозу радіоактивних випромінювань. За цим методом працюють хімічні дозиметри ДП-20 і ДП-70 М.
	Іонізаційний метод полягає в тому, що під впливом радіоактивних випромінювань в ізольованому об'ємі відбувається іонізація газу й електрично нейтральні атоми (молекули) газу розділяються на позитивні й негативні іони. Якщо в цьому об'ємі помістити два електроди і створити електричне поле, то під дією сил електричного поля електрони з від'ємним зарядом будуть переміщуватися до анода, а позитивно заряджені іони — до катода, тобто між електродами проходитиме електричний струм, названий іонізуючим струмом і можна робити висновки про інтенсивність іонізаційних випромінювань. Зі збільшенням інтенсивності, а відповідно й іонізаційної здатності радіоактивних випромінювань, збільшиться і сила іонізуючого струму.
	Калориметричний метод базується на зміні кількості теплоти, яка виділяється в детекторі поглинання енергії іонізуючих випромінювань.
	Нейтронно-активаційний метод зручний під час оцінювання доз в аварійних ситуаціях, коли можливе короткочасне опромінення великими потоками нейтронів. За цим методом вимірюють наведену активність, і в деяких випадках він є єдино можливим у реєстрації особливо слабких нейтронних потоків, тому, що наведена ними активність мала для надійних вимірювань звичайними методами.
	Біологічний метод дозиметрії ґрунтується на використанні властивостей випромінювань, які впливають на біологічні об'єкти. Дозу оцінюють за рівнем летальності тварин, ступенем лейкопенії, кількістю хромосомних аберацій, зміною забарвлення і гіперемії шкіри, випаданню волосся, появою в сечі дезоксицитидину. Цей метод не дуже точний і менш чутливий, ніж фізичний.
	Розрахунковий метод визначення дози опромінення передбачає застосування математичних розрахунків. Для визначення дози радіонуклідів, які потрапили в організм, цей метод є єдиним.
	На основі іонізаційного методу розроблені прилади, які мають однакову будову і складаються зі сприймаючого пристрою (іонізаційної камери або газорозрядного лічильника), підсилювача іонізуючого струму (електричної схеми), реєстраційного пристрою (мікроамперметр) і джерела живлення (сухі елементи або акумулятори).


title: Презентація на тему «Застосування інтерференції» (варіант 2)

text:
Застосування інтерференції
     Інтерференція світла – перерозподіл інтенсивності світла в результаті накладення (суперпозиції) декількох світлових хвиль.
     Це явище супроводжується в просторі максимумів і мінімумів інтенсивності. Її розподіл називається інтерференційною картиною.
     Застосування інтерференції є дуже великим і
                                      важливим.
  Інтерференція має найширше застосування для вимірювання довжини хвилі випромінювання, показників заломлення і дисперсійних властивостей речовини, для вимірювання кутів, лінійних розмірів деталей в довжині світлової хвилі. Використовується для дослідження тонкої структури спектральної лінії, контролю якості оптичних систем.
   На використанні інтерференції світла заснована дія інтерферометрів  та інтерференційної спектроскопії. Метод голографії також заснований на інтерференції
                                             світла.
    Також  інтерференцію широко використовують у радіотехніці і акустиці для створення складних антен.
     Інтерференцію поляризованих променів широко використовують у кристалооптиці для визначення структури та орієнтації осей кристала, в мінералогії – для визначення мінералів та їх порід, для виявлення та досліджень напружень і деформацій у твердих тілах, а також для створення вузькосмугових світлофільтрів.
За допомогою інтерференції можна оцінити якість обробки поверхні виробу з точністю до 1/10 довжини хвилі. Для цього потрібно створити тонкий клиноподібний прошарок повітря між поверхнею зразка і дуже гладкою еталонною пластиною. Тоді нерівності поверхні викличуть помітні викривлення інтерференційних смуг.
Інтерферометр – вимірювальний прилад, в якому використовуються інтерференція хвиль.
     Принцип дії всіх інтерферометрів  однаковий, і відрізняються вони лише методами отримання когерентних хвиль і тим, яка величина безпосередньо використовується.
  Інтерференція двох хвиль від двох точкових джерел. Максимуми показано блакитним, провали — червоним/жовтим.
Картина інтерференції двох кругових когерентних хвиль, у залежності від довжини хвилі та відстані між джерелами.
            Компакт-диск
        Мильна бульбашка
Інтерференція світла у природі та техніці
             Пір’я птахів
                   Метелик
Інтерференція світла у природі та техніці
                Дякую за перегляд!
Виконала
Учениця 11-А класу
НВК №6
м. Хмельницького
Дорох Анастасія


title: Презентація на тему «Нанотехнологии» (варіант 2)

text:
Нанотехнологии
Подготовила:Коновалова Марина11-А
                     Факты
Нанотехноло́гия — область фундаментальной и прикладной науки и техники, имеющая дело с совокупностью теоретического обоснования, практических методов исследования, анализа и синтеза, а также методов производства и применения продуктов с заданной атомной структурой путём контролируемого манипулирования отдельными атомами и молекулами. В переводе с греческого слово «нано» означает карлик. Один нанометр (нм) – это одна миллиардная часть метра (10-9 м). Размер объектов, с которыми имеют дело нанотехнологи, лежат в диапазоне от 0,1 до 100 нм. Большинство атомов имеют диаметр от 0,1 до 0,2 нм, а толщина нитей ДНК – около 2 нм. Диаметр эритроцитов – 7000 нм, а толщина человеческого волоса – 80 000 нм.

Нанометр очень и очень мал. Нанометр во столько же раз меньше одного метра, во сколько толщина пальца меньше диаметра Земли.
Начало нанотехнологии
Идея о том, что вполне возможно собирать устройства и работать с объектами, которые имеют наноразмеры, была впервые высказана в выступлении речи лауреата Нобелевской премии Ричарда Фейнмана в 1959 году в Калифорнийском технологическом институте. Фейнман сказал, что когда-нибудь, например, в 2000 г., люди будут удивляться тому, что до 1960 г. никто не относился серьёзно к исследованиям наномира. По словам Фейнмана человек очень долго жил, не замечая, что рядом с ним живёт целый мир объектов, разглядеть которые он не в состоянии. Ну, а если мы не видим эти объекты, то мы не можем и работать с ними.
Начало нанотехнологий
Фейнман предупреждает о тех препятствиях, которые ожидают, на примере изготовления микроавтомобиля длиной всего 1 мм. Так как детали обычного автомобиля сделаны с точностью 10-5 м, то детали микроавтомобиля следует изготовлять с точностью в 4000 раз выше, т.е. 2,5.10-9 м. Таким образом, размеры деталей микроавтомобиля должны соответствовать расчётным с точностью ± 10 слоёв атомов.
Наномир не только полон препятствий и проблем. В наномире  хорошие новости - все детали наномира оказываются очень прочными. Происходит это из-за того, что масса нанообъектов уменьшается пропорционально третьей степени их размеров, а площадь их поперечного сечения – пропорционально второй степени. Значит, механическая нагрузка на каждый элемент объекта – отношение веса элемента к площади его поперечного сечения – уменьшается пропорционально размерам объекта.
Ричард Фейнман предсказал появление нанотехнологий ещё в 1959 году, выступая с лекцией «Там, внизу, полно места!» в Калифорнийском технологическом институте. На фото слева Р. Фейнман рассматривает с помощью микроскопа сделанный микромотор, размером 380 мкм, показанный на рисунке справа. Вверху на рисунке справа показана головка булавки
ИНСТРУМЕНТЫ НАНОТЕХНОЛОГИЙ
Первыми устройствами, с помощью которых стало возможным наблюдать за нанообъектами и передвигать их, стали сканирующие зондовые микроскопы - атомно-силовой микроскоп и работающий по аналогичному принципу сканирующий туннельный микроскоп. Атомно-силовая микроскопия (АСМ) была разработана Г. Биннигом и Г. Рорером, которым за эти исследования в 1986 была присуждена Нобелевская премия. Создание атомно-силового микроскопа, способного чувствовать силы притяжения и отталкивания, возникающие между отдельными атомами, дало возможность, наконец, «пощупать и увидеть» нанообъекты.
Как двигать атомы с помощью микроскопа
Основой АСМ служит микрозонд, обычно сделанный из кремния и представляющий собой тонкую пластинку-консоль.На конце кантилевера расположен очень острый шип, оканчивающийся группой из одного или нескольких атомов. При перемещении микрозонда вдоль поверхности образца острие шипа приподнимается и опускается, очерчивая микрорельеф поверхности, подобно тому, как скользит по грампластинке патефонная игла. На выступающем конце кантилевера (над шипом) расположена зеркальная площадка, на которую падает и от которой отражается луч лазера. Когда шип опускается и поднимается на неровностях поверхности, отраженный луч отклоняется, и это отклонение регистрируется фотодетектором, а сила, с которой шип притягивается к близлежащим атомам – пьезодатчиком. Данные фотодетектора и пьезодатчика используются в системе обратной связи, которая может обеспечивать, например, постоянную величину силу взаимодействия между микрозондом и поверхностью образца.
Остриё шипа и принцип работы сканирующего зондового микроскопа
Как двигать атомы с помощью микроскопа
Другая группа сканирующих зондовых микроскопов для построения рельефа поверхности использует так называемый квантово-механический «туннельный эффект». Суть туннельного эффекта состоит в том, что электрический ток между острой металлической иглой и поверхностью, расположенной на расстоянии около 1 нм, начинает зависеть от этого расстояния – чем меньше расстояние, тем больше ток. Если между иглой и поверхностью прикладывать напряжение 10 В, то этот «туннельный» ток может составить от 10 нА до 10 рА. Измеряя этот ток и поддерживая его постоянным, можно сохранять постоянным и расстояние между иглой и поверхностью. Это позволяет строить объёмный профиль поверхности .В отличие от атомно-силового микроскопа, сканирующий туннельный микроскоп может изучать только поверхности металлов или полупроводников.
Игла сканирующего туннельного микроскопа, находящаяся на постоянном расстоянии (стрелки) над слоями атомов исследуемой поверхности.
Как двигать атомы с помощью микроскопа
Сканирующий туннельный микроскоп можно использовать и для перемещения атома в точку, выбранную оператором. Если напряжение между иглой микроскопа и поверхностью образца сделать в несколько больше, чем надо для изучения этой поверхности, то ближайший к ней атом образца превращается в ион и "перескакивает" на иглу. После этого слегка переместив иглу и изменив напряжение, можно заставить сбежавший атом "спрыгнуть" обратно на поверхность образца. Таким образом, можно манипулировать атомами и создавать наноструктуры, т.е. структуры на поверхности, имеющие размеры порядка нанометра. Ещё в 1990 году сотрудники IBM показали, что это возможно, сложив из 35 атомов ксенона название своей компании на пластинке из никеля
Сложенное из 35 атомов ксенона на пластинке из никеля название компании IBM, сделанное сотрудниками этой компании с помощью сканирующей зондового микроскопа в 1990 году.
Нанофазные материалы – более прочные
При достаточно большой нагрузке все материалы ломаются и в месте излома соседние слои атомов навсегда отходят друг от друга. Однако прочность многих материалов зависит не от того, какую силу надо приложить, чтобы отделить два соседних слоя атомов. На самом деле, разорвать любой материал гораздо легче, если в нём есть трещины. Поэтому прочность твёрдых материалов зависит от того, сколько в нём микротрещин и каких, и как трещины распространяются по этому материалу. В тех местах, где есть трещина, сила, испытывающая на прочность материал, приложена не ко всему слою, а к цепочке атомов, находящейся в вершине трещины, и поэтому раздвинуть слои очень легко
Схематическое изображение трещины между двумя слоями атомов, расширяющейся при действии сил
Изготовление нанофазной меди
Распространению трещин часто мешает микроструктура твёрдого тела. Если тело состоит из микрокристаллов, как, например, металлы, то трещина, расколов надвое один из них, может наткнуться на внешнюю поверхность соседнего микрокристалла и остановиться. Таким образом, чем меньше размер частиц, из которых слеплен материал, тем труднее по нему распространяются трещины.
Возможности
Возможность практически бесконечного воспроизведения любой конструкции при наличии сырья и некоторого количества энергии — весьма небольшого, как уверяют ученые, - делает нанотехнологии универсальной технологией будущего. КПД получения электроэнергии из солнечного света, например, в случае применения нанотехнологий может достигать 90% против 20% у применяемых сегодня солнечных панелей. Это не только решает проблему энергообеспечения самих нанороботов, но и открывает широкие перспективы для решения энергетических проблем человечества.
Возможность создания конструкций на наноуровне изменит машиностроительную индустрию. Вернее, похоронит ее — отпадет необходимость в промежуточных машинах, которые необходимы для создания других машин. Их заменят универсальные наноконструкторы, способные создать любое устройство на уровне атомов и молекул.
Нанотехнологии могут обеспечить прорыв в освоении космоса, сделав возможным автоматическое строительство и самосборку орбитальных станций и роботов для исследования других планет. Энергию нанороботы будут черпать из солнца, а сырье для работы будут брать в окружающей среде.
Спасибо за внимание!


title: Презентація на тему «Газобалона установка»

text:
Газобалона установка
Виконав:
Учень 10 класу
Фурка Тарас
Газобалонне обладнання: за і проти.
За
Основна причина використання газобалонного обладнання для автомобілів (легкових і вантажних) - значно нижча вартість газового палива в порівнянні з бензином
Одна з переваг природного газу на авто - високе октанове число в порівнянні з бензином (100 і вище залежно від складу газу)
Газ на автомобілі - це більш чисте паливо з екологічної точки зору
При використанні газобалонного обладнання для автомобілів, завдяки тому, що газ краще змішується з повітрям, двигун працює тихіше і м'якше, на деталях практично не утворюється нагар, газ значно чистіше за своїм складом, ніж бензин. Він не засмічує масло, тому його потрібно міняти значно рідше. Це ж стосується і свічок
проти
Газове автомобільне обладнання і особливо сам балон зі скрапленим газом займає місце в багажнику, збільшуючи навантаження на задню вісь
У холодну пору року можуть виникнути й інші незручності використання газобалонного обладнання на авто. Гумові деталі в мороз можуть лопнути, що призведе до виходу з ладу всієї системи. Тому в мороз рекомендується прогріти машину і почати їзду на бензині, а при прогріванні двигуна перейти на газ
Після установки необхідно пройти процедуру реєстрації газового обладнання на автомобіль в ГИБДД. Власник автотранспортного засобу зобов'язаний пред'явити наступні документи:

а) Свідоцтво про відповідність переобладнаного для роботи на газовому паливі автотранспортного засобу вимогам безпеки;
б) копії сертифікатів на газобалонне обладнання;
в) копії сертифікату та ліцензії на право проведення робіт з переобладнання автотранспортних засобів для роботи на газовому палив

Встановлена газобалонна установка 4-го покоління
Поставив ГБО 4-го покоління пр-во ІТАЛІЯ, форсунки - пр-во ЯПОНІЯ. Ось так все виглядає під капотом після установки: ліворуч --- редуктор, праворуч --- блок управління. Балон поставив циліндричний на 90-л. Став чітко в нішу за запаскою, вийшло навіть на7 см вище, ніж запаска. Фактично в нього входить 80 л пропану. Витрата відсотків на7-10 брльше, ніж бензину, але при ціні газу (більше ніж у 2 рази) - меншою ніж бензин економія виходить 40-45%! Ніякої втрати потужності не відчувається взагалі, мотор працює рівно, навіть ще тихіше, ніж на бензині. 80л газу по циклу траса-місто вистачило на 465 км. Всі перемикається автоматично - заводиться на бензині, а при температурре 45-50 градусів антифризу перемикається на газ, і також при закінченні газу автоматом перемикається на бензин. У салоні додався світлодіодний індикатор з кнопкою примусового відключення. Ось і все

Історія виникнення систем закису азоту (N2O)
Використання закису азоту (N2O) як засоби для поліпшення технічних характеристик, було відзначено ще в Другій світовій війні, де воно використовувалося, для того, щоб дати авіації союзників можливість поліпшення ситуації при "критичному положенні" літака, як в швидкості польоту, так і в висотних показниках. Проте, з появою реактивного двигуна в кінці Другої Світової Війни, інтерес урядів до поршневим літакам зменшився, і за великим рахунком, дослідження можливостей закису азоту були відкладені