title: Презентація на тему «Жири» (варіант 9)

text:
11-А
Жири Або тригліцеридиІванишина Анна, Гуральський максим.
Жири - складні ефіри гліцерину і вищих одноатомних карбонових кислот.

Жирні кислоти – це органічні сполуки, до складу яких входить карбоксильна група та довгий вуглеводневий ланцюг.

Гліцерин                                Вищі кислоти
СH2- OH                ненасичені                 насичені
   CH  - OH
CH2- OH                олеїнова                         стеаринова
                               С17Н33СООН          C17Н35СООН
                               лінолева                      пальмітинова
                               С17Н31СООН            С15Н31СООН

Основні поняття
 Літерою R (радикали) позначені залишки жирних кислот
Структурна формула жирів
Пальмітинова та олеїнова жирні кислоти
Класифікація  жирів
інколи називають жирною олією
рідкі жири називають  олією.
Тверді жири тваринного походження  називають салом.
Деякі тверді тваринні і рослинні жири називають маслами: кров'ячий молочний жир і жир бобів какао.

Класифікація жирів
 мають меншу від одиниці питому вагу
розчинні в органічних розчинниках
не розчиняються у воді
під звичайним тиском їх не можна перегнати, не розклавши.
При нагріванні олій до 250° С їх молекули олій руйнуються, утворюючи при цьому шкідливий для здоров’я акролеїн.
Ненасичений  жир – лянна олія швидко висихає під дією кисню повітря.
При нагріванні до 150° С маргарин розкладається на гліцерин та насичені жирні кислоти і вітаміни руйнуються.

Фізичні властивості
Загальна назва жирів – тригліцериди. Назва жиру походить від назв кислот, які входять до його складу – триолеїн, тристеарин.

номенклатура
Приклад
На позначення жирів використовуються також слова «олії», «масла» і «ліпіди».
Слово «олії», як правило, використовується для позначення жирів, які є рідкими при кімнатній температурі, у той час як слово «жири» зазвичай використовується для позначення жирів, які є твердими речовинами при нормальній кімнатній температурі.
«Ліпіди» використовується для позначення рідких і твердих жирів, а також інших пов'язаних з жиром речовин, як правило, в медичному або біохімічному контексті.
Слова «олії» і «масло» також використовуються для будь-яких речовин, незалежно від їх хімічної структури, що не змішуються з водою і жирні на дотик: ефірні олії, терпентинова олія,мінеральні олії, солярове масло, синтетичні масла. Мінеральні олії також називають мінеральними оливами та мінеральними маслами.
Ефірні олії, отримані з різних частин деяких рослин і з фізичного погляду подібні до жирів (олій), але хімічно вони дуже відрізняються від них: зовсім не мають у своєму складі гліцеринових ефірів жирних кислот, а містять у собі різні спирти, альдегіди та органічні сполуки.
Мінеральні олії — добуваються перегонкою нафти, і складаються з вуглеводнів та зовсім не мають у своєму складі гліцеринових ефірів жирних кислот.

Номенклатура (більш детально)
Звичайний жир складається з ліпідів, не жирових та азотовмісних речовин, вуглеводів та мінеральних елементів.
 Чистий жир являє собою складні ефіри триатомного спирту гліцерину СН2ОН — СНОН — СН2ОН і різноманітних жирних кислот.
 Серед них можуть бути :
насичені жирні кислоти, наприклад пальмітинова С15Н31СООН і стеаринова С17Н35СООН,
ненасичені жирні кислоти (у тому разі з одним подвійним зв'язком — наприклад олеїнова кислота С17Н33СООН);
 з двома — лінолева кислота і з трьома ліноленова кислотаподвійними зв'язками, а також з потрійним зв'язком, наприклад тариринова кислота С17Н31СООН), або навіть чотири (як у арахідонової кислоти) подвійні зв'язки між атомами вуглецю, — і трапляються лише в рослинних жирах і так званому риб'ячому жирі, в організмі людини не синтезуються, але потрібні для багатьох біохімічних процесів, і тому їх відносять до незамінних продуктів живлення. Суміш ненасичених жирних кислот називають вітаміном F].
У рослинному й тваринному світі налічується близько 1300 видів жирів, але елементний склад їх відносно мало коливається й дорівнює в середньому,%:
С — 76 — 79, Н — 11 — 13 і О — 10 — 12.

Хімічний склад жирів
Шляхом гідролізу (омилення) жири легко розщеплюються на гліцерин і жирні кислоти, причому різні кислоти проявляють неоднакову стійкість до дії високих температур імікроорганізмів. Так, насичені жирні кислоти досить стійкі не тільки при звичайних температурах, але й при нагріванні навіть до 400 °C вони важко втрачають свою карбоксильну групу й не розкладаються.
Досить стійкими є й ненасичені жирні кислоти з одним подвійним зв'язком (типу олеїнової).
Ненасичені кислоти із двома й більшим числом подвійних зв'язків менш стійкі; вони окислюються, твердіють, стають темними, набирають неприємного запаху. На це потрібно звертати увагу при використанні їх. Вони легко окислюються й полімеризуються, а при нагріванні до 300 °C розпадаються з розривом вуглецевого ланцюга й утворенням суміші насичених і ненасичених вуглеводнів жирного ряду.
Для хімічної характеристики жирів й інших ліпідів визначаються температура плавлення й числа — йодне, омилення й кислотності.

Реакція гідролізу.

Хімічні властивості олій.
Реакція дегідратації (взаємодія гліцерину з вищими карбоновими кислотами)
Цей процес застосовують для перетворення олій у тверді жири.

Реакція гідрування.
Методом каталітичного гідрування (з використанням нікелевих каталізаторів), рослинні олії і рідкі тваринні жири: морських ссавців, риби, переводять у тверді жири. Продукт реакції називається саломасою («штучним салом»). Саломаси використовуються в якості основи для виготовлення маргарину, інших харчових жирів, мила. Вперше гідрогенізацію жирів здійснив С.Фокін в 1906 році.
Існує думка про шкідливість систематичного споживання не повністю гідрованих олій (транс-карбонових кислот) і продуктів на їх основі (печиво, чіпси, картопля фрі) для людини. Вони збільшують ризик ішемічних захворювань на серце, мозок, спряють іншим видам атеросклерозу, викликає порушення процесів синтезу холестеролу.
На перших етапах вживання гідрованих олій, кількість транс-карбонових кислот в складі маргаринів досягала 50%, що не дозволяло уникнути негативних наслідків для здоров'я. Для зниження рівня транскарбованих кислот в маргарини додають більшу кількість нативних рослинних олій, таким чином кількість транс-карбонових кислот в кінцевому продукті може досягати 15-20%.

Гідрогенізація жирів
Хімічні властивості маргаринів
Реакція гідролізу у присутності лугу – реакція омилення

Часткове окиснення жирів.
При тривалому зберіганні  масла під дією вологи, Оксигену повітря, світла й тепла воно набуває неприємного запаху та смаку. Цей процес називається згіркненням. Неприємні запах і смак зумовлено появою в маслові продуктів перетворення вільних жирних кислот, гідроксикислот, альдегідів і кетонів
Застосування.
Важливий продукт харчування.
У народній медицині – основа мазей.

Жири містяться майже в усіх частинах та органах рослин і тварин, проте розміщені вони нерівномірно. У рослинах найбільше жиру скупчено в насінні та в їхньому зародку, рідше у плодовій оболонці, що оточує ядро: пальмовий горіх, маслини.
У тілі тварин жир розподіляються нерівномірно, і головним чином накопичується в зашкірній клітковині, тканинах, що обволікають органи, які визначаються посиленою діяльністю:серце, нирки та ін.. В кістковому мозку міститься до 90% жиру.
У клітинах рослин і тварин жир має вигляд дрібних краплинок, що утворюють разом з іншим вмістом клітин емульсію.

Де зустрічаються жири?
Рідкі жири входять до складу рослинних організмів, є важливими компонентами їжі.
                                      Є крапельки роси і ми їх бачимо щоранку,
                                         В них сонце промінці свої купає.
                                         Є ж крапельки, які ми до сніданку
                                          Щоденно у салати добавляєм.
                                   Вміст рідких жирів у плодах та насінні рослин.
Соняшник – 30- 58%
Бавовник (насіння) – 20- 29%
Соя (насіння) -15-25 %
Льон (насіння) – 30-48 %
Арахіс (ядро) – 50 61 %
Маслини( м’якуш) -28 50%
Кедр(ядро) – 26-28%
Кукурудза- 5,6%
Какао(боби) -49-57%
Кокосова пальма – 65-72%

Продукти харчування.
В медицині і косметичній промисловості.
В текстильній промисловості для змащування ниток і рівномірного фарбування.
Сировина для виробництва мила, оліфи, фарб.
У шкіряному виробництві.

Застосування
Біологічне значення жирів зумовлене тим, що вони є носіями таких життєво необхідних для організму речовин, як поліненасичені жирні кислоти, жиророзчинні вітаміни, фосфоліпіди,стерини. Отже, біологічна роль жирів залежить від жирнокислотного складу та наявності інших компонентів — фосфоліпідів, вітамінів тощо.

Зустрічаютья у промисловості:
Деякі жири (здебільшого рослинного походження) використовуються для виробництва мила.

Біологічне значення жирів


Презентація на тему «Колообіг Оксигену, Нітрогену, Карбону в природі» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Кислоти» (варіант 2)

text: HCL = H++CL-


title: Презентація на тему «Хімічні мутагени»

text:
Хімічні мутагени
Хімічні мутагени було відкрито значно пізніше за фізичні, у 1940р. Відкрив такий мутагенез українесь Й. А. Рапопорт, який вирощував дрозофіл на середовищі з формальдегідом.

До хімічних мутагенів можна віднести:
-Окисники та відновники (нітрати,  нітрити , активні форми кисню)
-Алкілуючі реагенти (наприклад, йодацетамід);
-Пестициди (наприклад гербіциди, фунгіциди);
-Деякі харчові добавки (наприклад, ароматичні вуглеводні, цикламати);
-Органічні розчинники;
-Лікарські препарати (наприклад, цитостатика і, препарати ртуті  імунодепресанти).
-До хімічних мутагенів умовно можна віднести і ряд вірусів (мутагенним чинником вірусів є їх нуклеїнові кислоти — ДНК або РНК).

Нітрати — безбарвні кристалічні речовини, солі і ефіри азотної кислоти HNO3. Вони утворюються при взаємодії нітратної кислоти з відповідними металами, або їх оксидами та гідроксидами. У воді нітрати добре розчиняються.

Нітрати характеризуються досить широким спектром токсичної дії. Токсична дія нітратів полягає у тому, що в травному тракті вони частково відновлюються до нітритів (більш токсичних), і останні при надходженні в кров можуть викликати  метгемоглобінемію,  а також пригнічення активності ферментних систем, що беруть участь у процесах тканинного дихання. Крім того, встановлено, що з нітритів у присутності амінів можуть утворюватись N-нітрозаміни, які виявляють канцерогенну активність.

Пестициди

Усі без винятку пестициди при ретельному вивченні виявляли або мутагенну, або інші негативні дії на живу природу і людину. Близько 90% усіх фунгіцидів, 60% гербіцидів і 30% інсектицидів є канцерогенними. Застосування пестицидів призводить до пригнічення біологічної активності ґрунтів і перешкоджає природному відновленню родючості, викликає втрату харчової цінності та смакових якостей сільськогосподарської продукції, збільшує втрати і скорочує термін збереження продукції, знижує урожайність багатьох культур внаслідок загибелі комах-опилювачів.
Класифікація пестицидів

-інсектициди (для знищення комах)
-фунгіциди (для знищення грибкових захворювань)
-гербіциди (для боротьби з рослинами-бур'янами).
-родентициди (проти гризунів)
-арборициди (проти чагарників)
-акарициди (проти кліщів)
-бактерициди (проти бактеріальних хвороб)
-нематоциди (проти фітогельмінтів - шкідливих нематод)

 Сьогодні близько 500 видів комах вже стійкі до інсектицидів. Пристосованість до пестицидів виникає протягом 10—ЗО поколінь, підтверджуючи справедливість теорії еволюції Ч. Дарвіна: в процесі мікроеволюції виробляється нова властивість. Помічено, наприклад, що в колорадського жука виробляється імунітет до отрутохімікатів
Лікарські препарати

-Препарати ртуті
-Імунодепресанти
-Цитостатики
Приклади деяких хімічних мутагенів

Алкалоїд колхіцин руйнує веретено поділу,що призводить до подвоєння кількості хромосом у клітині;
Газ іприт, який раніше використовувався для виготовлення хімічної зброї, підвищував частоту мутацій у експериментальних мишей у 90 разів.
Використання

Хімічні мутагени використовуються для отримання мутагенних форм цвільових грибів, актиноміцетів, бактерій , які продукують у великих кількостях пеніцилін, стрептоміцин та інші антибіотики. Хімічними мутагенами підвищується ферментативна властивість грибів, які використовуються для спиртового бродіння, розроблено десятки перспективних мутацій культурних рослин.


title: Презентація на тему «Карбонові кислоти» (варіант 2)

text:
Презентація натемуКарбонові кислоти
Підготував
студент групи
ФК-44-I
Галюк Юрій

Що ми  дізнаємося на сьогоднішньому уроці?
Визначення карбонових кислот
Класифікація
Походження в природі
Електронна будова
Ізомерія і номенклатура
Отримання
Застосування
Фізичні властивості
Хімічні властивості

Карбонові кислоти - органічні сполуки, що містять одну або кілька карбоксильних груп-СООН.
Карбоксильна група містить дві функціональні групи - карбоніл >С=О и гідроксил -OH, безпосередньо зв'язані один з одним:

R

C

O

O

H

1.Залежно від числа карбоксильних груп● одноосновні (монокарбонові) Наприклад:  НСООН,   С3Н7СООН ● двохосновні – щавлева● багатоосновні (дикарбонові НСООН–СООН щавлева, трикарбонові – лимонна і т.д.)
Класифікація карбонових кислот:
2.  За характером вуглеводневого радикалу розрізняють кислоти:

● насичені (наприклад, CH3CH2CH2COOH);
● ненасичені (CH2=CHCH2COOH);
●  і ароматичні (RC6H4COOH).

Багато кислот мають історично сформовані або  тривіальні назви, пов'язані головним чином з  джерелом їх отримання.
Мурашина – залози комах,
бджолина отрута,
кропива, соснова хвоя.
Oцтова - піт, сеча, деякі рослини, кисле молоко, хвоя.
Масляна – згіркле вершкове масло.
Валеріанова - корінь валеріани
Олеїнова-маслинова олія
Янтарна - янтар, буре вугілля.
Молочна кисле молоко, сир, квашена капуста, силос, накопичується у м'язах при фізичній роботі.
Лимонна - лимони, апельсини та інші цитрусові.
Яблучна – яблука, горобина, виноград.
Щавлева - щавель, ревінь.
Електронна будова
1. Електронна густина зсувається в бік кисню
2.Атом вуглецю здобуває позитивний заряд
3. В результаті цей атом вуглецю притягує до себе електронну пару від атома кисню

б-

б+
4. Компенсуючи зміщену ел. щільність, атом кисню відтягує себе ел. пару сусіднього водню
Висновок: зв'язок гідроксильної групі стає більш полярної і атом водню набуває велику рухливість

         Номенклатура карбонових кислот

   Систематичні назви кислот утворюються за назвою відповідного вуглеводню з додаванням суфікса –ова й слова кислота. Часто використаються також тривіальні назви.

Деякі насичені одноосновні кислоти та їх назви

НСООН – метанова, мурашина, форміатна
СН3СООН – етанова, оцтова, ацетатна
СН3СН2СООН – пропанова, пропіонова
СН3СН2СН2СООН – бутанова, масляна
СН3СН2СН2СН2СООН – пентанова, валеріанова
СН3СН2СН2СН2СН2СООН – гексанова, капронова
СН3СН2СН2СН2СН2СН2СООН – гептанова, енантова

С15Н31СООН – пальмітинова
С16 Н33СООН – маргаринова
С17Н35СООН – стеаринова

Ізомерія
 – структурна ізомерія - ізомерія кістяка у вуглеводневму радикалі (починаючи з C4).

– міжкласова ізомерія, починаючи з C2. Наприклад, формулі C2H4O2 відповідають 3 ізомери, що належать до різних класів органічних сполук – карбонових кислот і естерів.

– просторова ізомерія. Можлива цис-транс ізомерія у випадку ненасичених карбонових кислот. Наприклад: олеїнова (цис-ізомер) та елаїдинова (транс-ізомер) кислоти.

Способи добування
Мурашина кислота зустрічається в вільному стані. Вона міститься в соках кропиви, хвої, фруктах, а також в поті і сечі. Це безбарвна рідина з різким запахом, з температурою кипіння близькою до температури кипіння води 1010С.
 В промисловості мурашину кислоту одержують із її натрієвої солі, яка утворюється при пропусканні оксиду вуглецю через розплавлений гідроксид натрію:

1.СО + NaOH  НСООNa
2НСООNa + H2SO4  2НСООH+ Na2SO4
                                                    або

Способи добування
Оцтова кислота часто зустрічається в природі. Вона міститься в сечі, поті, жовчі і шкірі тварин, рослинах. Утворюється при оцтовокислому бродінні рідин, що містять спирт (вино, пиво) - скисання виноградного вина. Це протікає під впливом "оцтового грибка", завжди присутнього в повітрі:

С2Н5ОН + О2  СН3СООН + Н2О

 Основний промисловий синтетичний спосіб складається з 3-х стадій:

1. Крекінг метану на ацетилен і гідроген: 2СН4  СН  СН + 3Н2
 2. Добування оцтового альдегіду за реакцією Кучерова:
                                                                                О
                                                    солі ртуті                            //
 СН  СН + Н2О    СН3 - С
                                                              \
                                                               Н
3.Окислення оцтового альдегіду киснем повітря за наявності каталізатора:
             О                                    О
                  //       О                        //
СН3 - С   СН3  С
            \                                      \
             Н                                     ОН.
Найбільш економічно вигідний спосіб добування оцтової кислоти:
                                                                                t, p
2СН3 – СН2 – СН2 – СН3 + 3О2  4СН3СООН + 2Н2О

Як сильний відновник в хімічній промисловості

Як дезінфікуючий засіб в харчовій промисловості

Для дублення шкіри в шкіряній промисловості
Мурашиний спирт –
 в медицині
Як протрава при фарбування тканин в текстильній пром. мисловості

Застосування мурашиної кислоти

Застосування оцтової кислоти
Фізичні властивості карбонових кислот

Серед карбонових кислот немає газоподібних речовин. Нижчі члени ряду – безбарвні рідини,
з різким запахом, добре розчинні у воді.
Збільшення молекулярної маси обумовлює зниження розчинності у воді карбонових кислот.
Вищі карбонові кислоти, починаючи з пальмітинової – тверді речовини, мають слабкий запах стеарину
 або взагалі без запаху, нерозчинні у воді. Температури кипіння карбонових кислот із збільшенням кількості
 атомів Карбону зростає і вища, ніж у відповідних спиртів.

С1 С2 С3 С4С5 С6            С16 С18
Tкип, С
50
100
150
200
250
 Їх добра розчинність і високі температури кипіння пояснюються утворенням більшого числа водневих звязків між молекулами  кислот.

Хімічні властивості

Розчини карбонових кислот у воді мають кислий смак, забарвлюють лакмус і метил оранжевий у червоний колір, проводять електричний струм, взаємодіють з металами з виділенням водню. Це свідчить, що органічні кислоти вступають у реакції, характерні для кислот. Розглянемо хімічні властивості карбонових кислот на прикладі оцтової кислоти.
 Хімічні властивості карбонових кислот в порівнянні з неорганічними кислотами

У карбонових кислот під впливом
карбоксильної  групи збільшується
рухливість атомів водню, які стоять
біля атома вуглецю, сусіднього з
 карбоксильною групою. Тому вони
 легко заміщуються атомами хлору:

СН3СООН + СІ2   СН2СООН + HСІ
                                   
                                  СІ
                            хлороцтова кислота


title: Презентація на тему «Жири» (варіант 12)

text:
Жири як компоненти їжі
Хімічний склад
Чистий жир являє собою складні ефіри триатомного спирту гліцерину         СН2ОН — СНОН — СН2ОН і різноманітних жирних кислот. Серед них можуть бути як насичені жирні кислоти так і ненасичені жирні кислоти
Що таке жири?
Жири (ліпіди) — речовини, які використовуються організмом для енергетичних і пластичних цілей.

Становлять головний компонент таких продуктів харчування, як вершкове масло, рослінні олії, маргарин, смалець.
Жири — важливий продукт харчування людини. Жири становлять головний компонент таких продуктів харчування, як вершкове масло, рослинні олії, маргарин, смалець. Багато жирів міститься у свинячому салі та у сирі.
Функції жирів
Регуляторна
Енергетична
Запасна
Захисна
Структурна
Вироблення енергії
Класифікація жирів
За походженням діляться на тваринні і рослинні → на тверді і рідкі
Жири у продуктах харчування
Важливо!
Середньодобова потреба в жирі молодих чоловіків 18-29 років з масою тіла 70 кг - 103-158 г, жінок того ж віку з масою тіла 60 кг - 88-119 м.
У віці 30-39 років потреба в жирі знижується до 99-150 г у чоловіків і 84-112 г у жінок.


title: Презентація на тему «Життя та наукова діяльність Д.І.Менделєєва»

text:
Життя та наукова діяльність         Д.І.Менделєєва
«Найближчий предмет хімії складає вивчення однорідних речовин, з додаванням яких складені всі тіла світу, перетворень їх один в одного і явищ, що супроводжують такі перетворення»
— Дмитро Менделєєв
Дмитро Іванович Менделєєв народився у 1834 р. в Тобольську в родині директора гімназії. Ще гімназистом він виявив великий інтерес до природничих наук, а після закінчення гімназії вступив до природничо-математичного факультету Петербурзького педагогічного інституту. Закінчив інститут із золотою медаллю і був направлений учителем природознавства у Сімферополь.
У цей час йшла Кримська війна (1853—1856), і гімназія не працювала. Д. І. Менделєєв влаштувався в архіві, а згодом переїхав до Одеси і домігся посади викладача Першої одеської гімназії при Ришельєвському ліцеї. Тут він розробив гідратну теорію розчинів, потім блискуче захистив магістерську дисертацію «Про питомі об'єми». Незабаром 23-річний Менделєєв став доцентом і здобув право читати лекції у Петербурзькому університеті. Молодий учений продовжував наукові дослідження стану і властивостей речовин. Він відбув дворічне наукове відрядження до Гейдельберзького університету (Німеччина), де досліджував властивості газів, уперше визначив критичні температури багатьох із них і довів, що за певної температури всі гази можна перетворити на рідини.
Д. І. Менделєєв у мантії Оксфордського університету (1894)
Д. І. Менделєєв у період роботи над курсом органічної хімії
У Німеччині Д. І. Менделєєв зблизився з багатьма видатними вченими. Серед них були М. М. Бекетов, О. П. Бородін, І. М. Сеченов та інші. У 1860 р. він узяв участь у Першому Міжнародному конгресі хіміків у Карлсруе.
Повернувшись до Петербурга, Менделєєв продовжував наукову і педагогічну роботу в університеті. Після захисту в 1865 р. докторської дисертації «Про сполучення спирту з водою і розуміння розчинів як асоціацій» його було обрано професором Петербурзького технологічного інституту, а потім — університету, в якому він керував кафедрою неорганічної хімії протягом 23-х років. Тут він з великою цікавістю працював над фундаментальним підручником «Основи хімії». Пристрасне бажання об'єднати розрізнені хімічні знання у певну систему породило у Менделєєва ідеїо пошуку спорідненості всіх хімічних елементів. Ця теоретична й експериментальна робота зумовила видатне відкриття всесвітнього значення — відкриття періодичного закону в 1869 p., коли Менделєєву було 35 років.
Одночасно Менделєєв проводив велику громадську роботу. За його ініціативи у 1868 р. було створено Російське фізико-хімічне товариство, де він уперше доповів про відкриття періодичного закону.Теорія і практика завжди нерозривно поєднувались у діяльності Менделєєва. Навіть перелік питань, які вирішував учений, показує широчінь і важливість його праці. Менделєєв багато зробив у галузі точних вимірювань, заклав основи теорії розчинів, запропонував промисловий спосіб фракційного розділення нафти, винайшов новий вид бездимного пороху, пропагував використання мінеральних добрив, зрошування посушливих земель. Він є автором фундаментальних досліджень не тільки в хімії, а й у галузях хімічної технології, фізики, метеорології, повітроплавання, метрології, сільського господарства, економіки, народної освіти тощо. Менделєєв турбувався про розумне використання корисних копалин, про економічно доцільне розміщення заводів на території держави.
Д. І. Менделєєв був палким патріотом і сміливим захисником прогресивних ідей, що викликало невдоволення серед реакційних кіл Петербурзької академії наук. І хоча Д. І. Менделєєв був обраний почесним членом усіх академій світу, у себе на батьківщині його кандидатура до складу академії була забалотована, незважаючи на величезні заслуги перед наукою.У 1890 р. під час студентських заворушень Д. І. Менделєєв підтримував студентів, виступив на їх захист, за що дістав грубу одповідь від царського міністра освіти і змушений був залишити університет. Проте його наукова й практична діяльність на цьому не припинилась. Він став організатором і першим директором Головної палати мір і ваги, брав участь у складанні митних тарифів, розробляв питання господарського розвитку країни.
Багатогранна діяльність Д. І. Менделєєва була тісно пов'язана з розвитком науки, освіти та економіки України. Відомі його широкі зв'язки з багатьма передовими українськими хіміками та іншими вченими, особливо Київського і Харківського університетів. Ще у 1871 р. Д. І. Менделєєв брав активну участь у 3-му з'їзді природознавців, що відбувся у Києві.
Д. І. Менделєєв приділяв велику увагу організації вищої освіти, зокрема у 1898 р. брав активну участь у створенні Київського політехнічного інституту (тепер — Національний технічний університет «КПІ»), на території якого перед входом до хімічного корпусу йому встановлено пам'ятник. У 1903 р. він був головою екзаменаційної комісії першого випуску інженерів та агрономів цього навчального закладу.
Д. І. Менделєєв плідно працював над розвитком вугільної промисловості в Україні. Після перебування на Донбасі, де він вивчав питання видобутку й транспортування кам'яного вугілля, Д. І. Менделєєв висунув нову для того часу ідею підземної газифікації вугілля, яку вперше було втілено в життя лише в 1937 р. у м. Горлівці (Донбас).
1907 р. Д. І. Менделєєв помер. Тисячні юрби народу проводжали його в останню путь. Попереду траурної процесії несли періодичну систему хімічних елементів. В особі Менделєєва світ втратив блискучого різнобічного вченого, ідеї якого продовжують житд. їх розвивають учені нашої Батьківщини і закордонних країн.
ЗНАЧЕННЯ ПЕРІОДИЧНОГО ЗАКОНУ І ПЕРІОДИЧНОЇ СИСТЕМИ ХІМІЧНИХ ЕЛЕМЕНТІВ
Періодичний закон Д. І. Менделєєва — один із найфундаментальніших і найзагальніших законів природи, якому підпорядковані всі хімічні елементи Всесвіту. Адже з хімічних елементів складається вся жива і нежива природа. Отже, періодичний закон — це не тільки основний закон хімії, а й основний закон природи. Його відкриття справило величезний вплив на розвиток хімії та фізики і не втратило свого значення й досі.
Періодичний закон хімічних елементів — один з основних законів природи. Після його створення природознавство пережило наукову революцію, було розроблено нові теорії (будови речовини, відносності, квантової механіки), знайдено нові елементи, але ці відкриття не тільки не зруйнували періодичний закон і періодичну систему, а й розвинули їх, надали їм нового змісту, затвердили їх фундаментальність

Наукове значення. Відомо, що до Д. І. Менделєєва вчення про хімічні елементи являло собою сукупність розрізнених, мало зв'язаних між собою знань. Завдання щодо об'єднання цих знань у струнку цілісну систему блискуче виконав Д. І. Менделєєв, відкривши періодичний закон, який, за визначенням академіка О. М. Баха, послужив і продовжує слугувати провідною зіркою для тисячі нових досліджень і творчих пошуків у найрізноманітніших галузях природознавства. Велич наукового подвигу Д. І. Менделєєва полягає в тім, що він розкрив внутрішній об'єктивний зв'язок між хімічними елементами, закон їх розвитку.Періодичний закон озброює дослідників надійним засобом для пояснення явищ, у яких беруть участь хімічні елементи, і для передбачення нових фактів. А це є найсуттєвішою ознакою будь-якої наукової теорії.
Передбачувальна сила періодичного закону повною мірою виявилася ще за життя Д. І. Менделєєва.
Він указував на можливість існування багатьох невідомих елементів, відкриття яких (особливо Галію, Скандію, Германію) продемонструвало велике прогностичне значення періодичного закону і періодичної системи елементів для подальших досліджень. На підставі періодичного закону Д. І. Менделєєв виправив відносні атомні маси 9-ти елементів, що були визначені неточно, і передбачив існування 10-ти елементів. Ці прогнози повністю справдилися.
Д. І. Менделєєв усвідомлював об'єктивність відкритого закону і вірив у його майбутнє. Він писав, що «... періодичному законові майбутнє не загрожує руйнуванням, а тільки надбудова і розвиток передбачаються». Так, Д. І. Менделєєв не вважав періодичну систему завершеною 92-м елементом (Ураном). Він передбачав можливість існування зауранових елементів. Усі вони тепер добуті штучно в результаті ядерних перетворень. Сьогодні відомо вже 112 хімічних елементів.
Велику роль відіграв періодичний закон у розвитку теорії будови атома. Вказавши на глибокий внутрішній зв'язок між елементами, він дав змогу зробити висновок, що всі атоми побудовані принципово однаково. Тому створення моделей атомів стало можливим лише після відкриття періодичного закону і створення періодичної системи елементів. У свою чергу, знання будови атома дало змогу глибше зрозуміти суть періодичного закону і періодичної системи елементів, пояснити причину періодичності у зміні властивостей хімічних елементів.Світоглядне значення. Крім наукового, періодичний закон і періодична система елементів мають суттєве світоглядне значення. Вони показують, що всі елементи як подібні, так і відмінні за властивостями, містяться в єдиній системі, де їх властивості змінюються закономірно, шляхом переходу кількісних змін (заряд ядра) у якісні (властивості елементів). Властивості будь-якого елемента в періодичній системі виявляються у зв'язку з іншими елементами.
Отже, періодична система елементів переконливо доводить, що природа не є скупченням речовин, ізольованих одна від одної і не зв'язаних між собою. Вона ясно показує, що існує спорідненість між усіма хімічними елементами, що розвиток має місце не лише у світі тварин і рослин, айв неорганічній природі.
Періодичний закон — провідна зірка для нових відкриттів і в хімії, і в фізиці, для пошуку і добування нових хімічних елементів, для створення речовин і матеріалів із наперед заданими властивостями. Він є тією науковою основою, яка зумовлює подальший розвиток сучасної хімії, теорії будови атома, ядерної фізики та багатьох інших наук. Ось чому добутий групою американських учених під керівництвом Глена Сіборга у 1955 р. хімічний елемент № 101 був названий ними Менделевієм на честь великого російського вченого.
                          Цитати Д.І.Менделєєва«Вся гордість учителя в учнях, в рості посіяних ним зерен»«Кордонів науковому пізнанню і передбаченню передбачати неможливо»«Забобон є впевненість, на знанні не заснована. Наука бореться із забобонами, як світло з потемками.»


title: Презентація на тему «Нафта» (варіант 6)

text:
Нафта:склад,властивості,основні процеси переробки,застосування
Підготувалиучні 11 класу Прилуцької ЗОШ І-ІІІст.№14
Данилів Діаната
Яковенко Богдан
Що таке нафта?
Нафта (від перс. neft) - пальна масляниста рідина зі специфічним запахом, розповсюджена в осадовій оболонці Землі і яка є найважливішою корисною копалиною. Це складна суміш рідких вуглеводнів, у яких розчинені газоподібні й інші речовини. І щоб перелічити всі продукти, одержувані з нафти, потрібно витратити кілька аркушів, тому що їх уже кілька тисяч.

Фізичні властивості нафти
Найголовнішою властивістю нафти, які принесли їй світову славу виняткових енергоносіїв, є її здатність виділяти при згорянні значну кількість тепла. Нафта і її похідні володіють найвищою серед усіх видів палив теплотою згоряння. Теплота згоряння нафти – 41 МДж/кг, бензину – 42 МДж/кг. Важливим показником для нафти є температура кипіння, що залежить від будови вхідних до складу нафти вуглеводнів і коливається від 50 до 550°С.

Хімічний склад
Загальний склад
    Нафта являє собою суміш близько 1000 індивідуальних речовин, з яких більша частина - рідкі вуглеводні і гетероатомних органічні сполуки, переважно сірчисті, азотисті й кисневі, а також металоорганічні з'єднання (в основному ванадієві і нікелеві); інші компоненти - розчинені вуглеводневі гази, вода, мінеральні солі, розчини солей органічних кислот і ін, механічні домішки (частинки глини, піску, вапняку).

Вуглеводний склад
В основному в нафті представлені парафінові (звичайно 30-35, рідше 40-50% за об'ємом) і нафтенові (25-75%). У меншій мірі - сполуки ароматичного ряду (10-20, рідше 35%) і змішаного, або гібридного, будови (наприклад, парафіно-нафтенові, нафтено-ароматичні).
На сьогоднішній день в наявності дві точки зору на природу походження нафти. Одна - біогенна. Відповідно до неї, нафта утворилася із залишків тварин або рослин. Друга теорія - абіогенна. Детально розробив її Д.І. Менделєєв, який припустив, що нафта в природі може синтезуватися з неорганічних сполук.
Хімічні елементи і сполуки в нафті
Нафта складається головним чином з вуглецю – 79,5 – 87,5 % і водню – 11,0 – 14,5 % від маси нафти. Крім них у нафті присутні ще три елементи – сірка, кисень і азот. Їхня загальна кількість переважно складає 0,5 – 8 %. У незначних концентраціях у нафті зустрічаються елементи: ванадій, нікель, залізо, алюміній, мідь, магній, барій, стронцій, марганець, хром, кобальт, молібден, бор, миш'як, калій і ін. Їхній загальний зміст не перевищує 0,02 – 0,03 % від маси нафти. Зазначені елементи утворюють органічні і неорганічні сполуки, з яких складається нафта. Кисень і азот знаходяться в нафті тільки в зв'язаному стані. Сірка може зустрічатися у вільному стані чи входити до складу сірководню.

Добування нафти
Нафта залягає в пористих шарах осадових порід на глибині від 100 до 6000 метрів, обсяг скупчень може досягати мільярдів кубометрів. Покладам нафти супроводжують побіжні пальні гази, які знаходяться під великим тиском. Витяг нафти проводять різними методами:     фонтанним;
компресорним;
глибинно-насосним.

Нафта, що надходить на поверхню, у своєму складі містить:
побіжні гази - 50-100 м3/т,
воду - 200-300 кг/т;
мінеральні солі: 10-15 кг/т.
Тому на нафтових промислах роблять підготовку нафти до переробки. Вона полягає в наступному:
видалення розчинених газів;
видалення мінеральних солей; .
зневоднювання нафтової емульсії.

Нафта являє собою складну суміш різноманітних хімічних сполук: у першу чергу - вуглеводнів.
До складу нафти входять:
1) рідкі і розчинені тверді парафінові вуглеводні (алкани);
2) нафтенові вуглеводні ( циклоалкани);
3) ароматичні вуглеводні (арени).

Нафта містить: нафтенові кислоти, смолисті й асфальтові речовини, сірчисті сполуки, азотисті сполуки й інші. Елементарний склад нафти (у % мас): - вуглець 83-87, водень 12,5-14, сірка 0,3-3, кисень 0,1-1,азот до 0,4.
Основні нафтопродукти:
На НПЗ із нафти виробляють:
індивідуальні парафінові, олефинові й ароматичні сполуки, котрі є сировиною органічного синтезу;
пальні і мастильні матеріали;
моторні палива (авіаційні, автомобільні бензини, керосин, лігроїн),
дизельне паливо;
тверді і напіврідкі суміші парафинів (парафін, вазелін);
бітуми,електродний кокс, розчинники;
мастила.
Методи переробки нафти:
Розрізняють первинні і вторинні методи переробки нафти.
Первинні (фізичні) методи засновані на різних температурних інтервалах кипіння окремих фракцій нафти - це прямий відгін нафти.
Пряма перегонка (ректифікація)       Перегонка нафти-початковий процес переробки нафти на нафтопереробних заводах, заснований на тому, що при нагріванні нафти утворюється парова фаза, що відрізняється за складом від рідини. За допомогою методів багаторазової перегонки нафтових фракцій вдається виділити деякі індивідуальні вуглеводні. Перегонка нафти здійснюється методами одноразового випаровування або поступового випаровування.
Вторинні (хімічні) методи засновані на повному перетворенні нафтової сировини під дією підвищеної температури і тиску, а також застосування каталізаторів; це різні види крекінгу і риформінгу нафти.
Усі методи засновані на високотемпературних ендотермічних процесах і реакціях, тобто для їхнього здійснення необхідне підведення тепла ззовні.
Так як, нафта складається з великого числа індивідуальних вуглеводнів, при високих температурах будуть протікати різноманітні реакції. Поряд з термічним розпадом будуть здійснюватися реакції синтезу, ізомеризації, причому багато з цих реакцій - оборотні.
Для деструктивної переробки нафтової сировини характерні наступні реакції: деалкілування (укорочення бічних парафінових ланцюгів ), полімеризація, циклізація алкенів (алкени в сировині відсутні, але утворюються при дегідруванні алканів), дециклизація (утворюються ароматичні вуглеводні), розпад моноциклічних вуглеводнів на алкани й алкени.
Деструктивна перегонка нафти (крекінг) (вторинні або хімічні методи переробки):
Процеси крекінгу поділяються на:
термічні - процеси розщеплення вуглеводнів під дією високих температур і тиску;
термокаталитичні – процеси, які протікають під впливом температури в присутності каталізаторів.
Переваги термокаталітичних процесів:
протікають з більшою швидкістю при більш низьких температурі і тиску, за рахунок застосування каталізаторів;
збільшується вихід коштовних продуктів, підвищується їхня якість за рахунок застосування селективних каталізаторів;
можливість одержання продуктів заданого складу.
Коксування нафтових залишків:
Процес глибокого розкладання нафтових фракцій без доступу повітря з метою одержання нефтянного коксу і рідкого палива (бензин, газойль) при температурі 400-500°С.

Продукти, які отримують з нафти, їх застосування
З нафти виділяють різноманітні продукти, що мають велике практичне значення. Спочатку від неї відокремлюють розчинені вуглеводні (переважно метан). Після відгону летучих вуглеводнів нафту нагрівають. Першими переходять у газоподібний стан і відганяються вуглеводні з невеликим числом атомів вуглецю в молекулі, що мають відносно низьку температуру кипіння. З підвищенням температури суміші переганяються вуглеводні з більш високою температурою кипіння. У такий спосіб можна зібрати окремі суміші (фракції) нафти. Найчастіше при такій перегонці одержують три основні фракції, що потім піддаються подальшому поділу. Основні фракції нафти наступні:
Фракція, що збирається від 400 до 2000 С, - газолінова фракція бензинів – містить вуглеводні від З5Н12 до З11Н24. При подальшій перегонці виділеної фракції одержують: газолін (від 400 до 700 С), бензин (від 700 до 1200 С) – авіаційний, автомобільний і т.д.
застосування нафти
Нафта та нафтопродукти: негативний вплив на оточуюче середовище:
Транспортні аварії у Світовому океані, аварії на міжнародних нафтомагістралях, викиди відходів переробки нафти у атмосферу, ґрунтові води – все це призводить до забруднення довкілля, змушує частіше звертатися до питання доцільності такого "перспективного" прогресу, підвищення безпеки нафтової та нафтопереробної галузі


Презентація на тему «Інертні гази»


Презентація на тему «Хімічні речовини в побуті»


title: Презентація на тему «Сучасні наземні й космічні телескопи»

text:
Сучасні наземні й космічні телескопи
Телеско́п — прилад для спостереження віддалених об'єктів. Термін «телескоп» також вживається для позначення астрономічних приладів для спостережень електромагнітних хвиль невидимих для людського ока (інфрачервоні, ультрафіолетові, рентгенівські, гамма- і радіотелескопи), а також для реєстрації відмінного від електромагнітного випромінювання (нейтринні та гравітаційні телескопи).
Оптичні телескопи поділяються на два типи —  рефрактори і рефлектори.
Рефрактор —  це прилад,  у якому в якості об'єктива слугує лінза.
У рефлекторі, на відміну від рефрактора, для концентрування електромагнітного
випромінювання використовується дзеркало.
Рефрактор
Рефрактор - телескоп, в якому для фокусування світла використовується система
лінз,  яка називається об'єктивом.  Робота таких телескопів грунтується на явищі
рефракції.
Внаслідок того,  що кожна окремо взята лінза має різну аберацію  (хроматичну,
сферичну та інш.),  зазвичай використовуються складні ахроматичні і
апохроматичні об'єктиви. Такими об'єктивами є опуклі і увігнуті лінзи, складені і
склеєні згідно розрахунків так, щоб мінімізувати аберацію.
Сучасні астрономічні телескопи є переважно рефлекторами.
Найбільший у світі рефрактор належить Йєркській обсерваторії  (США)  і має
діаметр об'єктива 102  см. Більші рефрактори не будувались. Це пов'язано з тим,
що якісні великі лінзи дорогі у виробництві, а також дуже важкі, що призводить  до деформації і погіршення якості зображення.  Крупні телескопи зазвичай є
рефлекторами
Аберáція — дефект, похибка зображення в оптичних системах. Аберація оптичних систем проявляється в тому, що зображення втрачають чіткість і не точно відповідають зображуваним об'єктам.
Рефлектори
Рефлектор —  оптичний телескоп,  в якому використовуються дзеркала для
фокусування світла і побудови зображень.  Вперше рефлектор був побудований
Ісаком Ньютоном у 1670 р.  Телескопи-рефрактори із простих лінз, які будувалися
до цього,    мали    хроматичну аберацію,  рефлектор ж принципово не має
хроматизму. Якість дзеркальних телескопів, якщо мати на увазі абераціі, суттєво
поліпшилася після того,  як почали шліфувати параболічні дзеркала.  Однак тут
була ще одна не менш важлива проблема.  Спочатку дзеркала для телескопів
виготовляли з дзеркальної бронзи,  поверхня якої після свіжої відшліфовки
відбивала до 90%  світла.  Однак вона дуже швидко тьмяніла  (буквально через
декілька місяців),  і її коефіціент відбивання різко зменшувався.  Телескоп-
рефлектор ніби заново народився у другій половині 19-го століття, коли розробили
метод зовнішнього сріблення скляних дзеркал. Свіжа срібна плівка   відбивала до
96%  видимого світла,  її можна було відновлювати декілька разів.  А у 1930  р.
скляні дзеркала почали алюмініювати.
Більшість сучасних телескопів є рефлекторам
На даний час найбільшими в світі телескопами-рефлекторами є два телескопа, що
розташовані на Гавайях. KECK-I і KECK-II введено в експлуатацію у 1993 і 1996
роках відповідно;  вони мають ефективний діаметр дзеркал 9.8  м.  Телескопи
розташовані на одній платформі і можуть використовуватися разом в якості
інтерферометра, забезпечуючи при цьому кутову роздільну здатність  (по одній
координаті), яка відповідає  дзеркалу з діаметром 85 м.
Сучасні наземні телескопи
Найбільший в Євразії телескоп     БТА   знаходиться на території Росії, у
горах Північного Кавказу,  і має діаметр головного дзеркала 6  м. Він працює з
1976 р. і тривалий час був найбільшим телескопом у світі
Після  2005 року   в експлуатацію було введено телескоп Gran Telescopio Canarias на Канарських островах з діаметром дзеркала 10,4  м, а Southern African Large
Telescope(SALT) в ЮАР має діаметр дзеркала 11  м.
Gran Telescopio Canarias
Телескоп  SALT
Космічний телескоп  «Хаббл»—  автоматична
обсерваторія на орбіті навколо Землі,  яку назвали на честь відомого астронома Едвіна
Хаббла. Цей телескоп є спільним проектом NASA і Європейського космічного агентства ESA.
Розміщення телескопа в космосі дає можливість реєструвати електромагнітне
випромінювання у тих діапазонах,  для яких земна атмосфера непрозора,  у першу чергу в
інфрачервоному діапазоні.  Через відсутність впливу атмосфери роздільна здатність
телескопа у 7—10 разів більша, ніж у аналогічного телескопа, розташованого на Землі.

Хаббл
Spitzer
Космічний   інфрачервоний телескоп  Spitzer було запущено у космос ракетою Delta з мису
Канаверал,  Флорида, 25  серпня 2003р. Spitzer  отримує зображення і спектри в
інфрачервоному діапазоні з довжинами хвиль 3  і 180  мікрон.  Більшість з цього
інфрачервоного випромінювання блокується земною атмосферою,  що унеможливлює
спостереження у цьому діапазоні з поверхні Землі. Spitzer  має діаметр 0.85м.  Це найбільший інфрачервоний телескоп,  що його було коли-небудь запущено у космос.  Його високочутливі інструменти надають нам унікальний вид
Всесвіту в невидимому діапазоні довжин хвиль, прихованому від оптичних телескопів.

Гамма-Обсерваторія Compton
Обсерваторія NASA Compton була найважчим астрофізичним інструментом з тих, які  коли-небудь літали в космос. Її було виведено на орбіту 5  квітня 1991  р. космічним човником Атлантіс і повернуто на Землю 4 червня  2000 р. Compton  мав чотири інструменти,  які досліджували електромагнітний спектр у гамма-діапазоні від 30  кеВ до 30  геВ.
Обсерваторію було названо на честь Артура Комптона,  лауреата Нобелівської премії з
фізики, який досліджував  розсіювання фотонів високих енергій електронами.


title: Презентація на тему «Цікаві факти про воду» (варіант 1)

text:
Цікаві факти про воду

1. Ми ніколи не будемо мати більше води, ніж маємо зараз.2. Щодня з поверхні землі випаровується 1,000,000,000,000 (трильйон) тонн води3. Вода — єдина субстанція, яка зустрічається в природі в трьох формах: твердій (лід), рідкої і у вигляді газу.4. 80% земної поверхні вкриті водою.
5. 3% води на землі прісні; більша частина прісної води зберігається у замерзлому стані в льодовиках.6. Середньостатистична людина складається з води на 50-80%. Ембріон людини складається з води на 95%, дитина на 70-80%, а доросла людина на 50-70%, тобто з віком людина всихає, організм людини зашлаковується і разом зі зменшенням частки води в організмі приходять хвороби і старість.7. Кров людини на 83% складається з води.8. Кавун на 93% складається з води.
9. У найглибшій точці світового океану (Маріанський жолоб, 11034 м.) кинутій у воду залізній кульці потрібно більше години, щоб досягти океанського дна.10. Недалеко від села Кергалан в Азербайджані є горюча вода. Від сірника вода спалахує блакитним полум'ям через наявність у її складі метану.11. Забруднені підземні води очищаються протягом декількох тисячоліть.12. Людина може обходитися 30 діб без їжі і менше тижня без води.
13. У склянці води міститься близько 8,000,000,000,000,000,000,000,000 (8 септіліонов) молекул.
14. Вода — це основний розчинник в людському організмі. З її допомогою переносяться всі корисні речовини, вона ж виводить з організму шлаки та шкідливі речовини. У водних розчинах відбуваються всі хімічні реакції в нашому організмі.
15. Давно відзначений взаємозв'язок якості води, її хімічного та бактеріологічного складу, стану здоров'я та рівня захворюваності населення.16. Середньостатистична людина, користуючись водопровідною водою, за своє життя пропускає через організм від 80кг до 100кг хімічної бруду. І саме тому так важливо бути впевненим в якості води, яку ви вживаєте.17. У складі мантії Землі води міститься в 10-12 разів більше, ніж у Світовому океані.
18. Вживання кофеїну й алкоголю призводить до обезводнення. На кожну випиту чашку кави або порцію алкоголю треба додатково випити склянку води.19. Морська вода замерзає при температурі — 1,91 ° C20. Вода відбиває 5% сонячних променів, у той час як сніг — близько 85%. Під лід океану проникає тільки 2% сонячного світла.
Дякуємо за увагу !!!


Презентація на тему «Нафта. Переробка нафти» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Кисень та хімічні властивості кисню»

text:
             ХІМІЯ
           7 клас

           Презентація  на  тему:
“Кисень  та  хімічні  властивості  кисню”

К И С Е Н Ь

                    К И С Е Н Ь
1  Відкриття  кисню
2  Поширення  у  природі
3  Фізіологічна  дія
4  Добування  кисню  в  лабораторії
5  Каталізатори
6  Агрегатний  стан  та  фізичні  властивості
7  Хімічні  властивості  кисню
Oхygenium -  хімічний елемент з атомним номером 8, атомна маса 15,9994. В періодичній системі елементів Менделєєва розташований в другому періоді в групі VIA.У вільному вигляді кисень — газ без кольору, запаху і смаку.
1. Історія  відкриття

Історія відкриття кисню, як і азоту, пов'язана з тим, що продовжувалося
декілька століть вивченням атмосферного повітря. Про те, що повітря по своїй
 природі не однорідне, а включає частини, одна з яких підтримує горіння і
дихання, а інша — ні, знали ще в 8 столітті китайський алхімік Мао Хоа, а
пізніше в Європі — Леонардо да Вінчі. В 1665 англійський природодослідник
Р. Гук писав, що повітря складається з газу, що міститься в селітрі, а також з
неактивного газу, що становить велику частину повітря. Про те, що повітря
містить елемент, що підтримує життя, в 18 столітті було відоме багатьом
хімікам.
Шведський аптекар і хімік Карл Шєєле почав вивчати склад
повітря в 1768. Протягом трьох років він розкладав нагріванням
 селітри (KNO3, NaNO3) і інші речовини і одержував «вогненне повітря»,  що підтримує дихання і горіння. Але результати своїх дослідів  Шєєле обнародував тільки в 1777 році в книзі «Хімічний трактат про повітря і вогонь».

ШЕЄЛЕ (Scheele) Карл Вільгельм (1742-86), шведський хімік, по професії аптекар. Першим отримав багато неорганічних і органічних з'єднань, у тому числі хлор (1774), гліцерин, синильну кислоту (1782), ряд органічних кислот, довів складний склад повітря.

В 1775 Лавуазье прийшов до висновку, що звичайне повітря

 складається з двох газів — газу, необхідного для дихання і

підтримуючого горіння, і газу «протилежного характеру» — азоту.

 Лавуазье назвав підтримуючий горіння газ охygene —

«створюючий кислоти» оскільки він тоді вважав, що всі кислоти

містять кисень. Давно вже відомо, що кислоти бувають як

кисневмісними, так і без кисневими, але назва, дана елементу

Лавуазье, залишилася незмінною. Протягом майже півтора століть

 1/16 частина маси атома кисню служила одиницею порівняння

мас різних атомів між собою і використовувалася при чисельній

 характеристиці мас атомів різних елементів (так звана киснева

 шкала атомних мас).
ЛАВУАЗЬЄ (Lavoisier) Антуан Лоран (1743-94), французький хімік, один з основоположників сучасної хімії. Систематично застосовував в хімічних дослідженнях кількісні методи. З'ясував роль кисню в процесах горіння, окислення і дихання (1772-77), ніж спростував теорію флогистона. Один із засновників термохімії. Керував розробкою нової хімічної номенклатури (1786-87). Автор класичного курсу «Початковий підручник хімії» (1789). В 1768-91 генеральний відкупник; під час Французької революції по суду революційного трибуналу в числі інших відкупників гільйотинований.

В 1774 англійський священик і натураліст Дж. Прістлі

нагріванням «паленої ртуті» (оксиду ртуті HgO) отримав газ,

що підтримує горіння. Будучи в Парижі, Прістлі, не знаючий,

 що отриманий їм газ входить до складу повітря, повідомив

 про своє відкриття.А. Лавуазье і іншим ученим.

ПРІСТЛІ (Priestley) Джозеф (1733-1804), англійський хімік, філософ, прихильник дєізма. В 1794, переслідуваний реакційними кругами, емігрував в США. Іноземний почесний член Петербурзької ан (1780). В творі «Дослідження про матерію і дух» (1777) затверджував, що природа матеріальна, дух — властивість матерії. Розвивав вчення Д. Гартли про асоціації. Відкрив кисень (1774), отримав хлористий водень
Кисень — найпоширеніший на Землі елемент, на його частку (у складі різних з'єднань, головним чином силікатів), доводиться близько 47,4% маси твердої земної кори. Морські і прісні води містять величезну кількість зв'язаного кисню — 88,8% (по масі), в атмосфері зміст вільного кисню складає 20,95 % (за об'ємом). Елемент кисень входить до складу більше 1500 з'єднань земної кори. Кисень в атмосфері Землі почав нагромаджуватися в результаті діяльності первинних фотосинтезуючих організмів, що з'явилися, ймовірно, близько 2,8 млрд. років тому. Вважають, що 2 млрд. років тому атмосфера вже містила близько 1% кисню; поступово з відновної вона перетворювалася на окислювальну і приблизно 400 млн. років тому придбала сучасний склад. Наявність в атмосфері кисню в значній мірі визначила характер біологічної еволюції.
Кисень відіграє особливу роль у природі. Він виступає одночасно і як будівник, і як руйнівник. Окислюючи органічні речовини, кисень підтримує дихання, а отже, й життя. Енергія, що при цьому вивільнюється, забезпечує життєдіяльність організмів. Проте за участю кисню в природі постійно відбуваються і руйнівні процеси: іржавіння металів, горіння речовин, гниття рослинних і тваринних решток.
2 . Поширення  у  природі

Оксиген 47

Силіцій 27,6

Алюміній 8,8

Решта 1,2
Магній 2,3
Калій 2,4
Ферум 4,7
Кальцій 3,4
Натрій 2,6
Поширення хімічних елементів у земній корі (% за масою)
3.  Фізіологічна  дія
Атмосферний кисень є життєво важливим для всіх живих організмів. Обмін аероба (з участю О2) речовин виник пізніше анаеробного (без участі О2), але саме реакції біологічного окислення, більш ефективні, ніж стародавні енергетичні процеси бродіння забезпечують живі організми переважно необхідної їм енергії. Виняток становлять облігатні анаероби, наприклад, деякі паразити, для яких кисень є отрутою. Використовування кисню, що володіє високим окислювально-відновним потенціалом привело до виникнення біохімічного механізму дихання сучасного типу. Цей механізм і забезпечує енергією організми аеробів.
Кисень — основний біогенний елемент, що входить до складу молекул всіх найважливіших речовин, що забезпечують структуру і функції кліток — білків, нуклеїнових кислот, вуглеводів, ліпідів, а також безлічі низькомолекулярних з'єднань. В кожній рослині або тварині кисню набагато більше, ніж будь-якого іншого елемента (в середньому близько 70%). М'язова тканина людини містить 16% кисню, кісткова тканина — 28.5%; всього в організмі середньої людини (маса тіла 70 кг) міститься 43 кг кисню. В організм тварин і людини кисень поступає в основному через органи дихання (вільний кисень) і з водою (зв'язаний кисень), крізь легені кисень потрапляє у кров, розноситься нею по всьому організму і в клітинах забезпечує перебіг реакцій окиснення. Вони відбуваються з вивільненням енергії, за рахунок якої підтримується стала температура тіла у теплокровних і виконується робота організмами: пересування, робота м'язів та інші життєві процеси.  Потреба організму в кисні визначається рівнем (інтенсивністю) обміну речовин, який залежить від маси і поверхні тіла, віку, підлоги, характеру живлення, зовнішніх умов і ін. В екології як важливу енергетичну характеристику визначають відношення сумарного дихання (тобто сумарних окислювальних процесів) співтовариства організмів до його сумарної біомаси. Потрібно, проте, мати на увазі, що тривале вдихання повітря, що збагатило киснем, небезпечно для здоров'я людини. Високі концентрації кисню викликають в тканинах утворення вільних радикалів, що порушують структуру і функції біополімерів. Схожою дією на організм володіють і іонізуючі випромінювання. Тому пониження змісту кисню (гіпоксія) в тканинах і клітках при опромінюванні організму іонізуючою радіацією володіє захисною дією — так званий кисневий ефект. Цей ефект використовують в променевій терапії: підвищуючи вміст кисню в пухлині і знижуючи його вміст в навколишніх тканинах усилюють променеве ураження пухлинних кліток і зменшують пошкодження здорових. При деяких захворюваннях застосовують насичення організму киснем під підвищеним тиском.

           Прилад для добування кисню в лабораторії
4.  Добування  кисню  в  лабораторії
У лабораторних умовах кисень добувають розкладанням деяких оксигеновмісних речовин. Так, якщо
зібратиприлад, як показано на малюнку і в пробірці нагрівати перманганат калію КМnO4, то в ци-
ліндрі над водою почне одразу ж збиратися кисень, витискуючи з циліндра воду. Під впливом нагрівання
відбувається розкладання перманганату калію на три нові речовини: магнат калію К2МnO4, оксид
мангану (IV) MnO2 і кисень О2. Такі реакції належать до реакцій розкладу.
ХІМІЧНІ РЕАКЦІЇ, ПІД ЧАС ЯКИХ З ОДНІЄЇ СКЛАДНОЇ РЕЧОВИНИ УТВОРЮЄТЬСЯ ДВІ АБО БІЛЬШЕ НОВИХ РЕЧОВИН (ПРОСТИХ ЧИСКЛАДНИХ), НАЗИВАЮТЬСЯ РЕАКЦІЯМИ РОЗКЛАДУ.
Розкладання перманганату калію КМnO4 під час нагрівання можна виразити таким
хімічним

Розкладання перманганату калію КМnO4 під час нагрівання можна виразити таким хімічним
івнянням:

Розкладання перманганату калію KMnO4 під час нагрівання можна виразити таким хімічним
рівнянням:
2КМnO4 = K2MnO4 + MnO2 + O2
5.  Каталізатори
Не всі оксигеновмісні речовини під час нагрівання швидко розкладаються з виділенням кисню.
щоб прискорити реакцію, використовують спеціальні речовини. Наприклад, оксид мангану (IV)
MnO2 прискорює розкладання пероксиду гідрогену Н2О2:

                                                                  MnO2
                                                   2H2O2       =      2H2O  +  O2

Переконаємось у цьому на досліді. Якщо до пероксиду гідрогену в пробірці добавити щіпку
чорного порошку оксиду мангану (IV), то відразу ж відбудеться бурхлива реакція з виділен-
ням кисню, як показано на малюнку. Кисень збирається в посудину за способом витіснення
 повітря. Довести, що в посудині кисень, а не повітря, можна за допомогою тліючої скіпки.
Вона спалахує.
О2
MnO2
H2O2
   Якщо профільтрувати суміш, то можна відокремити оксид
Мангану (IV) і знову вмістити його в пробірку з новою порцією
 пероксиду гідрогену. Ефект буде такий самий. Дослід можна
повторювати знову і знову. Оксид мангану (IV) зберігає свою
властивість прискорювати розкладання деяких речовин.
Він сам при цьому не витрачається і до складу продуктів
реакції не входить. Такі речовини називаються каталізаторами.
           КАТАЛІЗАТОРИ- ЦЕ РЕЧОВИНИ, ЯКІ ЗМІНЮЮТЬ
              ШВИДКІСТЬ ХІМІЧНОЇ РЕАКЦІЇ, АЛЕ НЕ ВХОДЯТЬ
             ДО СКЛАДУ ІЇ ПРОДУКТІВ.
   Каталізатори широко застосовують у промисловості. Вони дають змогу підвищувати продуктивність хімічних процесів, отже, економніше вести виробництво.
6.  Агрегатний  стан  та  фізичні  властивості
   Кисень – газ, що складається з двухатомних  молекул кисню.

Не має запаху і кольору. Густина кисню при 0о С і тиску 1 атм ( 101,325 кПа)

складає 1,43 г/л, що в 1,11 раза більше густини повітря ( зверніть увагу: коли

наводимо значення густини газу, обов'язково варто вказати температуру і

тиск, оскільки від них, як відомо, дуже залежить об'єм даної кількості газу).

   Кисень мало розчиняється у воді, при 20о С і атмосферному тиску в 100 об'ємах

води розчиняється 3 об'єми  О2 . З підвищенням температури його розчинність
,
як і розчинність усіх газів, зменшується, а зі зниженням температури – збільшується

(наприклад, при 0о С вона складає 5 об'ємів О2 у 100 об'ємах води).

   Розчинність кисню, як і всіх інших газів, збільшується з підвищенням тиску і,

навпаки, зменшується при зниженні тиску. Вона приблизно прямо пропорційна тиску
.
   При тиску 101,3 кПа і температурі – 183 о С кисень переходить у рідкий стан

( рідкий кисень – рухлива рідина блакитного кольору), а при температурі -219о С-

в сині кристали.

7.  Хімічні властивості кисню
Важливо знати, за яких умов відбуваються хімічні  реакції, як вони відбуваються і які речовини
Утворюються.
   Для цього розглянемо деякі досліди.

                                             1.  Горіння фосфору в кисні
   1.   У  посудину з киснем внесемо  залізну ложку із запаленим фосфором. Утворюється густий
Білий дим. Це тверді частинки нової речовини – оксиду фосфору (V) . Якщо після закінчення досліду
В посудину внести тліючу скіпку, то виявиться, що  кисню в посудині більше немає.
Його атоми в процесі реакції сполучилися з атомами Фосфору й утворили одну нову речовину –
Оксид фосфору (V) Р2О5.
Отже, кисень не просто підтримує горіння, а й бере участь у реакції як вихідна речовина.
Цю реакцію можна виразити таким хімічним рівнянням:
4Р  +   5О2  =  2Р2О5

2.  Покладемо в залізну ложку кусочок деревного вугілля і внесемо у полум'я пальника. Вуглинка розжа-
риться. Якщо цю вуглинку внести в посудину з кисне, як на малюнку, то вона розжариться ще сильніше
і швидко згорить без полум'я й диму, але з виділенням теплоти.
Щоб дізнатися, яка речовина при цьому утворилася, наллємо в посудину вапняну воду. Вона стає кала-
мутною. Це ознака того, що під час горіння вуглинки утворився вуглекислий газ, або оксид карбону
(IV) С
С  +  О 2  =   СО2
У процесі реакції атоми Карбону, що входять до складу вугілля, сполучаються з атомами Оксигену,
Що входять до складу кисню, й утворюється оксид карбону ( IV) СО2. відбувається реакція сполучення.
                           2.  Горіння  вугілля  в  кисні
                              3.  Горіння  сірки  в  кисні
  Внесемо залізну ложку з сіркою у полум'я пальника. Сірка спочатку розплавиться, далі почне горіти. Спостерігається слабке синювате полум'я. Якщо тепер запалену сірку внести в посудину з киснем, як на малюнку, то  горіння посилюється, синювате полум'я стає яскравим. При цьому утворюється  газ з різким запахом – оксид сульфуру (IV) SO2 і виділяється велика кількість теплоти:

S   +   O2   =   SO2
           4.  Горіння  заліза  в  кисні
   Якщо до тонкого стального дроту прикріпити сірник, запалити його і швидко опустити в посудину з
Киснем, то від сірника займеться і дріт ( см. мал.). Сталь – це залізо з домішками вуглецу.
Воно згорає, розкидаючи яскраві іскри залізної окалини Fe3O4.

        Залізну  окалину  можна  розглядати  як  подвійний  оксид  феруму ( ІІ )  і  феруму (ІІІ),
                                   II        III
                          або  FeO   Fe2O3 ,  в  якому  Ферум  виявляе  валентності   ІІ  і   ІІІ.
 Горіння заліза в кисні можна подати рівнянням:

         3 Fe  +  2O2  =  Fe3O4

Кисень може взаємодіяти як з неметалами, так і з металами. В усіх випадках його атоми
Сполучаються з атомами металу або неметалу, утворюючи нову речовину.Такі реакції
Називають реакціями сполучення.

   Реакції  сполучення  -  це  такі  реакції,  в  результаті  яких  з
 кількох  вихідних   речовин  (  простих  чи  складних  )  утворюється
одна  складна  речовина.
Взаємодія речовини з киснем належить до реакцій окислення. В усіх випадках взаємодії
Фосфору, вугілля, сірки, заліза з киснем відбувається процес окиснення й утворюються
Нові речовини – оксиди : Р2О5 ,  С О2 ,  Fe3O4 , SO2 .
   Оксиди  -  це  складні  речовини,  утворені  двома  елементами,
одним  з  яких  обов'язково  є  Оксиген.
Подібно до фосфору, сірки, вугілля й заліза з киснем сполучається більшість металів
І неметалів. При цьому реакції можуть супроводжуватися горінням.
   Горіння  -  це  хімічна  реакція ,  під  час  якої  відбувається
окиснення  речовин  з  виділенням  теплоти  і  світла.
Проте не завжди реакції окиснення супроводжуються горінням. Наприклад,
Мідь під час нагрівання темнішає, оскільки атоми Купруму, сполучаючись з
Атомами Оксигену, утворюють чорний порошок  -  оксид  купруму (ІІ)СuO без горіння

                           2 Cu  +  O2  =  2CuO
   Отже,  кисень  хімічно  дуже  активний,  одна  з  найактив –
ніших  простих  речовин.


title: Презентація на тему «Природні І синтетичні Органічні речовини» (варіант 1)

text:
Природні
І синтетичні
Органічні речовини
              Робота
      учениці 11-А класу
       Заріцької Вікторії
Природні речовини
Органічний синтез - розділ хімії, що вивчає різні способи, методики, засоби визначення, апаратуру тощо для одержання органічних сполук і матеріалів, а також сам процес їхнього одержання в лабораторних умовах чи промисловості.
За допомогою органічного синтезу добувають безліч різноманітних органічних речовин.
З природних джерел органічні речовини виділяють переважно в готовому вигляді або шляхом переробки природної сировини.
До органічних речовин відносяться такі , як : білки , вітаміни , вуглеводи , нуклеїнові кислоти .
Білки
Білки — біологічні полімери, мономерами яких є амінокислоти.
Функції білків:
Пластична. Білки утворюють основу цитоплазми і входять до складу клітинних органел і мембран. Сухожилля, суглобові з’єднання, кістки скелета, копита складаються з білків.
Рухова. Будь-які форми активного руху в живій природі (робота м’язів, биття війок і джгутиків та ін.) здійснюються скоротливими білковими структурами.
Транспортна. Білок еритроцитів гемоглобін транспортує кисень від легень до тканин і органів, сироватковий білок альбумін здійснює транспорт жирних кислот.
Білки складаються з двадцяти видів амінокислот. Амінокислоти являють собою органічні молекули, які мають загальний план будови: вони містять карбоксильну групу  -СООН й аміногрупу –NH2 пов’язані з атомом Карбону.
Вітаміни
Вітаміни — органічні речовини, які не мають енергетичної цінності, але необхідні для проходження реакцій обміну речовин. Вітаміни входять до складу ферментів, регулюють біохімічні реакції. Якщо не вистачає того чи іншого вітаміну, виникають порушення обміну речовин; такі стани називаються гіповітамінозами, а за повної відсутності вітаміну — авітамінозами. Перевищення норми споживання вітамінів також призводить до порушень функцій організму . Усі вітаміни поділяють на дві групи: жиророзчинні (A, D, E, K, F) і водорозчинні (інші).
Вітамін A необхідний для нормального зору й росту. Він відіграє важливу роль у підтримці нормального стану шкіри й слизових оболонок. З недостачею вітаміну A пов’язане порушення сутінкового зору — куряча сліпота, нездатність бачити при слабкому освітленні.
Вітаміни групи B впливають на обмін білків, жирів, вуглеводів, амінокислот і деяких інших речовин. Нестача цих вітамінів спричиняє порушення в нервовій системі (хвороба бері-бері).
Вітамін C, або аскорбінова кислота, сприяє збереженню здорової шкіри, бере участь в обміні речовин у сполучній тканині, необхідний для синтезу колагенових волокон. За відсутності вітаміну C в їжі у людини розвивається цинга.
Вітамін D сприяє затриманню солей Кальцію, Фосфору та відкладанню їх у кістковій тканині. У дітей за браку вітаміну D в їжі або при тривалій відсутності сонячного світла розвивається рахіт.
Вітамін K бере участь у синтезі протромбіну в печінці. Брак цього вітаміну викликає порушення процесу згортання крові.
Вуглеводи
До вуглеводів належать альдегіди і кетони багатоатомних спиртів, а також полімери цих сполук із загальною формулою
Функції вуглеводів:
Енергетична. При окисненні у процесі клітинного дихання вуглеводи вивільняють енергію, яка в них міститься, забезпечуючи значну частину енергетичних потреб організму.
Захисна. В’язкі секрети (слизи), багаті на вуглеводи та їхні похідні — глікопротеїди, оберігають стінки органів (шлунок, кишечник, бронхи) від механічних і хімічних впливів.
Пластична. Вуглеводи є основними структурними компонентами клітин, які утворюють опорні тканини (целюлоза, хітин).
Запасна. Відкладаючись у тканинах, вуглеводи можуть забезпечити організм енергією під час голодування (крохмаль, глікоген).
Вуглеводи поділяють на моносахариди, дисахариди та полісахариди.
Вуглеводи – основне джерело енергії для людини .
Нуклеїнові кислоти
Нуклеїнові кислоти — біополімери, мономерами яких є нуклеотиди. Залежно від виду моносахариду нуклеїнові кислоти поділяють на дві групи:
1) рибонуклеїнову кислоту (РНК), що містить рибозу;
2) дезоксирибонуклеїнову кислоту (ДНК), до складу якої входить дезоксирибоза.
Два полінуклеотидні ланцюги в молекулі ДНК з’єднуються між собою за допомогою водневих зв’язків між відповідними азотистими основами: аденін взаємодіє з тиміном за допомогою двох водневих зв’язків, цитозин з гуаніном — за допомогою трьох. При цьому утворюється подвійна спіраль, полінуклеотидні ланцюги в якій орієнтовані антипаралельно.
Завдяки унікальній будові ДНК здатна до збереження, відтворення та передачі генетичної інформації.
РНК міститься у всіх живих клітинах у вигляді одноланцюгових молекул. Залежно від структури та функції РНК поділяють на матричну, або інформаційну (мРНК, або іРНК), рибосомальну (рРНК) і транспортну (тРНК).
Синтетичні
речовини
Використання продуктів синтетичної органічної хімії не лише забезпечує людству комфортне існування, а й пов'язане з неабиякими ризиками. Дотримання правил безпечного поводження з продуктами органічної хімії - природного чи синтетичного походження - умова збереження здоров'я (а, трапляється, і життя) кожної окремої людини.
Органічний синтез - розділ хімії, що вивчає різні способи, методики, засоби визначення, апаратуру тощо для одержання органічних сполук і матеріалів, а також сам процес їхнього одержання в лабораторних умовах чи промисловості.
За допомогою органічного синтезу добувають безліч різноманітних органічних речовин. Ця галузь хімії почала стрімко розвиватися лише з розвитком капіталістичного виробництва, аби задовольнити зрослий попит на пальне, мастила, барвники тощо.
Органічним синтезом добувають барвники, лікарські препарати, каучуки, гуму та інші полімерні матеріали. До того ж органічний синтез сприяє зменшенню використання цінної харчової сировини для технічних потреб.
Поліетилен
Твердий, безколірний, жирний на дотик матеріал. Він легший за воду, горить повільно синюватим полум'ям без кіптяви.
Середня молекулярна маса полімеру може істотно змінюватися залежно від умов його одержання, а разом з тим змінюються і властивості полімеру.
Поліетилен є найдешевшим матеріалом із групи поліолефінів. Його обсяг у загальному виробництві поліолефінів складає 75-78%.
Поліетилен біологічно нешкідливий, тому він широко застосовується у медицині, у житловому будівництві. Завдяки високій хімічній стійкості поліетилен широко застосовується в хімічній промисловості для виробництва пластикових труб, частин різних апаратів, внутрішньої футеровки місткостей для зберігання кислот тощо. Поліетилен застосовується також в електротехнічній, електрокабельній і радіотехнічній промисловості як високоякісний і високочастотний діелектрик. Значна частина поліетилену йде на виготовлення водопровідних труб, а також різних побутових предметів — поліетиленових плівок, бутелів, пробок тощо.
Каучук синтетичний
Синтетичний каучук - вихідною речовиною для одержання штучного каучуку за способом С. В. Лебедєва служить ненасичений вуглеводень з двома подвійними зв'язками бутадієн (дивініл) CH2=CH—CH=CH2. Його молекули мають лінійну структуру. Однак молекули каучуку не витягнуті, а звивисті. Цим обумовлюється його здатність розтягуватися.
Сирий каучук має низьку міцність і дуже липкий, особливо при нагріванні, а на морозі стає твердим і ламким. Тому для виготовлення різних виробів у сирому вигляді каучук непридатний. Свої цінні властивості каучук набуває при вулканізації, тобто при нагріванні з сіркою. Вулканізований каучук називають гумою.
Ебоніт
Ебоніт стає високоеластичним при температурі більше плюс 55 градусів за Цельсієм. До складу суміші для отримання ебоніту входять наповнювачі (вугільна або ебонітова пил).
Ебоніт газонепроникний, негігроскопічний, легко піддається механічній обробці, має високі адгезіруютуючі  властивості по відношенню до металу.
Єдиний недолік ебоніту - його крихкість, підвищується в умовах зниженої температури. Ебоніт з успіхом використовується для виробництва деталей електричних приладів, ємностей для агресивних рідин, акумуляторних баків, для гумування хімічної апаратури.
Фотоплівка

Фотоплі́вка — це прозора стрічка, вкрита чутливою до світла речовиною (емульсією).
Основа емульсії — желатин, речовина, що збільшує об'єм в воді, але не розчиняється. В желатиновій емульсії міститься бромисте срібло. Це нестійка сполука, що під впливом світла розпадається на складові елементи — бром та срібло. В процесі хімічної обробки бром виводиться з плівки, залишаючи на ній лише срібло. Чим більше світла потрапило на плівку, тим більше срібла утворюється в емульсії під час проявлення, і тим темнішим стане ця ділянка кадру.
Професійна плівка має термін зберігання і зберігати її слід у холодильній камері звичайного домашнього холодильника. Плівка повинна знаходитися в пластиковій коробочці, і відкривати її слід не раніше, ніж через 1,5-2 години після того, як плівку дістали з холодильника. Інакше може утворитися небажаний конденсат. З часом, якість професійної плівки може погіршуватися. Тому її бажано використовувати «свіжою».
Природні й
синтетичні органічні речовини –
невід'ємна складова
 нашого життя.
Численні органічні сполуки
класифікують на
природні й синтетичні,
насамперед за
джерелами їхнього видобування.


title: Презентація на тему «Крохмаль і целюлоза»

text:
Крохмаль і целюлоза
Фізичні властивості
	Крохмаль — це аморфний порошок без смаку і запаху, з характерним хрускотом (картопляного крохмалю), нерозчинний у воді у звичайних умовах. При потраплянні в гарячу воду зерна крохмалю сильно набухають, їхні оболонки розриваються.

Фізичні властивості
	Целюлоза являє собою волокнисту речовину білого кольору, не розчинну у воді. На відміну від крохмалю, целюлоза зовсім не взаємодіє з водою навіть йри кип’ятінні. Чиста целюлоза в нашому житті зустрічається у вигляді вати.

	Найпростіша формула крохмалю (і целюлози) — (С6Н10О5)n. У цій формулі значення n — від кількох сотень до кількох тисяч.
	Крохмаль — це природний полімер, що складається з багаторазово повторюваних структурних ланок С6Н10О5. Він складається з молекул двох типів. Із цієї причини крохмаль навіть вважають сумішшю двох речовин — амілози та амілопектину.
	Найпростіша й молекулярна формули целюлози аналогічні до формул крохмалю. Але при однаковому складі ці речовини істотно відрізняються за властивостями.
Відмінність
	Порівняно із крохмалем у целюлози більш висока відносна молекулярна маса. Причина міцності й нерозчинності целюлози полягає в тому, що вона має просторову тривимірну структуру.
Відмінність
	Целюлоза утворює міцні волокна, що не характерно для крохмалю. Тим часом у крохмалі більшість молекул має розгалужену будову, тому можливостей для. встановлення водневих зв’язків менше.

Відмінність
Молекули крохмалю складаються із залишків α-глюкози, а целюлози — із залишків молекул β-глюкози
Крохмаль
Целюлоза
Хімічні властивості крохмалю й целюлози
1. Комплексоутворення крохмалю з йодом.
2. Гідроліз.

3. Термічний розклад.
4. Естерифікацїя.

Застосування крохмалю
-для добування глюкози(гідроліз)
-якщо процес гідролізу не доводити до кінця, то в результаті утворюється густа солодка маса — суміш декстринів та глюкози — патока.
-декстрини, добуті з крохмалю, використовують як клей. Крохмаль застосовують для накрохмалювання білизни.
-для виробництва етилового спирту

Застосування целюлози
-в будівництві, з неї виготовляють усілякі столярні вироби.
-для виготовлення ниток, тканин, канатів.
-у виготовленні паперу
-естери целюлози використовують для виготовлення нітролаків, кіноплівки, медичного колодію, штучного волокна та вибухових речовин.

Дякуємо за увагу!
Виконали
Учениці 11-В класу
ТБЛ
Синюк Анастасія і
Третяк Вікторія


title: Презентація на тему «Хімія та їжа» (варіант 2)

text:
ХІМІЯ ТАЇЖА
ПЛАН
ЇЖА
Щоденний баланс
ЖИРИ
Холестерин: «за» і «проти»
Жири - швидкопсувні продукти
Склад жирів
ВУГЛЕВОДИ
Глюкоза
Фруктоза
Сахароза
Лактоза
Крохмаль
Целюлоза
БІЛКИ
Особливості зберігання та приготування білкових продуктів.
Солі
Пам'ятка споживача

ЇЖА
       Їжа -- паливо для людини: щоб жити, йому треба їсти. Фундаментальний закон природи -- закон збереження матерії і енергії -- має пряме відношення до людини.Всі витрати речовини і енергії люди заповнюють тільки їжею -- отже, людині треба їсти стільки, щоб між одержуваним ззовні речовиною і витраченою енергією встановився баланс. Крім енергетичної цінності їжі, яка повинна становити не менше 1200 калорій на добу (але не більше 3500 калорій), треба, щоб раціон харчування був різноманітним і містив певну кількість білків, жирів, вуглеводів, а також вітамінів і мінеральних речовин.
Щоденний баланс
Вважається, що в денному меню співвідношення основних компонентів -- білків, жирів і вуглеводів по масі повинно становити 1 : 1 : 4. Це означає, що продукти, що містять білки, повинні оптимально поєднуватися з рослинними та тваринними жирами , а також вуглеводами (крохмалем, цукром, клітковиною).
ЖИРИ
      Складають істотну частину нашої їжі.Містяться: в м'ясі, рибі, молочних продуктах, зернових.Відкладаються "про запас" і служать енергетичним джерелом довгострокового користування. Крім того, мають низьку теплопровідність і оберігають організм від переохолодження. Не дивно, що в традиційному раціоні північних народів так багато тваринних жирів. Для людей, зайнятих важкою фізичною працею, витрачену енергію теж найпростіше (хоча і не завжди корисніше ) компенсувати жирною їжею. Жири входять до складу клітинних стінок, внутрішньоклітинних утворень, до складу нервової тканини.
Функція жирів в організмі людини -- поставляти в тканини організму біологічно активні речовини. З жирами ми отримує незамінні жирні кислоти, без яких порушується обмін речовин, вітаміни, холестерин.

 Холестерин: «за» і «проти»
Організм сам може створювати холестерин, він утворюється в печінці.Холестерин - попередник різних гормонів, використовується при побудові клітинних мембран, є вихідною речовиною для синтезу сполук, що входять до складу жовчі.Однак, останнім часом частіше говорять про шкоду холестерину, пов'язаному з його роллю в розвитку атеросклерозу. При надлишку в крові холестерин та деякі складні вуглеводи осідають на стінках кровоносних судин, утворюючи бляшки, які частково закупорюють судини, обмежується доступ кисню до міокарда, розвивається ішемічна хвороба серця.Для профілактики необхідно споживати олію (3-5 столових ліжок у день)
Жири - швидкопсувні продукти
       Швидка псування продуктів відбувається за взаємодії з киснем. Тому зберігати їх треба в повітронепроникному упаковці або в скляній/фарфоровому посуді при t не вище +12о, краще в темряві, запобігаючи утворенню вільних радикалів, які прискорюють процес окислення. Після закінчення терміну придатності з'являється кислий смак (в результаті гідролізу складних ефірів утворюється кислота). При старінні так само з'являється неприємний запах, оскільки в різних каталітичних процесах утворюються альдегіди і кетони (прогоряння жирів).На останньому етапі псування утворюється молочна кислотаCH3-CH-COOH, змінюється колір, смак, запах, мовоюOH з'являється «сальний присмак».

Склад жирів
Тригліцериди - складні ефіри трехатомного спирту гліцерину і карбонових кислот.Фосфатиди - складні ефіри з залишками фосфорної кислоти і аминоспирта (лецитин - структурний елемент клітинних мембран вищих організмів; добрий емульгатор).Стерини - природні поліциклічні сполуки дуже складної конфігурації (холестерин/провітамін DC23 H 46O.
Вітаміни - містяться у великій кількості в печінці риби і морських тварин, рослинних жирах (E, K), вершковому маслі (A, D). Пігменти - речовини, що надають забарвлення жирів (конопляне масло - хлорофіл блідо-зеленого відтінку, Вершкове масло - каротоноиды жовтого кольору)Носії запаху - дуже різноманітні і складні за будовою, їх більше 20 в складі вершкового масла.

ВУГЛЕВОДИ
     Вуглеводи головні постачальники енергії для організму людини. Ця енергія накопичилася в процесі фотосинтезу з вуглекислого газу і води на світлі у зелених клітинах рослин. Містяться в зернових, бобових, картоплі, фруктах і овочах. У м'ясі їх мало.Фахівці вважають, що 60% потреби людини в енергії повинні забезпечуватися вуглеводами. При їх недоліку починають «згоряти» жири і білки.Людина в день повинен отримувати не менше 500г вуглеводів.
Види вуглеводів Глюкоза
      Глюкоза C6H12O6 (виноградний цукор) - моносахарид. Ввідному розчині - 3 форми молекул: циклічна α-форма, лінійна(альдегідна форма і циклічна β-форма. Легко проникає в кров і транспортується всередині організму. У клітинах вона окислюється:С6Н12О6 + 6О2 6СО2 + 6Н 2 О + QЛегко засвоюється. Підтримує ослаблений організм, нормалізує травлення.В крові 0,1% - надлишок і недолік шкідливі для організму.

Фруктоза
      Фруктоза C6H12O6 (плодовий/фруктовий цукор) - моносахарид, ізомер глюкози. Міститься у фруктах, нектарі квітів (в меді 50%). Краще утримує воду, на відміну від звичайного цукру. Її додають в джеми, цукерки для запобігання кристалізації (зацукровування).

                             Сахароза
     Сахароза C12H22O11 - дисахарид. Звичайний цукор. Міститься у більшості рослин, особливо багато в очереті і цукрових буряках. В організмі в результаті гідролізу утворюються два рівних за кількістю моносахариду (інвертний цукор):C12H22O11 + Н2О ферменти C6H12O6 + C6H12O6глюкоза фруктозаПри нагріванні відбувається розкладання і утвориться карамель.

Лактоза
     Лактоза C12H22O11 - дисахарид, молочний цукор (в основному в молоці тварин). Піддається бродінню, в результаті чого утворюються речовини, предающие молочним продуктам особливого смаку. Процес утворення кефіру:а) молоко згортається, лактоза гідролізується до моносахаридівб) при 18-20О йде молочнокисле бродіння:лактоза моносахариди СН3-СН-СООНВІНмолочна кислотав) після охолодження починається спиртове бродіння при 6-10О(дуже повільний процес):глюкоза С2Н5ОН + СО2У готовому кефірі міститься незначна кількість Етанолу та вуглекислого газу.Аналогічний кумис (міститься 2,5% спирт). Кумис і кефір мають бактерицидну дію за рахунок містяться кислот

Крохмаль
      Крохмаль (C6H10O5)n - полісахарид. Міститься в картоплі (ω 20%), зернових (пшениця та кукурудза - 70%, рис - 80%). Крохмаль - основний вуглевод їжі. Має здатність утворювати водневі зв'язки з молекулами води (широке застосування в кулінарії; набухання крохмалю від взаємодії з водою і посилення його в'язкості використовується при приготуванні підлив і соусів). В організмі піддається гідролізу (починається при пережовуванні і продовжується в шлунку і кишечнику; кінцевий продукт - глюкоза, надлишок якої відкладається в печінці у вигляді глікогену, а якщо надлишок у вигляді жирових клітин).Глікоген («тваринний крохмаль»). За будовою схожий на крохмаль, але відрізняється більшою розгалуженістю молекул. Запасається організмом. Використовується між прийомами їжі, особливо при великих фізичних навантаженнях. Гідролізується до глюкози у міру витрачання її в клітинах організму.

Целюлоза
 Целюлоза/клітковина (C6H10O5)n - природний полісахарид. Її гігантські молекули лінійні. Клітковина - це основний будівельний матеріал для оболонок клітин. Чиста целюлоза: промокальний папір і бавовняна вата. Надходить з рослинною їжею. До шлунка доходить практично не змінюючись. Активно засвоювати її можуть тільки травоїдні комахи і терміти (тому що в шлунку мешкають бактерії симбионты). З організму людини виводиться практично неперетравленої, але сприяє виділенню травних соків, нормалізує роботу кишечника.
БІЛКИ
Білки - високомолекулярні сполуки (біополімери), що складаються із залишків α-глюкози. Склад: C, H, O, N, S, P, Fe, I, Mn, Zn, Cu, Mg.Білки - основа всього живого. Містяться в тваринної (молоко, яйця, м'ясо, риба та ін; в найбільшій кількості) і в рослинній їжі. Гідролізуються до α-амінокислот (незамінні 8-10 шт.(обов'язкові) і замінні(синтезуються самим організмом в печінці)). Не відкладаються. Надлишок «спалюється» організмом (супроводжується виділенням енергії, утворенням сечовини, аміаку, вуглекислого газу, води). Молекули здатні утримувати полярні молекули води, що сприятливо для мікроорганізмів.Гниє (з виділенням неприємного запаху).
Особливості зберігання та приготування білкових продуктів.
Зберігати довго можна тільки зневоднені білкові продукти (сухе молоко, яєчний порошок, копченості, заселене м'ясо, риба тощо)При варінні продукти необхідно своєчасно солити, інакше всередину потрапить вода і продукти розварюються (проте, це благотворно для бульйону і отримання розсипчастого картоплі).Для приготування м'яса 2го страви або салату його поміщають в окріп і солять через годину після варіння (м'ясо не розварюється не втрачає пружність і зберігає вітаміни).Консервування.Обробка продуктів при t понад 100о призводить до повного знищення мікрофлори. Якщо ці продукти негайно герметизувати, зберігати їх можна дуже довго. Для запобігання розвитку мікроорганізмів використовуються консерванти , такі як: цукор(варення, компоти, джеми), оцтова СН3СООН, бензойну (є в журавлині і брусниці) С6Н5СООН і сорбінову СН3-СН=СН-СН=СН-СООН кислоти.
Солі
Кухонна сіль (NaCl)Питна сода (гідрокарбонат натрію). Використовується при виготовленні борошняних виробів(печиво, оладки) при додаванні кисломолочного продукту. При замішуванні тіста відбувається реакція:СН3-СН-СООН + NaHCO3 CH3-CH-COONa + H2O + CO2ПРО, ПРО,При підвищенні t починає розкладатися питна сода:2NaHCO3 t Na2CO3 + H2O + CO2За рахунок газу, що виділяється тісто разрыхлятся. При випічці хліба в якості розпушувача використовують карбонат амонію, який при нагріванні повністю розкладається на леткі речовини:(NH4)2CO3 t 2NH3 + CO2 + H2O

Пам'ятка споживача
Індекси харчових добавокКожна країна має свої стандарти з вмістом харчових добавок в продуктах харчування, особливо таких, які можуть завдати шкоди здоров'ю людини. Багато норми застосування харчових добавок в Росії нижче їх аналогів за кордоном.1)Е100 - Е182 - барвники.2)Е200 - Е299 - консерванти.3)Е300 - Е399 - речовини, які сповільнюють процес бродіння і окислення в продуктах харчування.4)Е400 - Е409 - стабілізатори (тривале збереження консистенції).5)Е500 - Е599 - емульгатори (збереження рівномірності розподілу дисперсної фази).6)Е600 - Е699 - ароматизатори.7)Е900 - Е999 - антифламинги (не дозволяють злежуватися борошні, цукрового піску тощо).Індекси шкідливих харчових добавок1)Е131,Е141,Е215-Е218,Е230-Е232,Е239 - алергени.2)Е121,Е123 - викликають шлунково-кишкові розлади або отруєння.
Використана література
wikipedia.org/wiki/Химия


Презентація на тему «Спирти» (варіант 5)


Презентація на тему «Рідкі кристали. Полімери. Наноматеріали.Їх властивості і застосування»


title: Презентація на тему «Хімія і медицина» (варіант 1)

text:
Хімія і медицина

Хімія з давніх часів вторглася в життя людини і продовжує надавати їй різнобічну допомогу і зараз.

Фармацевтична промисловість є порівняно молодою галуззю виробництва. Ще в середині 19 століття виробництво лікарських засобів у світі було зосереджено в аптеках, в яких провізори виготовляли препарати за лише їм відомими рецептами, що передавалися у спадок. Велику роль у той час грали засоби народної медицини.

За даними міжнародної статистики, хіміки повинні синтезувати і піддати ретельним випробуванням від 5 до 10 тисяч хімічних сполук, щоб відібрати один лікарський препарат, ефективний проти тієї чи іншої хвороби. Величезну кількість лікарських сполук поставляють хіміки, і за останні роки в області хімії ліків досягнуті нові успіхи. Медицина збагачується все більшою кількістю нових лікарських препаратів, вводяться більш досконалі методи їх аналізу, що дозволяють досить точно визначити якість (справжність) ліків, вміст у них припустимих і неприпустимих домішок.

Всі лікарські речовини можуть бути розділені на дві великі групи: неорганічні і органічні.
Сировиною для одержання неорганічних препаратів є гірські породи, руди, вода морів, відходи хімічних виробництв.
Сировиною для синтезу органічних лікарських препаратів служать природний газ, нафта, кам'яне вугілля, сланці.

Неорганічні лікарські препарати: пероксид водню, цинку сульфат гептагідрат, протаргол, коларгол, купруму сульфат пентагідрат.
Органічні лікарські препарати: вазелін, вазелінове масло, парафін. Застосовуються в медичній практиці.
Класифікація лікарських речовин
1. Снодійні та заспокійливі; 2. Серцево - судинні; 3. Анальгезуючі, жарознижуючі та протизапальні; 4. Протимікробні; 5. Місцево-анестезуючі; 6. Антисептичні; 7. Діуретичні; 8. Гормони; 9. Вітаміни.
Антибіотики
Зазвичай антибіотиком називають речовину , яка синтезується одним мікроорганізмом і здатна перешкоджати розвитку іншого мікроорганізму. У 1929 р. випадковість дозволила англійському бактеріологу Олександру Флемінгу вперше спостерігати протимікробну активність пеніциліну. Культури стафілококу , які вирощувалися на живильному середовищі , були випадково заражені зеленою цвіллю. Флемінг помітив , що стафілококові палички , що знаходяться по сусідству з цвіллю , руйнувалися. У 1940 році вдалося виділити хімічну сполуку, яку виробляв грибок. Її назвали пеніциліном .

В даний час описано близько 2000 антибіотиків, але лише близько 3% з них знаходять практичне застосування, інші опинилися токсичними. Бактерії поступово пристосовуються до антибіотиків і тому перед мікробіологами постійно стоїть завдання створення нових, придатних для лікування людей, антибіотиків.
У колбі пророщують спори ретельно відібраних, високо продуктивних штамів цвілевих грибів.
Оскільки кількість вирощеної в колбі цвілі невелика, її продовжують вирощувати в більшій ємності - малому ферментері.
Тим часом великий ферментер заповнюють стерильним живильним середовищем, що містить в потрібному співвідношенні необхідні для росту цвілі речовини.
Оскільки цвіль для свого зростання потребує кисню, через ферментер пропускають стерильне повітря.
Вміст малого ферментера переноситься у виробничий ферментер. Будь-які інші добавки попередньо стерилізують, щоб уникнути забруднення мікробами, які можуть знизити вихід антибіотика.
Коли вихід антибіотика досягає максимуму, вміст ферментера надходить до обертового фільтру, де цвіль відфільтровується.
Фільтрат, що містить тераміцин, надходить в ємність, куди додають хімічні реагенти, що осаджують антибіотик.
Потім суміш під тиском фільтрують, відділяючи частково очищений антибіотик від домішок, що залишаються в розчині.
Осад террамицину піддають подальшій обробці для видалення решти домішок.
Очищений кристалічний антибіотик центрифугують і висушують.
Тепер його можна розфасовувати і використовувати.
Процес виробництва антибіотиків

Алкалоїди — складні органічні азотовмісні сполуки лужної реакції переважно рослинного походження, також є продуктом життєдіяльності грибів та деяких нижчих тварин. Ліки, виготовлені з алкалоїдних рослин, мають складну і багатогранну дію на живий організм. Вони активізують поділ клітин, підвищують артеріальний тиск, посилюють загальний обмін речовин, поліпшують секрецію травних залоз. У медицині знайшли застосування такі алкалоїдні рослини, як чай, барбарис звичайний, чистотіл звичайний, головатень, маткові ріжки та ін.

Найвідоміші алкалоїди, що застосовуються у медицині, є в таких рослинах: у головках маку снотворного — морфін, у беладонні лікарській — атропін, у тютюнових листках — нікотин, у листках чаю китайського і зернах кави — кофеїн. Ринкова ціна хірально чистого Ксестоспонджину С — алкалоїду, вперше знайденого в тканинах австралійської губки Xestospongia exigua, а потім і в інших губках роду Xestospongia, становить близько 18 мільйонів доларів США за грам. Морфін і атропін сульфат можуть викликати наркотичну залежність!
Контрольні запитання
1.Коли виробництво лікарських засобів у світі було зосереджено в аптеках? (в середині 19 століття)
2.Скільки хіміки повинні синтезувати хімічних сполук, щоб відібрати один лікарський препарат? (від 5 до 10 тисяч)
3.Назвіть дві великі групи лікарських речовин? (неорганічні і органічні)
4.Гірські породи, руди, вода морів, відходи хімічних виробництв є сировиною для одержання… (неорганічних препаратів)
5.Природний газ, нафта, кам'яне вугілля, сланці є сировиною для одержання… (органічних препаратів)
6.Класифікація лікарських речовин складається з … відділів (дев’яти)
7.Хто відкрив пеніцилін? (О.Флемінг)
8.Скільки на даний час описано видів антибіотиків? (близько 2000)
9.Складні органічні азотовмісні сполуки лужної реакції переважно рослинного походження – це … (Алкалоїди)
10.Можуть викликати наркотичну залежність … (морфін і атропін сульфат)


title: Презентація на тему «Хімія і здоров’я людини»

text:
Хімія і здоров’я людини
Виконала
Учениця 11-Б класу
Тихонюк Альона
Зміст
1. Класифікація хімічних речовин, що негативно впливають на організм
2. Шкідливий вплив вживання:
 алкоголю
куріння
наркотичних речовин
3. Роль хімії у розв’язанні проблеми ВІЛ/СНІДУ та інших захворювань
Хімікати

Алкоголь
Етанол (етиловий спирт, винний спирт, алкоголь; формула: С2Н5ОН) — це сильна психоактивна речовина і один з найстаріших наркотиків, протоплазматична отрута; головна діюча складова алкогольних напоїв, які зазвичай виготовляються збродженням здатних до ферментації вуглеводів.
В нормі концентрація алкоголю в крові складає 0,1-0,2 г/л, при сп’янінні - підвищується до 1-3 г/л, наявність в крові 4-7 г/л алкоголю призводить до важного отруєння, а більш висока його концентрація - до смерті.
Наочні дані
Поширення

Вплив алкоголю

Куріння
Тютюнопаління— набута шкідлива звичка вдихання диму тліючого висушеного листя тютюну.
Нікотин — алкалоїд, який продукують рослини родини Пасльонові.
Поширення

Вміст сигарети

Вплив на організм

Наркотики
Наркотик — хімічний агент, що викликає ступор, кому або нечутливість до болю.
Поширення
екстазі
кокаїн
Вплив на організм

Проблема ВІЛ/СНІД
СНІД, або Синдром набутого імунодефіциту — тяжке інфекційне захворювання, спричинене вірусом імунодефіциту людини (ВІЛ), який уражає імунну систему людини, знижуючи при цьому протидію організму захворюванням.
Поширення

Лікування
Будьте здорові!


title: Презентація на тему «Вирощування кристалівмідного купоросу»

text:
Вирощування кристалівмідного купоросу
Роботу виконав:
Мирончук Віктор Русланович
Учень 11 класу Червоноармійської ЗОШ І-ІІІ ст.
Кандидат в дійсні члени Червоноармійського
Територіального відділення МАН України

Науковий керівник:
Грибан Зоя Миколаївна
Вчитель фізики Червоноармійської ЗОШ І-ІІІ ст.
Червоноармійського району
Житомирської області

Вступ
Вирощування кристалів - дуже цікавий процес, що потребує терпіння, охайності, наполегливості.
Актуальність дослідження:
 Вирощування кристалів дає можливість створити досить міцні і стійкі матеріали з наперед заданими механічними, тепловими, електромагнітними та оптичними властивостями у багатьох галузях народного господарства. Знаючи методи вирощування кристалів можна виростити дорогоцінні і напівдорогоцінні: діаманти, смарагди, рубіни, граніти, сапфіри, аметисти, топази і т.д. Вирощені штучним способом монокристали  ні в чому не поступаються природним, а деякі значно їх перевищують. На мою думку, даний метод дає можливість збагатити казну країни.

Розділ 1. Характеристика кристалічних тіл
У фізиці твердими тілами називають лише кристалічні тіла. Як відомо, кристалічні тіла мають певну температуру плавлення, незмінну за сталого тиску.
Бувають моно- та полікристали

Монокристали
Основна макроскопічна особливість монокристалів — анізотропія їх властивостей, тобто неоднаковість фізичних (механічних, теплових, електричних, магнітних, оптичних) властивостей у різних напрямах кристалів.

Полікристали
Полікристалічні тіла є ізотропними, тобто їх фізичні властивості, як і аморфних тіл, у всіх напрямах однакові. Це пояснюється тим, що полікристали складаються з величезної кількості невпорядковано орієнтованих дрібних кристаликів, які зрослися між собою.
РОЗДІЛ 2Методики вирощування кристалів
Автори багатьох книг по вирощуванню кристалів в своїх методиках опираються:
   на приготування пересичених розчинів з подальшою кристалізацією у відкритому посуді (найпоширеніша методика) або у закритому.
на випаровування насиченого розчину відкритим способом, коли відбувається поступове випаровування розчинника, наприклад, в нещільно закритій посудині з розчином солі, можуть самочинно утворитися кристали.
РОЗДІЛ 3 Процес вирощування кристалів
Ріст кристалів при  помірному охолодженні гарячого розчину
Вирощування кристалів з допомогою повільного випаровування води з холодного розчину
Захист кристалів від вивітрювання
Розділ 4. Експеримент
Виготовлення перенасиченого розчину купоросу міді, для затравки майбутніх кристалів
Через день-два, можна продовжувати.

Через тиждень знову розпочинаю роботу
Ще через тиждень
Через два тижні я знову заглянув до кристалів.
Створюючи відповідні умови для росту кристалів мідного купоросу: підтримуючи сталу температуру та концентрацію розчину я помітив, що кристали збільшується в розмірі залежно від часу. Графічно це можна зобразити так:

Висновки:
Провівши експеримент по вирощуванню кристалу мідного купоросу я переконався, що збільшуючись у розмірі кристал не змінює своєї міжмолекулярної   взаємодії, зберігає   форму та збільшується у     об’ємі. Правильна геометрична форма є істотною зовнішньою ознакою будь-якого кристалу в природних умовах.
 Розглядаючи окремі кристали, я переконався, що вони обмежені плоскими, ніби відшліфованими гранями у вигляді правильних многокутників.
Вирощування кристалів дає можливість створити досить міцні і стійкі матеріали з наперед заданими механічними, тепловими, електромагнітними та оптичними властивостями у багатьох галузях народного господарства. Знаючи методи вирощування кристалів можна виростити дорогоцінні і напівдорогоцінні: діаманти, смарагди, рубіни, граніти, сапфіри, аметисти, топази і т.д. Вирощені штучним способом монокристали  ні в чому не поступаються природним, а деякі значно їх перевищують. На мою думку, даний метод дає можливість збагатити казну країни.
СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ:
Гончаренко С.У.; Фізика: Підруч. Для 10 кл. серед. Загальноосв. шк. —  К.: Освіта, 2002. — 73с.  ISBN 966-04-0389-5
Мала гірничаенциклопедія. В 3-х т. / За ред. В. С. Білецького. — Донецьк: Донбас, 2004. — ISBN 966-7804-14-3.
Алексинский В. Н.; "Занимательные опыты по химии", М.: Просвещение, 1995г.
Довідник з хімії для вчителів / За ред. Астахова О.І. – К.: Радянська школа, 1976. – 351 с.
Здорик Т.Б. Камень рождающий металл. – М.: Просвещение, 1984. – 191с.
Ольгин О. Опыты без взрывов. – М.: Химия, 1995. – 176с.
Осікова О., Князь І., Лебедєв О. Кристали. Теорія і методика вирощування // Хімія. – 2008. – №30. – с.9.
Стёпин Б. Д., Аликберова Л. Ю., "Книга по химии для домашнего чтения", М.: Химия, 1994г.;
Шаскольская М.П. – Кристаллы. – М.: Наука, 1978.- 208с.

Дякую за увагу!!!


title: Презентація на тему «Використання вуглеводнів» (варіант 2)

text:
Використання вуглеводнів
Вуглево́дні — органічні речовини, аліфатичні, аліциклічні та ароматичні сполуки, до складу молекул яких входять лише атоми вуглецю і водню.Вуглеводні, схожі за будовою, складом і властивостями, об’єднуються в гомологічні ряди.

Насичені вуглеводні (алкани)
        Використовують як паливо

Природний газ (CH4) – пальне на електростанціях
Рідкі алкани - бензин
C3H8 та C4H10 – паливо в газових плитах та моторне паливо
Насичені вуглеводні.Метан
Найпростіша органічна речовина — метан — має молекулярну формулу .
Застосування метану. Метан у великих кількостях витрачається як паливо. Із нього одержують водень, ацетилен, сажу. Він використовується в органічних синтезах, зокрема для одержання формальдегіду, метанолу, мурашиної кислоти й інших синтетичних продуктів.

Ненасичені вуглеводні
Алкіни
Ще один гомологічний ряд ненасичених вуглеводнів — алкіни, що мають потрійні зв’язки. Назви алкінів походять від назв алканів, при цьому суфікс -ан заміщається на суфікс -ін.

Ненасичені вуглеводні
             Алкени
Вуглеводні, що належать до гомологічного ряду алкенів (ненасичених вуглеводнів ряду етилену), мають один подвійний карбон-карбонний зв’язок. У їхній назві суфікс -ан замінюється на –ен.
Етен (етилен)
C2H4
Виробництво етилового спирту
Виробництво поліетилену
Виробництво оцтової кислоти
Для прискорення достигання плодів
Хлоретан – анастезійна речовина
Дихлоретан – розчинник, препарат для боротьби з філоксерою винограду
Ацитилен
C2H2
Виробництво клею
Синтез оцтової кислоти
Використовується в ацитиленових пальниках для зварювання  і різання металів
Виробництво розчинників
Ароматичні вуглеводні (арени)
Ароматичними вуглеводнями (аренами) називаються сполуки, молекула яких має одне або кілька бензенових кілець — циклічних груп атомів Карбону з особливим характером сполучення.
Бензен
Хімічна сировина для виробництва ліків, пластмас, барвників, отрутохімікатів і багатьох інших органічних речовин. Часто застосовується як розчинник. Додавання бензену поліпшує якість моторного пального.
                                   Виконала
                         учениця 9- Б класу
                               Пецюх Ірина