title: Презентація на тему «Green chemistry»

text:
“Green chemistry”
Безпечна для довкілля
Філософія хімічних досліджень та інженерії, що закликає до створення продуктів та процесів, які дозволять мінімізувати використання та виробництво шкідливих речовин. одночасно з цим, хімія навколишнього середовища — це хімія природного довкілля. Метою зеленою хімії є зменшення та запобігання забруднення вже на початку планування хімічних технологій тощо.
Зелена хімія (екологічна хімія)
Як хімічна філософія, зелена хімія має застосування до органічної хімії, неорганічної хімії, біохімії, аналітичної хімії та навіть фізичної хімії. Зелена хімія найбільше концентрується на вирішенні промислових задач, а тому має відношення до вибору хімічних процесів, що будуть використовуватися в хімічній технології. Головна задача екологічної хімії поряд зі зменшенням шкідливості хімічних процесів, ще й збільшення ефективності кожного з хіміко-технологічних процесів. Зелена хімія є окремою наукою, відміною від хімії навколишнього середовища, яка займається хімічними явищами в довкіллі.
Прикладом зеленої хімії можна назвати водневу енергетику, коли відновлювана енергія запасається у вигляді водню, отриманого із води, який при використанні дає енергію і знову воду.
В 1998 П. Т. Анастас і Дж. С. Уорнер у своїй книзі "Зелена хімія: теорія і практика" [1] сформулювали дванадцять принципів "Зеленої хімії", якими слід керуватися дослідникам, що працюють у цій галузі:
12 принципів зеленої хімії
1. Краще запобігти втратам, ніж переробляти і чистити залишки.
2. Методи синтезу треба вибирати таким чином, щоб всі матеріали, використані в процесі, були максимально переведені в кінцевий продукт.
3. Методи синтезу по можливості слід вибирати так, щоб використовувані і синтезовані речовини були як можна менш шкідливими для людини і навколишнього середовища. 4. Створюючи нові хімічні продукти, треба намагатися зберегти ефективність роботи, досягнуту раніше, при цьому токсичність повинна зменшуватися.
5. Допоміжні речовини при виробництві, такі, як розчинники або розділяють агенти, краще не використовувати зовсім, а якщо це неможливо, їх використання має бути нешкідливим.
 6. Обов'язково слід враховувати енергетичні витрати та їх вплив на навколишнє середовище і вартість продукту. Синтез по можливості треба проводити при температурі, близької до температури навколишнього середовища, і при атмосферному тиску.
7. Вихідні і необхідні матеріали повинні бути відновлюваними у всіх випадках, коли це технічно і економічно вигідно.
 8. Де можливо, треба уникати отримання проміжних продуктів (блокуючих груп, приєднання і зняття захисту і т. д.).
9. Завжди слід віддавати перевагу каталітичним процесам (по можливості найбільш селективним).
10. Хімічний продукт повинен бути таким, щоб після його використання він не залишався в навколишньому середовищі, а розкладався на безпечні продукти.
 11. Потрібно розвивати аналітичні методики, щоб можна було стежити в реальному часі за утворенням небезпечних продуктів.
12. Речовини і форми речовин, що використовуються в хімічних процесах, потрібно вибирати таким чином, щоб ризик хімічної небезпеки, включаючи витоку, вибух і пожежа, були мінімальними.
13. Якщо ви робите все так, як звикли, то і отримаєте те, що зазвичай отримуєте.
Є. С. Локтєва та В. В. Лунін додали до цього списку додатковий, 13-й принцип:
Нові шляхи синтезу (часто це реакції з застосуванням каталізатора);
Відновлювані вихідні реагенти (тобто отримані не з нафти);
Заміна традиційних органічних розчинників.

         Основні напрями . Шляхи, за якими розвивається зелена хімія, можна згрупувати в такі напрямки:
В 2005 Р. Найорі (en: Ryoji Noyori) виділив три ключові напрямки розвитку Зеленої хімії: використання надкритичного CO 2 в якості розчинника, водного розчину перекису водню в якості окислювача, і використання водню в асиметричного синтезу.
Найбільш поширений - використання каталізатора, який знижує енергетичний бар'єр реакції. Деякі з новітніх каталітичних процесів мають дуже високу атомної ефективністю. Так, наприклад, процес синтезу оцтової кислоти з метанолу та CO на родієве каталізаторі, розроблений фірмою Монсанто, протікає з 100% виходом:
CH 3 OH + CO => CH 3 COOH

Нові шляхи синтезу
Інший напрямок - використання локальних джерел енергії для активації молекул ( фотохімія, мікрохвильове випромінювання), що дозволяють знизити витрати енергії.
Велика надія покладається на використання сверхкритических рідин (в основному, вуглекислий газ і вода, меншою мірою - аміак, етан, пропан і ін)
Надкритичної CO 2 вже широко застосовується в якості нешкідливого, екологічно чистого розчинника - наприклад, для екстракції кофеїну з кавових зерен, ефірних олій з рослин і як розчинник для деяких хімічних реакцій.

Заміна традиційних органічних розчинників
Ще один перспективний напрям це використання іонних рідин. Вони являють собою рідкі солі при низьких температурах. Це новий клас розчинників, які не мають тиску насиченої пари і тому не випаровуються й не є горючими. Мають дуже хорошу здатність розчиняти широкі гами речовин, у тому числі і біополімери. Їх можлива кількість віртуально не обмежена, і вони можуть бути отримані з будь-якими заданими наперед властивостями. Крім того, вони можуть бути отримані з поновлюваних джерел, бути не токсичними і не небезпечними для навколишнього середовища і людини.
Ще один шлях, що веде до цілей "зеленої хімії", - широке використання біомаси замість нафти, з якої хімічні підприємства творять зараз все різноманіття речовин - конструкційні матеріали, хімікати, ліки, парфумерію і багато, багато іншого.
З 70-х років XX століття в Бразилії, ЄС, Китаї, США та інших країнах побудовано безліч заводів, які сьогодні дають близько 75 млрд л або бл. 60 млн т паливного спирту (дані 2009 р.), отриманого біотехнологічним шляхом з цукрової тростини, кукурудзи, буряків, патоки та ін джерел. Також швидко росте виробництво ефірів жирних кислот ("біодизеля") і, останнім часом, целюлозного етанолу, Біопаливо).

Відновлювані вихідні реагенти.
Працює кілька потужних заводів з отримання молочної кислоти з глюкози, отриманої з меляси і відходів целюлози. Продуктивність такого підприємства близька до теоретичної: з кілограма глюкози проводиться кілограм молочної кислоти. Отримана дешева молочна кислота і її ангідрид (лактід) далі використовуються у виробництві біорозкладаного полімеру - полілактид.
До цілей зеленої хімії відноситься також розробка шляхів ефективного використання такої сировини, як лігнін, який поки не знайшов широкого застосування.

Зелена хімія (Green Chemistry) - науковий напрямок в хімії, до якого можна віднести будь-яке вдосконалення хімічних процесів, що позитивно впливає на навколишнє середовище. Як науковий напрямок, виникло в 90-і роки XX століття.
Нові схеми хімічних реакцій і процесів, які розробляються в багатьох лабораторіях світу, покликані кардинально скоротити вплив на навколишнє середовище великотоннажних хімічних виробництв. Хімічні ризики, що неминуче виникають при використанні агресивних середовищ, виробничники традиційно намагаються зменшити, обмежуючи контакти працівників з цими речовинами.

Висновок.


title: Презентація на тему «Корозія металів» (варіант 1)

text:
КОРОЗІЯ МЕТАЛІВЗАХИСТ ВІД КОРОЗІЇ
Робота учениці 10-Б
Єлісєєвої Марії
   Що таке “ корозія ”?
Корозія (від лат corrosio – роз’їдати) це руйнування металів і сплавів під впливом хімічної чи електрохімічної взаємодії з оточуючим середовищем.
Швидкість корозії напряму залежить від активності металів. Чим метал активніший, тим швидше він кородує.
  В чому небезпека корозії?
Може призвести до екологічних катастроф: потрапляння природного газу, нафти, небезпечних хімічних продуктів у навколишнє середовище.
Недопустима в авіаційному, нафтовому, атомному, хімічному машинобудуванні тощо.
Негативно впливає на здоров’я людини.
   Чим викликається корозія?
Кисень і атмосферна волога.
Кислотні оксиди, що містяться в атмосфері: оксиди  Карбону, Сульфуру, Нітрогену.
Морська вода.
Ґрунтова волога.
Розрізняють:
Хімічна корозія
Характеризується хімічними процесами, які відбуваються між металом і агресивними речовинами оточуючого середовища.
Електрохімічна корозія
Руйнування металу супроводжується  виникненням електричного струму у водному середовищі електроліта.
Що сприяє електрохімічній корозії
Положення металів у ряду активності: чим далі один від одного вони розміщені, тим швидше відбувається корозія.
Чистота металу (домішки прискорюють корозію).
Нерівності поверхні, мікротріщини.
Висока температура і вологість.
Дія мікроорганізмів, грибів, лишайників.
Грунтові води, морська вода, розчини електролітів.
Проблема захисту металів від корозії виникла майже на самому початку їх використання. Люди намагалися захистити метали від атмосферного впливу за допомогою жиру, масел, а пізніше і покриттям іншими металами і насамперед легкоплавким оловом .
У працях давньогрецького історика Геродота (V ст. До н.е.) вже є згадка про застосування олова для захисту заліза від корозії.
Для захисту чавунних і сталевих водяних труб від корозії використовують цементні покриття. Оскільки коефіцієнти теплового розширення портландцемента і стали близькі, а вартість цементу невисока, то він досить широко застосовується для цих цілей. Недолік портландцементного покриттів той же, що і емалевих, - висока чутливість до механічних ударів.
Широко поширеним способом захисту металів від корозії є покриття їх шаром інших металів. Покривають метали самі коррозіруют з малою швидкістю, оскільки покриваються щільною оксидною плівкою. Покриваючий шар наносять різними методами: короткочасним зануренням у ванну з розплавленим металом (гаряче покриття), електроосадження з водних розчинів електролітів (гальванічне покриття), напилюванням (металізація), обробкою порошками при підвищеній температурі в спеціальному барабані (дифузійне покриття), за допомогою газофазної реакції , наприклад 3CrCl2 + 2Fe - [1000 ° C] → 2FeCl3 + 3Cr (в сплаві з Fe).
   Шляхи захисту від корозії
Захисні покриття: лакування, фарбування, емолювання.
Покриття виробу іншими металами, стійкішими до корозії: позолота, хромування, цинкування тощо.
Створення нових антикорозійних сплавів.
Протекторний захист.
Використання інгібіторів корозії.
Дякую за увагу…


title: Презентація на тему «Детонаційна стійкість бензину» (варіант 2)

text:
Детонаційна  стійкість бензину
Підготувала
учениця 11-Б класу
ЖЕЛ №24
Гуленко Катерина
Детонаційна стійкість бензину
Детонацією називається такий режим
роботи двигуна,    при  якому  частина
палива самозаймається і  в  результаті
 тиск  у  двигуні  наростає   не   плавно,
а стрибками, порушуючи роботу двигуна.

  Детонаційна стійкість є основним показником якості бензинів.
    Вона характеризує здатність бензину згорати в двигуні від іскри без детонації.
Октанове число
       Мірою детонаційної стійкості є октанове число, яке вимірюється у сотому шкалою. За нуль шкали прийнята детонаційна стійкість н-гептану. За 100% прийнята детонаційна стійкість ізооктану, а точніше 2,2,4 - триметилпентана. Таким чином, ОЧ - показник детонаційної стійкості бензину, чисельно рівний процентному   вмісту   ізооктану в    еталонній    суміші з н-гептаном, яка за детонаційної стійкості еквівалентна випробуваному бензину.
Як кисневмісні високооктанові добавки використовують у прості ефіри і спирти
                      Спирти                Переваги 1. Дешевизна. 2. Низька теплота згоряння. 3. Висока теплота випаровування .4. Розчинність у воді .
  Ефіри Переваги 1. Знизити точку википання бензинів і поліпшити його випаровуваність на перехідних режимах. 2. Скоротити вміст СО у вихлопних газах. 3.Низька теплота згоряння. 4.Висока теплота випаровування .
Метод виробництва змішаних ефірів
        Основний промисловий метод виробництва змішаних ефірів - алкілування спирту олефінами. Промисловими продуктами є етанол і ізоамілени, тому основна реакція: етанол + ізоамілен = етілтретаміловий ефір.   Можливі побічні реакції: етанол = діетиловий ефір, ізоамілени = димеризація і полімеризація.     Каталізаторами етерифікації є каталізатори кислотного типу. Найбільш зручно використовувати сульфокатіоніти, оскільки немає необхідності очищати реакційну масу від кислот.


title: Презентація на тему «Поширення оксидів у оболонках Землі»

text:
Земля дарує буйство кольорів,
Нектару пахощами щедро поїть,
Щоб кожен з нас, як свічечка, горів
Перед іконою природи дорогої…
Основа вічної краси –
Молекули цих дивовижних речовин
Лиш два складають елементи,
І Оксиген один із них…
Поширення оксидів у оболонках Землі
Гідросфера
Літосфера
Атмосфера
Н2О
СО2
SіO2
Al2O3
FeO
Fe2O3
Завдання: назвіть оксиди
ОХРА
Fe2O3 * H2O
Fe2O3 * 3H2O
FeO * Fe2O3
(Fe3O4)
Завдання:
визначте масову частку феруму в його оксидах FeO, Fe2O3, Fe3O4
УМБРА
MnO *MnO2 * Mn(OH)2
О. С. Пушкін
Леонардо да Вінчі «Мона Ліза»
Сурик: 2PbO * PbO2 (Pb3O4)
Залізний сурик:
FeO(Al2 (SiO3)3,SiO2)
В. Сурков. Бояриня
Білі пігменти
Свинцеві білила
PbO
Цинкові білила
ZnO
Титанові білила
TiO2
Кобальтові фарби
Морська хвиля
СоО, Со2O3, MgO, Al2O3, Cr2O3
Смальта
(кобальтова руда, SiO2)
Тенарова синь
CoO, Al2O3
Хромова зелень Cr2O3
празелень
(глауноніт – SiO2, Na2O, Fe2O3, CaO, Al2O3, MgO, K2O, H2O)
волконскоіт
МАЛАХІТ
Кольори ікон як символи в іконописі
Червоний холодний – любов небесна.
Червоний насичений – боротьба, мужність.
Жовтий – золото, багатство, святість.
Білий – чистота.
Фіолетово-синій – надія.
Фіолетовий – таємниця,
Насичено-синій – безсмертя.
Зелений холодний – духовність.
Синій – роздуми.
Зелений – спокій.

Фарби на основі оксидів
Кольоротерапія
Це наука,що використовує різні барви для регулювання вібрації тіла людини на таку частоту, яка б давала їй силу, здоров'я гармонію.
Червоний. Колір літа. Колір лідерства. Стимулює вени, артерії; лікує нирки, легені, шлунок.
Синій. Колір спокою и холоду. Колір чистоти. Лікує тахікардію, нормалізує тиск, знімає нервове напруження, лікує травну систему, головній та зубний біль, безсоння, кашель, запалення очей.
Жовтий. Колір сонця. Колір радості, жвавості, ніжності. Стимулює роботу печінки, шкіри, виводить шлаки, лікує діабет, нирки, печінку, депресію, ревматизм.
Зелений. Колір що охолоджує фізично і морально. Заспокоює нервову систему, знімає тиск, омолоджує, лікує безсоння.
“Хімія і мистецтво
мають внутрішню
спільність, яка
криється в їх творчій
природі…”

          Марселій Бертло
Зроблено найкращими  учнями:
Киричком Павлом
                  і
Смольніковим Віталієм


title: Презентація на тему «Синтетичні мийні засоби» (варіант 2)

text:
Синтетичні мийні засоби
-Згубний вплив синтетичних мийних засобів на довкілля та здоров’я людини.-Масове виробництво та використання-Відсутність законодавчої бази
Проблема
ПЛАН
 1.Поняття «синтетичні мийні засоби» 2.Історія виникнення 3.Переваги та недоліки використання СМЗ 4.Вплив на здоров’я та довкілля
 5.Вітчизняна законодавча база та закордонний досвід 6.Пошук альтернативи 7.Висновки 8.Використана література
Поняття СМЗ

Синтетичні мийні засоби – це складні багатокомпонентні суміші, в якості основного компонента яких використовують аніоноактивні, катіоноактивні, амфотерні і не-йоногенні поверхнево активні речовини.

Історія виникнення
У далекій древності волосся для краси намащували оліями і пахощами. У дні жалоби голову посипали попелом. Це і є прообраз мила.
Миючі ж ефекти певних синтетичних ПАР були помічені в 1913 А. Рейхлером, бельгійським хіміком.
Першим комерційно доступним детергентом, що використовував ці спостереження, була суміш Nekal, яка продавалась в Німеччині в 1917, щоб полегшити нестачу мила в Першій світовій війні.
Вплив на здоров’я людини та довкілля
СМЗ прилипають до зябер, вода починає прилипати до СМЗ, і зябра ллється вода, і риби захлинаються
Якщо в організм людини потрапляє СМЗ з недомитої тарілки, то захисна оболонка навколо стінок шлунка стає тоншою. Результат — виразка шлунка.
До мийних засобів додають фосфати, які у водоймах перетворюються на речовини, що живлять мікроорганізми. Вони починають швидко розмножуватись. А це спричиняє заболочення водойм та так званому «цвітінню води».

Лікарі-дерматологи ввели поняття «синдром чистої білизни», з’ясувавши, що і самі фосфати, які потрапляють на шкіру людини при купанні в забруднених водоймах або з поверхні недостатньо виполоканих речей, можуть спричинити алергію та різні захворювання шкіри (дерматози).
Законодавча база
Коли новий закон ЄС про зміст фосфатів набуде чинності, кількість цих речовин в мийних засобах, що продаються у регіоні, буде обмежено до 0,5%.
Міністерство економічного розвитку і торгівлі розробило законопроект, який введе обмеження на вміст фосфатів у мийних засобах, але вводитися він буде поступово: з 2013 року вміст фосфатів повинен бути не більше 17%, 2015 року — 10%, 2018 року — 5%, а з 1 січня 2020 року — 0%.

Альтернатива
Висновки
Синтетичні мийні засоби – це складні багатокомпонентні суміші, в якості основного компонента яких використовують ПАР.
Люди здавна використовували мийні засоби та розвивали виробництво їх
СМЗ негативно впливають на травну систему та шкірний покрив людини.
В Україні не розвинуте законодавство щодо СМЗ, та люди не навчені екологічно мислити
В СМЗ є доступна альтернатива

Презентацію підготувала:
Учениця 11-А класу
Бардин Соломія


title: Презентація на тему «Виробництво цукру»

text:
Виробництво цукру
Підготував:
Учень 9 класу
Лаврук Ігор
Цукрова сировина
Сировиною для отримання цукру є рослини-цукроноси, що містять цукрозу. До найбільш поширених цукроносіїв належать: цукрові буряки, цукрова тростина, цукрове сорго, цукрова кукурудза, цукровий клен, цукрова пальма, ріжкове дерево.

Цукровий буряк
Цукрова тростина
Цукрове сорго
Цукрова кукурудза
Цукровий кле	й
Цукрова пальма
Ріжкове дерево
Цукровий буряк
Цукрові буряки — основна в нашій країні сировина для цукрового виробництва. За ботанічними ознаками вони належать до родини маренових.
Вміст цукрози в буряках може коливатися від 15 до 22 %, в середньому становить 17,5 %. З,75 кг води, що утримується в 100 кг.

Вимоги до цукрових буряків:
максимальний вміст цукрози в коренях та висока продуктивність збирання цукру з гектара;
відсутність масової квітчастості та дерев'янистості тканин, легка зрізуваність;
максимальне наближення форми кореня до округлої;
хороша водоутримуюча здатність та морозостійкість;
стійкість до захворювань;
доброякісність бурякового соку;
мінімальна кількість колоїдів з максимальною коагулюючою здатністю;
мінімальна кількість шкідливого азоту, розчинної золи та інвертного цукру.
Виробництво цукру
Гідравлічна подача.
Подачу буряків на завод здійснюють по похилому жолобу гідравлічного транспортера водним потоком.
Миття буряків відбувається в кулачкових або в барабанних бурякомийках.
Підготовлені до переробки буряки зважують на автоматичних порційних вагах.
Виробництво цукру
Показник цієї ваги служить основою всього хіміко-технологічного обліку на заводі.
Здрібнення буряків. Буряковий сік вичавлюють дифузійним способом.
Отримання дифузійного соку
Мета цього технологічного процесу — вилучення з бурякової стружки максимальної кількості цукрози. Для цього стружку обробляють протитоком у воді при температурі 70—75°С.
Внаслідок такого впливу в клітинах денатурує, практично вся цукроза та деяка частина розчинених нецукрів через стінки клітин переходять (дифундують) у воду.

На стадії вичавлення дифузійного соку можливе газоутворення, викликане життєдіяльністю мікроорганізмів, що потрапили на дифузію разом зі стружкою внаслідок поганого миття буряків.
Для боротьби з газоутворенням необхідно:
а)	стежити, щоб буряки добре відмивалися від бруду;
б)	дезінфікувати стружку формаліном при переробці ушкодженого коріння буряків;
в)	зменшувати час знаходження сокостружкової суміші в дифузійних апаратах;
г)	знижувати температуру дифузії.

Отримання дифузійного соку
Очищення дифузійного соку
Дифузійний сік являє собою полікомпонентну систему, в якій міститься 16—17 % сухих речовин, з них 14—15 % цукрози і 2 % нецукрів
Очищення соку
очищення соку здійснюють у кілька етапів:
відділення рідини від суспендованих у ній частинок за допомогою пористих перегородок.
обробка вапном (дефекація);
видалення надлишку вапна діоксидом вуглеводу (сатурація з фільтруванням);
знебарвлення та обеззараження соку (сульфітація).
Згущення соку
Для підвищення вмісту сухих речовин у продукті сік випаровують. Випаровування проводять з мінімальними витратами тепла та змінами соку. Очищений сік містить 14—15 % сухих речовин, а внаслідок випаровування їх вміст підвищується до 65 %.

Випаровування соку здійснюють у випарних установках з багаторазовим використанням пари. Випарні апарати працюють безперервно, тобто в них весь час надходить рідкий сік на випаровування та безперервно відводиться густий сік, який називають сиропом.
Згущення соку
Внаслідок цього концентрований розчин цукру в апараті кипить при температурі не вище 90°С. Ця умова дуже важлива для запобігання пригоряння цукру.
Сироп з концентратора піддають сульфітуванню разом з клеровкою жовтого цукру, фільтрують і потім викачують на збірники перед вакуум-апаратами.

Згущення соку
Очищення сиропу
При згущенні соку випаровуванням частина нецукрів випадає в осад, збільшується кольоровість та концентрація редукуючих речовин, що викликає необхідність сульфітації та фільтрації сиропу перед уварюванням.

Отримання кристалічного цукру
Отримання кристалічного цукру з соку відбувається в кілька етапів. Спочатку його уварюють у вакуум-апараті до вмісту сухих речовин 92,5—93,5 %. При цьому частина цукрози викристалізовується, утворюючи суміш кристалів та міжкристального розчину.
При центрифугуванні кристали цукру відділяють від розчину. Для видалення жовтого забарвлення цукру проводять відбілювання цукру-піску гарячою водою. Сиропи, отримані після центрифугування та відбілювання, знову уварюють до утфєля і отримують цукор II кристалізації.

Варка утфелів
Призначенням уварювання є виділення цукрози з розчину у вигляді кристалів та отримання суміші кристалів та міжкристального розчину (так званого утфєля І кристалізації).
Центрифугування утфеля
Утфель являє собою двофазну в'язку масу з вмістом 45—60 % кристалів цукру, а інше — міжкристалевий розчин.
Щоб отримати кристалічний цукор, тверду фазу відділяють від рідкої механічним способом на центрифугах. Відцентрова сила, що виникає при обертанні ротора центрифуги з утфелем, у багато разів більше сили важіння, тому розділення твердої та рідкої фаз відбувається дуже швидко.

Сушіння, панування та зберігання цукру
Вологість вивантаженого з центрифуги цукру коливається в межах 0,5—1,5 %, а температура — 70—80°С. Такий цукор необхідно сушити, оскільки в ньому утворюються грудки, а при транспортуванні кристали легко ушкоджуються.

Кінець


Презентація на тему «Мило. Мийні засоби» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Значение химии в жизни человека»

text:
ПРОЕКТ:«Значение химии в жизни человека»

Выполнила:
Ученица 11-б класса
ЗОШ №41
Зануда Татьяна
Содержание:
Агропромышленность
Текстиль
Архитектура
Фармацевтика
Предметы быта
Пищевая промышленность
Металлургия
Химия и повседневная жизнь человека
Химия, обладая огромными возможностями, создает не виданные материалы, умножает плодородие почвы, облегчает труд человека, экономит его время, одевает, сохраняет его здоровье, создает ему уют и комфорт, изменяет внешность людей. Но та же химия может стать и опасной для здоровья человека, даже смертельно опасной.

Домашняя аптечка
Пероксид водорода  - отличный антисептик.
Нашатырный спирт водный раствор аммиака возбуждает дыхательный центр.
Аспирин, или ацетилсалициловая кислота - один из препаратов, который широко применяют как жаропонижающие, противовоспалительное, болеутоляющее и противоревматическое средство.
Лекарства для лечения сердечно-сосудистой системы - это валидол, корвалол, нитро глицерин.
Моющие и чистящие средства
В настоящее время широко используется синтетические моющие средства-детергенты. Основной является синтетические поверхностно-активные вещества-ПАВ, в которых длинный углеводородный предельный радикал соединен с сульфатной или сульфонатной группой. Кроме ПАВ, в СМС входят и другие компоненты: отбеливатель, смягчитель, пенообразователи, ароматические отдушки.
Из кислородосодержащих отбеливателей наиболее распространены перборат натрия и перкарбонат натрия.
Средства для борьбы с бытовыми насекомыми
Инсектициды -  средства для борьбы с насекомыми. Инсектициды применяют в виде растворов, эмульсий, аэрозолей. Жилые помещения следует обрабатывать только препаратами, рекомендуемыми для этой цели. Это известные препараты: хлорофос , дихлофос, хлорофосные карандаши.
Химические средства гигиены и косметики
Косметика и гигиена тесно соприкасаются, так как имеются косметические средства (лосьон, кремы, шампуни, гели), которые выполняют гигиеническую функцию. К важным гигиеническим средствам относится, прежде всего, мыла и моющие средства.
Дезодоранты
Дезодоранты выпускают в твердом виде, шариковые и в аэрозольной упаковке. В аэрозольных баллонах используют сжиженные газы, температура кипения которого очень низка. Они легко переходят в газовую фазу и не только выталкивают основу  из баллона, но, расширяясь, распыляют ее на мелкие капельки. Долгое время эту роль выполняли только фторхлоруглеводы.
Косметические средства
Перламутровый эффект создают соли висмутила или слюда, содержащая около 40% оксида титана.
В качестве красителя для волос используются разбавленные водные растворы хорошо растворимых солей свинца, серебра, меди, висмута.
Осветление волос производят с помощью 3% раствора пероксида водорода.
В состав красящих шампуней входят п-фенилендиамин, резорцин и другие аналогичные соединения.
Средства ухода за зубами
Важнейшим средством ухода за зубами являются зубные пасты. Основные компоненты зубной пасты следующие: абразивные, связующие, пенообразующие вещества и загустители. Первые из них обеспечивают механическую очистку зубов от налета и полировку. Чаще всего в качестве абразива применяют химически осажденный карбонат кальция, а также фосфаты кальция и полимерный метафосфата натрия.
Химия и пища
Человек-единственное существо на Земле, которое практически всю свою пищу подвергает химической или термической обработке. Попытаемся разобраться, что происходит с основными компонентами нашей пищи в процессе кулинарной обработки.
Развитие пищевой промышленности
Медики рекомендуют для рационального и диетического питания включать в меню хлеб из муки, содержащей тонкоизмельченные отруби. Сейчас часто говорят об „искусственной пищи”. Хотя этот термин не означает получение продуктов питания путем химических реакций. Речь идет о том, чтобы природным белковым продуктам придать вкус и вид традиционных продуктов, включая и деликатесы.
Медицина и химия

Большую роль играет химия в развитии
фармацевтической промышленности:
основную часть всех лекарственных
препаратов получают синтетическим
путем. Благодаря химии
совершены многие перевороты в
медицине. Без химии у нас не было бы
обезболивающих лекарств, снотворных
средств, антибиотиков и витаминов.
Это несомненно делает химии честь.
Химия также помогла справиться с
антисанитарией, ведь ещё в XVIII в. врач
И.Зиммельвейс обязал медперсонал
лечебницы мыть руки в растворе хлорной
извести. Смертность больных резко
снизилась.

 В медицинской промышленности применение пластических масс позволяет осуществлять серийный выпуск инструментов, специальной посуды и различных видов упаковки для лекарств. В хирургии используют пластмассовые клапаны сердца, протезы конечностей, ортопедические вкладки, туторы, стоматологические протезы, хрусталики глаза и др.
Сельское хозяйство и химия

Исключительно большое значение химия имеет в сельском хозяйстве, которое использует минеральные удобрения, средства защиты растений от вредителей, регуляторы роста растений, химические добавки и консерванты к кормам для животных и другие продукты. Использование химических методов в сельском хозяйстве привело к возникновению ряда смежных наук, например, агрохимии и биотехнологии, достижения которых в настоящее время широко применяются в производстве сельскохозяйственной продукции.
Тенденция ко всё более широкому применению пластических масс (особенно плёночных материалов) характерна для всех стран с развитым сельским хозяйством. Их используют при строительстве культивационных сооружений, для культивирования почвы, дражирования семян, упаковки и хранения с.-х. продукции и т.д. В мелиорации и с.-х. водоснабжении полимерные плёнки служат экранами, предотвращающими потерю воды на фильтрацию из оросительных каналов и водоёмов; из Пластические массы изготовляют трубы различного назначения, используют их в строительстве водохозяйственных сооружений и др.
Промышленность и химия

Развитие многих отраслей промышленности связано с химией: металлургия, машиностроение, транспорт, промышленность строительных материалов, электроника, легкая, пищевая промышленность- вот неполный список отраслей экономики , широко использующих химические продукты и процессы. Во многих отраслях применяются химические методы, например, катализ(ускорение процессов), химическая обработка металлов, защита металлов от коррозии, очистка воды.
Развитие химии началось задолго до начала нашей эры. Самое древнее ее направление – металлургия. Именно тогда люди начали изучать превращения различных веществ при различных условиях и стали использовать химию для своих нужд. Сначала научились получать металлы (в первую очередь медь) и смешивать ее с оловом для получения бронзы. Позже было получено из руды и железо. Поскольку химия в те давние времена была совершенно новым этапом развития знаний человечества, многие придавали науке различные невероятные качества. Так, в III-IV веках до нашей эры появилось новое направление химии – алхимия. Сотни ученых бились в поисках “философского камня”, который должен был превращать неблагородные металлы (например, железо), в благородные (серебро, золото).
Строительство и химия
Химия и строительство, две обширные и древние области деятельности человека, в течение многих веков развиваются в тесном контакте, взаимопроникая друг в друга. Можно с уверенностью сказать, что характерная особенность строительства - это быстрое освоение и продуктивное использование всего нового, что появлялось в химической науке. Современное развитие строительства трудно представить себе без использования продукции химической промышленности: применения и внедрения новых конструкционных полимерных материалов, пластических масс, синтетических волокон, каучуков, вяжущих и отделочных веществ и многих других полезных продуктов большой и малой химии.
Техника строительства реконструируется по направлению не только интенсификации и модернизации самих процессов строительного производства, но и повышения значимости роли химических и физико-химических процессов. Внедрение таких процессов, как склеивание, сварка, формование, - это результат химизации строительства. Использование быстротвердеющих бетонов и растворов стало возможным после тщательного и продуктивного исследования химических реакций их компонентов. Применение вяжущих веществ совершенствуется в ходе изучения процессов, реализующихся при их твердении.
Химия и пластмассы

Из пластмасс изготовляют также детали двигателя, трансмиссии, шасси. Огромное значение, которое Пластические массы играют в электротехнике, определяется тем, что они являются основой или обязательным компонентом всех элементов изоляции электрических машин, аппаратов и кабельных изделий. Пластические массы часто применяют и для защиты изоляции от механических воздействий и агрессивных сред, для изготовления конструкционных материалов и др.


Презентація на тему «Метанол, етанол, гліцерин, їхні молекулярні та структурні формули»


Презентація на тему «Дисахариди»


title: Презентація на тему «Види конденсаторів»

text:
Види конденсаторівЗастосування конденсаторів у техніці
Виконала учениця 11-А класу
Ковальова  Анастасія

Конденсатор — система з двох чи більше електродів
(обкладок), які розділені діелектриком, товщина якого
менша у порівнянні з розміром обкладок. Така система
має взаємнуелектричну ємність і здатна
зберігати електричний заряд
Види
Основна класифікація конденсаторів проводиться за
типом діелектрика в конденсаторі. Крім того
конденсатори розрізняються за можливістю зміни своєї
ємності. Отже кондесатори бувають:
повітряні
паперові
електричні
конденсатори підлаштування
змінні конденсатори

Повітряні конденсатори
Різні технології випуску пристроїв дозволяють виробляти різні види
приладів. До повітряних конденсаторів відносять вироби, в яких
діелектриком є повітря. Перевагами даного типу пристосувань є
простота виготовлення. Вони призначаються для механічного
регулювання ємності і розраховані на механічні постійні впливу. До
недоліків даного виду пристроїв відносять нестабільність, слабку
надійність, залежність від вологості і
температури середовища, великі
габарити, відносно низьку
електричну міцність, яка
обмежується пробоєм між платиною
повітря, а також невисоку ємність
Паперові конденсатори
Існують паперові види конденсаторів, в яких в якості
діелектрика виступає просочена трансформаторним
маслом папір. Дані пристрої володіють високою
надійністю і електричною міцністю. При високій напрузі
вони мають досить високу ємність і низьку витік струму
Багато конденсатори для силових установок виробляють за
паперовим принципом. Для цього складають разом дві пластини,
між якими розташовують папір. Потім пристрій згортають в рулон
і поміщають в банку, яку заповнюють трансформаторним
маслом, і потім запаюють. До недоліків пристосування можна
віднести велику вагу, високу власну індуктивність і опір
Електролітичні
Електролітичні види конденсаторів мають діелектрик,
поданий у формі оксидного шару, що виникає на поверхні
активного металу (частіше алюмінію). Пристрій виробляють
шляхом приміщення в електроліт виготовленої з активного
металу стрічки, на поверхні якої утворюється плівка з міцного
оксиду, що дозволяє
ізолювати метал
Основною особливістю електролітичних видів
конденсаторів є наявність полярності, при одному значенні
якої вони тримають розрахункове напруження, а при його
зміні швидко руйнуються. Це відбувається в результаті
хімічних процесів, що виникають між електролітом і металом
пластини. Оксидна плівка поступово тріскається і руйнується.
Однак при дотриманні правильної полярності мікротріщини
швидко затягуються новим оксидом. До достоїнств даних
пристроїв відносять високу ємність, до недоліків –
полярність, втрату властивостей, швидкий знос, високу
внутрішню індуктивність

Застосування
Конденсаторам знаходиться використання практично у всіх
галузях електротехніки.
Конденсатори використовуються як фільтри при
перетворенні змінного струму на постійний
При з'єднанні конденсатора з котушкою індуктивності
утворюється коливальний контур, який використовується у
пристроях прийому-передачі
За допомогою конденсаторів можна отримувати імпульси
великої потужності, наприклад, у фотоспалахах
Оскільки конденсатор здатний довгий час зберігати заряд,
то його можна використовувати в якості елемента пам'яті
Цей принцип використовує динамічна оперативна пам'ять.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Капрон»

text:
Капрон
Капрон (Нейлон-6, або полікапролактам, на заході також часто відомий як перлон) — полімер розроблений Павлом Шлаком на підприємстві IG Farben який відтворює властивості нейлону 66, не порушуючи патент на його виробництво. Капрон відноситься до поліамідних волокон.
 Поліамідні волокна - синтетичні волокна, формовані з розплавів або розчинів поліамідів. До таких волокон належать капрон, анид, етант.
Пауль Шлак - немецкий химик. Родился в Штуттгарте. Окончил обучение в Техническом университете Штутгарта в 1921 году. Работал химиком-исследователем в Копенгагене в течение года, затем вернулся в Штутгарт. Получил докторскую степень в 1924 году. Примерно в это время он развил живой интерес к химии амидов.
Работал в компании И.Г.Фарбениндустри (I.G. Farben). 29 января 1938 года он впервые синтезировал поликапролактам (нейлон 6) как полимер для формования полиамидного волокна, который широко известен своим торговым названием «перлон». Умер в Лайнфелден-Эхтердингене, Германия, 19 декабря 1987 года.
Пауль Шлак (немецкое имя - Paul Schlack)
Загальний опис
  Капронове волокно має біло-прозоре забарвлення і дуже міцне на розрив. При цьому міцність прозорих сортів вища, ніж білих чи жовтуватих. Еластичність капрону набагато вища ніж у шовку.
  Вихідна сировина для виготовлення капрону — похідні амінокислот. Капрон можна розглядати як продукт внутрішньо молекулярних взаємодій карбоксильної групи і аміногрупи молекули 6-аміногексановой кислоти.
  Спрощено перетворення капролактаму в полімер, з якого виробляють капронове волокно, можна подати так: Капролактам у присутності води перетворюється на 6-аміногексанову кислоту, молекули якої реагують один з одним. В результаті цієї реакції утворюється високомолекулярна речовина, макромолекули якого мають лінійну структуру. Окремі ланки полімеру є залишками 6-аміногексанової кислоти.
  У СРСР Римашевським Ю. А., Кнунянц І. Л. і Роговін З. А. у 1942 році показали можливість полімеризації ε-капролактаму в лінійний полімер і здійснили (у 1947 році) серію робіт з синтезу волокнотвірних поліамідів, в ході яких вивчили умови бекмановского перегрупування оксимів циклогексану в капролактам, визначили оптимальні умови полімеризації лактамів і очищення поліаміду від мономера. Перше виробництво полікапролактама в СРСР було запущено в 1948 році.
Сам по собі полімер капрону - це смола. Для отримання волокон її чистять, пропускають через фільтри. Струмки полімеру охолоджуються потоком холодного повітря і перетворюються на волоконця, при скручуванні яких утворюються нитки. Після цього капрон піддається додатковій хімічній обробці. Міцність капрону залежить від технології і старанності виробництва. Остаточно вироблений капрон біло-прозорий і дуже міцний матеріал. Капронова нитка, діаметром 0,1 міліметра витримує 0,55 кілограмів.
Властивості
Поряд з високою міцністю капронові волокна характеризуються :

стійкістю до стирання,
дії багаторазового деформації (вигинів).
Капронові волокна не вбирають вологу, тому не втрачають міцності у вологому стані.
Але є й недоліки. Воно малостійке до дії кислот — макромолекули капрону піддаються гідролізу за місцем амідних зв'язків. Порівняно невелика і теплостійкість капрону. При нагріванні його міцність знижується, при 215oС відбувається плавлення.
Використання
Вироби з капрону, і в поєднанні з капроном, стали вже звичними в нашому побуті. З капронових ниток шиють одяг, який коштує набагато дешевше, ніж одяг з натуральних природних матеріалів. З капрону роблять рибальські сітки, фільтрувальні матеріали, кордну тканину. З кордної тканини роблять каркаси авто-і авіапокришок. Шини з кордом з капрону більш зносостійкі, ніж шини з віскозним та бавовняним кордом. Капронова смола використовується для отримання пластмас, з яких виготовляють різні деталі машин, шестерні, вкладиші для підшипників і т. ін.


title: Презентація на тему «Нітратна кислота» (варіант 1)

text:
                                                               Підготував:
Учень 10-А класу
Луцької ЗОШ № 25
Матвійчук Роман
Презентація на тему: “Нітратна кислота”
Зміст

1) HNO3 — загальні знання.
2) Трішки історії.
3) Промислове виробництво.
4) Фізичні властивості.
5) Хімічні властивості.
6) Застосування.
7) Нітрати.
8) Негативний вплив нітратів.
9) Заключення.

HNO3 — загальні знання
Нітратна кислота (HNO3) — сильна одноосновна кислота. Висококорозійна кислота, реагує з більшістю металів, сильний окисник. Має тенденцію набувати жовтого відтінку через накопичення оксидів азоту, при довгому зберіганні. Зазвичай азотна кислота має концентрацію 68%. Якщо ж більше 86%, то вона називається димною кислотою. В залежності від кольору "диму" концентрована кислота поділяється на білу та червону в концентраціїї більшій за 95 %.
Трішки історії
Р. Дж. Глаубер отримав в середині 17-го сторіччя, чисту нітратну кислоту реакцією і перегонкою селітри з сірчаною кислотою, зараз цей процес застосовується при лабораторному отриманні кислоти.
Склад кислоти вперше визначив А.Лавуазьє в 18 сторіччі, він визначив що речовина має в своєму складі азот та кисень та точна формула не була відома. Точний склад був визначений Генрі Кавендішем. Промислове виробництво почалося лише на початку 19 століття, коли сірчана кислота та нітрат натрію були доступні в великих кількостях.
Промислове виробництво
Азотну кислоту отримують шляхом реакції діоксиду азоту (NO2) з водою.
3NO2 + H2 → 2HNO3 + NO як правило, монооксид азоту який утворюється в результаті реакціїї, знову окислюється киснем повітря та може бути використаний для отримання додаткового діоксиду азоту. Майже чиста азотна кислота може бути отримана шляхом реакції сірчаної кислоти з натрієвою селітрою.
Фізичні властивості
Нітратна кислота є безбарвною димучою рідиною з їдким запахом, легко розкладається, забарвлюючись у жовтий колір. Густина 1,53 г/см³. Кипить при 86°С, замерзає при — 41°С. На повітрі HNO3 «димить» внаслідок притягання її парами вологого повітря і утворення дрібненьких крапельок туману.
Нітратна кислота нестійка і вже під впливом сонячного світла поступово розкладається: 4HNO3 = 4NO2 + O2 + 2H2O
При нагріванні розклад її значно прискорюється. Утворюваний діоксид азоту розчиняється в HNO3 і надає їй жовтуватого кольору. У водних розчинах нітратна кислота значно стійкіша. З водою HNO3 змішується в будь-яких співвідношеннях.
Нітратна кислота належить до сильних кислот, у водних розчинах вона практично повністю дисоціює.

Хімічні властивості
Застосування
Нітрати
Одноосновна нітратна кислота утворює лише середні солі – нітрати. Нітрати добре розчинні у воді, токсичні, тверді кристалічні речовини.   Нітрати натрію, калію, кальцію та амонію називають селітрами або нітратними добривами.
   Нітрати, як і нітратна кислота, здатні розкладатися під час нагрівання. Нітрати застосовують у виробництві ковбас, шинки, риби, деяких сортів сиру. Перетворюючись на натрій нітрит під дією мікроорганізмів, він перешкоджає окисненню м’яса і зберігає привабливий рожевий колір м’ясних виробів, поліпшує смак сирів, облагороджує їх запах.
   Гранична допустима доза споживання нітратів на добу складає 5мг/кг маси тіла. Перевищення норм призводить до порушення функцій крові, створюючи загрозу для життя.
Негативний вплив нітратів
Нітрати характеризуються досить широким спектром токсичної дії. Токсична дія нітратів полягає у тому, що в травному тракті вони частково відновлюються до нітритів (більш токсичних), і останні при надходженні в кров можуть викликати метгемоглобінемію, а також пригнічення активності ферментних систем, що беруть участь у процесах тканинного дихання.
 Крім того, встановлено, що з нітритів у присутності амінів можуть утворюватись N-нітрозаміни, які виявляють канцерогенну активність. При вживанні високих доз нітратів з питною водою, чи продуктами харчування через 4-6 годин проявляються характерні симптоми нітратного отруєння: нудота, задуха, посиніння шкірних покривів і слизових оболонок, діарея. Це часто супроводжується загальною слабкістю, головокружінням, запамороченням, болями у потиличній частині, тахікардією.
Заключення
Нітратна кислота (HNO3) — сильна одноосновна кислота. Висококорозійна кислота, реагує з більшістю металів, сильний окисник + нітратна кислота є одним з найважливіших продуктів хімічної промисловості.


title: Презентація на тему «Натуральный и синтетический каучуки»

text:
Натуральный и синтетический каучуки. Резина.

История открытия каучука
    Родина каучука – Центральная и Южная Америка. Во влажных жарких тропиках, по берегам реки Амазонки, растёт необычное дерево, которое называется бразильская гевея.
История открытия каучука
	Если на коре дерева сделать надрез, то из ранки вытекает сок молочно-белого цвета, называемый латексом. На воздухе сок постепенно темнеет и затвердевает, превращаясь в резиноподобную смолу.
Английский химик Чарльз Макинтош
	В  1823 году придумал  непромокаемую ткань, состоящую из двух слоёв материи, соединённых раствором каучука в специальном растворителе. Изобретатель наладил производство из новой ткани плащей, которые получили название «макинтош».
Открытие резины
	Однажды  Гудьир уронил пластинку каучука на горячую кухонную плиту.  . .
	Так в 1839 г. была открыта вулканизация каучука .
НАТУРАЛЬНЫЕ КАУЧУКИ
Натуральный каучук – непредельный стереорегулярный полимер состава (С5Н8)n  со средней  молекулярной массой 15000- 500000.
  Элементарное звено
                              (-СН2 -С=СН -СН2-)n
                                            СН3 Природный каучук –это
                                     цис-полиизопрен.

Химическое строение природного каучука

                   - Н2С               СН2 -
                             \            /
                              С  =  С
                             /            \
                      СН3               Н

1,4-цис - полиизопрен

Свойства натурального каучука
Эластичность
Непроницаемость для воды и газов
Хорошая  растворимость во многих органических растворителях
Набухаемость в маслах

Синтетические каучуки
   Основателем первого в мире крупномасштабного производства синтетического каучука по праву считается русский ученый С.В.Лебедев.
Синтетические каучуки
Этапы получения:
                    -Н2О,  -Н2
2С2Н5ОН                    СН2 = СН – СН = СН2
этиловый               бутадиен – 1,3
спирт
          (-СН2 – СН = СН – СН2 -)n
           бутадиеновый каучук
(по методу Лебедева)

Классификация каучуков по областям применения
Применение
Вулканизация
	Натуральные и синтетические каучуки используют преимущественно в виде резины. Для получения резины каучук вулканизируют. Его нагревают с серой, макромолекулы каучука «сшиваются» друг с другом серными мостиками по месту разрыва двойной связи.
Продукт частичной вулканизации каучука называют резиной

                    СН3

. . . –СН2 –С    СН – СН2 –СН2 –С = СН – СН2 - . . .
                               S
                       S                                  CH3

                       S

. .   . –СН2 –С    СН – СН2 –СН2 –С = СН – СН2 - . . .
                                   S
                       СН3                                 СН3


title: Презентація на тему «Зорі» (варіант 3)

text:
Зорі
Корєшкова А. В.
Основні положення
 Зоря - велетенське розжарене, самосвітне небесне тіло, у надрах якого ефективно відбуваються (або відбувались) термоядерні реакції;
 науки: астрономія, астрофізика.
Зоряна величина
шість зоряних величин схарактеризованіза яскравістю;
 найяскравіші зірки належать до першої величини, найтьмяніші — до шостої;
 усі видимі з Землі зорі розташовані в місцевій групі галактик.
Сіріус – альфа сузір’я Великого Пса, має зоряну величину −1,47m
Відстані до найближчих зір
в астрономії застосовують особливу одиницю виміру відстані до зір — парсек (пк);
застосовується ще одна особлива одиниця виміру відстані — світловий рік;
найближчою до Сонця зіркою є Проксима Центавра — червоний карлик 11-ї зоряної величини.

Одиниці виміру
сонячна маса: 1.9891х10^3 кг;
 світність Сонця: 3.827х10^26 Вт;
 сонячний радіус: 6.960х10^8 м.

Класифікація зір
головний чинник, що впливає на вигляд спектру, це температура, тож спектральна класифікація за своєю сутністю є температурною;
одну з найвідоміших спектральних класифікацій розроблено в Гарвардській обсерваторії в 1890-1924 роках під час складання каталогу Генрі Дрепера.
Гарвардська обсерваторія
Змінні зорі
Змінна зоря — це зоря, за всю історію спостереження якої хоч один раз зафіксовано зміну її блиску;
 якщо зоря подвійна і промінь зору лежить у площині обертання компонентів (або під невеликим кутом до нього), то час від часу одна зоря закриватиме іншу від спостерігача, що спостерігається як зменшення блиску;
 блиск може змінитися якщо світло від зорі пройде крізь сильне гравітаційне поле.
Крива зміни блиску Ліри за 14 діб
Змінні зорі
Еруптивні змінні зорі;
Пульсуючі змінні зорі;
Обертові змінні зорі;
Катаклізмічні (вибухові та новоподібні) змінні зорі;
Затемнено-подвійні системи;
Оптичні змінні подвійні системи з жорстким рентгенівським випромінюванням.
Молода зірка T Tauri — прототип змінної
Зоряні системи
Зорі можуть бути поодинокими й кратними: подвійними, потрійними і більшої кратності;
зоряні скупчення;
більше 70% зір у Галактиці кратні;
найяскравіша зоря, небосхилу — Сіріус.

Подвійна зоря
Подвійна зоря, або подвійна система — дві ґравітаційно-зв'язані зорі, які обертаються замкненими орбітами навколо спільного центру мас;
усі кандидати в чорні діри перебувають у подвійних системах;
зорі Вольфа-Райє були вивчені саме завдяки подвійним зорям.
Зоряні скупчення
Кулясті (мають сферичну або ледь сплюснуту форму);
Розсіяні (компоненти розташовуються на досить великій відстані один від одного);
Асоціації (розріджене скупчення молодих зір високої світності).
Білі карлики
дуже гаряче компактне ядро;
інші джерела термоядерної енергії для цих зір недоступні;
їхня густина стає в мільйон разів більшою за густину води

Змінні зорі типу T Тельця
Зорі типу T Тельця (T Tauri, T Tauri stars, TTS) — клас змінних зір, що отримали назву за своїм прототипом - Т Тельця. Зазвичай їх можна виявити поряд із молекулярними хмарами та ідентифікувати за їх змінністю (вельми нерегулярною) в оптичному діапазоні та за хромосферною активністю.

Вважається, що зорі типу T Тельця є завершальною стадією еволюції протозір невеликої маси перед виходом їх на головну послідовність діаграми Герцшпрунга—Рассела.
Зірка типу T Тільця з навколозоряним диском
Наднові
зоря, що раптово збільшує свою світність у мільярди раз (на 20 зоряних величин), а іноді й більше;
літери SN для позначення;
тип наднової визначається за наявністю в спектрі спалаху ліній водню.
Наднова типу II
Нейтронні зорі
Після спалаху наднової II типу залишається ядро, розміром декілька кілометрів, яке складається здебільшого з нейтронів. Його густина в 280 трлн разів перевищує густину води. Рівновага підтримується тиском виродженої нейтронної речовини. Внаслідок стискання зорі значно збільшується швидкість її обертання та напруженість магнітного поля, і вона починає випромінювати радіохвилі з певною досить стабільною частотою. Саме завдяки такому випромінюванню 1967 року було виявлено пульсари, які вважають нейтронними зорями.
Рекордно важка нейтронна зоря PSR J1614-2230
Зорі у міфології
Александрійські вчені у 3 ст. до н. е. звели в певну систему уявлення античності про сузір’я;
Велика Ведмедиця пов’язана з міфом про Каллісто;
Візничий — кучер Еномая Міртіл;
Волопас — Тріптолем, узятий на небо


title: Презентація на тему «Штучні і синтетичні волокна» (варіант 5)

text:
Штучні і синтетичні волокна
Виконала учениця-11 класу
Халамендик Вікторія
Поняття про волокна
Волокно — гнучке та міцне фізичне тіло обмеженої довжини з малими поперечними розмірами, яке придатне для виготовлення пряжі та текстильних виробів. За походженням волокна поділяють на  натуральні (природні) і хімічні. Волокна завжди широко використовувались людиною: із них виготовляють тканини, одяг, мотузки та багато іншого.
Із зростанням потреб людства у тканинах та прядильних матеріалах, почався бурхливий розвиток виробництва хімічних волокон. Нові матеріали, дешеві, довговічні, наділені якостями, недоступними для натуральних волокон, стали займати все більше місця в житті людини, поступово витісняючи вже відомі натуральні матеріали.

Класифікація волокон
Природні волокна
Хімічні волокна
Схема добування волокна
Натуральні волокна рослинного походження містять в своїй основі природний біополімер – целюлозу. Молекули целюлози у льону, бавовни вже розташовані вздовж однієї осі і тому задача полягає тільки у очищенні від усього зайвого. Але целюлоза – це основа всіх рослин. Проблема полягає у тому, що її молекули розташовані у більшості рослин хаотично. Рішення полягає у тому, що целюлозу розчиняють і в’язкі розчини пропускають через тоненькі отвори. Розчинник випаровується, а молекули целюлози набувають впорядкованого розташування.
Від того, який розчинник використовувався, залежить якість добутого волокна.

Добування волокна природного походження
Для добування першого штучного волокна бавовну обробили нітратною кислотою. У такий спосіб утворювалася нітроцелюлоза, що при розчиненні в суміші спирту з естером давала сиропоподібну рідину. З цієї рідини вдавалося витягати нитки. Після розведення водою утворювалися шовковисті довгі нитки чистої нітроцелюлози. Проте відомо, яка вогне- і вибухонебезпечна нітроцелюлоза. Щоб уникнути цього недоліку, одержані нитки піддавали денітрації.
Великим завоюванням хімії було створення такого способу, в якому нітратну кислоту замінила б менш небезпечна речовина. Цей спосіб зветься віскозним і є одним із найпоширеніших.

Виробництво віскозного шовку
Щоб виділити чисту целюлозу, дерев’яну  тріску  варять у великих закритих казанах, під тиском у кілька атмосфер, із розчином кальцій гідрогенсульфіту Ca(HSO3)2. При цьому гідрогенсульфіт руйнує речовини, що склеюють волоконця клітковини, і вона виділяється у вільному вигляді. Целюлозу змішують з водою, виливають поступово на стрічку, що рухається. Після видалення води, висушування і розрізання утворюються аркуші так званої сульфітної целюлози, що нагадує собою картон. Частина сульфітної целюлози йде на вироблення паперу, а частина — на виробництво віскозного шовку.
З отриманої целюлози не можна безпосередньо випрясти нитки, її треба спочатку перетворити на розчин, щоб потім із грузлого розчину витягати нитки. Целюлоза не розчиняється ні у воді, ні в зазвичай уживаних органічних розчинниках. Але виявилося, що якщо на целюлозу подіяти спочатку концентрованим розчином лугу, а потім карбон(IV) сульфідом (CS2), то вона перетворюється на речовину, що є розчинною в розведених розчинах лугу.

Виробництво ацетатного волокна
Для ацетатного волокна характерною є особлива міцність.
Усі розглянуті раніше волокна складаються з целюлози, хоча вона в процесі переробки піддається перетворенням. Ацетатне волокно істотно від них відрізняється тим, що є естером (складним ефіром) целюлози. Воно не набухає у воді та менше ніж інші втрачає міцність у вологому стані.
Ацетатне волокно є дорожчим за віскозне, оскільки на його виробництво витрачаються такі дорогі речовини, як оцтовий ангідрид, ацетон тощо.

Отже, штучні волокна належать до групи хімічних волокон, тому що в їх структурі залишатимуться молекули розчинників, які були потрібні на першому етапі виробництва волокна.

Виробництво хімічних волокон
Виробництво хімічних волокон ділиться на три етапи.
Вихідні матеріали для синтетичних волокон мають задовольняти вимогам і мати велику молекулярну масу, витягнуту форму молекул, розчинятися і утворювати концентровані в’язкі розчини або плавитися і переходити у в’язкоплинний стан.
Використовуючи різні за природою мономери і цілеспрямовано впливаючи на умови реакцій полімеризації та на процес формування волокна з розчину (або розплаву), можна одержати волокна з багатьма заздалегідь заданими властивостями.
Видавлювання розчину через фільєри
Розчинення целюлози
Витягування і термообробка волокна

Розчинники целюлози
Схема добування штучного волокна
Схема добування синтетичного  волокна
Властивості та застосування синтетичних волокон
Синтетичні волокна формують або з розплаву полімеру (поліаміду, поліестеру, поліолефіну), або з розчину полімеру (поліакрилонітрилу, полівінілхлориду, полівінілового спирту). Синтетичні волокна випускають у вигляді текстильних ниток, моноволокна, а також штапельного волокна. Різноманітність властивостей вихідних синтетичних полімерів дозволяє одержувати синтетичні волокна з різними властивостями, Синтетичні волокна характеризуються високою міцністю, водостійкістю, зносостійкістю, еластичністю та стійкістю до дії хімічних реагентів.
Виробництво синтетичних волокон розвивається значно швидшими темпами, ніж виробництво штучних волокон. Це пояснюється доступністю вихідної сировини і швидким розвитком сировинної бази, меншою трудоємністю виробничих процесів і головне різноманітністю властивостей і високою якістю синтетичних волокон. У зв’язку з цим синтетичні волокна поступово витісняють не тільки натуральні, але і штучні волокна у виробництві деяких товарів народного споживання та технічних виробів.

Полімери синтетичних волокон
Капрон
1)Волокно з поліамідних смол називають у нашій країні капрон.
2)Капрон або капронове волокно — біло-прозора, дуже міцна речовина.3) Еластичність капрону набагато вища за шовк.4) Капрон належить до поліамідних синтетичних волокон. Поряд із високою міцністю капронові волокна характеризуються стійкістю до стирання, дії багаторазової деформації. Порівняно невеликою є і теплостійкість капрону.5) При нагріванні його міцність знижується, при 215 °С відбувається плавлення.

Капрон
Вироби з капрону, або в поєднанні з капроном, стали вже звичними в нашому побуті. Із капронових ниток шиють одяг, який коштує набагато дешевше, ніж одяг із натуральних природних матеріалів. Із капрону виробляють рибальські сіті, волосінь, фільтрувальні матеріали, кордну тканину. Із кордної тканини виробляють каркаси авто-і авіапокришек. Капронова смола використовується для отримання пластмас, з яких виготовляють різні деталі машин.
Капрон добувають реакцією полімерізації:
Молекули капрону мають лінійну будову.

Лавсан
Лавсан (поліетилентерефталат) — представник поліефірів. Це волокно характеризується високою механічною міцністю та стійкістю до дії підвищених температур, світла, окислювачів, є гарним діелектриком. Лавсан є повноцінним замінником натуральної вовни. Плівки з нього при малій товщині мають велику міцність. Ця властивість використовується при виготовленні магнітофонної стрічки.
Волокно лавсану додають до натуральної вовни для виготовлення високоякісних тканин і трикотажу, що не мнуться. Його застосовують також у виробництві транспортерних стрічок, ременів, завіс, вітрил тощо.

Реакції добування полімерів
Капрон
Лавсан
Переваги і недоліки волокон


title: Презентація на тему «Пральні порошки. Мила»

text:
Пральні порошки. Мила
Пральний порошок
       Пральний порошок —мийний засіб, який являє собою суміш хімічних сполук у твердій формі у вигляді порошку, водний розчин яких здатний відокремлювати забруднення від поверхні текстилю при гідромеханічній обробці, переводити їх у розчин, і утримувати в ньому. Пральні порошки, зазвичай, являють собою однорідні суміші, розсипчасті, з сухими на дотик, без зайвої вологи крупинками білого кольору із кольоровими включеннями — ензимами.

Компоненти
Мийна суміш, складається з трьох основних інгредієнтів: речовини,контролюючі жорсткість води (50% за вагою, приблизно), натрійдодецилбензолсульфонат (15%), а також відбілю-вачі (7%). Пральні порошки можуть містити і інші компоненти:
Поверхнево-активні речовини ( натрійдодецилбензолсульфонат )
Ферменти (ензими)
Протеази (розщеплюють білки)
Амілази (розщеплюють крохмаль)
Ліпази (розщеплюють ліпіди / жир)
Целюлази (розщеплюють целюлозу)
Екологічні проблеми
Фосфатні пральні засоби потрапляючи у водойми стають добривом для інтенсивного росту синьо-зелених водоростей , тобто сприяють процесу цвітіння. Кожен грам фосфатних сполук з пральних порошків викликає ріст 5-10 кілограмів синьо-зелених водоростей, а вони, розкладаючись, виділяють у великих кількостях метан, аміак, сірководень, які знищують усе живе у воді, що спричиняє до грубих порушень екосистем та погіршення кисневого обміну в гідросфері.
Фосфатні мийні та пральні засоби шкідливо діють і безпосередньо на здоров'я споживачів: за рівнем токсичності 3 кг фосфатних синтетичних мийних засобів прирівнюються до дії 1 кг міді чи 100 г кадмію.

Вплив на організм людини
Усі пральні порошки відносяться до дуже активних миючих засобів. Навіть дитячі і гіпоалергенні порошки небезпечні для здоров`я.
Як би ретельно ви не полоскали одяг, частина порошку все одно залишається в тканині і, надівши свіжий одяг, відбувається контакт тіла з порошком, який через пори шкіри потрапляє до нас в організм. Люди чутливі, і особливо діти, відразу відчувають свербіж або почервоніння на шкірі. Тому, при кожному пранні слід встановлювати на пральній машині режим з додатковим полосканням.
Насипати порошок слід дуже обережно, інакше пил порошку може потрапити в легені.
Бажано при машинному пранні відкривати двері у ванну кімнату, а самому виходити в іншу кімнату, щоб в легені потрапляло якомога менше шкідливих речовин, що містяться в порошку. Бажано після прання провітрювати квартиру.
Мило
Ми́ло — розчинна у воді мийна речовина; як хімічний продукт являє собою відносно складне з'єднання жирних кислот з лугами, а за своєю будовою відноситься до класу солей. Випускається в твердому стані, рідкому, а також у вигляді порошку і гранул.
Вплив мила на організм людини
1) Головним негативним чинником є вміст лугу . Справа в тому , що луг дуже агресивне хімічна речовина. Вона відмінно розчиняє безліч видів забруднень різного роду : тверді нальоти на кахельних поверхнях , ефективно видаляє в'їдаються плями з тканини , а деякі види тканини і зовсім руйнує , настільки це сильна речовина . І не важко собі уявити , чому піддається наша шкіра , коли по кілька разів на дню вона стикається з агресивним впливом лугу, яка входить до складу мила . Шкода мила і дія його на шкіру цілком очевидно , шкіра стає сухою , втрачає свою еластичність , з'являється відчуття стягування .

2) При постійному використанні , шкідливий вплив мила негативно позначається на здатності організму боротися з хворобами, простіше кажучи , знижує імунітет. Якщо кожен день приймати ванну і повністю намилюватися милом , то з шкіри змивається її природний захисний шар , що послаблює опірність організму перед будь-якими хвороботворними бактеріями. Шкіра пересушена милом може почати лущитися або тріскатися , можлива поява висипу , це самі наочні прояви шкоди мила для шкіри , це може злучити навіть якщо у людини ніколи раніше подібних ознак не спостерігалося.


title: Презентація на тему «Нефть» (варіант 1)

text:
Нефть
Содержание
Общие сведения
Состав
Переработка
Применение
Мировые запасы
Запасы в Украине
Химические свойства
Выход
Общие сведения
Нефть — природная маслянистая горючая жидкость со специфическим запахом, состоящая в основном из сложной смеси углеводородов различной молекулярной массы и некоторых других химических соединений

Цвет нефти варьирует в буро-коричневых тонах, иногда она бывает чисто чёрного цвета, изредка встречается нефть светлая жёлто-зелёного цвета и даже бесцветная, а также насыщенно-зелёная нефть. Имеет специфический запах, также варьирующий от легкого приятного до тяжелого и очень неприятного
Общие сведения

На протяжении XX века и в XXI веке нефть является одним из важнейших для человечества полезных ископаемых
Общие сведения

Доказанные общемировые запасы нефти, согласно данным управления энергетической информации США, сейчас составляют около 1300 млрд баррелей
Мировые запасы

Мировые запасы

Мировые запасы

Запасы в Украине
Украинская нефтедобывающая промышленность находится сейчас в тяжелом положении. У государства нет средств не то что на разработку новых месторождений, но и на поддержание стабильной добычи на старых

Днепровско-Донецкий нефтегазоносный регион сформировался на Левобережье Украины, где в Сумской, Полтавской, Черниговской и Харьковской областях разведаны и эксплуатируются месторождения высококачественной нефти. Нефтегазодобывающие управления функционируют в Сумской, Черниговской и Полтавской областях
Запасы в Украине
Состав

Состав
Углерод (83-87%)
Водород (11-14%)

97-98%

Состав

Свойства
Плотность принадлежит к числу наиболее распространенных показателей при исследовании нефти. Особое значение этот показатель имеет при расчёте нефтей, занимающих данный объём или определения объема нефтей. Величины плотности у нефти весьма различны, они колеблются в пределах 0,77-2,0, хотя в большинстве случаев они укладываются в более узкие пределы 0,83-0,96

Свойства
Вязкостью или внутренним трением называется свойство, проявляющееся в сопротивлении, которое нефть оказывает при перемещении одной ее части относительно другой под влиянием действия внешней силы
Вязкость
Динамическая
Кинематическая

Свойства
Температура вспышки – это температура, при которой нефть, нагреваемая при определенных условиях, выделяет такой количество паров, которое образует с воздухом смесь, вспыхивающую при поднесении к ней пламени
Температурой воспламенения называется та температура, при которой нагреваемый при определенных условиях нефтепродукт загорается и горит не менее 5 секунд
При понижении температуры часть компонентов нефти становятся более вязкими и малоподвижными, растворенные углеводороды могут выделятся в виде кристаллов. Это весьма осложняет товарно-транспортные операции и эксплуатацию нефти при низких температурах. Эту температуру называют температурой застывания
Свойства

Переработка
Цель нефтепереработки — производство нефтепродуктов, прежде всего различных видов топлива (автомобильного, авиационного, котельного и т. д.) и сырья для последующей химической переработки

Переработка
Первичная
Вторичная
Переработка
Первичные процессы переработки не предполагают химических изменений нефти и представляют собой ее физическое разделение на фракции
Целью вторичных процессов является увеличение количества производимых моторных топлив, они связаны с химической модификацией молекул углеводородов, входящих в состав нефти, как правило, с их преобразованием в более удобные для окисления формы

Вторичные процессы
Переработка
каталитический крекинг, термический крекинг, висбрекинг, замедленное коксование, гидрокрекинг, производство битумов и т.д.
риформинг, гидроочистка, изомеризация и т.д.
процессы по производству масел, МТБЭ (Метил-трет-бутиловый эфир), алкилирования, производство ароматических углеводородов и т.д.

Каталитический риформинг — каталитическая ароматизация нефтепродуктов. Полученный продукт (риформат) используется как компонент для производства автобензинов и как сырье для извлечения ароматических углеводородов.
Переработка
Гидроочистка — процесс химического превращения веществ под воздействием водорода при высоком давлении и температуре. Наиболее распространённый процесс нефтепереработки.

Каталитический крекинг — процесс термокаталитической переработки нефтяных фракций с целью получения компонента высокооктанового бензина и непредельных жирных газов. Остаток крекинга является компонентом мазута
Гидрокрекинг — процесс расщепления молекул углеводородов в избытке водорода. Основными продуктами гидрокрекинга являются дизельное топливо и бензин гидрокрекинга (компонент автобензина).
Переработка

Переработка
Коксование — процесс получения нефтяного кокса из тяжелых фракций и остатков вторичных процессов.
Изомеризация — процесс получения изоуглеводородов из углеводородов нормального строения.
Алкилирование — введение алкила в молекулу органического соединения.

Применение
В настоящее время из нефти получают тысячи продуктов. Эти продукты включают горючие газы, бензин, растворители, керосин, газойль, бытовое топливо, широкий состав смазочных масел, мазут, дорожный битум и асфальт; сюда относятся также парафин, вазелин, медицинские и различные инсектицидные масла

Применение
Масла из нефти используются как мази и кремы, а также в производстве взрывчатых веществ, медикаментов, чистящих средств

Применение
Однако в последние годы продукты переработки нефти все шире используются как сырье для химической промышленности. Около 8% добываемой нефти потребляются в качестве сырья для современной химии. Например, этиловый спирт применяется примерно в 150 отраслях производства. В химической промышленности применяются формальдегид (HCHO), пластмассы, синтетические волокна, синтетический каучук, аммиак, этиловый спирт и т.д.

Продукты переработки нефти применяются и в сельском хозяйстве. Здесь используются стимуляторы роста, протравители семян, ядохимикаты, азотные удобрения, мочевина, пленки для парников и т.д.
Применение

Применение
В машиностроении и металлургии применяются универсальные клеи, детали и части аппаратов из пластмасс, смазочные масла и др. Широкое применение нашел нефтяной кокс, как анодная масса при электровыплавке. Прессованная сажа идет на огнестойкие обкладки в печах

Применение
В пищевой промышленности применяются полиэтиленовые упаковки, пищевые кислоты, консервирующие средства, парафин, производятся белково-витаминные концентраты, исходным сырьем, для которых служат метиловый и этиловый спирты и метан

Применение
В фармацевтической и парфюмерной промышленности из производных переработки нефти изготовляют нашатырный спирт, хлороформ, формалин, аспирин, вазелин и др. Производные нефтесинтеза находят широкое применение и в деревообрабатывающей, текстильной, кожевенно-обувной и строительной промышленности

Проект выполнили
ученицы 11-А класса
Алчевской ИТГ
Чернявская Карина
Соколова Анастасия
Чеснакова Анна
Шелковская Полина
Яковенко Анна


title: Презентація на тему «Нітрати в харчових продуктах»

text:
,
Нітрати в харчових продуктах
Нітрати— безбарвні кристалічні речовини, солі і ефіри азотної кислоти HNO3. Вони утворюються при взаємодії нітратної кислоти з відповідними металами, або їх оксидами та гідроксидами.
Харчова промисловість використовує нітрати та нітрити як консерванти і підсилювачі кольору.
Для людини досить безпечною добовою дозою нітратів є 150-200 мг. Для дорослої людини гранично допустима добова доза становить 500 мг, а 600 - є токсичною.
Кількість  нітратів зростає в процесі зберігання овочів і фруктів за певних умов, наприклад якщо зберігати биті, ушкоджені або брудні овочі в сирому приміщенні при кімнатній температурі.
Нітритів у свіжих продуктах утримується не дуже багато.
При здрібнюванні  і перетиранні овочів нітрати починають активно відновлюватися в нітрити.

  Для того щоб самостійно виявити нітрати слід знати деякі особливості нітратних овочів.

Не вибирайте самі великі плоди овочів, так як «гіганти» найчасті-ше виявляються до межі напха-ний нітратами.

Звертайте увагу на властивий даному овочу запах, він повинен бути і не слабким і не яскраво вираженим. Наприклад, якщо запах помідорів або огірків ви відчуваєте за версту краще пройти їх мимо.

Як розпізнати - чи є в овочах або фруктах нітрати?

4.  При виборі овочів врахуйте, що
     чим важче плід, в порівнянні з
     плодами такого  розміру, тим
     менше в ньому міститься нітратів.

5. Ніколи не купуйте овочі не першої свіжості, у них вмістконцентратів явно буде більше, ніж у більш свіжих «побратимах», а також не зберігайте їх довгий час, завинятком картоплі.

 3. Вигляд овочів, особливо на їх кольори.Наприклад, якщо м'якоть огірка         яскраво зеленого кольору, він явно був схильний до дії нітратів. Морква повинна бути помаранчевої, без зелених і жовтих вкраплень, а не червоною, картопля – мати білу м'якоть, а не яскраво жовту, якщо, звичайно, це не спеціальний сорт
Нітрити пов'язують гемоглобін крові, в результаті чого еритроцити втрачають здатність переносити кисень. Це порушує обмін речовин, дестабілізує нервову систему, послаблює захисні здібності організму. При регулярному їх надходженні організм втрачає йод.
Вплив нітратів на організм людини :
Нітрити також сприяють виникненню пухлин шлунково-кишкового тракту і викликають розвиток шкідливих кишкових бактерій, які виробляють токсини, що може призвести до отруєння організму.
 При підвищеному рівні нітратів знижується вміст вітамінів в їжі, що також негативно впливає на обмін речовин.
Нітрати та нітрити негативно впливають на організм вагітної та її плід, погіршуючи показники його біофізичного профілю
Запобіжні засоби, до яких потрібно вдаватися, аби уникнути отруєння нітратами:
1) дотримання правил агротехніки вирощування сільськогосподарських культур;
2) споживання води, молока, що   пройшли аналіз на вміст у них нітратів;
3) обмежене споживання овочевих культур, що виросли у теплицях;
4) дотримання рекомендацій щодо зменшення вмісту нітратів у процесі приготування овочевих страв.

 контроль виробника за якістю своєї    продукції;

 державний нагляд з якості харчових продуктів.
Контроль за вмістом нітратів у харчових продуктах
є важливим елементом забезпечення гарантованої якості харчових продуктів. У всіх економічно розвинутих країнах (навіть в Україні) контроль здійснюється в двох напрямках:

Якщо вміст нітратів у воді перевищує допустиму норму (10 мг/л), не використовуйте її для пиття та приготування їжі. Особливо це стосується дітей і вагітних жінок.

Пам’ятайте, що кип’ятіння забрудненої нітратами води не зменшує, а збільшує її токсичність на 39-86%.

Майте на увазі, що забруднена нітратами вода навіть у смертельних дозах — чиста, прозора, без запаху і видимих домішок, звичайна на смак. Нехай це не вводить вас в оману. Будьте обережні.Ніколи не розводьте дитячу суміш колодязною водою, якщо не впевнені в її якості

Не вживайте ранніх парникових овочів, на яких з’явилась гниль або цвіль, оскільки нітрати в таких овочах більше і швидше набирають ще токсичнішої форми — нітритів.

Категорично забороняється давати дітям салати зі свіжих овочів, які простояли при кімнатній температурі 6—8 годин, оскільки в них за цих умов також відбувається перетворення нітратів під впливом специфічної мікрофлори в нітрити.
Майте на увазі:
Підготували:

  Сидорук Оксана
Музичук Ірина
2013 р.


Презентація на тему «Значення хімії у розв’язанні сировинної проблеми» (варіант 2)


title: Презентація на тему «ЙОД» (варіант 3)

text:
ЙОД( I )
Презентація
Учениці 10-В
Сухарської Ольги

Йод (від грец . ιώδης - іоdеs — схожий кольором на фіалку, фіолетовий) — хімічний елемент з атомним номером 53, належить до галогенів. Символ І, атомна маса 126,9045. Кристали чорно-сірого кольору з металічним блиском. Погано розчинний у воді, розчиняється у спирті, водних розчинах йодидів, хлороформі,  чотирихлористом  вуглецю. Із наявних в природі галогенів – найважчий, якщо, звичайно, не важати радіоактивний короткоживучий астат. Практично весь природний йод це атом одного – єдиного ізотопу. Його вміст в земній корі 4%. Радіоактивний йод – 125 утворюється в холоді. З штучних ізотопів йоду найважливіші – йод-131 і йод-133: їх в основному використовують в медицині. Йод – єдиний із галогенів – перебуває в твердому стані  при нормальних умовах.

І  С Т О Р І Я
Йод відкрив 1811 року французький хімік Б. Куртуа, якому допомогла кішка. У хімічній лабораторії вона перекинула склянку із сульфатною кислотою на попіл з морських водоростей. Відразу з'явилася хмаринка фіолетового кольору парів невідомої речовини. Нагріваючи матковий розсол попелу з концентрованою сірчаною кислотою, хімік спостерігав виділення фіолетової пари, яка конденсувався у вигляді темних блискучих пластинчастих кристалів. ду.
І С Т О Р І Я
 У 1813–1814 роках французький хімік Гей-Люссак і англійський хімік Деві довели елементарну природу йоду.
Фізичні та хімічні властивості
Щільність йоду 4,94 г/см3. Молекула рідкого і газоподібного йоду складається з двох атомів (I2). Помітна дисоціація I2, 2I спостерігається при температурі 700 °С, а також при дії світла. Вже при звичайній температурі йод випаровується, утворюючи фіолетову пару. При слабкому нагріванні йод переганяється, осідаючи у вигляді блискучих тонких пластинок; цей процес служить для очищення йоду в лабораторіях і в промисловості. Йод погано розчиняється у воді (0,33 г/л при 25 °С), добре - в сірковуглеці і органічних розчинниках, а також у водних розчинах. Хімічно йод досить активний, хоча і у меншій мірі, чим хлор і бром.

Поширення в природі
Йод дуже розсіяний елемент. Найбільші концентрації йоду в нафтових водах і морській воді (0,06 мг/мл). Власне йодних мінералів мало. Найвідоміші — лаутарит  Са(ІО3)2 та йодаргірит AgI. Мінерали йоду легко розчинні, тому йод легко вилуговується з гірських порід, переноситься в моря, де частково нагромаджується у водоростях-ламінаріях. Кристали йоду під час нагрівання дають фіолетові пари з запахом, схожим на запах хлору
Значення в природі
   Йод необхідний мікроелемент для тварин і людей . В ґрунтах і рослинах тайгово-лісових,нечорноземних, сухостепних і гірських біогеохімічних зон, йод міститься в недостатній кількості або не збалансований з деякими іншими мікроелементами (З, Mn, Cu); з цим пов'язано поширення в цих зонах ендемічного зобу. Середній вміст йоду у грунтах біля 3×10 -4 %, у рослинах біля 2×10 -5 %. У поверхневих питних водах йоду  мало (від 10 -7 до 10 -9 %). У приморських областях кількість йоду у 1 м-коду 3 повітря може досягати 50 мг , в континентальних і гірських — складає 1 або навіть 0,2 мг .
  Поглинання йоду рослинами залежить від вмісту в грунтах його з'єднань і від вигляду рослин. Деякі організми (так звані концентратори йоду), наприклад морські водорості — фукус, ламінарія, філлофора, нагромаджують до 1% І., деякі губки — до 8,5% (у скелетній речовині спонгіні). Водорості, що концентрують йод, використовуються для його промислового здобуття. У тваринний організм йод поступає з їжею, водою, повітрям. Основне джерело йоду — рослинні продукти і корма. Всмоктування йоду відбувається в передніх відділах тонкого кишечника. У організмі людини накопичується від 20 до 50 міліграм йоду, у тому числі в м'язах близько 10—25 міліграм , в щитовидній залозі в нормі 6—15 міліграма . За допомогою радіоактивного йоду. ( 131 I і 125 I) показано, що в щитовидній залозі йод накопичується в мітохондріях епітеліальних клітин і входить до складу тих, що утворюються в них діїод- і моноїодтірозінов, які конденсуються в гормон тетраїодтіронін ( тіроксин ). Виділяється йод з організму переважно через нирки (до 70—80% ), молочні, слинні і потові залози, частково з жовчю.
Йод і людина
Організм людини не лише не має потреби у великих кількостях йоду, але і з дивною постійністю зберігає в крові постійну концентрацію йоду. В організмі міститься близько 25 міліграмів. Великі дози елементного йоду небезпечні: доза 2 – 3 г смертельна. Якщо ввести в організм з їжею значну кількість неорганічних солей йоду, концентрація його в крові підвищиться в 1000 разів, але вже через 24 години все нормалізується. При нестачі йоду в організмі людини: затримується фізичний і розумовий розвиток і виникає хвороба що називається ендемічний зоб.

Гіперфункція (базедова хвороба)
                                                               ПричиниНадмірна активність щитовидної залози призводить до збільшення продукції гормонів, що проявляється нервозністю, дратівливістю, схильністю до проносів, підвищених апетитом.При надмірній функції щитовидна залоза виробляється надто багато гормонів, що різко прискорює обмін речовин. Частота пульсу зростає до «скаженої гонки», незважаючи на апетит дитина втрачає вагу, він неспокійний, тремтить, потіє і не може ні на чому зосередитися. У нього характерні витріщені очі (екзофтальм).При гіперфункції щитовидної залози лікар призначає ліки, які пригнічують вироблення гормонів. Оскільки доза повинна завжди відповідати фактичній потребі, він призначає для дитини регулярні контрольні обстеження.                                                          Симптоми► Сильне серцебиття.► Втрата ваги.► Занепокоєння, пітливість.► Утворення зобу.► Витріщене очне яблуко.                                                     Допомога лікаряПри першій підозрі на захворювання щитовидної залози звернетеся до лікаря. Лікар визначить по аналізу крові концентрацію гормонів щитовидної залози.Якщо немовляти з природженою дисфункцією щитовидної залози регулярно (правильно) лікувати, то він виросте фізично і розумово абсолютно нормальним.
Гіпофункція щитовидної залози: симптоми і лікування
                                                                                Ознаки та види хвороби
Гіпофункція щитовидної залози, симптоми якої залежать від форми перебігу, буває двох видів:
– мікседема (гіпотиреоз у дорослих) являє собою важку форму захворювання. Супроводжується уповільненням і зниженням всіх фізичних і психічних функцій організму в результаті зниження обмінних процесів, накопичення слизової рідини в підшкірному шарі.
Мікседема супроводжується одутлість особи, набряками кінцівок. Загальний стан хворого помітно погіршується. Спостерігається відчуття втоми,
млявість, змінюється вираз обличчя, відбувається збільшення маси тіла. Шкіра суха, бліда, огрубіла. Волосся випадає, стають бляклими і ламкими.
Знижується температура тіла, сповільнюється серцевий ритм, відбуваються порушення роботи статевої системи (гіпофункція статевих залоз);
– кретинізм (гіпотиреоз у дітей) – захворювання вроджене, викликане недостатністю роботи секреції залози, супроводжується різким відставанням у психічному та фізичному розвитку. В основному, відзначається у дітей, народжених від матерів з захворюванням зоба, а також при порушенні або недорозвиненні щитовидної залози при лікуванні гіпофункції в період вагітності.
Кретинізм супроводжується швидкою втомлюваністю хворого, схильністю до повноти, зниженням апетиту, апатією , млявістю, серйозними
порушеннями статевого і розумового розвитку, ламкістю нігтів і волосся.
Лікування захворювання
Гіпофункція щитовидної залози в основному лікується шляхом заповнення гормонів тироксину і трийодтироніну. Для цього призначається терапія препаратами – аналогами відсутніх гормонів і застосування йодовмісних засобів. Лікування захворювання досить тривалий і ефективність його залежить від того, на якому етапі було розпочато лікування.
                                                                             Профілактика гіпофункції щитовидної залози
Профілактика гіпотиреозу щитовидної залози заснована на збільшенні в раціоні йодовмісних продуктів: морської капусти, морепродуктів, морської солі, водоростей і інших, а також на призначення йодовмісних препаратів.

ПРОБЛЕМА ЙОДОДИФІЦИТУ
Проблема йододефіциту існує в усьому Світ, 1,5 мільярда людей перебувають в зоні ризику, а після Чорнобильської катастрофи вона набула особливо гострого характеру в Україну. За даними фахівців на полях знаходиться радіоактивний йод-129, який потрапляє в нашу їжу через продукти і руйнує наш організм. А протиставити гідну заміну "хорошим" йодом, велика частина українців не в змозі через погіршення якості життя, що безпосередньо позначається на раціоні харчування сімей. Продукти з підвищеним вмістом йоду не є традиційними в українській кухні з-за високої ціни на них.
Йод у нашому організмі необхідний для синтезу гормону тироксину , а також для створення фагоцитів - сторожових клітин у крові, які призначені для очищення всього організму від шкідливих і чужорідних частинок. Вони мають здатність переробляти неповноцінні клітини, мікроорганізми, чужорідні тіла.
Всього 2-4 мкг на 1 кг маси тіла необхідно організму для задоволення добової потреби йоду. Для чоловіків 150-300 мкг на добу, при захворюваннях щитовидної залози - 400 мкг. Молоді в період статевого дозрівання, вагітним і годуючим жінкам необхідно підвищена кількість йоду - більше 400 мкг на 1 кг.

ПРОДУКТИ З ВИСОКИМ ВМІСТОМ ЙОДУ
 Ламінарія, як ми її називаємо «морська капуста» 500-700 мкг% йоду в 100г водоростей. Ламінарія містить також білкові біоактивні речовини природного походження налічують 23 види амінокислот, вона повертає нашому організму бадьорість і стійкість до захворювань, втрачених в результаті йодного дефіциту. Для добової дози необхідно вжити всього 200 г морської капусти.
Риба, ній міститься від 70 до 460 мкг йоду, печінка тріски - 800 мкг. Для отримання добової дози йоду людині потрібно з'їсти всього 180 г тріски. Кількість йоду в риб'ячому жирі досягає 770 мкг, крім йоду в ньому багато мікроелементів вкрай необхідних для зростаючого організму, тому рекомендовано додавати його в їжу дітям.
Морепродукти: краби, креветки, кальмари, мідії, устриці і т.д. У крупах, молоці, яйцях, вершковому маслі, яловичині, свинині.
В овочах , вирощених на багатих йодом землях - баклажани, цибулю, часник, салат латук, спаржа, шпинат, буряк, редис, морква, картопля, томати .
Фрукти і ягоди, цитрусові, хурма, ананаси, банани, виноград, диня.
Печериці, правда, для отримання добової дози йоду, доведеться з'їсти 1,5 кілограма грибів.
Йод в медицині
Антисептичні властивості йоду в хірургії першим використовував лікар Буане. Як не дивно, найпростіші лікарські форми йоду – водні і спиртнірозчини – дуже довго не знаходили застосування в хірургії, але в 1865 – 1866 рр. російський хірург Н.І.Пірогов застосував у медицині.

 Цікаві факти.
1. зміст Йоду в крові людини залежить від пори року: з вересня по січень концентрація Йоду в крові знижується, з лютого починається новий підйом, а у травні-червні.
2. з харчових продуктів багато Йода містять яйця, молоко, риба, дуже багато Йода в морській капусті, яка надходить у продаж у вигляді консервів, драже і інших продуктів;
3. перший в Росії Йодний завод був побудований в 1915 р. У Катеринославі (нині Дніпропетровськ); отримували Йод із золи чорноморської водорості філофори; за роки першої світової війни на цьому заводі було видобуто 200 кг Йода;
4. якщо грозову хмару «засіяти» йодистим сріблом або йодистим свинцем, то замість граду в хмарі утворюється сніжна крупа: засіяне такими солями хмара проливає дощем і не шкодить полям.


title: Презентація на тему «Сульфатна кислота і сульфати» (варіант 2)

text:
«Навряд чи знайдеться інша речовина, що добувається людиною, яка настільки часто використовується в техніці, як сірчана кислота»
Д.І.Менделєєв

Сульфатна кислота і сульфати.

 Сульфур (VI) оксид (сірчаний ангідрид, триоксид сірки)
SO3 — вищий оксид сірки.
У звичайних умовах легколетка безбарвна рідина із задушливим запахом. При температурах нижче 16,9 °C застигає з утворенням суміші різних кристалічних модифікацій твердого SO3.
Сірчаний ангідрид  отримують, окиснюючи оксид сірки(IV) киснем повітря при нагріванні, у присутності каталізатора.
Сульфур (VI) оксид  можна отримати  термічним розкладом сульфатів:
Fe2(SO4) 3  → Fe2O3 + 3SO3
При взаємодії з водою утворює сульфатну кислоту:
SO3 + H2O → H2SO4.
Взаємодіє з розчинними основами, утворюючи середні та кислі солі:
2KOH + SO3 → K2SO4 + H2O
KOH + SO3 → KНSO4
SO3 розчиняється в 100%-й сірчаній кислоті, утворюючи олеум:
H2SO4 (100 %) + SO3 > H2S2O7.
Історична довідка
Сірчану кислоту отримують вже більше 1000 років.
Спочатку її отримували алхіміки з «зеленого каменю» (залізний купорос) або квасців шляхом сильного нагрівання (прожарювання).
 Так, наприклад, із залізного купоросу отримували важку маслянисту рідину - купоросне масло:2 [FeSO4 • 7Н2O] = Fe2O3 + Н2SO4 + SO2 + 13Н2O.

Перша згадка про кислі гази, що отримуються при прожарюванні квасців або залізного купоросу «зеленого каменя», зустрічається у записах арабського алхіміка Джабір ібн Хайяна.
Пізніше, в IX столітті персидський алхімік Аль-Разі, прожарюючи суміш залізного і мідного купоросу (FeSO4•7H2O і CuSO4•5H2O), також отримав розчин сірчаної кислоти.
Але перші детальні описи  добування сірчаної кислоти («Купорового масла») дали італійський  вчений В.Берінгучо та німецький алхімік , чиї праці були опубліковані під іменем Василя Валентина в кінці ХVІ століття.
Сульфатна кислота являє собою безбарвну маслянисту рідину, що перетворюється при 10, 4 ° С в тверду кристалічну масу.
За звичайних умов концентрована сірчана кислота — важка масляниста рідина без кольору і запаху.
Будова H2SO4.
Електронна будова молекули
Кулестержнева та об'ємна молекули сульфатної кислоти
Одержання сульфатної кислоти.
Найбільше значення має контактний спосіб одержання сульфатної кислоти. Процес складається з трьох стадій.1) Одержання сульфур(IV) оксиду. Сировиною є сульфурвмісні руди, сірка, сірководень:
4FеS2 + 11O2 = 2Fе2О3 + 8SO2 ; ΔH = -13 476 кДж
2) Окиснення сульфур(IV) оксиду в сульфур(VI) оксид:
2SO2 + O2 → 2SO3, ΔH = -197,9 кДж.
(реакція йде під тиском, при підвищеній температурі й у присутності каталізаторів V2O5).
3) Одержання сульфатної кислоти. При цьому сульфур(VI) оксид поглинають розведеною сульфатною кислотою, одержуючи олеум, який потім розбавляють до потрібної концентрації:
SO3 + Н2О = Н2SO4; ΔH = -130,6 кДж
nSO3 + H2SO4 H2SO4·nSO3

Фізичні властивості.
За звичайних умов чиста сульфатна кислота — безбарвна оліїста рідина без запаху,   ρ = 1,83 г/см3.
Нерозбавлена кислота важка: 1 літр важить майже 2 кг.
Температура плавлення сполуки становить +10,3 °С, а кипіння +280 °С. Під час кипіння кислота починає розкладатися на сульфур(VI) оксид і воду.
Сульфатна кислота необмежено розчиняється у воді, тобто змішується з нею в будь  яких співвідношеннях з утворенням розчину. При цьому виділяється тепло.
      При розчиненні сірчаної кислоти у воді виділяється велика кількість тепла (19 ккал на моль кислоти) унаслідок утворення гідратів.

Здатністю поглинати воду пояснюється і обвуглювання багатьох органічних речовин, вуглеводів (целюлоза, цукор і ін.). Сірчана кислота віднімає від вуглеводів елементи води, а вуглець виділяється у вигляді вугілля.
 Концентрована сульфатна кислота руйнує рослинні і тваринні організми, і працювати з нею слід дуже обережно.
Сульфатна кислота — їдка рідина, тому треба остерігатись, щоб вона не потрапила на шкіру й одяг.

При попаданні сірчаної кислоти на шкіру її необхідно швидко змити сильним струменем води та обробити 5%-им розчином соди.
Хімічні властивості H2SO4
Дисоціація у водному розчині. Змінює колір індикатора
Н2SO4 ↔ Н+ + НSO4-
НSO4- ↔ Н+ + SО42-
Нейтралізації (з основами)
H2SO4 + Ca(OH)2 = CaSO4 + 2H2O
З оксидами металів
H2SO4 + CuO = CuSO4 + H2O
Розведена сульфатна кислота реагує лише з металами, що стоять і ряді напруг до Гідрогену:
Zn + H2SO4 = ZnSO4 + H2
З солями
H2SO4 + ВaCl2 = ВaSO4 + 2HCl

Продукти взаємодії концентрованої сульфатної кислоти з металами
Сульфатна кислота при взаємодії з оксидом міді утворює сульфат міді з характерним блакитним забарвленням
H2SO4 + CuO = CuSO4 + H2O

Основною умовою проходження реакцій з солями є утворення осаду або газу. Якісною реакцією на сульфат-іон є взаємодія з іоном барію, в результаті чого утворюється характерний білий осад:
H2SO4 + ВaCl2 = ВaSO4↓ + 2HCl

Спорідненість  сірчаної  кислоти  до  води  настільки  велика,що  вона  може  служити  дегідратуючим  агентом; під дією  концентрованої  сірчаної  кислоти  вуглеводи, наприклад сахароза, обвуглюються:
            H2SO4 (конц)
C12H22O11(тв)  ====  12С (тв.)                                                                                11H2O
Сульфатну кислоту застосовують:
у виробництві мінеральних добрив;
як електроліт в свинцевих акумуляторах;
для добування  різних мінеральних кислот і солей;
у виробництві хімічних волокон, барвників, димотворних речовин і вибухових речовин;
у нафтовій, металообробній, текстильній, шкіряній і ін. галузях промисловості;
у харчовій промисловості — зареєстрована як харчова добавка E513(емульгатор);
у промисловому органічному синтезі
На 1 т фосфорних добрив витрачається 2,2-3,4 т сірчаної кислоти, а на 1 т амонійних — 0,75 т сірчаної кислоти.
Охорона праці та навколишнього середовища у виробництві сульфатної кислоти.
У виробництві сульфатної кислоти можуть бути втрати якоїсь кількості діоксиду SO2 і триоксиду сульфуру SO3 та викидання їх в атмосферу, що спричинює кислотні дощі.
Вони сприяють підвищенню кислотності ґрунтів і зниженню врожаїв, збільшенню кислотності водойм і загибелі його мешканців.
Найдрібніші крапельки сірчаної кислоти можуть утворюватися в середніх і верхніх шарах атмосфери в результаті реакції водяної пари і вулканічного попелу, що містить великі кількості сірки. Суспензія, що утворилася, затрудняє доступ сонячних променів до поверхні планети.
Кислотні дощі спричинюють корозію металів, руйнують лакофарбові покриття.
Під їх згубною дією руйнуються будівельні матеріали, пам'ятники архітектури.

Найдрібніші крапельки сірчаної кислоти можуть утворюватися в середніх і верхніх шарах атмосфери в результаті реакції водяної пари і вулканічного попелу, що містить великі кількості сірки. Суспензія, що утворилася, затрудняє доступ сонячних променів до поверхні планети.
Восьме чудо світу - так називають індонезійці озера на острові Флорес. Для того що б побачити ці водоймища, потрібно піднятися на гориу Келиму-ту, з якої відкривається незабутнє видовище: з одного боку - озеро криваво-червоного кольору, з іншого боку -голубувато-зеленого , а з третього видніється озеро з водою білою, як молоко... Різне забарвлення їх водам додають розчинені солі мінералів. У червоний колір воду забарвлюють сполуки заліза, в білий і голубувато-зелений - різні сполуки сірки.
Озеро смерті, що знаходиться на острові Сицілія, — саме "мертве" на Землі. Береги озера позбавлені рослинності, а в його водах немає нічого живого. Будь – яка  істота, що потрапила  в його води, миттєво гине. Коли був зроблений аналіз води, то виявилось, що в ній у великій кількості міститься сірчана кислота.
Найбільшим родовищем сульфату натрію є затока Кара-Богаз-гол. Вона  розташований на східному березі Каспійського моря.
Сульфати
Солі сульфатної кислоти називаються сульфати

Скласти рівняння реакцій  за схемою:


title: Презентація на тему «Лекарственные препараты» (варіант 4)

text:
Понятие синтетических лекарственных препаратов
Лекарственные препараты – это соединения, применяемые для лечения и предупреждения заболеваний.
Например:
  нитроглицерин
  аспирин
  салол
  глутаминовая кислота
  анестезин
  новокаин

Из истории
Для лечения использовали растения в разных видах (отвары, настойки), высушенных насекомых, органы животных.
С развитием научных знаний из природных источников были получены индивидуальные, чистые вещества. Например, так были получены алкалоиды, гормоны, витамины и т.д.
Синтетические лекарственные препараты
1887 г. – фенацетин
1896 г. – пирамидон
20 в. – веронал
Появились в 19 в.
Современные лекарственные средства
 по характеру действия, оказываемому на организм
Противомикробные
Излечивают:
 ангину
 воспаление легких
 скарлатину и др.инфекционные заболевания
Болеутоляющие
(аспирин, парацетамол, анальгин)
Воздействующие на сердце и кровеносные сосуды
(нитроглицерин, анаприлин, дибазол)
Антигистаминные
( супрастин, димедрол;
лечение аллергических заболеваний)
Противоопухолевые
(дактиномицин, митомицин)
Психофармокологические
  (клозапин, дикарбин,
     тиоридазин)
Противомикробные препараты
Фурацилин
Показания:
гнойные раны;
ожоги II–III ст.;
конъюнктивит;
фурункулы наружного слухового прохода;
остеомиелит;
острый наружный и средний отит;
стоматит;
гингивит;
мелкие повреждения кожи (в т.ч. ссадины, царапины, трещины, порезы)
Болеутоляющие препараты
Анальгин
Показания:
головная боль;
зубная боль;
невралгия;
послеоперационная боль;
лихорадочные состояния при инфекционно-воспалительных заболеваниях.
Показания:
болевой синдром различной локализации (суставные, мышечные, головная, зубная боли);
лихорадочные состояния.
Аспирин
Воздействующие на сердце и кровеносные сосуды
Нитроглицерин
Дибазол
Показания:
Приступы стенокардии

Показания:
Артериальная гипертензия, спазм артерий
спазм гладкой мускулатуры внутренних органов (язвенная болезнь желудка и двенадцатиперстной кишки, кишечная колика)
 заболевания нервной системы
Антигистаминные препараты
Показания:
крапивница;
сывороточная болезнь;
аллергический ринит;
конъюнктивит;
контактный дерматит;
кожный зуд;
острая и хроническая экзема;
атопический дерматит;
пищевая и лекарственная аллергия;
аллергические реакции на укусы насекомых.
Супрастин
Показания:
Аллергические заболевания; аллергодерматозы;
язвенная болезнь желудка и двенадцатиперстной кишки;
Бессонница;
морская болезнь;
лучевая болезнь;
Димедрол
Противоопухолевые препараты
Митомицин
Показания:
Рак желудка,
рак поджелудочной железы,
рак пищевода,
рак печени,
рак желчных протоков,
рак толстой и прямой кишки,
злокачественные опухоли головы и шеи,
Психофармакологические препараты
Дикарбин
Показания:
Шизофрения,
алкогольный психоз,
абстинентный синдром
Показания:
бессонница,
Тревожные состояния, неврозы, депрессии,
психопатии у возбужденных больных, агрессивность,
 дисфория.
Клозапин

Лекарственные препараты
     Причинные
(действуют непосредственно на болезнь, устраняя её)
 акрихин (поражает возбудителя малярии)
 сердечные препараты (возвращают больной сердечной мышце нормальную силу)
Симптоматические
(не устраняя заболевание, уничтожают лишь вызванные им отклонения от нормы)
 аспирин (снижает t)
 пирамидон (устраняет невралгическую боль)
Снотворные
           Вещества, вызывающие сон, относятся к разным классам, но наиболее известны производные барбитуровой кислоты.
Все барбитураты угнетают нервную систему.
Амитал обладает широким спектром успокоительного воздействия.
В качестве успокаивающего и снотворного  средства широко используется димедрол.
Сульфамидные препараты
Стрептоцид, норсульфазол, сульфадимезин, этазол, сульфадиметоксин  -  легко всасываются, быстро накапливаются в нужных концентрациях в крови, применяются при лечении инфекционных заболеваний.
Фталазол, фтазин  -  трудно всасываются, долго находятся в кишечнике в высоких концентрациях, применяются при инфекционных заболеваниях  Ж-К тракта
Сульфамидные препараты
Всасывание и скорость выведения из организма определяют дозу и частоту приема лекарств. Сульфамидные препараты, задерживающиеся в организме долгое время, достаточно применять один раз в день. От химических свойств вещества зависит и время приема лекарства:  до или после еды.
В практике лечения заболеваний обнаружилось явление привыкания микроорганизмов к препарату, т.е. привычные лекарства уже не действуют, а болезнь труднее поддается лечению, поэтому требуется обновлять лекарственные препараты.
1. Нужно строго следовать инструкции.
2. Не допускается самолечение.
3. Принимайте лекарства через равномерные промежутки времени.
4. Лечение необходимо доводить до конца.
5. Если назначено несколько лечебных препаратов, принимать их необходимо отдельно.
6. Лекарства необходимо обязательно запивать.
7. В связи с тем, что лекарственные препараты чужды и токсичны для организма, очень важна их правильная дозировка!
Правила приема лекарственных препаратов