title: Презентація на тему «Сириус»

text:
СИРИУС

Си́риус
Си́риус (лат. Sirius), также α Большого Пса (лат. α Canis Majoris) — ярчайшая звезда ночного неба. Хотя его светимость и превышает в 22 раза светимость Солнца, она отнюдь не является рекордной в мире звёзд - высокий видимый блеск Сириуса обусловлен его относительной близостью.

Найдём одну из ближайших к нам звёзд после Солнца. Это ярчайший Сириус. Сначала, в восточной стороне неба появляется созвездие Орион, затем, под ним появляется звезда Сириус и, наконец, всё созвездие Большого Пса (картинка перед вами).

Самое важное о Сириусе:
Сириус - самая яркая звезда неба. Одна из самых близких к нам звёзд.
Космическая ракета, совершающая полёт со скоростью 10 км/с, достигла бы Сириуса за 300 000 лет.
Свет преодолевает то же расстояние за 9 лет.
Сириус примерно вдвое больше, вдвое тяжелее и вдвое горячее Солнца.
Если наше Солнце заменить Сириусом - выкипели бы все земные океаны.
Сириус движется в пространстве. Каждую секунду расстояние между Землёй и Сириусом возрастает на 8 км.

История
Многие древние культуры придавали особое значение Сириусу. Жители долины реки Нила поклонялись ему ещё в Раннем царстве как богине Сопдет (в греческой передаче Сотис), которая иногда отождествлялась с Исидой или Сатисой.
В шумеро-аккадской астрономии звезду называли Стрела и связывали с богом Нинуртой.
Согласно греческой мифологии, звездой Сириус стала собака Ориона или Икария.
Латинское название Сириуса — «Каникула» — означает «маленькая собачка»
В китайской астрономии звезду называли Лан («Волк») или Тяньлан («Небесный волк»).
Сириус в мифах народов мира
Сириус, как самая яркая звезда неба, которая издавна привлекала внимание людей, часто упоминается во всех областях человеческой деятельности.
В мифах маори почиталось священное существо, которое живёт на небе и на самом высшем небе — десятом небе. Называлось оно Рехуа. Рехуа ассоциировался с некоторыми звёздами, причём у каждого народа была разная звезда, которая связывалась с этим мифическим существом. Для народа Тухое, на Северном острове Новой Зеландии это был Антарес, однако у многих народов этой звездой считался Сириус, ярчайшая и мудрейшая звезда неба. Поскольку Рехуа живёт на самом высоком небе, ему не грозила смерть, Рехуа мог оживить мёртвых и излечить любую болезнь. Многие маори верили, что видя Сириус, они видели Рехуа — мудрейшее из существ, которое только существует во Вселенной. В Коране также имеется упоминание звезды Сириус в аяте 53:49
КОНЕЦ


title: Презентація на тему «Хімічні добавки. Е-числа» (варіант 1)

text:
Хімічні добавки.Е-числа
Підготували
учні 7-В(г) класу
Лучечко Анна
Ванівська Галина
Вчитель:
Глуховецька Оксана Вікторівна
План
1.Вступ
2.Визначення терміна «харчові добавки»
3.Класифікація харчових добавок, їх функції і характеристика
4.Негативні наслідки вживання харчових добавок.
5.Висновок
6.Використані джерела

Сьогодні в суспільстві не вщухають численні суперечки щодо харчових добавок. Добро чи шкоду вони завдають здоров’ю людини??

Харчові добавки — природні або синтезовані речовини, що цілеспрямовано вводяться в продукти харчування з метою надання їм необхідних властивостей (наприклад, органолептичних, технологічних), продовжити термін їх придатності. Вони не вживаються безпосередньо у вигляді самостійних компонентів їжі.

Для класифікації харчових добавок у країнах Євросоюзу розроблено систему нумерації. Кожна добавка має унікальний номер.

Оригінальні назви добавок досить довгі та складні. Тому для простоти використання та їх безперешкодної ідентифікації у всьому світі запровадили індекс «Е» від слова «Європа». Його також асоціюють зі словами «essbar/еdible», що в перекладі українською відповідно з німецької та англійської мов мають означати «їстівний».

Число харчових добавок, що застосовуються у виробництві харчових продуктів у різних країнах, досягає сьогодні 500, не враховуючи комбінованих добавок, ароматизаторів. У Європейському співтоваристві класифіковано 296 харчових добавок.

Згідно із системою кодифікування харчових добавок, усі вони розподілені на групи.

Е100–Е182 — барвники; Е200–Е280 — консерванти;Е300–Е391 — антиокиснювачі (антиоксиданти);Е400–Е481 — стабілізатори, емульгатори, загусники;

Характеристика  харчових добавок

Харчові добавки, що мають мутагенні, канцерогенні й токсичні ефекти офіційно заборонені на території України: фарбники Е121 (цитрусовий червоний) та Е123 (амарант), консервант Е240 (формальдегід). З 2005 року заборонені також консерванти E216 та E217.

Вчені довели, що найбільше страждають саме діти. Штучні харчові барвники впливають на мозок дитини так само, як свинець, крім того, деякі з них можуть викликати звикання.

Коли малюк регулярно вживає їжу з добавками і замінниками, в його організмі перестає працювати так звана «система сповіщення» про отриману отруту

Наслідком вживання барвників із солодощами стає неуважність, неконтрольована поведінка, що часто переростає в синдром гіперактивності. Що більше дитина вживає яскравих солодощів, то більше вона ризикує захворіти нервовими і психічними розладами.

Добро чи шкоду  харчові добавки завдають здоров’ю людини??
      Альтернативи широкому використанню харчових добавок не існує. Неможливо, скажімо, виготовити якісний зефір без пектину, напої тривалого зберігання— без консервантів, шоколадні цукерки — без емульгаторів, а варену ковбасу — без кольорокоригуючих речовин.

Можна сказати точно,що харчові добавки  негативно впливають на наш організм ,тому  радимо  не купувати продукти з неприродно яскравим забарвленням та уважно читати етикетку.

Використані джерела
http://smachniy.com.ua/health/6
http://ru.osvita.ua/vnz/reports/ecology/21057/
http://bukvar.su/kulinarija/152349-Analiz-pishevyh-dobavok-v-produktah-ih-vliyanie-na-zdorov-e.html
http://uchni.com.ua/pshologiya/20556/index.html


title: Презентація на тему «Ізотопи»

text:
+15
+8
+
+
+
35
37
37
37
37
37
35
35
35
35
35
35
35
35
35
35
35
35
35
35
75%
25%


title: Презентація на тему «Алюміній» (варіант 17)

text:
1
2
3
4
5
6
7
1
2
3
4
10
9
8
7
5
6
I
II
VI
V
VII
III
IV
VIII
1.
2.
3.
4.
5.
27
+13
0
Al
27
+13
0
2
8
3
P = 13
e =  13
N = 14
1s²
3p
1
2s²
3s²
2Al
+3O2
Al2O3
+3Cl2
2AlCl3
+3S
Al2S3
+6HCl
2AlCl3 + 3H2
+3CuSO4
Al2(SO4)3 + 3Cu


Презентація на тему «Бензен» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Поліпропілен» (варіант 1)

text:
Поліпропілен
Поліпропілен — синтетичний полімер, продукт полімеризації пропілену, [—СН2—СН(СН3)—]n.
Поліпропілен отримують полімеризацією пропілену в присутності металокомплексних каталізаторів. Поліпропілен випускається у вигляді порошку білого кольору або гранул з насипною щільністю 0,4-0,5 г / см ³.
За типом молекулярної структури можна виділити три основні типи:
 ізотактичний ,
синдиотактический
 атактический .
 Ізотактичний і синдиотактический молекулярні структури можуть характеризуватися різним ступенем досконалості просторової регулярності . Стереоізомери поліпропілену суттєво відрізняються за механічним , фізичним та хімічним властивостям . Атактичний поліпропілен являє собою каучукоподібний матеріал
На відміну від поліетилену , поліпропілен менш щільний, твердіший, більш термостійкий, майже не піддається корозійного розтріскування. Володіє високою чутливістю до світла і кисню
Поліпропілен - хімічно стійкий матеріал . Помітне вплив на нього чинять тільки сильні окислювачі - хлорсульфонова кислота , що димить азотна кислота , галогени , олеум .
Основні способи переробки - формування методами екструзії, вакуум-і пневмоформования, екструзійно-видувного, інжекційно-видувного, інжекційного, компресійного формувань, лиття під тиском.
Матеріал для виробництва плівок (особливо пакувальних ) , мішків , тари , труб , деталей технічної апаратури , пластикових стаканчиків , предметів домашнього вжитку , нетканих матеріалів ,
електроізоляційний матеріал ,
у будівництві для вібро-і
шумоізоляції міжповерхових
перекриттів в системах
 «плаваюча підлога».
Застосування


title: Презентація на тему «Водень»

text:
Водень та його застосування в енергетиці
Історія добування водню
Виділення горючого газу при взаємодії кислот та металів спостерігали у XVI та XVII століттях на початку становлення хімії як науки. Відомий англійський фізик та хімік Генрі Кавендіш у 1766 році досліджував цей газ і назвав його «горючим повітрям». При спаленні «горюче повітря» давало воду, але дотримання Кавендішом теорії флогістону завадило йому зробити правильні висновки. Французький хімік Антуан Лавуазьє разом із інженером Жаном Меньє, використовуючи спеціальні газометри, у 1783 році здійснили синтез води, а згодом її аналіз, розклавши водяну пару розжареним залізом. Таким чином вони встановили, що водень входить до складу води (H2O) та може бути отриманий із неї.
Поширення та отримання водню
У земній корі міститься біля 1 % за масою, Гідрогену. Відносний вміст водню в атмосфері збільшується з висотою.  Вільний водень міститься в горючих газах, що виділяються із землі. Також він виникає при гнитті і бродінні органічних речовин. Основна маса Гідрогену знаходиться в зв‘язаному стані у вигляді різноманітних сполук. Найпоширенішими з них є вода, до складу якої входить 11,19 % Гідрогену. Відома велика кількість сполук Гідрогену з вуглецем (вуглеводні). Гідроген входить до складу нафти, кам‘яного вугілля, деяких мінералів.
Сьогодні водень отримують головним чином (90 %) з викопних джерел. Зв'язок централізованого виробництва з депо малотоннажних автомобілів на паливних елементах потребуватиме розміщення та будівництва розподільчої інфраструктури з великим вкладенням капіталу. Одне з завдань водневої енергетики — забезпечення компактного та безпечного зберігання водню на борту транспортного засобу, з метою подовжити інтервал між заправками.
У лабораторіях водень отримують дією кислот на метали, наприклад дією соляної кислоти на цинк:
2HCl + Zn = H2 + ZnCl2.
У техніці водень отримують:
з природного газу, що складається в основному з метану, який змішують з водяною парою та киснем і нагрівають до температури 800–900 °C в присутності каталізатора:
2СН4 + О2 + 2Н2О = 2СО2 + 6Н2;
при електролізі розчинів хлориду натрію та хлориду калію як побічний продукт виробництва лугів, гіпохлоритів і хлоратів
Новинки науки

Михайло Еремец та Іван Троян з Хімічного інституту Макса Планка в Майнці, за їхніми словами, змогли створити в лабораторних умовах металевий водень.
Михайло Еремец та Іван Троян з Хімічного інституту Макса Планка в Майнці, за їхніми словами, змогли створити в лабораторних умовах металевий водень. Металевий водень намагаються отримати з того моменту, який вдалося передбачити в 1935-му році, але досі всі спроби зробити це закінчилися провалом. Вважається, що це можна зробити тільки при дуже високому тиску, як, наприклад, в корі Юпітера.
Методи генерації водню
Існує декілька методів генерації водню:
1. Риформінг метану (реакція метану з водою);
2. Електроліз (одержання водню за допомогою електролізу води);
3. Термодинамічні хімічні цикли добування водню (послідовні хімічні перетворення речовини при зовнішньому підведенні теплової енергії та води).
Системи збереження водню
Найболючішою проблемою водневої енергетики є проблема зберігання водню. Адже цей газ є дуже вибухонебезпечним та дуже летким. Він здатен проходити крізь латекс метали та їх сплави, а також крізь полімерні сполуки. Проблема зберігання водню не має однозначного вирішення зважаючи на те, що необхідно зберігати об’эми газу у 1000 м3 і більше, тому вона потребує складного інженерного підходу.
Дякую за увагу!
:)))


title: Презентація на тему «Вибухонебезпечні речовини»

text:
Робота учня 11-В класу: Андрійка Андрія
Вибухонебезпечні речовини
Вибухова речовина
Вибухова речовина  - хімічна сполука або їх суміш, здатна в результаті певних зовнішніх впливів або внутрішніх процесів вибухати, виділяючи тепло і утворюючи сильно нагріті гази.

Ініціювальні речовини
Легко вибухають під дією простого початкового імпульсу (удар, тертя, промінь вогню) з виділенням енергії, достатньої для займання або детонації бризантних вибухових речовин.
Бризантні речовини
Речовини, основним режимом вибухового перетворення яких є - детонація, що збуджується дією вибуху ініціювальні речовини. Менш чутливі до зовнішніх впливів, ніж ініціювальні речовини.
Порохи
Тверді суміші органічних і неорганічних з'єднань, здатні стійко (без переходу у вибух або детонацію) горіти в широкому інтервалі зовнішніх тисків (0,1-1000 МПа).
Найважливіші представники індивідуальних вибухових речовин:
Тринітротолуол (тротил), тринітрофенол, трінітроксілол; гексоген, октоген, тетрил; нітрогліцерин, целюлози нітрати, пентаерітріттетранітрат (ТЕН); амонію нітрат, амонію перхлорат, свинцю азид

ДЯКУЮ ЗА УВАГУ


title: Презентація на тему «Адсорбція»

text:
 Адсорбтив - газ або розчинена речовина.
Адсорбент - рідина або тверде тіло, що адсорбувало газ або розчинену речовину.
Адсорбцією називається концентрування газоподібної або розчиненої речовини на поверхні розділу фаз
Вивчення адсорбції
Карл Шеєле
Товій Єгорович
Ловіц
Ніколо Теодор
де Соссюр
Вивчення адсорбції
Джозайя Уіллард
Гіббс
Ірвінг Ленгмюр
Майкл Поляні
Види адсорбції
    Розрізняють фізичну, або ван-дер-ваальсову адсорбцію і хімічну адсорбцію, або хемосорбцію. У першому випадку адсорбційні сили мають ту ж природу, що і міжмолекулярні, або ван-дер-ваальсові , сили. Фізична адсорбція завжди зворотна. При хімічній адсорбції адсорбційні сили мають хімічну природу. Хемосорбція зазвичай незворотна.

Адсорбенти
Деревне вугілля
Силікагель
Тваринне вугілля
       (кісткове)
Адсорбенти
Алюмогель
Активне вугілля
Хроматографія
На адсорбції речовин з розчинів заснований дуже важливий метод аналізу, запропонований в 1903 р. відомим російським вченим Михайлом Семеновичем Цвєтом, який розділив складний рослинний пігмент хлорофіл на складові частини. Такий метод аналізу був названий хроматографічним.

Хроматографія хлорофілу
Перша стадія
Друга стадія
Третя стадія
Четверта стадія
П'ята стадія


title: Презентація на тему «Малі тіла сонячної системи» (варіант 4)

text:
Малі тіла сонячної системи
Астрономія. Наша планетна система
Виконала:
Ліцеїстка II курсу біолого – хімічного профілю
Нетішинського НВК
Пацаловська Лілія
Астероїди
Комети
Метеори й метеорити
Малі тіла сонячної системи
розміри від 1 км до 1500 км;
відсутня атмосфера і гідросфера;
різна форма: від кульової до сигароподібної;
різна структура поверхні, здатність відбивати світло;
різні періоди осьового обертання: від декількох годин до декількох діб.

Астероїди
Загальна кількість астероїдів – 30-50 тисяч, розміром більше 200 км – близько 30 штук, від 80 до 200 км – близько тисячі.
Найбільший астероїд – Церера, радіус 470 км.
Найближчі до Сонця астероїди – Фаетон і Ікар, найбільш віддалений – Хірон.
На астероїді Гаспра є магнітне поле.
Астероїд – “зіркоподібний”
Імена астероїдів – назви божеств, відомих людей, часто спереду вказують рік відкриття
Орбіти астероїдів
Орбіти 100 найкрупніших астероїдів, що перетинають орбіту Землі, показану червоним еліпсом
Орбіти астероїдів
Астероїди
Астероїди
Найбільший астероїд  - Церера. Діаметр – близько 1030 км. За гіпотезою має чистий лід.
Астероїд Гаспра. Має кратери розміром до 160 м. Має магнітне поле.
Астероїд Ерос – перший астероїд,  який досліджений космічною станцією NEAR
Астероїди
Астероїд Матільда 253 з відстані 1200 км. Знімок було отримано з КА 27.06.1997 р. На видимій частині астероїда видні численні ударні кратери з размірами від 0,5 до 30 км. На видимій поверхні є 5 кратерів з діаметром більше 20 км (!).
Великий кратер астероїда Ерос
Астероїди
Астероїд Іда (40 км) та її супутник Дактиль (1,5 км). Обертається на відстані 100 км від Іди

Тутатіс – подвійний астероїд
Небезпека: близько тисячі астероїдів мають орбіти, які перетинають орбіту Землі
Аризонський кратер – утворився від падіння небесного тіла вагою 10 000 т.
мають ядро і хвіст;
рухаються по дуже витягнутих, еліпсоподібних орбітах навколо Сонця;
переважна більшість комет знаходяться в хмарі Оорта (1012 – 1013 штук) та поясі Копейра (35 тис. розмірами більше 100 км, інших – близько 1 млрд.)

Комети
Комета – “довговолоса”, називають іменами вчених, які їх відкрили
Рух по орбіті комети Галлея
Комети
Комета Галлея в небі над штатом Джорджія, 1986 рік. Період обертання навколо Сонця – 76 років
Комета Хейла-Боппа, 1997 рік
Зіткнення комети Шумейкера-Леві-9 з Юпітером, 1992 рік
Ядро та хвіст комети Галлея
Комета видима в Австралії, 2007 рік
Деяку роль в утворенні гідросфери й атмосфери, можливо, також зіграли крижані ядра комет, що падали на ранню Землю
Метеор – світлове явище, що виникає на висоті від 80 до 130 км при вторгненні в земну атмосферу метеорних тіл (шматків каменю або скупчення космічного пилу).
Боліди – особливо яскраві метеори.
Метеорити – метеорні тіла, які досягають Землі.
Радіант – точка на небі, з якої розлітаються метеори.
Метеори й метеорити
Метеорні потоки:
   Персеїди (20 липня – 20 серпня);
   Ліріди (середина квітня);
   Леоніди (середина листопада).
Спостереження боліда в штаті Вайомінг, 1972 рік (час 101 с).
Метеорити
В 1908 році над Підкам’яною Тунгускою пролетів яскравий болід. Вибухова хвиля поклала дерева на площі діаметром більше 100 км.
 Вчені не знайшли практично ніяких останків самого боліда. Швидше за все, Тунгуський метеорит був кометою або невеликим (~30 м) астероїдом, що врізався в Землю.
Метеорити
Слід від удару 12-кілограмового метеориту
Близько півночі 24.07.2005 в Чикаго (США) Колбі Наварро працював на компютері. Метеорит розміром ~10 см через стелю попав у принтер і відскочив до стінки (внизу на врізці).
Місцезнаходження основних ударних кратерів - астроблем
Метеорити
Кам’яний хондрит
Залізний метеорит
Залізно-кам’яний метеорит
У нас в Україні, у Вінницькій області, 430 млн. років тому в результаті падіння невеликого астероїда близько 100 м у поперечнику утворилося заглиблення, яке мало глибину 700 метрів і діаметр 4 х 10 кілометрів. Нині воно має назву Ільїнецький кратер.
	В 1851 р. професор Київського університету К.Феофілактов шукав у цих місцях поклади горючих корисних копалин.
	Вчених здивувало те, що мінерали мали незвичайну форму — були ніби сплюснутими під дією величезного тиску. А за кілометр від цього місця на поверхню виходила дуже крихка порода, найвірогідніше, після впливу високої температури.
Щодня на Землю надходить від 100 до 1000 т неземної речовини.
Але тільки 1% від цієї кількості представлено великими уламками, що мають можливість долетіти до її поверхні.
Тобто, щодня на Землю падає від 1 до 10 т метеоритів(!). Але падають вони переважно в місцях, де людина її не бачить (океани, ліси).
Якщо маса тіла невелика, то продовжується подальше зменшення його швидкості до величини 50-150 м/с. З такими швидкостями на Землю упала більшість метеоритів.
Але при великій масі тіло не встигає ні згоріти, ні сильно загальмуватися і тому зіштовхується з поверхнею з космічною швидкістю. У цьому випадку відбувається вибух, викликаний переходом великої кінетичної енергії тіла в теплову, механічну й інші види енергії, а на земній поверхні утвориться вибуховий кратер. В результаті значна частина речовини плавиться і випаровується.


title: Презентація на тему «Алюміній» (варіант 13)

text:
Алюміній
Алюміній (Al)— хімічний елемент III групи періодичної системи, його атомний номер 13, відносна атомна маса 26,9815. В природі існує єдиний стабільний ізотоп 27Al.
Статуя Антероса на площі Піккаділлі в Лондоні, виготовлена в 1893 і є однією з перших статуй відлитих з алюмінію
Назва елемента походить
від латинського слова alumen –
галун. Галун – сполука Алюмінію,
яку здавна використовували
 при фарбуванні тканин і
як засіб
 для припинення кровотечі.
Поширення в природі

Алюміній за розповсюдженням у земній корі займає третє місце. Його вміст в літосфері становить близько 8,05%. Глобальні запаси алюмінію на Землі - 1,2·109 т (2000 р.), термін їх вичерпання за прогнозами Римського клубу— 55 років.
В природі зустрічається винятково у вигляді сполук, входить до складу 270 мінералів. Його найважливішими мінералами є:
Боксит –суміш сполук із формулами Al(OH)3 і AlO(OH).
Каолініт Al4 [Si4O10] (OH)8.
Нефелін KNa3[AlSiO4]4 або (Na,K) Al[SiO4].

Фізичні властивості
Алюмінію
сріблясто-білий легкий метал
Густина - 2,69872 г/см³
t = 6600C
добрий провідник тепла і електрики
пластичний
легко піддається механічній обробці
Реакції з киснем
На повітрі він швидко окиснюється і вкривається тонкою плівкою алюміній оксиду. Оксидна плівка є досить міцною й зумовлює корозійну стійкість алюмінію. При нагріванні на повітрі чи в кисні алюміній згоряє, утворюючи також алюміній оксид:
4Al + 3O2 = 2Al2O3.

Реакції з водою
У звичайному стані алюміній покритий захисною оксидною плівкою і є стійким до дії води навіть при нагріванні. Якщо плівка алюміній оксиду буде зруйнована, то алюміній буде активно реагувати з водою з виділенням газуватого водню:
2Al + 6Н2О = 2Al(ОН)3↓ + 3Н2↑.

Хімічні властивості
Реакції з кислотами
Алюміній реагує з розчинами кислот з утворенням солей і водню, наприклад:
      2Al + 6НСl= 2AlCl3 + 3Н2↑.
Концентровані сульфатна і нітратна кислоти пасивують алюміній, тобто збільшують міцність оксидної плівки. Таким чином, алюміній з ними не реагує.

Реакції з неметалами
Алюміній активно реагує з іншими неметалами. За звичайних умов він взаємодіє з хлором і бромом, утворюючи солі, наприклад, алюміній хлорид:
2Al + 3Сl2 = 2AlСl3.

Хімічні властивості

Реакції з лугами
Оксидна плівка легко розчиняється в лугах і алюміній реагує з розчинами лугів з виділенням водню:
2Al + 2NaOH +6Н2O = 2Na[Al(OH)4] + 3Н2↑.

Реакції з солями
Алюміній реагує з розчинами солей, “витісняючи” менш активні метали:
2Al+3CuCl2 = 3Cu + 2AlCl3
Хімічні властивості

Починаючи з кінця 1930-х років, ведеться пошук нових методів пайки, спеціально призначених для алюмінію та його сплавів, одним з яких є ультразвукове паяння із застосуванням м'яких припоїв.

Чистий алюміній застосовується у виробництві фольги, яка широко використовується для виробництва електролітичних конденсаторів і пакувальних матеріалів для харчових продуктів.
Різні види конденсаторів

Основна кількість провідникової продукції — голі, обмоткові і ізольовані проводи, кабелі в одно- і багатожилковому виконанні виробляють за двохстадійною технологією
Кінець
Презентацію підготувала
 Анжела Слюсаренко


title: Презентація на тему «Метали і сплави»

text:
ИСПОЛЬЗОВАНИЕ
МЕТАЛлОВ и сплавов В НАШЕЙ ЖИЗНИ
Выполнила ученица 10-А классаОдесской ООШ №8ОМельниченко Татьяна
    Металлы — группа элементов, в виде простых веществ, обладающих характерными металлическими свойствами, такими как высокие тепло- и электропроводность, высокая пластичность и металлический блеск.
Из истории металлов
   “Семь металлов создал свет по числу семи планет”
     В древние времена человечеству было известно 7 металлов, каждый из которых связывали с семью известными тогда планетами.

Металлы в нашей жизни
    Много веков металл играл и играет важную роль в нашей жизни. Более того, он давно стал ее неотъемлемой частью. Изделия из металла окружают нас повсюду — дома, на работе, на улице.
“Металл – неотъемлемая часть человеческой жизни ”
А теперь подробнее о тех металлах, которые окружают нас повсюду
		Сталь — сплав железа с углеродом или с
 другими элементами. 	Ни один дом не будет собран без гвоздя, гайки, болта, ни одна машина не поедет без подшипников и рессор. Все это изделия из автоматной стали. 	Нержавеющая сталь используется в строительстве чаще всего как мате-риал для перилл, из неё изготавли-вают оконные и дверные проемы, противопожарные двери, бассейны и лифты.
		Алюминий -  лёгкий, парамагнитный металл серебристо-белого цвета, легко поддающийся формовке, литью, механической обработке. 	Важнейшие потребители алюминия и его сплавов - авиационная и автомобильная отрасли промышленности, железнодорожный и водный транспорт, приборостроение, а также изготовление материалов для строительства.	Прежде всего, сплавы из алюминия отличает экономичность, легкость в обработке и другом использовании, а также легкодоступность.
    	Серебро - ковкий, пластичный благородный металл серебристо-белого цвета.
    	Распространёнными есть ювелирные изделия из серебра, ещё оно очень хорошо отражает свет, поэтому его используют для изготовления зеркал.

Золото - благородный металл жёлтого цвета.

Томпак – ”поддельное золото” – сплав меди и цинка, часто используемый для имитации золота

Золото используется в сплавах, обычно с серебром или медью
    	Медь - это пластичный переходный металл золотисто-розового цвета. Сплавы на основе меди:
 в состав так называемого пушечного металла входят все три основных металла — медь, олово, цинк;
для деталей машин используют сплавы меди с цинком, оловом, алюминием, кремнием и др;
медно-никелевые сплавы широко используются в судостроении.
   		Титан - лёгкий металл серебристо-белого цвета. Благодаря большой плотности и очень высокой температуре плавления титан используют для строительства космических кораблей.

     	Бронза — сплав меди, обычно с оловом как основным легирующим элементом.
		Бронза в искусстве, с глубокой древности - материал для декоративно-прикладных изделий и скульптуры.
     	Дюралюминий —сплав алюминия с небольшими добавками меди, магния, марганца и кремния .Благодаря своей легкости дюралюминий незаменим в авиационной промышленности.

   		Благородные металлы — металлы, не подверженные коррозии и окислению, что отличает их от большинства металлов. Основные благородные металлы — золото, серебро, а также платина. 	В электротехнической промышленности из благородных металлов изготовляют контакты с большой степенью надёжности. В технике слабых токов при малых напряжениях в цепях используются контакты из сплавов золота с серебром и платиной.

  	В медицине весьма широко используются благородные металлы. И ценность их в медицине может быть куда выше, чем в разнообразных ювелирных украшениях. Действительно, что может быть ценнее жизни и здоровья?
 	Так золото, палладий, платина используются в стоматологии, из иридия делают гиподермические иглы.
  	Сплав с платиной прекрасно показал себя в изготовлении хирургического инструментария.
Медицина
Феномен! Эффект памяти формы у металлов
Эффект памяти формы
 		Эффект памяти формы — явление возврата к первоначальной форме при нагреве, которое наблюдается у некоторых материалов после предварительной деформации.
                           Почему так происходит?
      	1)В исходном состоянии в материале существует определенная структура. На рисунке она обозначена правильны-ми квадратами.
	2)При деформации (в данном случае изгибе) внешние слои материала вытя-гиваются, а внутренние сжимаются,(средние остаются без изменения). Эти вытянутые структуры — мартенситные пластины. Необычным является то, что в материалах с памятью формы мартенсит  термоупругий.
	3)При нагреве начинает проявляться термоупругость мартенситных пластин, то есть в них возникают внутренние напряжения, которые стремятся вернуть структуру в исходное состояние, то есть сжать вытянутые пластины и растянуть сплюснутые.
	4)Так тело проводит автодеформацию в обратную сторону и восстанавливает свою исходную структуру, а вместе с ней и форму.

Спасибо за внимание!


title: Презентація на тему «Поняття про лікарські препарати»

text:
Поняття про  лікарські препарати
Підготували
Стебко Марія,
Бондар Аліна
11-Ф
Ліки природної аптеки
Ще в стародавні часи з лікувальною метою застосовували деякі рослини або певним чином оброблені органи тварин. Так, давно було помічено, що коріння валеріани та конвалії виявляє заспокійливу дію на нервову систему, а листя подорожника – протизапальну. Здавна відома людям лікувальна дія зміїної отрути, на основі якої виготовляли мазі. Від ревматизму та інших запальних хвороб суглобів звільнялись, піддаючи себе укусам мурашок і бджіл. Тривалий час ефективним засобом від багатьох хвороб вважалися п’явки, за їх допомогою, на переконання тодішніх лікарів, з організму виводилася «погана кров».
Поступово стало зрозумілим, що лікувальну дію має не вся рослина, а певна речовина, яка міститься в ній. Спочатку вчені навчались виділяти такі речовини із природної сировини, а згодом опанували синтез ліків у хімічній лабораторії.
Синтетичні лікарські засоби
Створення синтетичних лікарських препаратів належить до найвагоміших досягнень сучасної хімії. Особлива увага приділялася пошуку засобів боротьби з хворобами, які раніше вважалися невиліковними.
Справжню революцію в медицині зробило відкриття антибіотиків – сполук, здатних пригнічувати розвиток мікроорганізмів та пухлин. Вони стали універсальним засобом для боротьби з різного роду інфекціями. Перший антибіотик – пеніцилін – виділили із плісняви у 1930-ті роки. Згодом одержали й інші, більш ефективні антибіотики – тетрациклін, стрептоміцин тощо. Завдяки широкому застосуванню цих лікарських засобів у медицині людство позбавилось від жахливих епідемій тифу, чуми і холери. Значно полегшилась боротьба з туберкульозом, менінгітом та іншими інфекційними захворюваннями.
Створення нових ліків є тривалою і складною справою. Тисячі речовин, синтезованих у лабораторіях, перевіряються на лікувальну дію. Їх випробовують спочатку на тваринах, а потім апробують у клініках. Враховуючи ці дані, відбирають речовини з потрібними хімічними та фізіологічними властивостями, які далі надходять у виробництво. Фармацевтична промисловість випускає сьогодні декілька тисяч найменувань ліків різноманітного призначення – для лікування серцево-судинних, кишково-шлункових, інфекційних, ракових та багатьох інших видів захворювань. Більшість із цих препаратів хіміки створили в хімічних лабораторіях; серед них є і такі, що за ефективністю та стійкістю перевершують природні лікарські засоби. Як правило, це складні органічні сполуки, що належать до різних класів, поєднують у собі різні функціональні групи. Часто ними є циклічні сполуки, зокрема ароматичного ряду, що містять різні вуглеводневі радикали, карбокси- (–СООН), нітро- (–NO2), аміно- (–NH2), гідрокси- (–OH) групи тощо.
Як діють ліки
Створення ефективних ліків значно полегшується, коли відомий механізм їхньої дії.
Учені встановили, що ліки впливають на деякі біохімічні реакції в організмі, які відповідають за певні фізіологічні процеси. Дія ліків зводиться, по-суті, до «вмикання» чи «вимикання» відповідної біохімічної реакції.
Жива клітина складається зі складних високомолекулярних речовин – біополімерів. Найважливіші із них вам відомі. Це білки-ферменти, які каталізують усі реакції, що відбуваються в живому організмі, нуклеїнові кислоти, за допомогою яких передаються спадкові ознаки при відтворенні складного організму та забезпечується біосинтез усіх білків і ферментів тощо. Якщо ввести ліки в організм, то вони починають взаємодіяти з одним із біополімерів, що міститься в організмі, наприклад, з ферментом мікроба, порушуючи його функції. Внаслідок цього мікроби гинуть і людина виліковується від заразної хвороби.
При іншому захворюванні у людини може порушитись дія якогось ферменту. Вводячи відповідний лікарський препарат, відновлюють дію цього білка-ферменту в організмі та нормалізують порушені фізіологічні процеси. Встановлення механізмів дії ліків при різних захворюваннях триває.
Учені-хіміки разом з біохіміками, фізіологами, медиками працюють над тим, щоб встановити механізм лікувальної дії тих чи інших функціональних груп лікувального засобу, а потім на основі цих знань навчитись комбінувати ці групи, створюючи нові медичні препарати з наперед заданими лікувальними властивостями.

Ліки домашньої аптечки
Жодна з аптечок не обходиться, мабуть, без йоду, калій перманганату, розчину брильянтового зеленого (зеленки) для лікування порізів і травм, гідроген пероксиду (перекису водню) для первинної обробки ран, активованого вугілля для допомоги при отруєнні, гірчичників для лікування запальних процесів, а також без знеболювальних, жарознижуючих, заспокійливих, відхаркувальних засобів.
До жарознижуючих засобів належать ацетилсаліцилова кислота (аспірин), амідопірин, парацетамол та ін. Врахуйте однак, що ці ліки не усувають причин хвороби, тому при підвищеній температурі тіла слід звертатися до лікаря. Жарознижуючу дію виявляють також мед та малина, дія яких посилюється, якщо вжити їх з великою кількістю рідини.
Знеболювальні засоби. Для вгамування болю найчастіше використовують анальгетики – амідопірин, анальгін, аспірин, парацетамол тощо.

Відхаркувальні засоби – речовини, що полегшують виділення мокротиння при кашлі. До них належать ефірні олії, питна сода, препарати йоду (натрій йодид чи калій йодид). Особливо відчутний лікувальний ефект вони дають під час інгаляцій – вдихання з водяною парою.
Заспокійливі засоби (сполуки брому – броміди, препарати валеріани та ін.) діють, передусім, на вищу нервову систему. Їх лікувальна дія виявляється у зменшенні дратівливості, поліпшенні настрою, нормалізації сну. Їх застосовують при лікуванні різних невротичних станів.
Усі ліки мають свій термін зберігання, який обов’язково вказується на упаковці. Тому потрібно постійно контролювати термін придатності ліків і вилучати прострочені. Важливо також правильно зберігати лікарські препарати: це повинна бути настінна шафа, краще з замком. Ліки повинні бути класифіковані за призначенням. Ліки для дітей слід тримати окремо.

Як діють антибіотики?
Вчені-біохіміки вважають, що антибіотики є інгібіторами ферментативних процесів, які відбуваються в мікроорганізмах, тобто речовинами, що перешкоджають ферментам різних бактерій виконувати властиві їм функції.
Пеніцилін, наприклад, перешкоджає бактеріям виробляти сполуки, із яких вони будують свою клітинну оболонку. Тетрациклін і стрептоміцин порушують життєвий цикл бактерії, подавляючи синтез необхідних їй білків. За схожим принципом діють і сульфамідні препарати ( стрептоцид, норсульфазол, сульфадимезин, етазол). Вони структурно схожі з деякими органічними кислотами, необхідними для розмноження бактерій. Заміщуючи ці кислоти у ферментах, сульфаміди припиняють ріст бактерії.
А от при вірусних захворюваннях (грип, кір, вітрова віспа) антибіотики втрачають ефективність. Це пояснюється тим, що віруси на відміну від бактерій не мають власних ферментів, а використовують ферменти організмів, у яких вони живуть, порушуючи цим їхню життєдіяльність.
Що являє собою аспірин?
Найвідомішим із анальгетиків – речовин, що виявляють знеболювальну дію, є аспірин, або ацетилсаліцилова кислота. За хімічною природою – це сполука, похідна саліцилової (гідроксибензойної) кислоти (мал.34), у якій атом Гідрогену гідроксильної групи заміщений на ацетилгрупу (ацетат-аніон СН3СОО–) – залишок оцтової кислоти СН3СООН
Аспірин – лікарський препарат із широким спектром застосування. Це жарознижуючий, знеболюючий, антиревматичний, антиневралгійний засіб. Тому його виробляють у великих кількостях. Щорічно на планеті вживають близько 50 млн. упаковок аспірину.
Вважають, що знеболювальна дія аспірину полягає в гальмуванні дії ферменту, який відповідає за синтез гормонів «болю» (простагландинів). Останні регулюють передачу больових сигналів, а також процес розширення і звуження кровоносних судин, що викликають головний біль. Проте, цим препаратом слід користуватись обережно, особливо хворим на виразку шлунку. Адже при розкладі він створює кисле середовище, що може викликати загострення хвороби.
1982р. англійський фармаколог сер Джон Вейн був удостоєний Нобелівської премії з медицини за розгадку механізму фізіологічної дії аспірину.
1893 р. співробітник німецької терапевтичної фірми «Байєр» Фелікс Гофман синтезував ацетилсаліцилову кислоту. Доступність сировини і методики синтезу забезпечили можливість промислового виробництва ліків, що були запатентовані під назвою «аспірин». Тобто вперше було запроваджено технологію масового промислового виробництва синтетичного лікарського засобу.
Ці ліки відразу набули неабиякої популярності й зберегли її по сьогодні. Обсяг їхнього виробництва за рік сягає десятків тисяч тонн. Аспірин має яскраво виражені протизапальну, жарознижувальну й певну знеболювальну дії. Однак цим не вичерпується його вплив на організм, оскільки дослідження виявляють нові грані біологічної активності і перспективні напрями використання ацетилсаліцилової кислоти.

Лікування хвороб із застосуванням синтетичних хімічних препаратів
Лікування хвороб із застосуванням синтетичних хімічних препаратів , що мали спрямовану бактерицидну дію, започаткував німецький лікар, бактеріолог і біохімік Пауль Ерліх. Створений ним препарат сальварсан виявляє високу ефективність проти збудників не лише сифілісу, а й інших небезпечних хвороб. Так само, як і аспірин, цей лікарський засіб увійшов до «першої десятки» борців з недугами.
«Робоча» назва сальварсану «препарат 606» означає, що П.Ерліх і його співробітники синтезували 605 речовин. Однак лише 606 спроба виявилася вдалою – добута речовина згубно діяла на збудника хвороби – бліду спірохету. Це приклад пошуку нових біологічно активних речовин методом фармакологічного скринінгу  (просіювання).
Попри великі витрати часу і праці, метод скринінгу дотепер не втратив свого значення. Однак більш перспективним є цілеспрямований органічний синтез. Це наочний приклад того, як розуміння зв’язку складу і будови речовин з їхніми властивостями і біологічною активністю стає підґрунтям для створення сполук із наперед заданими властивостями та ефективних ліків на їх основі.
Важливого значення у виробництві сучасних лікарських засобів набули біотехнології як промислові методи одержання біологічно активних речовин.Нанотехнології – перспективний напрям не лише синтезу біологічно активних сполук, а й їхнього прицільного доправляння до хворого органа.
Недоліки синтетичних лікарських засобів
Список синтетичних лікарських засобів практично невичерпний. Сульфаніламідні препарати і антибіотики як специфічного, так і широкого спектра дії, знеболювальні, судинорозширювальні, проти судомні …
На прикладі аспірину легко пересвідчитися: ацетилсаліцилова кислота попри беззаперечну лікувальну дію може спричинити в організмі низку небажаних, шкідливих змін. Тож нагальним завданням хіміків є синтез сполук, що не поступаються аспірину за лікувальним ефектом, однак позбавленні притаманних йому недоліків. Перші кроки в цьому напрямі вже зроблено. Врахування особливостей білка-ферменту , на який впливає аспірин, стало підґрунтям для синтезу ліків нового покоління.


Презентація на тему «Лаки і фарби»


title: Презентація на тему «Колообіг фосфору у природі»

text:
Колообіг фосфору у природі
Роботу підготували:учениця 11-Б класу
ЖЕЛ №24
Кислюк Анастасія
 Городинський Ігор
Перескоков Олександр

Фо́сфор (P) — хімічний елемент 5-ї групи третього періоду періодичної системи;неметал; атомний номер 15. Один з найпоширеніших елементів земної кори: 0,08-0,09% її маси. У вільному стані не зустрічається через високу хімічну активність. Утворює близько 190 мінералів. Фосфор міститься у всіх частинах зелених рослин, ще більше його в плодах і насінні. Міститься в тканинах тварин, входить до складу білків та інших найважливіших органічних сполук (АТФ, ДНК), є біогенним елементом.
Фосфор
Білий фосфор
— безбарвна воскоподібна речовина з жовтуватим відтінком, через що його називають також жовтим фосфором. Утворюється при швидкому охолодженні пари фосфору. Його густина 1,82 г/см³. Температура плавлення 44,1 °C, температура кипіння 280 °C. У воді практично не розчиняється, але добре розчиняється в сірковуглеці CS2.
Червоний фосфор
 — порошкоподібна речовина червоно-бурого кольору. Утворюється при тривалому нагріванні білого фосфору в герметично закритому посуді при температурі близько 250 °C. Червоний фосфор не отруйний і не розчиняється у сірковуглеці. Густина 2,20 г/см³. Запалюється червоний фосфор лише при температурі 240 °C. При нагріванні не плавиться, а переходить безпосередньо з твердого в газоподібний стан (сублімує). При охолодженні пари фосфору переходять у білий фосфор.
Чорний фосфор
 — речовина, схожа на графіт, має шарувату будову. Масний на дотик, з металічним блиском, має властивості напівпровідників. Утворюється також з білого фосфору при тривалому нагріванні (200 °C) під великим тиском (1220 МПа).
На відміну від енергії, котра використовувалася організмом,перетворюється в тепло і втрачається для екосистеми, речовини циркулюють у біосфері, що і називається біогеохімічними круговоротами. З 90 з елементів, що зустрічаються в природі, близько 40 потрібні живим організмам. Найбільш важливі для них і потрібні у великих кількостях: вуглець,водень, кисень, азот. Кругообіг елементів і речовин здійснюються за рахунок саморегулюючихся процесів, в яких беруть участь всі складові екосистем. Ці процеси є безвідходними.

Біогеохімічний кругообіг
Кругообіг речовин в біосфері
 Кругообіг фосфору
 Кругообіг фосфора, як і інших біогенних елементів, відбувається по великому і малому циклах.
        Запаси фосфору, доступні живим істотам, повністю сконцентровані в літосфері. Основні джерела неорганічного фосфора - виверження вулканів або осадові породи. У земній корі вміст фосфору не перевищує 1%, що лімітує продуктивність екосистем. З пород земної кори неорганічний фосфор залучається в циркуляцію континентальними водами. Він поглинається рослинами, котрі при його участі синтезують різні органічні сполуки і таким чином включаються в трофічні ланцюги. Потім органічні фосфати разом з трупами, відходами та виділеннями живих істот повертаються в землю, де знову піддаються впливу мікроорганізмів і перетворюються в мінеральні форми, які використовуються зеленими рослинами.

Застосування Фосфору
У практиці застосовується переважно червоний фосфор, головним чином у сірниковому виробництві. В суміші з товченим склом і клеєм червоний фосфор наносять на бічні поверхні сірникових коробок. До складу головок сірників фосфор не входить. Вони виготовляються з суміші бертолетової солі, діоксиду мангану  сірки, товченого скла і клею. При терті головки сірника об бічну поверхню сірникової коробки запалюється фосфор, який підпалює головку сірника, а від головки запалюється й дерево сірника.
Кругообіг— основна властивість, характерна риса біосфери.
Повторюваний процес взаємопов'язаного перетворення, переміщення речовин у природі, який має циклічний характер, відбувається за обов'язкової участі живих організмів і часто порушується людською діяльністю. Тому для того, щоб не порушити кругообіг речовин, баланс у природі людина повинна зменшити свій вплив на навколишнє середовище, таким чином забезпечивши щасливе існування всього живого на Землі.
Біологічна роль Фосфору
Фосфатний зв'язок поєднує послідовні нуклеотиди в нитках ДНК та РНК.
АТФ слугує головним енергетичним носієм клітин.
Фосфоліпіди формують клітинні мембрани.
Міцність кісток визначається наявністю у них фосфатів.

Висновок


Презентація на тему «Поняття про лужні метали, інертні елементи, галогени»


title: Презентація на тему «Оксиген»

text:
 оксиген
Характеристика Оксигену
Хімічний символ елемента Оксигену — O. Відносна атомна маса Оксигену — Аr(O) = 16. Валентність Оксигену в сполуках — 2. Хімічна формула простої речовини кисню — O2. Відносна молекулярна маса кисню — Мr(O2) = 32.
Молекула
кисню

Молекула озону
Оксиген утворює такі прості речовини як кисень і озон
 Оксиген — найпоширеніший хімічний елемент на Землі.
Масова частка його в оболонці Землі (в атмосфері, гідросфері, літосфері) становить близько 52 %. У зв'язаному стані, тобто як хімічний елемент, Оксиген входить до складу води, піску, глини, гірських порід і мінералів. Він є у складі всіх речовин, з яких побудовані живі організми. Зокрема в організмі людини на вміст Оксигену припадає майже 65 %.У вільному стані, тобто як проста речовина, кисень О2 є у повітрі. Масова частка його — 23 %, об'ємна — 21 %. Кисень міститься також у природних водах.
Біохімічне очищення річкової та
 морської води відбувається за
 допомогою розчиненого
у воді кисню.
Історія відкриття
Світовий пріоритет відкриття оксигену належить Китаю. Китайський учений VIII ст. Мао-Хоа встановив наявність у складі повітря двох газів, один із яких мав властивість підтримувати дихання й горіння.В Європі кисень відкрили майже через 1000 років одночасно два видатні хіміки другої половини XVIII ст. — швед Карл Шеєле (1771) та англієць Джозеф Прістлі (1774). Однак К. Шеєле опублікував своє відкриття пізніше, ніж Дж. Прістлі. На одному з майданів міста Лідса вдячні англійці встановили бронзову скульптуру свого видатного співвітчизника.
Застосування оксигену
Кисень повітря має надзвичайно важливе значення для процесів горіння. Спалюючи різні види палива, одержують тепло, яке використовують для задоволення найрізноманітніших потреб, в тому числі для перетворення його в механічну і електричну енергію. За участі кисню повітря згоряє паливо на теплоелектростанціях, пальне у двигунах автомобілів, випалюють металічні руди на заводах кольорової металургії.
Основні відомості
Оксиге́н (О) «той, що породжує кислоту» — хімічний елемент головної підгрупи 6 групи періодичної системи групи з атомним номером 8, простими речовинами якого є гази кисень та озон.
Фізичні властивості
Кисень — безбарвний газ без запаху і смаку. При температурі —183° С він скрапляється у рідину голубуватого кольору, яка при —218,7° С замерзає в синю кристалічну масу. Розчинність кисню у воді невелика і при звичайній температурі становить всього 3,1 см³ в 100 г води. У продаж кисень поступає в сталевих балонах під тиском приблизно 150 атм.
Рідкий кисень
Кругообіг оксигену у природі


title: Презентація на тему «Нептун» (варіант 2)

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


title: Презентація на тему «Продовольча проблема і хімія»

text:
Продовольча проблема і хімія
Сочнєвої Ірини
11-А
Продовольча проблема
Глобальна продовольча проблема – чи ненайдавніша з усіх глобальних проблем людства.
Голод, як найважчий її наслідок, а також всеосяжна соціальна «хвороба» завжди мали неабиякий вплив на життя людей в різні часи з неоднаково вражаючою руйнівною силою. Тому сьогодні, проблема є дуже актуальною і носить глобальний характер.
Населення нашої планети росте. За прогнозами ООН до 2000 р. воно становить близько 6,5 млрд. чоловік і буде, природно, збільшуватися в наступні десятиліття. Це означає, що сьогодні слід замислитися над тим, як забезпечити населення Землі харчуванням в майбутньому .
Очевидно, якщо не ставити під контроль народжуваність, то найрадикальнішими заходами є: збільшення посівних площ, з одного боку, та інтенсифікація сільськогосподарського виробництва, з іншого. Розрахунки вчених призводять до висновку, що проблему вирішить те , якщо за найближчі 40 - 50 років світова продукція продуктів зросте в 3 - 4 рази.
Подібний приріст можливо здійснити в тому разі, якщо відбудеться різкий підйом сільського господарства, з урахуванням впровадження всіх досягнень сучасної науки, зокрема хімії.
 Модернізоване сільське господарство, з допомогою своїх могутніх спільниць - хімії і біології - легко може прогодувати більш 6,5 млрд. людей.
У рішенні продовольчої проблеми, у глобальному масштабі наголошується збільшення виробництва рослинної і тваринної їжі природного походження. Так само як насамперед застосування добрив, та стимуляторів зростання, штучних кормів для сільськогосподарських тварин, засобів захисту рослин та тварин, введення у практику харчування нових продуктів, видобутого океані, тощо.
Інтенсивний шлях розв`язання продовольчої проблеми передбачає механізацію, хімізацію, підвищення енергоозброєності сільського господарства, використання високоврожайних сортів сільськогосподарських культур, найбільш продуктивних порід тварин – тобто застосування всіх тих засобів, які дають змогу збільшити віддачу землеробства й тваринництва навіть при зменшенні сільськогосподарських площ.
 Деякий час засобом розв'язання усіх продовольчих проблем вважали добрива. Тому невпинно нарощували їх використання на полях.
Сільськогосподарської продукції без нітратів не буває оскільки вони є основним джерелом азоту в живленні рослині. Тому для отримання не лише високих, але і високоякісних урожаїв необхідно вносити до ґрунту мінеральні і органічні азотні добрива. Без них немислимо сучасне сільське господарство.
 Одне з головних елементів вводяться у грунт у складі мінеральних добрив, - азот. Якщо водень, кисень, вуглець доставляються рослинам з  вуглекислим газом, то азот вступає у рослини через кореневу сиёстему як нітратів і іона амонію, яких зазвичай у грунті бракує. Тому виробництво азотних добрив - це одне з наймогутніших галузей хімічної промисловості сьогоднішнього дня. Більшу частину їх отримують з аміаку, який у свою чергу синтезують з водню й азоту у присутності каталізаторів
Проте, поки сільському господарству потрібні величезні кількості азотних добрив: аміаку і виготовлених із нього сульфату, карбонату і нітрату амонію. Аміак - ця саме концентроване азотне добриво (містить понад 80% азоту). Він є один з головних продуктів великий хімії.
Інша група речовин — пестициди та інсектициди.
Пестициди - засоби боротьби з шкідливими організмами, комахами (інсектициди), грибами (фунгіциди), рослинами (гербіциди) і др.
 Їхня функція — загальмувати чи припинити розвиток видів небажаних, шкідників корисних культур — також має тенденцію до швидкого зростання та збільшення використання.
Нині в світі використовується близько 70 тис. хімічних речовин, до яких щорічно додається ще тисяча-дві. У США на поля щороку виливається близько 400 тис. т пестицидів, в Індії — близько 100 тис. т. Відомо, однак, що лише 1/10 отрути діє на бажаний об'єкт впливу, інші 9/10 вибирають собі інші цілі. Саме таким чином людина стала ще на один шлях повільного самогубства
Через великі втрати врожаю, пов'язані з шкідниками і хворобами сільськогосподарських рослин, гине приблизно одна третина врожаю. Якщо відмовитися від використання хімічних засобів захисту рослин, ця частка подвоїтся.
 Для 3 тис. видів культурних рослин відомі близько 30 тис. збудників хвороб! Через війну з захворюваннями рослин люди втрачають 10 - 15% врожаю ще до того, як його зібрано. Спільно ж хвороби, шкідники та бур'яни забирають від врожаю від 25 до 40%. Цифра не мала, але це не все.
 Від 5 до 25% продукції сільського господарства втрачається при перевезенні та зберіганні. Через війну сумарні втрати врожаю, перш ніж він потрапить до споживачеві, складають у різних країнах близько сорока до 50%.
З 1947 по 1980 р. споживання пестицидів за кордоном зросла у 10 - 20 разів. Відмовитися від пестицидів неможливо. Проте їх застосування постійно росте.
 Користатися ж пестициди, і іншими токсичними речовинами слід дуже обережно: вони можуть потрапити до організму людини  з їжею й накопичуватися в організмі. Їх розсіювання у природі має негативну дію на природні екосистеми.
Висновки
Сільське господарство використовує земельні, водні , ґрунтові, рослинні, тваринні й енергетичні ресурси, а також забруднює навколишнє середовище і сприяє її деградації більше , ніж будь-яка інша діяльність людини.
 Випробовані методи підвищення врожаїв за рахунок інтенсивного застосування техніки й хімії, введення в сільськогосподарський оборот значних нових площ, здійснення масштабних меліоративних та іригаційних робіт певною мірою вичерпали себе.
Надексплуатація ґрунту вже призвела до зниження природної родючості на великих територіях. Швидко збільшується водна і вітрова ерозія. Інтенсивне застосування хімії вже не дає пропорційного приросту врожаїв. Подальше значне розширення орних земель також малоймовірне. Важко передбачуване значення для сільськогосподарської діяльності може мати розвиток таких явищ глобальної екології, як "парниковий ефект" і озонова діра.

Інтенсифікація сільськогосподарського виробництва повертається, таким чином, своєю негативною стороною саме до людини, ради блага якої вона й здійснюється. Введення в агрокультуру різного роду отрут та стимуляторів обертається численними хворобами дітей, погіршенням спадковості людини тощо
Саме тому цілком зрозуміле бажання людей споживати екологічно чисту продукцію, зрозуміле прагнення багатьох цивілізованих країн стимулювати на державному рівні так зване "органічне виробництво" сільгосппродуктів. І хоча така продукція нині буває дорожчою, однак вона, зрозуміло, ніскільки не дорожча від життя. Здоровий глузд повинен  тут переважати.
Продовольча проблема належить до категорії глобальних. Для розв `язання продовольчої проблеми недостатньо зусиль окремої держави, а потрібно добре налагоджене співробітництво всіх країн, незалежно від їх суспільного ладу.
Це породжує перед хіміками складні завдання. Перша завдання - розробития методи контролю змісту пестицидів в їжі.
 Друге завдання - вдосконалення пестицидів. Практика жадає від хіміків створення таких пестицидів, які вимивалися б із полів у річки та інші природні екосистеми, взагалі не надаючи шкідливого  навколишньому середовищу.

Продовольча безпека держави, забезпечена повністю, якщо:
Наука знаходиметься на рівні вищих світових досягнень і забезпечить, всі сфери новітніми, зразками техніки, технологіями, підтримає і покраще генофонд тваринництва і рослинництва і дасть достовірні прогнози розвитку всіх сфер життя і діяльності суспільства на перспективу.
У найближчі десятиліття має відбутися  різке кількісне зростання,  й якісні зміни у характері вироблених добрив.
 В даний час в Європі з'являються так звані «чисті» фермерські господарства. У даних господарствах абсолютно вся продукція вирощується в значному видаленні від будь-яких можливих джерел забруднення, а також без застосування не лише будь-яких видів добрив, але і використання сільськогосподарської техніки.
Рівночасно в передових країнах помітні ознаки переходу від індустріалізованого сільського господарства до біологічного рослинництва, здійснюваного без застосування хімічних засобів, навіть без мінеральних добрив.

Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Цікаві фікти про золото»

text:
ЦІКАВІ ФАКТИ ПРО ЗОЛОТО

Золото – це рідкісний благородний метал жовтого кольору. Хімічний символ золота, Аu, походить від латинського Aurum, що означає "сяючий світанок", а також імені Аврори, римської богині ранкової зорі. У 50 році до н.е. римляни почали випуск золотих монет, які називалися Aureus.

						Римська монета
						  	Aureus

Золото хімічно інертний метал (це означає, що воно не вступає у реакції з іншими речовинами). Цим пояснюється те, що золото не іржавіє і не викликає подразнення шкіри. Якщо золоті прикраси все ж викликають подразнення, це означає, що вони зроблені зі сплаву золота з яким-небудь іншим металом. Такі примітні характеристики як висока корозійна стійкість, пластичність, ковкість протягом тисячоліть забезпечували інтерес до золота з боку людства.
Звідки з’явилося слово "Gold"?
Слово "Gold" ("золото" англ.) З’явилося з індоєвропейського кореня "жовтий", що характеризує найбільш помітну ознаку цього металу. Цей факт знаходить своє відображення у тому, що вимова слова "Gold" на різних мовах схожа. Наприклад, "Gold" (по-німецьки), "Guld" (по-датськи), "Gulden" (по-голландськи), "Gull" (по-норвежськи).

Виробництво і видобуток золота
З чистих благородних металів ювелірні вироби, як правило, не виготовляються. Для надання їм необхідних механічних властивостей (твердості, стійкості до зношування) і кольору в них вводять добавки кольорових металів, отримуючи сплави. Наприклад, біле золото – це сплав золота з платиною, паладієм або нікелем, які надають йому білого кольору.

Біле, червоне та звичайне золото

Вміст дорогоцінного металу в сплаві визначає його пробу. У більшості країн прийнята метрична система позначення проби, за якою вона позначається числом частин благородного металу на тисячу вагових одиниць сплаву.
У США, Великобританії і Швейцарії прийнята система заснована на каратах, за якою 1000 проба золота відповідає 24-м умовним одиницям.
1 каратна проба = 4 золотниковим пробам = 41,666 метричної проби;1 золотникова проба = 10,4166 метричної проби.

Проба сплавів благородних металів, з яких дозволяється виготовляти ювелірні вироби, встановлюється законодавчим шляхом і гарантується державою, для чого вироби обов’язково проходять пробірний контроль і на них накладаються відбитки пробірних клейм, цифри яких визначають пробу. Для таврування виробу в різних країнах застосовуються пробірні клейма різноманітних форм і малюнків. У метричній системі найчастіше вживаються такі проби золота: 999, 958, 750, 585, 500 і 375. Чим вища проба, тим більше золота у сплаві.

Скільки золота у сплавах для ювелірних виробів?
750-та проба містить близько 75% чистого золота;
585-та проба містить 58,5% чистого золота – це оптимальна по характеристиках і найбільш поширена проба сплаву для ювелірних прикрас;
500-а проба містить 50% чистого золота;
375-та проба, з вмістом чистого золота 37,5% чистого золота – мінімально допустима проба для ювелірних виробів.
Сплави золота інших проб ювеліри використовують украй рідко і, як правило, лише за наполяганням замовників.

Скільки золота добувається щорічно?
У 2001 році виробництво золота склало 2,6 тис. тонн. Виробництво золота зростає з року в рік, але основне зростання припало на кінець 1970-х років. За весь час видобутку благородного металу з надр було вилучено близько 100 тис. тонн. Приблизно 75% всього золота, що перебуває в обігу, було видобуто до 1910 року.

Який обсяг займає тонна золота?
Маса золота традиційно вимірюється у тройських унціях (31,1 гр). Щільність золота складає 19,32 гр/см3, а обсяг тройської унції становить 1,61 см3. Таким чином тонна золота має об’єм приблизно 52 тис. см3, що дорівнює кубику із стороною всього 37 см.

Стандартний вигляд золота
Скільки важить злиток золота?
Існує велика кількість різних злитків. Більше 90% обороту злитків, які торгуються на міжбанківських ринках – це зливки стандарту "London good delivery". В Україні, крім зливків стандарту London good delivery, виробляються також злитки золота вагою 1, 5, 10, 20, 50, 100, 250, 500 грамів. За кордоном виробляються злитки від 1 грама до 10 кг (від 1/31 до 400 тройських унцій). Найбільший у світі золотий злиток важить 200 кг.
Стандарти якості дорогоцінних металів, прийняті Лондонською асоціацією ринку дорогоцінних металів (LBMA) і Учасниками Лондонського ринку платини й паладію (LPPM), позначаються як стандарт London good delivery.

Скільки коштує видобуток унції золота?
Виробництво золота дуже ресурсозатратний процес, особливо у глибоких шахтах Південної Африки, де золото добувають на глибині понад 3 км і навіть були пропозиції про видобуток на глибині 4,5 км. Середні витрати складають 240 доларів за тройську унцію, але ця цифра дуже відносна і може істотно коливатися у залежності від якості рудника і типу видобутку.

У кого найбільше золота?
На даний час світові банківські резерви золота оцінюються у 32 тис. тонн (якщо сплавити все це золото воєдино, вийде куб зі стороною лише 12 м). Якщо взяти національні золоті резерви держав, то основна маса зосереджена у сховищах США (близько 8 тисяч тонн), потім йде Німеччина та МВФ. Найбільше сховище золота знаходиться у Федеральному Резервному банку в Нью-Йорку. Там знаходиться 25% світових запасів золота (540 тис. золотих злитків), це більше, ніж у Форт-Ноксі, але більша його частина належить урядам інших країн. Якщо сюди включити ювелірні вироби, то на перше місце виходить Індія. Серед приватних капіталів невідомо у кого найбільше золота, але є підстави вважати, що найбільшою кількістю володіє одна їх королівських сімей на Сході.

Дякуємо за увагу!!!
Над проектом працювали учениці 10-А класуМихайленко БогданатаБойко Юлія


Презентація на тему «Корозія металів» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Сульфатна кислота. Її застосування»

text:
Сульфатна кислота.
     Її застосування
Сульфатна кислота (сірчана кислота, — дигідрогенсульфат, застаріла назва — купоросне масло) — сполукасірки з формулою H2SO4.Безбарвна масляниста, дуже в'язка і гігроскопічна рідина.Сірчана кислота одна з найсильніших неорганічних кислот і є дуже їдкою та небезпечною. Ця кислота утворює два ряди солей: сульфати і гідрогенсульфати, в яких у порівнянні з сульфатною кислотою замінюються один або два аніони гідрогену на катіони металів.Сірчана кислота є однією з найважливіших технічних речовин у світі і лідирує за кількостю виробництва.Вона в основному використовується для виробництва добрив і інших неорганічних кислот. В основному використовуються водні розчини цієї кислоти.
Історія
Сульфатна кислота (або стара назва — купоросне масло) була відома з давніх часів. Перші згадки про неї можна знайти в текстах алхіміка Джабіра ібн Хайяна 8-го століття.Можливі методи виробництва описані в працях Альберта Великого (1200–1280) і Василя Валентина (1600).В основі цього методу лежить утворення кислоти з хальканинту, та галунів.Застаріла назва походить від застарілої назви мінералів з яких вона отримувалася — купороси. Перші наукові дослідження, за допомогою сірчаної кислоти провів Йоганн Рудольф Ґляубер. Він провів реакцію між сірчаною кислотою і сіллю та отримав соляну кислоту і сіль яка була названа на його честь — глауберова сіль . Методи, у яких були використані сульфати, були дуже складними і дорогими. Для отримання великих кількостей цієї речовини, в 18-му столітті, розробили процес, в якому було використовувалося спалення сірки і селітри у скляній тарі. Так як скляні посудини були дуже крихкими, то перша реакція була проведена в 1746 році Джоном Робаком, усвинцевих контейнерах. Сірчана кислота створених процесом Джона Робака мала концентрацію тільки 35-40%.
Пізніше поліпшення методу, французьким хіміком Жозефом Луї Гей-Люссаком і англійськім Джоном Гловером, дало вихід речовини 78% концентрації. Тим не менше, виробництво деяких барвників та інших хімічних речовин вимагають більш концентрований продукт. Протягом 18-го століття, сірчана кислота отримувалася сухою перегонкою мінералів, процес схожий на оригінальні алхімічні процеси. Пірит (дисульфід заліза, FeS2) нагрівали в повітрі для отримання заліза(II)сульфат, FeSO4, який окислюється при подальшому нагріванні до заліза(III)сульфат Fe2(SO4)3, який, при нагріванні до 480 ° С, розкладається дозаліза(III)оксид і триоксида сірки, який може бути використаний для отримання сірчаної кислоти в будь-якої концентрації. У 1831році британський купець Перегрін Філліпс запатентував контактний процес, який був набагато більш економічний. Сьогодні, майже вся сірчана кислота у світі виробляється з використанням цього методу.
Знаходження в природі:
1. Земля:
Вільна сірчана кислота зустрічається в природі дуже рідко. В атмосфері вона утворюється з діоксиду сірки, який утворюється при згоранні сірковмісних речовин або вулканічних вивержень. Діоксид сірки окислюється гідроксильними радикалами та киснем з утворенням триоксиду сірки, який вступаючи в реакцію з атмосферною вологою утворює кислоту. У кислотних дощах вона виступає в розбавленому виді. Невелику кількість вільної сірчаної кислоти також можна знайти в деяких вулканічних джерелах, які називаються сольфатари. Найбільшу кількість сірчаної кислоти у світі містить озеро в кратері вулкана Іджен в Індонезії. На відміну від вільної кислоти, її солі, зокрема, сульфати, зустрічається в природі набагато частіше. Існує багато різних мінералів сульфатів. Серед них найвідомішими й найважливішими є гіпс (CaSO4 · 2 H2O), барит (BaSO4), Халькантит(CuSO4 · 5 H2O) і глауберова сіль (Na2SO4 · 10 H2O).
2. Знаходження поза межами землі:
Сірчана кислота знаходиться за межами Землі в верхніх шарах атмосфери Венери. Вона утворюється в результаті фотохімічних реакцій діоксиду сірки і води, які утворюють краплі 80-85% кислоти. У більш глибоких шарах, кислота розпадається через високі температури знову на діоксид сірки, і воду, які піднімаючись догори знову можуть утворювати сірчану кислоту. Інфрачервоні спектри які були отримані апаратом Галілео показують різні ступені поглинань на супутнику Юпітера, які були віднесені до одного або кількох видів гідратів сульфатної кислоти.
Виробництво:
1. Сировиною для виробництва сірчаної кислоти є елементарна сірка яку отримують в величезних кільскостях на нафто- та газовопереробних заводах, з сірководню, за допомогою процесу, який відомий як процес Клауса. Потім сірку оксилюють до діоксиду сірки:
Реакція сірки з киснем
2. Ще одним джерелом діоксиду сірки є виплавлення руд, що містять сірку. Прикладами є мідні, цинкові і свинцові сульфіди. Діоксид сірки утворюється при випаленні з киснем повітря.
Реакція під час випалу сульфіду цинку
У 1999 році в Європі було випалено близько 3 млн тонн піриту для виробництва сульфатної кислоти. В Азії ця цифра більша, оскільки і запаси його більші. Для бідних ресурсами країнах, які не мають ні сірки, ні сульфідних руд, існує процес Мюллера-Кюне. В цьому процесі діоксид сірки утворюється при випаленні гіпсу і вугілля в печі. Цей процес можна зробити прибутковішим, якщо в піч додавати пісок і глину для утворення цементу як побічного продукту. Для подальшого виробництва потребується сірчаний ангідрид. Прямої реакції діоксиду сірки і кисню в триоксид сірки не існує, так як рівновага лежить на стороні триоксида сірки. Тому для проведення цієї реакції потрібні каталізатори.
Окиснення діоксиду сірки до триоксиду
Триоксид сірки не розбавляється у воді відразу ж. Спочатку його вводять у концентровану сірчану кислоту, цей розчин називають — олеумом. Потім олеум розчиняють у воді до утворення сірчаної кислоти.
Розчинення сірчаного ангідриту в концентрованій сірчаній кислоті з утворення дисульфатної кислоти
Розчинення дисульфатної кислоти у воді
В останні роки виробництво сірчаної кислоти зросло в основному в Китаї, у той час як в європейських країнах, виробництво скоротилося.
Фізичні властивості:
Майже вся 99% сірчана кислота втрачає SO3 при кипінні з утворенням 98,3% кислоти. 98% кислота є стабільнішою при зберіганні, і зазвичай також називається концентрованою. Інші концентрації використовуються для різних цілей. Дані про різні концентрації:
Хімічно чиста сульфатна кислота являє собою важку безбарвну маслянисту рідину. Продається звичайно її 96,5% — ий водний розчин густиною 1,84 г/см3 або так званий«олеум», тобто розчин SO3 в H2SO4. У воді H2SO4 розчиняється дуже добре (змішується з водою в необмежених кількостях). При цьому виділяється тепло, і розчин дуже сильно нагрівається (навіть до кипіння води). Тому при додаванні води до концентрованої сульфатної кислоти остання розбризкується внаслідок швидкого перетворення води в пару. Через це при розведенні концентрованої H2SO4 треба кислоту вливати у воду (а не навпаки!) тонким струменем при старанному розмішуванні розчину скляною паличкою. Концентрована сульфатна кислота як і чиста вода погано проводить струм внаслідок малої дисоціаціїї, питома електропровідність 1,044 · 10−2S/см
Хімічні властивості:
1.Дисоціація у водному розчині йде в декілька етапів:
Перший етап дисоціації;K2 = 2.4 x 106   (сильна кислота)

2. Це значення кислотності взяте як основне при визначені суперкислот.
Друга стадія дисоціаціїї;K1 = 1.0 x 10−2
Сульфатна кислота руйнує також багато органічних речовин, зокрема вуглеводи — дерево, папір, бавовняні тканини, цукор тощо. Руйнування цих речовин обумовлюється тим, що концентрована сульфатна кислота віднімає від них водень і кисень у вигляді води, а вуглець залишається у вигляді пористого вугілля. При дії розведеної сульфатної кислоти на метали, які у електрохімічному ряді активності металів розташовані ліворуч водню, виділяється водень. Концентрована сірчана кислота має сильний окислювальний ефект і здатна реагувати, при нагріванні, навіть з благородними металами, такими як мідь, ртуть і срібло, хоча при цьому вона не взаємодіє з залізом. Тому для перевезення концентрованої сульфатної кислоти використовуються залізні цистерни.
Реакція міді з концентрованою сульфатною кислотою
Застосування:
Сірчана кислота є дуже важливим товаром хімічної промисловості і є індикатором її промислової потужності.Світове виробництво в 2004 році склало близько 180 млн тон, при наступному географічному розподілі: Азія 35%, Північна Америка 24%,Африка11%, Західна Європа 10%, Східна Європа і  Росія 10%, Австралія і Океанія 7%, Південна Америка 7%.  Більша частина виробленої кислоти (~ 60%) витрачається на виробництво добрив, суперфосфату фосфату амонію,сульфатів, сульфату амонію. Близько 20% використовується в хімічній промисловості для виробництва миючих засобів, синтетичних смол, барвників,
 фармацевтичних препаратів, інсектицидів,
антифризу, а також для різних технічних процесів.
 Близько 6% використовують для виробництва
 пігментів, фарб, емалей, типографських фарб.
Використовується також як осушувач газів.
Електроліт:
Сірчана кислота діє як електроліт в свинцево-кислотних акумуляторах:
1. На аноді:
Pb + 3 SO2−4 ⇌ PbSO4 + 2 e−
2. На катоді:
PbO2 + 4 H+ + SO2−4 + 2 e− ⇌ PbSO4 + 2 H2O
3. Загалом:
Pb + PbO2 + 4 H+ + 2 SO2−4 ⇌ 2 PbSO4 + 2 H2O
Каталізатор:
Сірчана кислота використовується, також, для інших цілей в хімічній промисловості. Наприклад, вона є кислотним каталізатором для перетворення циклогексанону оксиму в капролактам, який використовується для виготовлення нейлону. Вона використовується для виготовлення соляної кислоти з солі. Сульфатна кислота використовується в нафтопереробній промисловості, в якості каталізатора реакції ізобутану з ізобутилену, для утворення ізооктану, з'єднання, що підвищує октанове число бензину.
Безпека:
Сірчана кислота дуже їдка. Окрім звичайних властивостей сильної кислоти, вона має корозійні властивості, які виявляються у високо екзотермічній реакції з водою (тобто її зневодненні власності). Опіки від сірчаної кислоти потенційно небезпечніші, ніж від інших сильних кислот (соляної, азотної кислот), так як вона не тільки викликає опік, а й вторинний термічний опік, який створює додаткові пошкодження тканин за рахунок тепла, яке виділяється в результаті реакції з водою. Якщо занурити шматки м'язів тварин в концентровану сірчану кислоту, тканини розчиняться і весь розчин стане прозорим або чорними, в результаті виділення вуглецю. Ця реакція іноді використовується для демонстрації корозійних властивостей кислоти. Крім того, сірчана кислота у високих концентраціях є сильним окислювачем, і повинна зберігатися дуже ретельно.


title: Презентація на тему «Органические веществав быту»

text:
Органические веществав быту
Бытовая химия — это средства по уходу за собственностью: одеждой, помещениями, автомобилями.
Категории:
Стиральные порошки
Стиральные порошки содержат :
поверхностно-активные вещества
связывающие вещества
отбеливающие вещества
 вспомогательные вещества(например, ароматические вещества)
Поверхностно-активные вещества
ПАВ снижают поверхностное натяжение воды, отделяют грязь от волокон, но их высокая моющая активность снижается в жесткой воде.

Примером ПАВ могут служить обычное мыло и СМС (синтетические моющие средства), а также спирты, карбоновые кислоты, амины и т. п.
Связывающие вещества
Связывающие вещества смягчают воду и устраняют образование накипи (выпадения кальция) на компонентах стиральных машин и на одежде.
Отбеливающие вещества
Отбеливающие вещества важны для обработки пятен на белом, цветном белье, белье, подвергающемся кипячению, и тонком белье. Для этого в основном используют перборат натрия, который в процессе стирки при температурах выше 60°C выделяет отбеливающие вещества. Активаторы отбеливающего вещества, например, тетраацетилендиамин, активируют перборат при температуре ниже 60°C, и отбеливание возможно уже в пределах 40°C.
В настоящее время в Германии, Италии, Австрии, Норвегии, Швейцарии и Нидерландах стирают только порошками без фосфатов
Взамен фосфатов в стиральные порошки вводят биологически инертные, экологически безопасные вещества - цеолиты
Однако в Украине популярны "Ариэль", "Тайд" с фосфатами
себестоимость порошка с цеолитом вырастает примерно на 20 %

Факты
Средства для мытья посуды
Состоят из:
ПАВ
солей слабых неорганических кислот (карбонат и бикарбонат натрия, силикаты натрия) - применяются для разложения полисахаридов, протеинов.
нейтральных солей (сульфаты, хлориды) - хлорид натрия чаще всего используется для загущения средств для мытья.
отбеливающих реагентов (перборат и перкарбонат натрия) — обладают отбеливающими и дезинфицирующими свойствами, применяются для разложения особо прочных окрашенных загрязнений.
Гидротропов - увеличивают растворимость и ускоряют растворение ПАВ в воде.
Веществ, смягчяющих негативное влияние на кожу рук (глицерин, силикон, аллатоин, растительные экстракты)

Стеклоомыватели
Стеклоомыватель— жидкость, предназначенная для удаления грязи со стекол автомобиля.
Лето / зима
Летом в качестве основного компонента стеклоомывателя используется вода. Для улучшения свойств стеклоомывателя в неё добавляют ПАВ, красители.

Зимой используются смеси технического этилового, изопропилового спирта с водой.
Рекомендации по использованию бытовой химии :
Избегайте чрезмерного использования средств бытовой химии, содержащих хлор, фенол, аммиак, формальдегид, ацетон и т.д
Пользуйтесь наиболее щадящими средствами (например, с пометкой «для чувствительной кожи»)
Обращайте внимание на то, что написано на этикетке и в инструкции, прилагающийся к чистящим средствам

Храните средства бытовой химии в хорошо закрытых емкостях и в помещении, где обитатели дома бывают реже всего
Старайтесь применять не порошки, а гели, жидкие или гранулированные средства
Избегайте прямого контакта с агрессивными средствами: используйте хозяйственные перчатки и защитные крема
Систематически меняйте арсенал средств бытовой химии


title: Презентація на тему «Кам’яне вугі?лля»

text:
Кам'яне вугі́лля

Кам’яне вугілля — осадова порода, що є продуктом глибокого розкладу решток рослин (дерев’янистих папоротей, хвощів і плаунів, а також перших голонасінних рослин). Більшість покладів кам’яного вугілля було утворено в палеозої, головним чином у кам’яновугільний період, приблизно 300-350 мільйонів років тому
Характеристика
Щільна порода чорного, іноді сіро-чорного кольору. Блиск смоляний або металічний. В органічній речовині кам'яного вугілля міститься 75-92 % вуглецю, 2,5-5,7 % водню, 1,5-15 % кисню. Містить 2-48 % летких речовин. Вологість 1-12 %. Вища теплота згоряння в перерахунку на сухий беззольний стан 30,5-36,8 МДж/кг.
вуглець

Залягає кам'яне вугілля у формі пластів і лінзовидних покладів різної потужності (від десятків см до декількох десятків і сотень м) на різних глибинах (від виходів на поверхню до 2500 м і глибше).

Кам'яне вугілля характеризується нейтральним складом органічної маси. Воно не реагує зі слабими лугами ні в звичайних умовах, ні під тиском. Бітуми кам'яного вугілля, на відміну від вугілля бурого, представлені переважно сполуками ароматичної структури. У кам'яному вугіллі не виявлені жирні кислоти і естери, мало сполук зі структурою парафінів.

Утворення
Кам'яне вугілля утворилося з продуктів розкладу органічних залишків рослин, що зазнали зміни (метаморфізм) в умовах високого тиску навколишніх порід земної кори і порівняно високої температури.

Різновиди вугілля
Класифікація кам'яного вугілля
за речовинним складом,
петрографічним складом,
 генетичні,
 хіміко-технологічні,
промислові
 змішані.
Використання
Кам'яне вугілля використовується як технологічна, енерго-технологічна і енергетична сировина, при виробництві коксу і напівкоксу з отриманням великої кількості хімічних продуктів на основі яких одержують добрива, пластмаси, синтетичні волокна, лаки, фарби і т.і.
Один з найперспективніших напрямів використання кам'яного вугілля — скраплення (зрідження) — гідрогенізація вугілля з отриманням рідкого палива.

Презентацію виконала
Учениця 11-А класу
Конюх Анастасія
Дякую за увагу!!!


title: Презентація на тему «Харчові добавки Е» (варіант 2)

text:
Харчові добавки. Е-числа
Робота
Гнатовської Аріни
Харчові добавки
Харчові добавки – природні й синтетичні сполуки, що вводять у харчові продукти під час їхнього виробництва для надання заданих властивостей і/або збереження якості.
Буквенні коди «Е»
Для класифікації харчових добавок у країнах Євросоюзу розроблено систему нумерації. Кожна добавка має унікальний номер.
Класифікація добавок:
Е 100… Е 182 – барвники
Е200 і далі – консерванти
Е300 і далі – антиокиснювачі (антиоксиданти)
Е 400 і далі стабілізатори консистенції
Е 450 і далі, Е 1000 – емульгатори
Е 500 і далі – регулятори кислотності, розпушувачі
Е 600 і далі – підсилювачі смаку й аромату
Е 700 – Е 800 – запасні індекси для іншої можливої інформації
Е 900 і далі – глазуровані агенти, піногасники, поліпшувачі хліба
Використання харчових добавок
Морська і кам’яна сіль, мед, оцет, прянощі, рослинні барвники, селітра, сірчаний газ, якими обкурювали винарі й винні діжки, - харчові добавки, які здавна використовували люди.
Е 100… е 182барвники
Продукти з червоними і жовтими барвниками, наприклад, тартразин Е102 (використовують в цукерках, морозиві, кондитерських виробах, напоях)
КУРКУМІН або Е 100
Куркумін — основний куркуміноїд, що входить до складу кореня куркуми. Саме завдяки куркуміноїдам корінь куркуми має характерне жовте забарвлення.
Барвник куркумін дає яскраво-жовтий колір і використовується як харчовий додаток з маркуванням E100.

РИБОФЛАВІН або Е 102
В чистому вигляді — помаранчево-жовтий порошок, слабо розчинний у воді. На світлі швидко руйнується під впливом ультрафіолетових променів. Тому його препарати та продукти харчування, багаті на В2, зберігають у місцях, захищених від сонця.
ПОНСО або Е 124
Понсо́ 4R (англ. Ponceau 4R) — синтетичний барвник, зареєстровний як харчовий додаток E124.
Застосування — безалкогольні напої, пресерви із фруктів, кондитерські вироби, морозиво, їстівні оболонки сирів, фруктові вина.
Схвалений в ЄС, Україні.

ЕРИТРОЗИН або Е 127
Еритрози́н (англ. Erythrosine, Red No.3) — харчовий барвник, зареєстровний як харчовий додаток E127.
Схвалений в ЄС, США. В Україні барвника немає в переліку дозволених харчових добавок

САЖА або Е 153
Са́жа або технічний вуглець — порошкоподібний залишок від неповного окиснення вуглецевмісних речовин.
Сажа складається переважно з аморфного вуглецю. Сажа — аморфний вуглець, продукт неповного згоряння чи термічного розкладання вуглеводнів в неконтрольованих умовах. У великих кількостях її використовують для приготування чорної фарби в поліграфічній і лакофарбовій промисловості. У Франції за часів Карла II виготовляливаксу з використанням сажі.
ТАНІНИ або Е 181
Тані́ни або тані́ди - група фенольних сполук рослинного походження, що містять велике число гідроксильних груп (-OH).Молярна маса 500—3 000 г/моль. Таніни мають дубильні властивості та характерний в'язівний смак. Дубильна дія заснована на їхній властивості утворювати міцні сполуки з білками, полісахаридами та іншими біополімерати.

Е 200… Е 299КОНСЕРВАНТИ
Консерванти - збільшують термін зберігання харчових продуктів шляхом захисту їх від мікробного псування. Нітрити та нітрати натрію – це Е250 і Е251 застосовуються повсюдно.
СОРБІНОВА КИСЛОТА або Е 200
Сорбінова кислота застосовується з метою консервації та запобігання пліснявіння безалкогольних напоїв, соків плодовоягідних, хлібобулочних кондитерських виробів (мармелад, джеми, варення, креми), а також зернистої ікри, сирів, напівкопчених ковбас та при виробництві згущеного молока для запобігання його потемніння (перешкоджає розвитку шоколадно-коричневої плісняви). Так само застосовується також для обробки пакувальних матеріалів для харчових продуктів.
МЕТИЛПАРАБЕН або Е 218
Мети́лпарабе́н, харчова добавка Е218 —консервант, який широко використовується для харчових продуктів і косметики, білий порошок, погано розчинний у воді, добрерозчинний в ацетоні, етиловому спирті, хлороформі, бензені.
Виводиться з сечею у незмінному стані. Є дані про підвищений вміст парабенів в пухлинах при раку грудей. Проте шкідливість парабенів не доведена.
ЯБЛУЧНА КИСЛОТА або Е 296
Я́блучна кислота́ HOOC-CH(OH)-CH2-COOH — двоосновна органічна оксикарбонова кислота.
Яблучна кислота — проміжний продукт при тканинному диханні, різних типах бродіння. Одержують з плодів горобини і барбарису, застосовують у кондитерському виробництві, у медицині
Е 300… Е 399АНТИОКИСЛЮВАЧІ
Е300 - Е399- Антиокислювачі - збільшують термін зберігання харчових продуктів шляхом захисту їх від псування, викликаного окисленням, наприклад, прогірклість жирів та зміна кольору. В одному харчовому продукті може використовуватися тільки один антиоксидант
АСКОРБІНОВА КИСЛОТА або Е 300
Аскорбíнова кислотá C6H8O6, відносно проста органічна кислота, яка міститься у свіжих фруктах (яблука, сливи, персики і т.д.) та овочах (морква, капуста, буряк, картопля та ін.).
ОРТОФОСФАТНА КИСЛОТА або Е 338
О́ртофосфа́тна кислота́ - неорганічна сполука, кислота складу Н3PO4, яка утворює ряд солей ортофосфатів (фосфатів). За кімнатної температури є білою кристалічною речовиною, а при нагріванні до 42,35 °C перетворюється на безбарвну в'язку рідину.
БУРШТИНОВА КИСЛОТА або Е 363
Буршти́нова кислота́, янта́рна кислота́, сукцина́т (бутандіова кислота, етан-1,2-дикарбонова кислота) НООССН2СН2СООН — органічна двохосновна насичена карбонова кислота.
Бурштинову кислоту та її похідні використовують для синтезу деяких барвників, інсектицидів, пластма,ароматичних сполук, лікарських засобів
Е 400 І ДАЛІСТАБІЛІЗАТОРИ.ЕМУЛЬГАТОРИ
Е400 - Е499- Стабілізатори - зберігають потрібну консистенцію продукту. Загущувачі - підвищують в'язкість продукту. Практично завжди їх додають в продукти зі зниженою жирністю – майонези і йогурти. Густа консистенція створює ілюзію «якісного продукту».
АЛЬГІНОВА КИСЛОТА або Е 400
Альгінова кислота нерозчинна у воді і в більшості органічних розчинників. 1 частина альгінової кислоти адсорбує 300 масових частин води, що обумовлює її застосування як загусника.
КАМЕДЬ РІЖКОВОГО ДЕРЕВА або Е 410
Камедь (або ґлей) бобів ріжкового дерева (Е410) — харчова добавка, відноситься до групи стабілізаторів.
В'язкість 3100. Розчиняється тільки в гарячій воді (повне розчинення при 85 °C), але існують модифікації, що розчиняються в холодній воді. Сильний синергіст, здійснює вплив на функціональні властивості інших колоїдів. Зберігає і передає смак різних ароматів в продукті.
МАНІТОЛ або  Е 421
Маніто́л, маніт або гексан-1,2,3,4,5,6-ол (C6H8(OH)6) — шестиатомний спирт, що міститься в багатьох рослинах. Манітол і його похідні використовуються для отримання смол, лаків, вибухових речовин, в харчовій промисловості (харчова добавка Е421), в парфумерії і в медицинію
Правда життя
Проблема в тому, що не всі харчові добавки, що використовуються в промисловості, добре вивчені. Окремі добавки можуть заважати дії лікарських препаратів. Глутамат натрію негативно впливає на головний мозок, погіршує стан хворих на бронхіальну астму, призводить до руйнування сітківки ока та глаукому.

Висновок
Уважніше читати написи на етикетках. Не дивлячись, цілком можна купити крохмаль зі смаком, запахом і кольором ковбаси. Деякі добавки шкідливі тільки у великих кількостях але, канцерогени мають властивість - накопичуватися в організмі. Так що, з часом це дасть про себе знати. Будь-яка модифікація продуктів робить їх потенційно небезпечними для здоров'я. Вживання синтетичних підсилювачів смаку та кольору - це обман власного організму.
Вживати екологічно чисті продукти - свіжі сирі овочі, фрукти та ягоди. Не купувати продукти з великим терміном зберігання, зазначеним на етикетці - ознака того, що там багато консервантів.

Дякуємо за увагу!


title: Презентація на тему «Прості речовини»

text:
Прості речовини
Гідроген (H)
Гелій (He)
Літій (Li)

Берилій (Be)
Бор (B)
Карбон (C)
Нітроген (N)
Оксиген (O)
Флуор (F)
Неон (Ne)
Натрій (Na)
Магній (Mg)
Алюміній (Al)
Сицилій (Si)
Фосфор (P)
Сульфур (S)
Хлор (Cl)
Аргон (Ar)
Калій (K)
Кальцій (Ca)
Скандій (Sc)
Титан (Ti)
Ванадій (V)
Хром (Cr)
Манган (Mn)
Ферум (Fe)
Кобальт (Co)
Нікол (Ni)
Купрум (Cu)
Цинк (Zn)
Галій (Ga)
Германій (Ge)
Арсен (As)
Селен (Se)
Бром (Br)
Криптон (Kr)


Презентація на тему «Мило. Мийні засоби» (варіант 1)


Презентація на тему «Харчові добавки» (варіант 21)


title: Презентація на тему «Кальцій» (варіант 3)

text: Cl


Презентація на тему «Кухня - маленька хімічна лабораторія»


Презентація на тему «Етилен і ацетилен – ненасичені вуглеводні»


title: Презентація на тему «Алюмінієві сплави»

text:
АЛЮМІНІЄВІ СПЛАВИ
Підготувала учениця 10 класу
Кисленко Єлизавета

Алюмі́нієві спла́ви — легкі сплави на алюмінієвій основі, до складу яких входить один або декілька легуючих елементів. Переважно структура сплавів на основі алюмінію складається при кімнатній температурі з твердого розчину та інтерметалідної фази. Легуючі добавки (мідь, кремній, магній, цинк, манган) вводять в алюміній головним чином з метою підвищення його міцності.
Характеристики та застосування
Головними перевагами всіх сплавів алюмінію є їх мала густина (2,5…2,8 г/см³), висока міцність (в перерахунку на одиницю маси), задовільна стійкість проти атмосферної корозії, порівняно мала вартість та легкість отримання і обробки. Застосовуються в авіаційній (обшивка літака, шпангоути, лонжерони, паливні та масляні баки), суднобудівній (корпуси суден), автомобільній, приладобудівній та інших галузях промисловості, а також у виробництві товарів народного споживання. Сплави алюмінію з цинком (алюцинк) використовуються як високоефективне антикорозійне захисне покриття сталевих листів у багатьох галузях.
ФІЗИЧНІ ВЛАСТИВОСТІ
ГАЛУЗЬ ЗАСТОСУВАННЯ

За масштабами застосування алюміній і його сплави займають друге місце після заліза (Fe) і його сплавів. Широке застосування алюмінію в різних областях техніки і побуту пов'язано з сукупністю його фізичних, механічних і хімічних властивостей. Алюміній легко обробляється різними способами - куванням, штампуванням, прокаткою і ін. Чистий алюміній застосовують для виготовлення дроту і фольги, використовуваної як пакувальний матеріал.
Вже зараз важко знайти галузь промисловості, де б не використовувався алюміній або його сплави - від мікроелектроніки до важкої металургії. Це обумовлюється хорошими механічними якостями, легкістю, малої температурою плавлення, що полегшує обробку, високим зовнішніми якостями, особливо після спеціальної обробки. З огляду на перелічені та багато інших фізичні і хімічні властивості алюмінію, його невичерпна кiлькiсть в земній корі, можна сказати, що алюміній - один з найперспективніших матеріалів майбутнього.


title: Презентація на тему «Глицерин»

text:
http://ru.wikipedia.org/wiki/%C3%EB%E8%F6%E5%F0%E8%ED
http://www.naturalmask.ru/glycerin.html
http://netvreda.ru/news/95-glycerol_all_of_this_stuff.html
http://www.biodieselmach.com/glicerin.htm
http://www.tallann.ru/chemical/node/15?PHPSESSID=27c5f39abe944452c004b96906fef263

Prezentacii.com


title: Презентація на тему «Солнце – наша звезда»

text:
Подготовилаученица 11-а класса…
Солнце – наша звезда
Основные характеристики
Среднее расстояние от Земли 149,6·106 км(8,31 световых минут)1 а. е.
 Видимая звёздная величина (V)−26,74m
 Абсолютная звёздная величина  4,83m
 Спектральный классG2V
 Радиус  109 R
 Масса 330000 М (для поверхности)617,7 км/с(55,2 земных)
Эффективная температура поверхности5778 К
Температуракороны~1 500 000
Температураядра~13 500 000 К
Светимость3,846·1026 Вт(~3,75·1028 Лм)
Яркость  2,009·107 Вт/м²/ср
Солнце является молодой звездой третьего поколения (популяции I) с высоким содержанием металлов, то есть оно образовалось из останков звёзд первого и второго поколений (соответственно популяций III и II).
Текущий возраст Солнца (точнее — время его существования на главной последовательности), оценённый с помощью компьютерных моделей звёздной эволюции, равен приблизительно 4,57 млрд лет
Внутреннее строение солнца
Солнечные затмения
 Астрономическое явление, которое заключается в том, что Луна закрывает (затмевает) полностью или частично Солнце от наблюдателя на Земле. Солнечное затмение возможно только в новолуние, когда сторона Луны, обращенная к Земле, не освещена, и сама Луна не видна. Затмения возможны, только если новолуние происходит вблизи одного из двух лунных узлов (точки пересечения видимых орбит Луны и Солнца), не далее чем примерно в 12 градусах от одного из них.
Солнце и Земля
	Для людей, животных и растений солнечный свет является очень важным. У значительной их части свет вызывает изменение циркадного ритма. Так, на человека, по некоторым исследованиям, оказывает влияние свет интенсивности более 1000 люкс, причём его цвет имеет значение. В тех областях Земли, которые в среднем за год получают мало солнечного света, например, тундре, устанавливается низкая температура (до −35 °C зимой), короткий сезон роста растений, малое  биоразнообразие и низкорослая растительность.
Городская легенда о Солнце
В 2002 и последующих годах в СМИ появилось сообщение, что через 6 лет Солнце взорвётся (то есть превратится в сверхновую звезду)
Гипотетический сценарий гибели Солнца рассматривается также в художественном фильме «Пекло», снятом в 2007 году.
Двойники Солнца
В настоящее время известны несколько «двойников» Солнца, которые являются практически полными аналогами нашей звезды по массе, светимости, температуре(±50 К),металличности (±12 %), возрасту (±1 млрд лет) и т. д.
 Бета Гончих Псов
18 Скорпиона
37 Близнецов

Излучение Солнца
Основной источник энергии на Земле. Его мощность характеризуется солнечной постоянной — количеством энергии, проходящей через площадку единичной площади, перпендикулярную солнечным лучам. На расстоянии в одну астрономическую единицу (то есть на орбите Земли) эта постоянная равна приблизительно 1,37 кВт/м².
СПАСИБО ЗА ВНИМАНИЕ!


Презентація на тему «Життя Менделєєва»


title: Презентація на тему «Шкода та користь мінеральних добрив»

text:
Шкода та користь мінеральних добрив
Мінеральні добрива, — вироби однієї з галузей хімічної промисловості, що містять поживні елементи, потрібні для сільського господарства. Застосування штучних добрив сприяє збільшенню врожайності с.-г. культур, покращенню якості продукції та спричиняється до підвищення
      стійкості рослин у несприятливих кліматичних умовах
       Мінеральні добрива - джерело різних поживних елементів для рослин і властивостей грунту, в першу чергу азоту, фосфору і калію, а потім кальцію, магнію, сірки, заліза. Всі ці елементи відносяться до групи макроелементів ( "Макрос" по-грецьки - великий), тому що вони поглинаються рослинами в значних кількостях. Крім того, рослинам необхідні інші елементи, хоча і в дуже невеликих кількостях. Їх називають мікроелементами ( "Мікрос" по-грецьки - маленький). До мікроелементів належать марганець, бор, мідь, цинк, молібден, йод, кобальт і деякі інші. Всі елементи в рівній мірі необхідні рослинам. При повній відсутності будь-якого елемента в грунті рослина не може рости і розвиватися нормально. Всі мінеральні елементи беруть участь у складних перетвореннях органічних речовин, що утворюються в процесі фотосинтезу. Рослини для утворення своїх органів - стебел, листя, квіток, плодів, бульб - використовують мінеральні поживні елементи в різних співвідношеннях.
Користь мінеральних добрив
  При щорічному вирощуванні врожаю сільськогосподарські землі досить швидко виснажуються і втрачають речовини, необхідні для нормального розвитку та росту рослин. Тому необхідно застосовувати органічні та мінеральні добрива для відновлення поживних властивостей грунту. Мінеральні добрива зазвичай містять декілька висококонцентрованих поживних речовин - калію, фосфору, магнію, азоту та кальцію. Складні і змішані добрива являють собою комплекси хімічних елементів і неорганічних речовин різного складу - для різних типів культур і грунтів. Застосовують такі добрива як у теплицях і парниках, так і для відкритого грунту, а також для кімнатного квітникарства, на дачах і присадибних ділянках. Такі добрива зручні в застосуванні, добре засвоюються рослинами та економічно вигідні.
Шкода мінеральних добрив
Звичайно, усім відома користь мікроелементів. Але далеко не всі знають, що тільки мала їхня кількість у ґрунті позитивно позначається на врожаї. Варто перейти грань, і вони стають отрутою для всього живого. Надмірне внесення в ґрунт мінеральних добрив наносить їй і рослинам непоправна шкода. Наприклад, після внесення хлориду калію з'єднання кальцію вимиваються поталими водами. Більші дози аміачних солей викликають розчинення й наступне вимивання гумусу. Також погано впливає на ґрунт натрій. Це антикоагулянт для глин, він змушує їх склеюватися. Часто в боротьбі зі шкідниками й хворобами рослин проводяться поливи розчином повареної солі.
     Життя рослин неможливе без мінеральних речовин, які є основою їхнього харчування. З одного боку, використання мінеральних добрив – це користь для рослин, з іншого – безсумнівний шкоду грунту: в результаті підвищення концентрації грунтового розчину гинуть усі живі мікроорганізми, комахи.Тому використання мінеральних добрив повинно бути строго дозованим, особливо на садових ділянках.
Презентацію про користь та шкоду мінеральних добрив підготувала учениця 10-А класу, Новоселецька Тетяна


title: Презентація на тему «Природні джерела вуглеводнів та їх переробка»

text:
«ПРИРОДНІ  ДЖЕРЕЛА ВУГЛЕВОДНІВ ТА ЇХ ПЕРЕРОБКА»
Найважливіші джерела вуглеводнів
Природний газ
Нафта
Кам’яне  вугілля
Супутний нафтовий газ
Суміш газоподібних вуглеводнів різного походження, що заповнюють пустоти земної кори
Склад:
98% - СН4
2%  - С2Н6,  С3Н8,
С4Н10,N2,CO2, Н2 Н2S
Застосування:
1.Паливо на 90%
2. Хімічна
сировина  10%
(сажа, водень, ацетилен, розчинники)

Супутний нафтовий газ
Це - суміш вуглеводнів, які виділяються  перед виходом нафти на поверхню при її добуванні.

Склад
30-40% - СН4
7,5%  - С2Н6,  21,8% - С3Н8,
20,5% -С4Н10
Домішки: - N2,CO2,                                         Н2О,Н2S
Застосування:
Раніше  спалювали, зараз використовують:
1. Паливо
2. Хімічна сировина для добування: пластмас, каучуків, сухого газу, пропан-бутанової суміші, газового бензину.

Нафта
Склад:
Складна суміш вуглеводнів (150)– алканів, циклоалканів, аренів лінійної і розгалудженої будови.

Фізичні властивості нафти
Масляниста горюча рідина.
Темний колір.
Легша за воду.
Специфічний  запах.
Не розчиняється у воді.
Не має певної температури кипіння.

Способи переробки нафти

Фізичні
Хімічні

Ректифікація
Крекінг
Ароматизація
Алкілірування

ректифікація
Пряма фракційна перегонка

Фракція – частина сипучого або шматкового твердого матеріалу  чи рідкої суміші, виділена за певною ознакою.
Ректифікація – розділення багатокомпонентних рідких сумішей на окремі компоненти.
Перегонка нафти базується на різниці температур кипіння вуглеводнів, які входять до її складу.
Фракції:
Газова
 Бензин
Лігроїн
Керосин
Дизельне паливо
Мазут
Найцінніша друга фракція

крекінг
Непряма переробка нафти - процес розкладу нафтопродуктів на вуглеводні з меншим числом атомів С.

Види крекінгу
Термічний- розклад молекул вуглеводнів на алкани і алкени нормальної будови.

Умови: t=450-5500С,                                      р=2-7 МПА
 Продукти крекінгу – сировина для одержання спиртів, карбонових кислот, ВМС
           Каталітичний –  розклад молекул вуглеводнів на алкани і алкени розгалудженої будови.
            Умови: t=450-5000С,                                      каt. nAl2O3* mSiO2
             Продукти крекінгу – вуглеводні розгалудженої будови (сировина для хімічної промисловості).
             Бензин має високу якість – з великим октановим числом і детонаційною стійкістю.

Ароматизація
Піроліз нафти, риформінг,  покращення якості бензину
         Непряма хімічна переробка бензинових  і
         лігроїнових  фракцій при t =500-5400С, каt., p з метою одержання високооктанових бензинів.

         Результат:
          Алкани – циклоалкани – ароматичні -  підвищення октанового числа бензину.
Алкілірування
Процес введення в молекули вільних радикалів CH3,  C2H5
Використовується для одержання високооктанового палива, ПАВ, інсектицидів, антиокислювачів.
Кам’яне вугілля
Походження
Гірська порода осадкового походження (кам’яновугільний період)
Коксування (піроліз) – розклад речовин без доступу кисню при високій температурі.
Склад
Складна суміш ВМС- С, Н2,  N2, O2 ,S
Продукти коксування
Камяновугільна смола
C6H6  і її гомологи
C6H5OH, гетероциклічні
Коксовий газ
СН4,  N2, CO2, CO, Н2, NН3
Аміачна вода
NH4OH, C6H5OH, H2S
Кокс
Чисте вугілля С

Цікаво
При загруженні шахти і видачі 1 т вугілля викидається 0,75кг пилу, 0,55кг сірководню, 0,07кг аміаку, 0,0004кг цианідів, 0,13кг фенолу, 0,16кг аренів.

Нафта – найстійкіший забруднювач океанічних вод. Кожного року в моря і океани потрапляє 6-10 млн. тонн нафти.

Одна тонна нафти, розтікаючись, утворює на поверхні пляму, площею 12 км2.
Висновки про найважливіші аспекти охорони навколишнього середовища
Необхідно видаляти з нафтопродуктів сірку і азот, щоб при спалюванні палива в атмосферу не потрапляли їхні оксиди.

Необхідно охороняти середовище від забруднення відходами виробництва нафтою і нафтопродуктами.

Коксохімічні виробництва обов’язково повинні бути обладнані пилоуловлювачами.