title: Презентація на тему «Типи мутацій. Мутагени»

text:
До теми уроку «Типи мутацій. Мутагени.»
Вчителя біології
Хісамутдінової С.Л.
МЗШ І – ІІІ ступенів № 12
Мінливість

Дайте відповіді на запитання:
Що таке мутація?
Чи завжди мутації призводять до негативних наслідків?
Яке значення має мутаційна мінливість для  живих організмів?
Які  приклади мутацій можна навести в людини?
Основні положення мутаційної теорії

Мутації – стійкі зміни генетичного матеріалу, які виникають раптово і призводять до змін спадкових ознак організму.Поняття про мутації (мутатіо – зміна) вивчав  Гуго де Фріз 1901 році.

мутації не завжди призводять до негативних наслідків
З мутаційною мінливістю пов’язана еволюція – процес утворення нових видів, сортів і порід.

Різноманітні вади,  синдром Дауна,Сіамські близнюки, багатопалість, фенілкетонурія, галактоземія,альбінізм,тощо…
Основні положення мутаційної теорії :- мутації виникають раптово;- зміни, спричинені мутаціями, стійкі і можуть успадковуватись;- мутації не спрямовані, тобто можуть бути корисними, шкідливими або нейтральними для організмів;- одні й ті ж мутації можуть виникати неодноразово.

Отже, можливість утворювати мутації є універсальною властивістю всіх живих організмів.
       Типи мутацій. Мутагени.
Мутація
Клітинна
Змінений
     протеїн
і-
Ознайомимось з видами мутацій та їх класифікацією,
 Розглянемо основні мутагенні фактори та їх вплив живі
організми

Залежно від того, де бувають:
Генеративні – бувають у статевих клітинах, успадковуються при статевому розмноженні.
Соматичні – бувають у соматичних клітинах, успадковуються лише за умов нестатевого розмноження.
    Залежно від впливу на життєдіяльність організму:
Летальні – спричиняють загибель організму.
Сублетальні – знижують життєдіяльність організму.
Нейтральні – за певних умов не впливають на організм.
 За зміною фенотипу:
а) морфологічні,
б) біохімічні,
в) фізіологічні.
За поведінкою мутації в гетерозиготі:
а
б
а) домінантні,
б) рецесивні;

За локалізацією в клітині:
а
 б
ядро
а) ядерні,
б) цитоплазматичні;

         Залежно від змін генетичного апарату (за зміною генотипу):
Генні – пов’язані зі зміною окремих генів (точкові).
Хромосомні – пов’язані зі
     зміною самих хромосом.
3.  Геномні – пов’язані зі зміною кількості наборів хромосом, зі зміною числа хромосом окремих пар.

Це найбільш поширена класифікація

Генні – пов’язані зі зміною окремих генів (точкові). На рівні ланцюга ДНК

Заміщення нуклеотіда      зміна нуклеотидної послідовності ДНК одного гена
                                АГЦ- ГАЦ- ЦАЦ-
                                  Сер - Асп – Гіс-
Втрата нуклеотіда   АГЦ- ГАЦ- ЦАЦ-
                                      АГЦ- АЦЦ- АЦ…
Зміна стоп-кодона

Хромосомні мутації пов’язані зі структурними змінами хромосом різних типів:
• делеція 1
• дуплікація 2
• інверсія 3
• транслокація 4
1
4
3
2
делеція — це втрата хромосомою певної ділянки, яка потім зазвичай знищується
транслокація — це обмін ділянок між негомологічними хромосомами
інверсія — це поворот окремого фрагмента хромосоми на 180°; при цьому число генів  у хромосомі залишається незмінним, а змінюється лише їхня послідовність
дуплікація — це подвоєння ділянки хромосоми
Геномні мутації пов’язані зі зміною числа хромосом. Відокремлюють:
• поліплоїдію  2n,       3n, 4n ,5n, 6n;           стор.79
• анеуплоїдію (гетероплоїдію)
2n +1, 2n+2, 2n +3, 2n -1, 2n -2.

      За причинами виникнення:
а) спонтанні,                  б) індуковані.

!
Стор. 82, другий абзац прочитайте
Зверніть увагу!
        Не кожне ушкодження ДНК неодмінно реалізується в мутацію, часто відбувається виправлення цих ушкоджень за допомогою особливих ферментів, тобто існує система виправлення помилок. Цей процес виправлення помилок називається репарацією.

А зараз трохи відпочинку.
Сядьте зручно,
схрестить пальці,
 Закрийте очі долонями,
уявіть чорний оксамит перед очима,
та послухайте музику

У 1927 р. Т.Морган та Г.Мьоллер– показали, що мутації можна викликати штучно за допомогою фізичних або хімічних мутагенів.Мутації вивчали в українській школі на чолі з академіком С.М.Гершензоном.
1866 - 1945
1890 -  1967
1906-1998
Фактори, які здатні           індукувати мутаційний ефект називають мутагенними. Мутагени універсальні. Розрізняють:
Фізичні (іонізуюче випромінювання, ультрафіолет, рентгенівські й гамма-промені, підвищена t°С, …)
Хімічні (азотистий іприт, етиленаміди, нітрофурани, бензопірен, колхіцин, SO2, NO2, H2O2, солі НNО3, …)
Біологічні (віруси, токсини, ДНК)           стор. 84,
                                                                             останній абзац

Алкалоїд колхіцин – руйнує веретено поділу клітини.
Обробка бруньок колхіцином
Газ іприт – підвищує частоту мутацій у 90 разів
Віруси є біологічними мутагенами.
     Різні види організмів і різні особини одного виду відрізняються за чутливістю до мутагенів.Частота мутацій тим вища, чим більш мутагенів в організмі.
Зверніть увагу!
- мутагени універсальні;- мутації не спрямовані; - ступінь вираження мутацій у фенотипі не залежить від інтенсивності і тривалості дії мутагенного фактора;- частота мутацій зростає, коли дія мутагену довготриваліша і сильніша;- для мутагенних факторів не існує нижнього порогу їхньої дії.
1. Прикладом мутаційної мінливості є -

А - загнуті крила дрозофіли
Б - зміна кольору шерсті у горностаєвого кролика
В - альбінізм (порушення пігментації)
Г-зменшення розміру рослин під час посухи

 1 -  ___, ___.
2. Залежно від  впливу на життєдіяльність організму мутації є-
А - індуковані
Б - сублетальні
В - спонтанні
 Г- летальні
Д - нейтральні

2 - ___, ___, ___.
3. Установіть відповідність між мутагенними факторами та їх назвою
 1-хімічні         А- іонізуюче випромінювання;
 2-фізичні         Б- бензопірен, ;
 3-біологічні     Г- рентгенівське  випромінювання;
                          В- віруси;
                          Д – алкалоїд  колхіцин

    3 -  1 - ___, ___; 2 - ___, ___; 3 - ___.
4.  Залежно від того де бувають мутації є-
А-соматичні
Б- шкідливі
В-спонтанні
 Г-корисні
Д - генеративні

4 - ___, ___.
Перевірте відповіді
–   А, В
–   Б, Г, Д
–   1 – Б, Д;      2 – А, Г;     3 – В
–   А, Д

    Порахуйте кількість правильних відповідей (літер) - ______,  та помилок - _____, ______.

Мутації – стійкі зміни генетичного матеріалу, які виникають раптово і призводять до змін спадкових ознак організму.
 Мутації можна викликати штучно, впливаючи фізичними, хімічними, біологічними факторами.
Різні види організмів і різні особини одного виду відрізняються за чутливістю до мутагенів.
Частота мутацій тим вища, чим більше мутагенів в організмі.
Д/З
Прочитати § 15, повторити §14.
Стор. 90 – 91, № 1 – 10, дайте відповіді
Вивчити нові терміни  й поняття та їх значення

Бажаю успіху!

Посміхнімось разом!


title: Презентація на тему «Методи селекції рослин»

text:
Методи селекції рослин
Роботу підготувала:
учениця 11 класу
ЗОШ І-ІІІ ст. №19
м. Черкаси
Пономаренко Анжела
Селекція (від лат. Selectio − вибір, добір) − наука про методи створення сортів, гібридів рослин та порід тварин, штамів мікроорганізмів з потрібними людині якостями.
Вибіркове розмноження моркви, для отримання різних кольорів
Основними методами селекції рослин є гібридизація і штучний добір, які здебільшого застосовують одночасно. Для одержання великої кількості вихідного матеріалу в селекційній роботі використовують різні форми штучного добору: масовий та індивідуальний.
Досягнення
Такий кавун з'явився на світ в результаті схрещування дикого кавуна, який якраз жовтого кольору, із звичайним. І тепер круглі жовті кавуни вирощують влітку в Іспанії, а овальні - взимку в Таїланді. Кавун цей ніжний і соковитий, хоча не такий солодкий, як червоний.
Жовтий кавун
Швейцарський садівник Маркус Коберт зумів зробити дещо неможливе на перший погляд - схрестити яблуко з помідором. Новий плід зовні виглядає як яблуко, а зсередини - як томат. Щоб отримати такий дивний плід дослідник-селекціонер витратив понад 20 років. Новий фрукт (чи то овоч) отримав назву Redlove - «Червона любов». Він має приємний солодкий смаком з ягідною кислинкою і багатий антиоксидантами. Яблуко-помідор зберігає колір навіть після термічної обробки.
Плуот, гібрид сливи й абрикоса, названий по першому і останньому складу двох англійських слів: plum (слива) і apricot (абрикос). Зовні плуот може бути рожевого, зеленого, бордового і фіолетового кольору, а всередині - від білого до насиченого сливового.
Плуот
Неші - це гібрид яблука і груші. Кругле яблуко на смак виявляється соковитою, хрумкою грушею. Колір фрукта - від блідо-зеленого до помаранчевого. Яблукогруша має перевагу перед звичайною грушею: воно твердіше, тому краще переносить транспортування і зберігання.
Неші
Йошта - плід, який поєднав у собі смородину і агрус. Ягоди йошти майже чорного кольору, розміром з вишню, мають кисло-солодкий смак. Йошту радять їсти при шлунково-кишкових захворюваннях, для поліпшення кровообігу і виведення з організму радіоактивних речовин і важких металів.
Йошта
Існує думка, що нектарин - це зовсім не гібрид персика і сливи, а підвид персика з гладкою шкіркою, отриманий в результаті природної мутації і закріплений селекцією. Гладка шкірка плодів - це рецесивна ознака у персикових дерев, а бархатиста - домінантна. Нектарини зазвичай з'являються при самозапиленні персикових дерев, коли проявляється рецесивна ознака.
Деякі вважають, що інжирний персик– це гібрид. Насправді, як виявилось, це один з сортів персика. Називають його “інжирний персик” або “китайський персик”.
У 19-му столітті його завезли в Америку з Азії, де він дістав кілька назв: “donut peach” – тобто, персик-пончик, “flat peach” – плаский персик. Плоди інжирного персика дійсно пласкі, невеличкі. Кісточка взагалі маленька, порівняно з тими персиками, до яких ми звикли.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Big Ben» (варіант 2)

text:
BIG BEN
BY STUPAR DASHA 8-2
  HISTORY
GREAT BELL
The main bell, officially known as the Great Bell, is the largest bell in the tower and part of the Great Clock of Westminster. The bell is better known by the nickname Big Ben The original bell was a 16.3-tonne (16 ton) hour bell, cast on 6 August 1856 in Stockton-on-Tees by John Warner & Sons. The bell was named in honour of Sir Benjamin Hall, and his name is inscribed on it.
NICKNAME
The origin of the nickname Big Ben is the subject of some debate. The nickname was applied first to the Great Bell; it may have been named after Sir Benjamin Hall, who oversaw the installation of the Great Bell, or after boxing's English Heavyweight Champion Benjamin Caunt.Now Big Ben is often used, by extension, to refer to the clock, the tower and the bell collectively, although the nickname is not universally accepted as referring to the clock and tower.Some authors of works about the tower, clock and bell sidestep the issue by using the words Big Ben first in the title, then going on to clarify that the subject of the book is the clock and tower as well as the bell.
BIG BEN
BY STUPAR DASHA 8-2
  HISTORY
HISTORY
GREAT BELL
The main bell, officially known as the Great Bell, is the largest bell in the tower and part of the Great Clock of Westminster. The bell is better known by the nickname Big Ben The original bell was a 16.3-tonne (16 ton) hour bell, cast on 6 August 1856 in Stockton-on-Tess by John Warner & Sons. The bell was named in honour of Sir Benjamin Hall, and his name is inscribed on it.
NICKNAME
The origin of the nickname Big Ben is the subject of some debate. The nickname was applied first to the Great Bell; it may have been named after Sir Benjamin Hall, who oversaw the installation of the Great Bell, or after boxing's English Heavyweight Champion Benjamin Cannt.Now Big Ben is often used, by extension, to refer to the clock, the tower and the bell collectively, although the nickname is not universally accepted as referring to the clock and tower.Some authors of works about the tower, clock and bell sidestep the issue by using the words Big Ben first in the title, then going on to clarify that the subject of the book is the clock and tower as well as the bell.
THE END


Презентація на тему «Кровоносна система» (варіант 2)


Презентація на тему «Юпітер» (варіант 5)


Презентація на тему «Гіпотези виникнення життя на землі» (варіант 3)


title: Презентація на тему «Цитотехнології»

text:
Використання та лікування захворювань людини
Цитотехнології
Цитотехнологія (від грец. κύτος, латинізоване «цитос» — порожнина, вмістилище, тут: «клітина», грец. τεχνη — мистецтво, майстерність і грец. λόγος — слово, знання) — мікроскопічна інтерпретація клітини для виявлення раку та інших патологій.

Цитотехнологія — відносно нова галузь біологічних досліджень. Вона використовує різні методи.
Цитологічний зразок, за яким був діагностований рак шийки матки
Методи цитотехнології:

Клітинна інженерія
Гібридизація соматичних клітин
Реконструкція клітин (генна інженерія)
Клонування
Клітинна інженерія
Клітинна інженерія — метод створення клітин нового типу на основі їх культивування, гібридизації та реконструкції.

За допомогою клітинної інженерії вдається поєднати геноми різних видів.
Клітинну інженерію використовують для вирішення багатьох теоретичних проблем біології, промислової мікробіології, а також біотехнології, медицині та інших галузях науки і виробництва.
За її допомогою одержують безвірусний матеріал різних сортів картоплі, виводять сорти і гібриди сільськогосподарських культур, отримують насінний матеріал цукрових буряків у вигляді проростків, які потім спеціально готують для наступного висівання у вигляді гранул, біологічно активні речовини та ін.
Гібридизація соматичних клітин
Соматична гібридизація(грец. soma — тіло) — злиття двох або кількох соматичних клітин (нестатевих) в одну загальну клітину. Може відбуватися у живому організмі або при штучному культивуванні клітин.

Експериментальним шляхом можна сполучити в одній клітині різні геноми, що належать до найвіддаленіших у систематичному відношенні організмів, між якими статева гібридизація неможлива.
Соматична гібридизація широко застосовують для дослідження генетичних основ біологічних явищ: картування генів у хромосомах, генетичного аналізу соматичних клітин вищих організмів з метою вивчення клітинного диференціювання природи злоякісних пухлин і пригнічення їхнього росту тощо.
В селекції рослин має велике значення для вирощування із злитих протопластів гібридних форм видів, що не схрещуються між собою.
Однією з способів модифікації клітин лежить введення у яких індивідуальних генів, тобто метод генетичної інженерії.
Вбудовування активного гена на місце відсутнього чи ушкодженого відкриває дорогу на лікування генетичних захворювань людини. Реконструкцію клітин проводять також за злитті клітинних фрагментів (без'ядерних, кариопластов з ядром, микроклеток, містять лише деякі з геному інтактной клітини) з іншими чи з інтактними (неушкодженими) клітинами.
Реконструкція клітин
Етапи генної інженерії:
Рослини і тварини, геном яких змінений таким шляхом, називаються трансгенними.
Близько 40% культурних рослин, вирощуваних на Заході є трансгенними.
Клонування
Клітинне клонування — клонування, при якому відбувається виведення популяції клітин із однієї клітини. У випадку простих одноклітинних організмів, чи то бактерій, чи то дріжджів, цей процес є достатньо простим. Однак, для клонування клітин багатоклітинних організмів потрібно докласти значно більше зусиль — це набагато важче завдання, окрім того, такі клітини розвиваються дуже повільно у звичайних умовах.
Першим клонованим організмом була вівця Доллі.
До клонування Доллі уже були перші спроби склонувати організми, зокрема були клоновані вівці Меган і Мораг тою самою групою вчених. Статті про них були опублікована у журналі Nature 1997 року.

В процесі створення Доллі в 277 яйцеклітин було вселено ядра із нестатевих клітин, після чого було утворено 29 ембріонів, із яких вижила лише Доллі.
Долі і її перший нащадок — ягня Бонні
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Бактерії в житті людини»

text:
Бактерії в житті людини
Що таке бактерії?
Коли говорять про бактерії, багато хто відразу уявляє жахливо шкідливі організми, що приносять тільки хвороби і заразу. Не треба забувати, що в природі існує велика кількість видів корисних одноклітинних організмів. Бактерії в житті людини відіграють важливу роль.
Що таке бактерії?
Відкриття бактерій було зроблено вченим А. Левенгуком в кінці XVII століття. На початку вивчення цих мікроорганізмів помилково вважали, що вони зароджуються в гнилих рештках флори і фауни. Пізніше вчений Л. Пастер встановив, що вони походять тільки від інших живих бактерій і можуть викликати певні захворювання. У цій області величезна роль належить Р. Коху, який розробив "Постулати Коха".
Що таке бактерії?
В даний час відомо близько 400 видів корисних бактерій. Загальна кількість їх у тілі людини досягає кілька трильйонів. А ось в організмі новонародженого бактерії відсутні.
Види бактерій
Бактерії бувають хороші - дружні і погані - шкідливі. Порушення балансу дружніх і недружніх бактерій призводить до зниження активності мікрофлори кишечника. Це і є дисбактеріоз.
Роль у природі
Бактерії викликають гниття загиблих рослин і тварин на землі і у воді. Без них земля була б покрита різним мертвим матеріалом. Переробляючи складні речовини, бактерії розкладають їх на прості, які в свою чергу повертаються в ґрунт, воду і повітря, де використовуються рослинами і тваринами. Бактерії необхідні для підтримки життя на землі. Наприклад, азотовмісні мікроорганізми живуть у ґрунті і допомагають перетворити азот в речовини, які потрібні рослинам. А людина ці рослини вживає в їжу.
Будова
Бактерії - це примітивні одноклітинні організми, що мають мікроскопічні розміри від 0,1 до 28 мкм.
Бактеріальна клітина оточена щільною оболонкою, завдяки якій вона зберігає постійну форму. Міцність оболонці надає муреїн, який характерний лише для бактерій і не зустрічається в рослинних і тваринних клітинах. Рухливість обумовлена наявністю у них декількох джгутиків. Джгутик може обертатися зі швидкістю 3000 об/хв. Це велика швидкість.
Харчування
Більшість бактерій живляться готовими органічними речовинами. Лише деякі з них, такі як ціанобактерії, або синьо-зелені водорості можуть харчуватися в процесі фотосинтезу (фототрофи). Тільки кисень на відміну від рослин вони при цьому не виділяють. Вони отримують необхідну енергію для процесів життєдіяльності, окислюючи неорганічні речовини (хемотрофи). Бактерії, що харчуються готовими органічними речовинами можна поділити на дві групи: сапрофіти та паразити.
Розмноження і життєздатність бактерій
Розмножуються бактерії простим поділом надвоє. Час процесу розподілу становить близько 20 хвилин у сприятливих умовах. Якщо умови несприятливі, то вони покриваються щільною оболонкою, яку називають спорою. Спори можуть зберігатися тривалий час в умовах спеки та холоду, гарячої води і палючого сонця. А коли умови стають нормальними для життєдіяльності, спора знову росте і розмножується.
Харчова промисловість
В даний час бактерії застосовуються цією галуззю в основному для виробництва сирів, інших кисломолочних продуктів і оцту. Головні хімічні реакції тут - утворення кислот. Так, при отриманні оцту бактерії роду Acetobacter окислюють етиловий спирт, що міститься в сидрі або інших рідинах, до оцтової кислоти. Аналогічні процеси відбуваються при квашенні капусти: анаеробні бактерії зброджують цукор, що містяться в листках цієї рослини, до молочної кислоти, а також оцтової кислоти і різних спиртів.
Вилуговування руд
Бактерії застосовуються для вилуговування бідних руд, тобто переведення з них у розчин солей цінних металів, в першу чергу міді (Cu) та урану (U). Приклад - переробка халькопіриту, або мідного колчедану (CuFeS2). Купи цієї руди періодично поливають водою, в якій присутні хемолітотрофні бактерії роду Thiobacillus. У процесі своєї життєдіяльності вони окислюють сірку (S), утворюючи розчинні сульфати міді і заліза: CuFeS2 + 4O2 = CuSO4 + FeSO4.
Переробка відходів
Бактерії служать також для перетворення відходів, наприклад стічних вод, в менш небезпечні або навіть корисні продукти. Стічні води - одна з гострих проблем сучасного людства. Їх повна мінералізація вимагає величезних кількостей кисню, і в звичайних водоймах, куди прийнято скидати ці відходи, його для їх «знешкодження» вже не вистачає. Рішення полягає в додатковій аерації стоків в спеціальних басейнах (аеротенках): в результаті бактеріям-мінералізатором вистачає кисню для повного розкладання органіки, і одним з кінцевих продуктів процесу в найбільш сприятливих випадках вода стає питна.
Інші шляхи використання
До інших важливих областей промислового застосування бактерій відноситься, наприклад, мочка льону, тобто відділення його прядильних волокон від інших частин рослини, а також виробництво антибіотиків, зокрема стрептоміцину (бактеріями роду Streptomyces).
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Ланцюг живлення» (варіант 1)

text:
Учениця 11-А класу
Єрмілова Ілона
Ланцюг живлення
Водний тип живлення

Водорості

Равлик

Риба

Видра

Орел

Бактерії
Лісовий ланцюг живлення
Трава

Продуцент
Лось

Консумент І порядку
Вовк

Консумент ІІ порядку
Бактерії

Редуцент
Кінець


title: Презентація на тему «Canada» (варіант 1)

text:
Canada
         Flag                     Emblem
Basics
Official name – Canada
Official languages - English and French
Capital – Ottawa
Area - 9,984,670 km ²
Population - 34,568,211 people
Canada occupies most of northern North America. Canada has a land border with the United States to the south and the north-west and stretched from the Atlantic Ocean in the east to the Pacific - the west and the Arctic - in the north. It also has a maritime border with France and Denmark. In eastern Canada St. Lawrence River flows into the Gulf of St. Lawrence, with the largest estuary in the world, where the island of Newfoundland, and Prince Edward Island is located to the south of it.
Geographical position

Average temperatures in January and July are different for each area. Winter can be very severe in some regions of the country, average temperatures can reach 15 ˚ C below zero in the southern part of the country, and sometimes -45 ˚ C with strong winds of. The lowest temperature ever observed in Canada is -63 ˚ C (Yukon). Every year, the snow level up to several hundred centimeters.
Climate
Canada - a member state of the British Commonwealth rights of dominion, whose head of state is the British Queen. Official representative of the Queen in Canada is the Governor-General, appointed by the Queen on the advice of the Prime Minister. In addition, Canada - a parliamentary federal system with a democratic tradition dating back to the XVI century British democracy. The legislature consists of the Parliament, including the queen of the Senate and House of Commons.

State Structure
Many elements of Canadian culture is very close to the culture of the United States of America, including movies, television, clothing, housing, private transport, consumer goods and food products. Despite this, Canada has its own unique culture.
In Canada employs many internationally renowned orchestras such as the Quebec Symphony Orchestra, the Toronto Symphony Orchestra and especially Montreal Symphony Orchestra under the direction of Kent Nagano.
Culture
For education in Canada, the provinces and territories are responsible, at the moment there is no government in Canada, the Ministry of Education. Each of the educational system is similar to others, while displaying their own history, local culture and geography of the province.
Education
Canadians profess a large number of religions. According to the latest census, 77.1% of Canadians consider themselves Christians, most of them are Catholics. The most important Protestant Church - United Church of Canada.
Religion
Symbols of Canada
   Maple             Maple-leaf           Beaver

   Elk                 Royal Canadian Mounted Police


title: Презентація на тему «Фотосинтез» (варіант 7)

text:
Фотосинтез
By Danil Churlin
   Фотоси́нтез (від грец. φωτο- — світло та грец. σύνθεσις — синтез, сукупність) — процес синтезу органічних сполук з вуглекислого газу та води з використанням енергії світла й за участю фотосинтетичних пігментів: (хлорофіл у рослин, хлорофіл, бактеріохлорофіл і бактеріородопсин у бактерій), часто з виділенням кисню як побічного продукту. Він відбувається у вищих рослинах, водоростях, багатьох бактеріях, деяких археях і найпростіших — організмах, відомих разом як фототрофи.
Фотосинтез – єдиний процес у біосфері, який призводить до засвоєння енергії Сонця і забезпечує існування як рослин, так і всіх гетеротрофних організмів.

Узагальнене рівняння фотосинтезу (брутто-формула) має вигляд:
6СО2 + 6Н2О = С6Н12О6 + 6О2
   Розрізняють оксигенний і аноксигенний типи фотосинтезу. Оксигенний найбільш поширений, його здійснюють рослини, ціанобактерії і прохлорофіти. Аноксигенний фотосинтез проходить у пурпурних, деяких зелених бактеріях та геліобактеріях.
    Виділяють три етапи фотосинтезу: фотофізичний, фотохімічний та хімічний. На першому етапі відбувається поглинання фотонів світла пігментами, їх перехід в збуджений стан і передача енергії до інших молекул фотосистеми. На другому етапі відбувається розділення зарядів в реакційному центрі, перенесення електронів по фотосинтетичному електронотранспортному ланцюзі, що закінчується синтезом АТФ і НАДФН. Перші два етапи разом називають світлозалежною стадією фотосинтезу
Третій етап відбувається вже без обов'язкової участі світла і включає біохімічні реакції синтезу органічних речовин з використанням енергії, накопиченої на світлозалежній стадії.
   В ході світлової стадії фотосинтезу утворюються високоенергетичні продукти: аденозинтрифосфат, що служить в клітині джерелом енергії, і НАДФН, що використовується як відновник. Як побічний продукт виділяється кисень.
    Фотосинтез є основним джерелом біологічної енергії, фотосинтезуючі автотрофи використовують її для утворення органічних речовин з неорганічних, гетеротрофи існують за рахунок енергії хімічних зв'язків, запасеної автотрофами, вивільняючи її в процесах аеробного та анаеробного дихання. Енергія, отримувана людством при спалюванні викопного палива (вугілля, нафта, природний газ, торф), також є запасеною в процесі фотосинтезу.
Значення фотосинтезу
   Фотосинтез є головним методом залучення неорганічного вуглецю в біологічний цикл. Весь кисень атмосфери біогенного походження і є побічним продуктом фотосинтезу. Формування окиснювальної атмосфери повністю змінило стан земної поверхні, зробило можливою появу дихання, а надалі, після утворення озонового шару, дозволило життю вийти на сушу.
  Перші досліди по фотосинтезу були проведені Джозефом Прістлі в 1770—1780-их роках, коли він звернув увагу на «псування» повітря в герметичній посудині свічкою (повітря переставало бути здатним підтримувати горіння, поміщені в нього тварини задихалися), що горіла, і «виправлення» його рослинами. Прістлі зробив висновок, що рослини виділяють кисень, необхідний для дихання і горіння, проте не відзначив, що для цього рослинам потрібне світло. Це показав незабаром Ян Інгенхауз.
Вивчення фотосинтезу
Джозеф Прістлі
   Пізніше було встановлено, що, крім виділення кисню, рослини поглинають вуглекислий газ і за участю води синтезують на світлі органічну речовину. У 1842 Роберт Майер на підставі закону збереження енергії постулював, що рослини перетворюють енергію сонячного світла в енергію хімічних зв'язків. У 1877 Вільгельм Пфеффер назвав цей процес фотосинтезом.
Вільгельм Пфеффер
    Хлорофіл був вперше виділений в 1818 році П. Ж. Пелетьє і Жозефом Каванту. Розділити пігменти і вивчити їх окремо вдалося М. С. Цвєту за допомогою створеного ним методу хроматографії. Спектри поглинання хлорофілу були вивчені К. А. Тімірязєвим, він же, розвиваючи положення Майера, показав, що саме поглинені дозволяють підвищити енергію системи, створивши замість слабких зв'язків С-О і О-Н високоенергетичні С-С (до цього вважалося, що у фотосинтезі використовуються жовті промені, що не поглинаються пігментами листка).
  Окислювально-відновну суть фотосинтезу (як оксигенного, так і аноксигенного) постулював Корнеліс ван Ніль. Це означало, що кисень у фотосинтезі утворюється повністю з води, що експериментально підтвердив в 1941 О. П. Виноградов в дослідах з ізотопною міткою.
Червінський Л. С. Світлокультура рослин — історія виникнення і становлення
Фотосинтез//Науковотехничний енциклопедичний словник
Холл Д., Рао К. Фотосинтез: Пер. с англ. — М.: Мир, 1983.
Физиология растений / под ред. проф. Ермакова И. П. — М.: Академия, 2007
Молекулярная биология клетки / Альбертис Б., Брей Д. и др. В 3 тт. — М.: Мир, 1994
Рубин А. Б. Биофизика. В 2 тт. — М.: Изд. Московского университета и Наука, 2004.
Додаткова література


title: Презентація на тему «Гормоны» (варіант 1)

text:
Творческий проект по биологии на тему: "Гормоны"
Работу подготовили:Ученицы10 класса
Овчарова Виктория, Жупикова Виктория, Калачева Анастасия, Скрипник Виктория
Гормо́ны — биологически активные вещества органической природы, вырабатывающиеся в специализированных клетках желёз внутренней секреции, поступающие в кровь и оказывающие регулирующее влияние на обмен веществ и физиологические функции. Гормоны служат гуморальными (переносимыми с кровью) регуляторами определённых процессов в различных органах и системах.

 гипоталамус+гипофиз
щитовидная железа
надпочечник
 поджелудочная железа
яичник женщины
яички мужчины
Свойства гормонов
Стимулируют или ингибируют рост
Влияют на настроение
Стимулируют или ингибируют апоптоз
Стимулируют или ингибируют иммунную систему
Регулируют метаболизм
Подготавливают организм к спариванию, борьбе, бегу и другим активным действиям
Подготавливают организм к следующему жизненному периоду — половому созреванию, родам и к менопаузе
Контролируют репродуктивный цикл
Вызывают чувство голода и насыщения
Вызывают половое влечение
Гормоны передают информацию от одного органа в другой, связывают один орган с другим. Это позволяет достичь баланса в работе всего организма.
Гипоталамус – высший центр эндокринной системы.
Он контролирует и объединяет эндокринные механизмы регуляции с нервными, являясь также мозговым центром вегетативной нервной системы. В гипоталамусе находятся нейроны, способные вырабатывать особые вещества – нейрогормоны, регулирующие выделение гормонов другими эндокринными железами. Центральным органом эндокринной системы является также гипофиз. Остальные эндокринные железы относят к периферическим органам эндокринной системы.
Как видно из рисунка , в ответ на информацию, поступающую от центральной и вегетативной нервной системы, гипоталамус выделяет специальные вещества – нейрогормоны, которые “дают команду” гипофизу ускорить или замедлить выработку стимулирующих гормонов.
Гормоны гипофиза
Гормон роста (Соматотропин)
Пролактин
Тиреотропин
Адренокортикотропный гормон (Кортикотропин)
Управляет секрецией гормонов коры надпочечников
Управляет процессами роста и развития; стимулирует синтез белков
Вызывает и поддерживает выработку молока в молочных железах
Стимулирует выработку и секрецию гормонов щитовидной железы

Гиперфункция  гормонов гипофиза
Гипофункция гормонов гипофиза
Гигантизм
Карликовость
Гормоны Эпифиза
Мелатонин
 Регулирует цикл сна,ритмы тела, увеличивает аппетит,способствует отложению жиров.
Гиперфункция
 гормонов эпифиза
Гипофункция гормонов
 эпифиза
Позднее половое созревание
Раннее половое созревание
           Гигантизм
Гормоны щитовидной железы
Тироксин
Трийодтиронин
Тирокальцитонин
Ускоряет обмен веществ в организме, повышает возбудимость центральной нервной системы
Во многом аналогичен тироксину
Регулирует обмен кальция в организме, снижает количество кальция в крови и увеличивает в костной ткани
Гиперфункция
 гормонов щитовидной железы
Базедова болезнь
Усиленный обмен веществ
Гипофункция
гормонов щитовидной железы
Микседема
В молодом возрасте карликовость и кретинизм
Гормоны надпочечников
Адреналин
У человека повышается сахар в крови для работы мышц, учащается дыхание, повышается тонус кровеносных сосудов. Таким образом, человек находится на максимуме физических и психических способностей.
Кортизол
Запускает иммунные механизмы защиты и защищает от стресса (активизируется деятельность сердечной мышцы, улучшается работа мозга.
Глюкокортикоиды
Антистрессовое и противошоковое действие,влияние на обмен веществ,взаимоотношения с другими гормонами, иммунорегулирующее действие,антиаллергическое действие.

Гиперфункция
 гормонов надпочечников
Возбудимость
нарушения работы сердечнососудистой системы
Гипофункция
гормонов надпочечников
Бронзовая болезнь похудения кожа приобретает бронзовый цвет
Гормоны поджелудочной железы
Глюкагон
 Повышает содержание глюкозы в крови (способствует глюконеогенезу - расщеплению гликогена и освобождению глюкозы из печени).
Инсулин
Понижает сахар в крови (продвигает глюкозу внутрь клетки, где она будет использоваться как «горючее» для мышц или храниться в жировых клетках).
Гиперфункция
 гормонов поджелудочной железы
Шок судороги
падение уровня глюкозы в крови
Гипофункция
гормонов поджелудочной железы
Сахарный диабет
 появляется сахар в моче
Половые гормоны (мужские и женские)
Эстрогены
Отвечают за женские вторичные половые признаки, менструальный цикл и беременность,  кроме того, эстрогены вызывают прилив сил, поднимают настроение, придают радостный блеск глазам, разглаживают кожу.
Прогестерон
Способствует вынашиванию плода, повышает аппетит,
в больших количествах оказывает успокоительный и обезболивающий эффект.
Андрогены
Мужские половые гормоны. Именно этот гормон отвечает за развитие мужских первичных и вторичных половых признаков. Кроме того, усиливает синтез белка, что приводит к ускорению процессов роста, физического развития, увеличению мышечной массы.
Гиперфункция
половых гормонов
Быстрое половое развитие
Гипофункция
половых гормонов

Позднее половое созревание
Гормон Тимуса
(эндокринная железа, играющая важную роль в формировании иммунитета)
Тимозин
Регулирует рост скелета, участвует в управлении иммунными реакциями в течении первых 10-15 лет жизни.
Гиперфункция
 гормонов тимуса
Нарушение работы иммунной системы повышения синтеза лейкоцитов
Гипофункция
гормонов тимуса

Снижение имунитета
раннее половое созревание
Трудно переоценить роль гормонов. Их работу можно сравнить с игрой оркестра, когда любой сбой или фальшивая нота нарушают гармонию. Берегите себя и следите за своим здоровьем!


title: Презентація на тему «Опорно-рухова система»

text:
2.
3.
4.
5.


title: Презентація на тему «Нуклеїнові кислоти» (варіант 5)

text:
Нуклеїнові кислоти
	Нуклеїнові кислоти — високомолекулярні природні органічні сполуки, які зберігають і відтворюють в організмах спадкову(генетичну) інформацію, а також беруть участь у синтезі білків .

Вони входять до структури складних білків нуклеопротеїдів, які містяться в усіх клітинах організму людини, тварин, рослин, бактерій та вірусів. Кількість нуклеїнових кислот у різних нуклеопротеїдах, крім вірусних, коливається в межах від 40 до 65%
Нуклеїнові кислоти є біополімерами, мономерами яких є нуклеотиди.
Кожний нуклеотид об’єднує залишки трьох молекул  - ортофосфатної кислоти , моносахариду і нітрогеновмісної сполуки .

Будова нуклеїнових кислот
У залежності від природи вуглеводу, що входить до складу нуклеотидів, нуклеїнові кислоти розподіляють на два види дезоксирибонуклеїнові кислоти (ДНК), які містять вуглевод 2-дезокси-D-рибозу, та рибонуклеїнові кислоти (РНК), які вміщують вуглевод D-рибозу.
2-дезокси- D-рибоза
D-рибоза
Азотисті основи
Властивості нуклеїнових кислот
ДНК і РНК – тверді речовини, які розчиняються у воді з утворенням колоїдних розчинів.
        Під час нагрівання цих розчинів нуклеїнові кислоти осаджуються; відбувається їх денатурація і втрата біологічної активності.

 Завдяки наявності в молекулах ДНК і РНК залишків ортофосфатної кислоти ці сполуки реагують із лугами з утворенням солей.
        Нуклеїнові кислоти за участю ферментів, а також у лужному середовищах зазнають гідролізу. При цьому зв’язки між нуклеотидами руйнуються й утворюються відповідні нітрогеновмісні сполуки, вуглеводи й ортофосфатна кислота.
ДНК
Молекула ДНК складається із двох спіральних полінуклеотидних ланцюгів, закручених навколо спіральної осі

РНК
Молекула РНК складається із одного полінуклеотидного ланцюга.
Порівняння РНК з ДНК
Номенклатура нуклеотидів
Утворення нуклеотидів
	Нуклеотиди утворюються при взаємодії пентози з азотистою основою (утворюючи N-глікозидний зв'язок при взаємодії з глікозидним гідроксилом пентози та нітрогеном N-1 піримідинових та N-9 пуринових основ) і залишком фосфорної кислоти:
Роль і функції нуклеїнових кислот
	Роль ДНК в організмі полягає у збереженні генетичної інформації, притаманної даному біологічному виду. Ця інформація «зашифрована» в молекулі ДНК чіткою послідовністю залишків нітрогеновмісних сполук і використовується для синтезу білків і рибонуклеїнових кислот

	Залежно від функцій,які виконують рибонуклеїнові кислоти, розрізняють три типи цих сполук – інформаційні (матричні), транспортні й рибосомні РНК.
    Мононуклеотиди, їх похідні та динуклеотиди присутні в клітинах також у вільному вигляді та виконують важливу роль в обміні речовин. В усіх тканинах організму, поряд з нуклеозидмонофосфатами, містяться ди- та трифосфати нуклеозидів.

Виконали
Учениці 11-В класу
ТБЛ
Синюк Анастасія і
Третяк Вікторія
Дякуємо за увагу!


title: Презентація на тему «Вологість повітря та її вплив на здоров’я людини»

text:
Вологість повітря та її вплив на здоров’я людини
Підготували:
Мальцева Наталія і
Покачайло Анастасія
6(10)-А
Вологість повітря
         Вологість повітря — вміст водяної пари в повітрі, характеризується пружністю водяної пари, відносною вологістю, дефіцитом вологи, точкою роси, — є одним з найважливіших параметрів атмосфери, що визначає погоду, а також те, наскільки комфортно почуває себе людина в цей момент часу.
Є два способи кількісної оцінки вологості:
     Абсолютна вологість — маса водяної пари, що утримується в одиницях об'єму повітря.
     Відносна вологість — відношення абсолютної вологості до її максимального значення при даній температурі.

парціальний тиск парів води в суміші
Оптимальна для людини вологість 40-60%
Рівноважний тиск насиченої пари.

   Наочний приклад рідкого і твердого стану вологи в атмосфері — хмари, що складаються з дрібних крапельок води, кристаликів льоду або їхньої суміші. Необхідна умова утворення хмар — насичення водяної пари до стану конденсації (перетворення пари у воду) або сублімації (перетворення пари в крижані кристали, минаючи рідку фазу) і зниження температури повітря до критичної. Крім того, у повітрі повинні знаходитися так звані ядра конденсації (або сублімації). Звичайно такими ядрами є кристалики солі, що зриваються вітром із гребенів морських хвиль, або мікроскопічний пил, піднятий з поверхні землі, частки гару над виробничими об'єктами. Так як над сучасними містами пилу і гару завжди більш ніж досить, погода в містах завжди гірша ніж за містом. Особливо це виявляється в приморських містах.
При 100% відносній вологості в повітрі може відбутися конденсація водяних пар з утворенням туману, випаданням води. Температура, при якій це трапляється, називається точкою роси.

Найвологіше місце
За рівнем опадів, що випадають за рік, найвологішим місцем у світі є Тутунендо в Колумбії — 11770 мм у рік, це майже 12 метрів. Найвологіше місце Росії зареєстровано на острові Ушакова, архіпелаг Північна Земля, де відносна середньорічна вологість повітря становить 91%. Якщо врахувати, що холод як і спеку при підвищеній вологості переноситься значно важче, це місце можна визнати найвогкішим на Землі. Справа в тім, що наявність вологи в повітрі різко змінює його теплопровідність і теплоємність.
Вплив вологості на живі організми
Волога настільки важлива для живих організмів, що в переважній більшості екосистем нашої планети влітку після кожного дощу вся природа "оживає". Дощ є механізмом, що забезпечує початок весняного проростання насіння ряду рослин. Таке насіння містить інгібітори, що гальмують їх проростання в несприятливий час. Весняні дощі вимивають ці інгібітори з насіння, і тоді воно починає проростати. Опади у вигляді злив погано утримуються ґрунтом і мало використовуються рослинами. Незначним буває ефект від опадів на легких піщаних ґрунтах. Водний режим екосистем визначається не тільки кількістю опадів як таких, а й співвідношенням його до режиму випаровування води. Оцінюючи цей параметр, слід враховувати температуру, оскільки вона в першу чергу впливає на інтенсивність випаровування. Сумарним показником режиму зволоженості в екосистемі може бути гігрометричний індекс:
Зокрема важдивий вплив вологість має на людину. При занадто низькій або занадто високой вологості спостерігається швидка стомлюваність людини, погіршення сприйняття і пам'яті. Висихають слизові оболонки людини, рухомі поверхні тріскаються, утворюючи мікротріщини, куди безпосередньо проникають віруси, бактерії, мікроби. Низька відносна вологість (до 5-7%) в приміщеннях квартири, офісу відзначена в регіонах з тривалим стоянням низьких негативних температур зовнішнього повітря. Зазвичай тривалість до 1-2 тижнів при температурах нижче мінус 20 о С, призводить до висушування приміщень. Значним погіршуючим фактором у підтримці відносної вологості є повітрообмін при низьких негативних температурах. Чим більший повітрообмін в приміщеннях, тим швидше в цих приміщеннях створюється низька (5-7%) відносна вологість.
 Помічено, що при тривалих морозах рідко виникають захворювання на грип та ГРЗ, але коли морози спадають - люди, які пережили ці холоди хворіють, причому в першу тривалу (до тижня) відлигу.
Засоби та методи контролю вологості
Для визначення вологості повітря використовуються прилади, які називаються психрометрами і гігрометрами. Психрометр у найпростішому випадку складається з сухого і змоченого термометрів (резервуар обгорнутий змоченим батистом). За різницею показів цих термометрів і за допомогою таблиць, номограм визначають абсолютну і відносну вологість повітря. Крім того, за показаннями термометрів знаходять точку роси, макс. парціальний тиск парів у повітрі, дефіцит вологості. Розрізняють стаціонарні, аспіраційні та дистанційні психрометри.
При температурах нижче —5° для визначення вологості повітря користуються гігрометром.. Інтенсивність випаровування залежить від відносної вологості повітря. Для повірки приладів для вимірювання влажностей застосовують спеціальні установки - гігростати.
←Психрометр
↓Гігрометр


Презентація на тему «Охорона рослинного світу»


title: Презентація на тему «Повітря»

text:
Учениці 7-Б класуРайтер О. і Босович В.

Основні компоненти:
азот (78,09%),
кисень (20,95%),
аргон (0,93%),
вуглекислий газ (0,03%),
незначна кількість інертних газів.
Від вмісту пилу і пари в повітрі залежать оптичні властивості атмосфери.
Роль атмосфери в природних процесах біосфери:
визначає тепловий режим поверхні землі,
регулює сезонні і добові коливання температури,
захищає її від шкідливих космічного й ультрафіолетового випромінювань, метеоритних «дощів».

Повітря як кліматичний фактор постійно впливає на рослини. Цей вплив викликаний рухом повітря (вітром). Крім того, повітря є одним із джерел живлення рослин. Повітряне живлення зеленої рослини — фотосинтез — тісно пов'язане з використанням Карбону. Майже половина сухої маси рослини припадає на Карбон, засвоєний нею з повітря.

Певну роль у житті рослин відіграє також рух повітря. Вплив вітру може бути прямим і непрямим. Прямий вплив багатогранний, це перш за все механічна дія: вітролом, пошкодження дерев і кущів. Формотворча роль вітру помітна на багатьох рослинах відкритих місць — тундр, степів, напівпустель, пустель (прапороподібні, сланкі і карликові форми тощо).

Без їжі людина може прожити 5 тижнів, без води – 5 днів, без повітря – 5 хвилин.

Забруднення розрізняють:
за походженням – природне і антропогенне;
за джерелами – хімічне, фізичне, механічне, біологічне;
за тривалістю дії – тимчасове і постійне;
за масштабом поширення – локальне, регіональне і глобальне.

Джерела природного забруднення атмосфери:
надходження космічного пилу (83 кг/доб.);
вулканічна діяльність;
вітрова ерозія грунтів;
вивітрювання гірських порід;
лісові і степові пожежі;
масове цвітіння рослин;
випаровування морської води;
гниття рослин і тварин.

Антропогенне забруднення – наслідок людської діяльності. Швидкість нагромадження забруднювачів в атмосфері міст часто перевищує можливості самоочищення. Порушується екологічна рівновага в регіонах.
Основний шлях забруднення атмосферного повітря – зростання споживання паливних ресурсів.
У зв'язку з бурхливим розвитком промисловості і спалюванням величезної кількості палива темпи витрати запасів вільного кисню і нагромадження діоксиду вуглецю в атмосфері різко зросли. У результаті кругообіг вуглецю в природі виявився порушеним.
Потужним і надзвичайно небезпечним фактором забруднення атмосфери є катастрофи на АЕС (Чорнобильська аварія) і випробування ядерної зброї в атмосфері. Це зв'язано як зі швидким розносом радіонуклідів на великі відстані, так і з довгостроковим характером забруднення території.

Основні забруднювачі повітря житлових приміщень
пил і тютюновий дим,
чадний і вуглекислий гази,
двоокис азоту,
радон і важкі метали,
інсектициди,
дезодоранти,
синтетичні миючі речовини,
аерозолі ліків,
мікроби.

У світі щорічно спалюється понад 1 млрд т умовного палива і викидається в атмосферу: • 20 млрд т – вуглекислого газу (СО2); • 300 млн т – оксиду вуглецю (чадного газу СО); • 50 млн т – діоксиду азоту (NO2); • 160 млн т – діоксиду сірки (SO2); • 4-5 млн т – сірководню (H2S) та інших шкідливих речовин; • 400 млн т – золи, сажі, кіптяви. За даними ЮНЕСКО, у 1990 р. у результаті діяльності людини в атмосферу за рік надійшло: • 25,5 млрд т оксидів вуглецю; • 190 млн т оксидів сірки; • 65 млн т оксидів азоту; • 1,4 млн т хлорфторвуглеців (фреонів) • та ін. (свинцю, кадмію, ртуті, міді, нікелю, хлору, цинку й ін. речовин). 400 найбільших міст світу викидають в атмосферу щорічно понад 3 млрд т відходів, що на 500 млн т більше, ніж 578 найактивніших вулканів планети.

«Кажуть любов важливіша, ніж повітря... Так от, це неправда: повітря все ж важливіше!»
« Якщо ти за все життя не посадив жодного дерева – плати за чисте повітря»


Презентація на тему «Різноманітність паразитичних плоских червів»


title: Презентація на тему «Роль бактерій у природі та житті людини» (варіант 2)

text:
Роль бактерій у природі та житті людини
Виконала
 учениця 10-Б класу
Халімон Заріна
 Загальна характеристика
Бактерії - найдревніша група організмів з нині існуючих на Землі. Перші бактерії з'явилися, ймовірно, більше 3,5 млрд років тому.
Бактерії - мікроскопічні, переважно одноклітинні відносяться до прокаріотичних організмів, а тобто вони не мають ядра та деяких інших органел.
Більшість бактерій безбарвні. Тільки деякі з них пофарбовані в пурпуровий або в зелений колір.
Першовідкривачем світу бактерій був Антоній Левенгук - голландський натураліст 17 століття, вперше створив досконалу лупу-мікроскоп, що збільшує предмети в 160-270 разів.
Різновиди бактерій
Форми бактерій: 1 - мікрококи; 2 - диплококки і тетракокки;   3 - сарцини; 4 - стрептококи; 5 - стафілококи; 6, 7 - палички, або бацили; 8 - вібріони; 9 - спірілли;          10 - спірохети
Значення бактерій у природі
Необхідні ланки колообігу в природі.
Бактерії рецуденти – “санітари” природи
Ґрунтоутворення
Корисне співіснування бактерій і  живих організмів

Хвороботворні бактерії
Значення бактерій у житті людини
Харчова промисловість – “кислі” бактерії
Очищення водойм
Біосинтетичні можливості бактерій
Використання в лікуванні “світових”хвороб
Псування продуктів харчування
Викликання небезпечних хвороб людини
Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Женская половая система»

text:
Женская половая система
Выполнила: Здановская К.
Проверила: Вецкур Н.С.
Же́нская полова́я систе́ма
Же́нская полова́я систе́ма человека состоит из двух основных частей: внутренних и наружных половых органов. Наружные половые органы в совокупности носят название вульва.
ж
Женская половая система
1 — фаллопиева труба; 2 — мочевой пузырь; 3 — лобковое сращение; 4 — влагалище; 5 — клитор; 6 — малые половые губы и наружное отверстие уретры; 7 — преддверие влагалища; 8 — яичник; 9 — стенка брюшины; 10 — матка; 11 — шейка матки; 12 — задняя часть влагалища; 13 — прямая кишка; 14 — анус;
2

    Внутренние половые органы

Яичники
Яичники — парный орган, располагающийся в нижней части брюшной полости и удерживающийся в ней связками. По форме яичники, достигающие в длину до 3 см, напоминают миндальное семечко. При овуляции созревшая яйцеклетка выходит непосредственно в брюшную полость, проходя по одной из «Фаллопиевых труб».
Фаллопиевы трубы
Фаллопиевы трубы иначе называются яйцеводы. Они имеют воронкообразное расширение на конце, через которое в трубу попадает созревшая яйцеклетка (яйцо). Эпителиальная выстилка фаллопиевых труб имеет реснички, биение которых создает движение тока жидкости. Этот ток жидкости и направляет в фаллопиевую трубу яйцо, готовое к оплодотворению
Матка
Матка — мышечный грушевидный орган, имеющий размер с кулак взрослого человека. Она располагается в середине брюшной полости сзади мочевого пузыря. Матка имеет толстые мышечные стенки. Внутренняя поверхность полости матки выстлана слизистой оболочкой, пронизанной густой сетью кровеносных сосудов. Полость матки соединяется с влагалищным каналом, который проходит через толстое мышечное кольцо, выдающееся во влагалище. Оно носит название шейка матки.
Матка
о
Влагалище
Влагалище — это толстая мышечная трубка, которая идет от матки и имеет выход наружу из тела женщины. Влагалище является приемником мужского копулятивного органа во время совершения полового акта, приемником семени во время полового акта, а также является родовым каналом, по которому выходит плод после завершения своего внутриутробного развития в матке.
Наружные половые органы

Большие половые губы
Большие половые губы — это две кожные складки, содержащие внутри жировую ткань и венозные сплетения, идущие от нижнего края живота вниз и назад. У взрослой женщины они покрыты волосами. Большие половые губы выполняют функцию защиты влагалища женщины от попадания в него микробов и инородных тел.
Малые половые губы
Малые половые губы, располагаются между большими половыми губами, и, как правило, скрыты между ними. Они представляют собой две тонкие кожные складки розового цвета, не покрытые волосами.
Клитор
Клитор у большинства женщин закрыт окаймляющими его складками кожи. Этот орган развивается из тех же зародышевых клеток, что и мужской половой член, поэтому он содержит пещеристую ткань, которая при половом возбуждении наполняется кровью, в результате чего клитор женщины также увеличивается в размерах. Это явление аналогично мужской эрекции также называется эрекция. Над самим клитором в нижней части живота находится небольшое утолщение из жировой ткани, которое у взрослых женщин покрыто волосами. Оно носит название венерин бугорок.
Девственная плева
Девственная плева — это тонкая перепонка, складка слизистой оболочки, состоящая из эластических и коллагеновых волокон. с отверстием, прикрывающая вход во влагалище между внутренними и наружными половыми органами. При первом половом акте обычно разрушается, после родов практически не сохраняется.
Репродуктивная система человека
Репродуктивная система мужчины
Мужчина: Половой член • Головка члена • Крайняя плоть • Яички • Мошонка • Семявыбрасывающий проток • Семенные пузырьки • Мочеиспускательный канал • Пещеристое тело • Предстательная железа (простата) • Простатическая маточка • Сперма • Придаток яичка Половой член • Мошонка • Бульбоуретральные железы


title: Презентація на тему «Хромосоми» (варіант 2)

text:
Хромосоми.Каріотип людини
Хромосома — це велика молекулярна структура, де міститься близько 90 % ДНК клітини. Всі хромосоми містять дуже довгий безперервний полімеризований ланцюг ДНК (єдину ДНК-молекулу), що містить гени, регуляторні елементи та проміжнінуклеотидні послідовності.
Хромосоми можуть перебувати в двох структурно-функціональних станах: в конденсованому (спіралізованому) та деконденсованому (деспіралезованому). В інтерфазі хромосоми живої клітини невидимі, спостерігати можна лише гранули хроматину, бо в цей період хромосоми частково або повністю деконденсовані.
Хроматином називають комплекс ДНК та білків. До складу хроматину входять два типи білків—гістонові та негістонові.

Будова Хромосоми
Хроматида
Хроматида (від грец. Chroma - колір, фарба і eidos - вид) - структурний елемент хромосоми, що формується в інтерфазі ядра клітини в результаті подвоєння (реплікації) хромосоми.
Центромера
Центромера - ділянка хромосоми, що характеризується специфічною послідовністю нуклеотидів і структурою. Центромера відіграє важливу роль в процесі розподілу клітинного ядра і в контролі експресії генів.

Каріотип
Каріотип - сукупність ознак хромосомного набору, характерна для кожного біологічного виду. До таких ознак відносяться число, розмір і форма хромосом,
Каріотип служить "паспортом" виду, що надійно відрізняє його від каріотипів інших видів.


title: Презентація на тему «The World of Painting»

text:
The World of Painting
Our life seems to be impossible without art.
It really occupies an important part in our life. Art offers us not only pleasure and amusement but it is also a vehicle of culture and education. Art penetrates into all spheres and sides of our life. Art makes our life brighter, richer and more intellectual.
People like and know different types of art.
Some of them are fond of painting.
Others have a special liking for music.
Many people are fond of literature.
Art unites different people. It influences the development of personality. Art maker our inner world richer. It fills your soul with different feelings. It makes us stronger, enforces us in different situations. Time is flying art is forever!
There are many foreing painters.
Van Dyck
William Hogart
Gainsborough
Reynolds
There are many ukrainian painters.
Shevchenko
Aivazovskyi
Pymonenko
Yablonska
Furman Alina
Form 10


title: Презентація на тему «Історичний розвитокорганічного світу»

text:
Історичний розвитокорганічного світу
Розділ V
Знати і вміти
учень (учениця)
називає: таксономічні одиниці; ери, періоди розвитку Землі;
характеризує: різні погляди на виникнення життя на Землі;
гіпотези походження еукаріотів; еволюційні події в протерозойську, палеозойську, мезозойську та кайнозойську ери;
пояснює принципи класифікації організмів;
робить висновок: про ускладнення тваринного і рослинного світу
в процесі еволюції; про єдність органічного світу.
Тема 2
Історичний розвиток &
різноманітність органічного світу
Тема уроку: Гіпотези
виникнення життя
на Землі.

Мета уроку:
охарактеризувати різноманітність органічного світу,
ознайомитися з основними гіпотезами виникнення життя на Землі;
розвивати вміння логічно і послідовно викладати
свої думки, аргументовано відстоювати свої
погляди й переконання;
засвоїти нові терміни та поняття;
сприяти естетичному вихованню учнів в плані формування
цілісного погляду на навколишню дійсність.
Карл Лінней
Шведський природознавець:ботанік,
зоолог і лікар — видатний учений XVIII століття, першийт президент
Шведської Академії Наук, доктор медицини;
запропонував наукову
класифікацію відомих
в свій час рослин і тварин.
Основна праця -
«Система природи».
I. Різноманітність органічного світу
У сучасній біосфері налічують
близько 3 млн. видів живих
організмів: з них тварин – понад
2 млн., рослин – 600 тис.,
решта – гриби, прокаріоти,
віруси.
II. Гіпотези походження життя на Землі

***
Проблемне питання:
у чому полягає причина такої різноманітності поглядів на походження життя.
***
Схема:
гіпотези походження життя на Землі.
Епіграф:
«Початок більше половини цілого…»
Арістотель
1. Креаціоністська гіпотеза:
життя було створене надприродною силою у певний час.
2. Абіогенні гіпотези.1.Гіпотеза спонтанного зародження.
Арістотель
Френсіс Бекон
Ян ван Гельмонт
Парацельс
Луї Пастер
Довів неможливість
самозародження життя.
Досліди, що доводять неможливість самозародження життя
2.Гіпотези абіогенезу
Жан Батист Ламарк
Ернст Геккель
Климент Тимірязєв
2.Біохімічна гіпотеза виникнення життя
Д. Холдейн
Опарін О.
Життя виникало в результаті багатоетапних процесів,
що підпорядковуються природним законам
   Такі умови вчені неодноразово відтворювали в лабораторіях.
   У результаті цих дослідів , у водному розчині солей , близьких за складом до морської води , в умовах опромінення  та пропускання через них електричних зарядів , утворились деякі органічні речовини.
   Утворились нуклеотиди, амінокислоти та невеликі ланцюжки з амінокислот , моносахариди моносахариди та ін.
Коацерватні краплини
Вони утворили скупчення, відокремлені від води поверхнею розділу – коацерватні краплини, які існували досить тривалий час.
III. Біогенні гіпотези.1.Гіпотеза панспермії.
Л.С. Берг
Арреніус С.А.
Шмідт О.Ю.
Вернандський В.І.
Гіпотеза біогенезуГіпотеза панспермії
   Панспермія – гіпотеза про повсюдність поширення в Всесвіті зародків живих істот.
   Згідно панспермії в світовому просторі розсіяні зародки життя (наприклад спори мікро-організмів) які рухаються під тиском світових променів а потрапивши в сферу притягання планети осідають на її поверхні і закладають на цій планеті початок живого. Ця гіпотеза була висунута шведським вченим Ареніусом в 1907 р.

Гіпотеза техногенної панспермії
На основі гіпотези панспермії зародилося поняття «техногенна панспермія». Вчені занепокоєні, що з космічними апаратами, які
відправляються в космос, до інших космічних об’єктів ми можемо занести туди земні мікроорганізми, які в результаті мутації під дією космічної радіації можуть набути непердбачуваних змін. Або навпаки, поставляючи з інших космічних об’єктів на Землю часточки грунту ми можемо занести на Землю небезпечні для земних жителів мікроорганізми.
В 2006 р. за результатами Deep Impact (космічний апарат НАСА) по дослідженню кометної речовинит доведено наявність в кометах води і найпростіших органічних сполук. Це вказує на комети як на один із можливих переносників життя у Всесвіті.

2. Гіпотеза стацінарного стану
Життя існувало завжди. Згідно з цією гіпотезою, Земля ніколи не виникала, а існувала вічно, вона завжди здатна підтримувати життя, а якщо і змінювалася, то дуже мало.

Геохронолігічна таблиця
Життя в архейську еру
Архе́йський ео́н — найдавніша ера в геологічній історії Землі; нижній підрозділ докембрію.
Радіометричні значення для порід найдавнішого віку цієї групи відповідають 3500-4000 млн років тому. Верхня вікова межа датується близько 2600–2800 млн років тому. Породи архейської ери складають фундамент давніх платформ і виходять на поверхню на ділянках їх щитів, в Україні — на ділянці Українського щита. Відклади, що утворилися протягом архейської ери, становлять архейську групу.

Основні події протерозойської ери
Протерозойський еон — геологічний еон, підрозділ загальної стратиграфічної шкали, який охоплює період від 2500–2700 млн років до 542 млн років томуПід час протерозою відбулися значні деформації земної кори (докембрійські епохи складчастості), з якими пов'язані процеси магматизму й метаморфізму.
Органічний світ протерозою бідний, виявлено рештки залізобактерій і синьо-зелених водоростей.

Домашнє завдання
Опрацювати $41, ст.246 – 250,
продовжити роботу над презентаціями щодо розвитку життя
в різні ери та періоди.
Скласти ЕСЕ про власне бачення утворення живих організмів
на Землі.


Презентація на тему «Червона книга України» (варіант 16)


title: Презентація на тему «Репродуктивне здоров’я молоді» (варіант 2)

text:
Репродуктивне здоров’я молоді
Підготував
Воротинцев Артем
Репродуктивне здоров'я, як і здоров'я в цілому, визначається різними чинниками.По-перше, спадковістю. Батьки передали нам свої ознаки й властивості, зокрема й ті, що визначають репродуктивне здоров'я.По-друге, репродуктивне здоров'я залежить від способу життя, який ми ведемо, наявності корисних і шкідливих звичок.
Окрім цього, репродуктивне
   здоров'я визначається також і системою охорони здоров'я, що існує в нашій країні. На репродуктивне здоров'я можуть впливати соціально-економічні й природні чинники, наприклад екологічні.
Кожний із чинників здоров'я може справляти як позитивний, так і негативний вплив на репродуктивне здоров'я людини.До порушення репродуктивного здоров'я можуть призвести безвідповідальне ставлення до себе і свого партнера, відсутність аналізу наслідків своїх дій, неправильне інформування про способи й методи профілактики небажаної вагітності, про запобігання інфекцій, що передаються статевим шляхом.
Репродуктивне здоров'я страждає й від так званих «хвороб цивілізації». Хвороби цивілізації — це захворювання людини, що виникли внаслідок вад промислової та науково-технічної революцій, які супроводжуються негативними змінами навколишнього середовища..
До хвороб цивілізації належать гіподинамія, стрес, ожиріння, онкологічні захворювання, чимало серцево-судинних захворювань, захворювання хребта, алергії, імунодефіцити тощо. Усі вони негативно впливають на репродуктивну функцію, погіршують здоров'я наступних поколінь.

До чинників ризику для репродуктивного здоров'я належать:- несприятливий для здоров'я спосіб життя (хронічний стрес, низька фізична активність, безладні статеві зв'язки, нераціональне харчування, відсутність режиму праці й відпочинку тощо);- уживання шкідливих речовин (тютюну, алкоголю, наркотиків);- негативні чинники екологічного середовища (забруднення навколишнього середовища, високий рівень радіації тощо);
   - негативні чинники соціального середовища (низький рівень життя, безробіття тощо);- негативні спадкові чинники;- недоступність медичних послуг;- недоступність послуг з консультування та інформування
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ


title: Презентація на тему «Перша медична допомога» (варіант 3)

text:
Перша медична допомога
Перша медична допомога — комплекс невідкладних медичних заходів, які проводяться людині, що раптово захворіла або постраждала, на місці пригоди та під час її транспортування до медичного закладу.
Невідкладна медична допомога може бути різною; у залежності від того, хто її надає, розрізняють:
 першу медичну некваліфіковану допомогу, яка здійснюється немедичним працівником, який часто не має необхідних засобів та медикаментів;
 першу медичну кваліфіковану (долікарську) допомогу, яка здійснюється медичним працівником, який пройшов спеціальну підготовку з надання першої допомоги (фельдшер, медична сестра, лаборант, зубний технік і т. д.);
 першу лікарську медичну допомогу, яка здійснюється лікарем, який має у своєму розпорядженні необхідні інструменти, апарати, медикаменти, кров та кровозамінники та інше).
Значення першої медичної допомоги
Значення першої медичної допомоги важко переоцінити. Своєчасне надання та правильне проведення медичної допомоги не тільки рятує життя постраждалому, але й забезпечує подальше успішне лікування хвороби або ушкодження, попереджує розвиток тяжких ускладнень (шок, нагноєння рани, загальне зараження крові), зменшує втрату працездатності.
Будь-який медичний працівник зобов'язаний за першим викликом прийти на допомогу постраждалому на вулиці, у дорозі, громадських місцях, на дому та вміти правильно надати першу медичну допомогу при нещасних випадках та раптових захворюваннях. Медичні працівники, які порушили професійні обов'язки, несуть встановлену законом дисциплінарну відповідальність, якщо ці порушення не призводять до кримінальної відповідальності.
Надання першої медичної допомоги
Рятування потерпілого у більшості випадків залежить від швидкості та правильності надання першої медичної допомоги. Затримка у наданні допомоги може спричинити загибель потерпілого.
Послідовність надання першої допомоги
1. Усунути дію на організм шкідливих факторів, які загрожують здоров'ю та життю потерпілого (звільнення від дії електричного струму, винесення з отруєної атмосфери, загашення одягу, що палає, витягання з води тощо).
2. Оцінити стан потерпілого, визначити характер та важкість травми, найбільшу загрозу для життя потерпілого та послідовність дій щодо його порятунку.
3. Виконати необхідні для рятування потерпілого дії в порядку терміновості, відновити прохідність дихальних шляхів, зробити штучне дихання, зовнішній масаж серця, зупинити кровотечу, іммобілізувати ушкоджені частини тіла, накласти пов'язку тощо.
4. Підтримувати основні життєві функції потерпілого до прибуття медичного працівника.
5. Викликати швидку медичну допомогу або лікаря або ж організувати транспортування потерпілого до найближчого лікувального закладу.
Виявлення ознак життя та смерті
Непритомність
При тяжкій травмі, ураженні електричним струмом, утопленні, ядусі, отруєнні, ряді захворювань людина може знепритомніти (стан, коли постраждалий лежить нерухомо, не відповідає на запитання, не реагує на зовнішні подразники). Непритомність виникає через порушення діяльності головного мозку.
Порушення діяльності головного мозку можливе при:
прямому ушкодженні мозку (забиття, струс, крововилив у мозок, електротравма), отруєнні, у тому числі алкоголем, та ін.;
порушенні кровопостачання мозку (крововтрата, непритомність, зупинка серця або тяжке порушення його діяльності);
припиненні постачання кисню до організму (ядуха, втоплення, здавлювання грудної клітки вагою);
неспроможності крові збагачуватися киснем (отруєння, порушення обміну речовин, наприклад при діабеті, лихоманці);
переохолодженні або перегріванні (охолодження, тепловий удар, гіпертермія при ряді захворювань).
Ознаки життя
Людина, що надає допомогу, повинна чітко відрізняти непритомність від смерті. При виявленні мінімальних ознак життя необхідно негайно розпочати оживляння та надання першої допомоги.
Ознаками життя є:
наявність серцебиття. Серцебиття визначають рукою або вухом на грудній клітці.
наявність пульсу на артеріях. Пульс визначають на шиї (сонна артерія), у ділянці променевозап'ясткового суглоба (променева артерія);
наявність дихання. Дихання визначають за рухами грудної клітки та живота, зволоженням дзеркала, яке прикладають до носа та рота постраждалого, рухами шматочка вати або бинта, які підносять до носових отворів;
наявність реакції зіниць на світло. Якщо освітити око пучком світла (наприклад, ліхтариком), то спостерігається звуження зіниць — позитивна реакція зіниці. При денному освітленні цю реакцію можна перевірити так: на деякий час закривають око рукою, потім швидко відводять руку убік, при цьому буде помітно звуження зіниці.

Наявність ознак життя сигналізує про необхідність негайного проведення заходів з оживлення. Слід пам'ятати, що відсутність серцебиття, пульсу, дихання та реакції зіниць на світло не є свідченням того, що постраждалий помер. Такий комплекс симптомів може спостерігатися й при клінічній смерті, при якій необхідно надати постраждалому допомогу у повному обсязі.
Ознаки смерті

Надання допомоги не має сенсу при очевидних ознаках смерті:
помутніння та висихання рогівки ока;
наявність симптому «котяче око» — при стисканні ока зіниця деформується та нагадує котяче око;
охолодження тіла та поява трупних плям. Ці синьо-фіолетові плями виступають на шкірі. При положенні трупа на спині вони з'являються у ділянці лопаток, попереку, сідниць, а при положенні на животі — на чолі, шиї, грудях, животі;
трупне окоченіння. Ця беззаперечна ознака смерті виникає через 2-4 години після смерті.
Поранення. Терміново зупинити кровотечу. Захистити рану від забруднення та інфекції — накласти асептичну пов'язку, за наявності дезінфікуючих засобів (перекис водню, розчин фурациліну, спиртовий розчин йоду тощо) протерти шкіру довкола рани, видалити невеличкі чужорідні тіла тільки з поверхні та довкола рани; якнайшвидше доставити пораненого в лікувальний заклад, суворо дотримуючись правил транспортування для конкретного типу поранення. Не можна промивати рану водою, засипати ліками, змазувати мазями, накладати вату!
Забій. Забезпечити спокій ушкодженому органові, стягнути пов'язкою, прикласти охолоджений предмет.
Розтяжка. Зафіксувати суглоби, прийняти знеболювальне.

Вивих. Накласти холодний предмет; застосувати обезболювання, іммобілізувати кінцівку в положенні вивиху.
Перелом. Терміново іммобілізувати кістки в місці перелому накладанням шин, провести профілактику шоку на загальних засадах; транспортування та, особливо, перекладання повинні бути вкрай обережні.
Здавлення. Накласти джгути, як при зупинці кровотечі, обкласти ушкодження охолодженими предметами, у разі враження кінцівок іммобілізувати їх за допомогою шин, уразі шоку потерпілого зігріти, можна ввести наркотичні та серцеві засоби.
Удушення, утоплення. Терміново звільнити дихальні шляхи, зробити штучне дихання (16—18 разів на хвилину) та зовнішній масаж серця, постійно зігрівати.
Перша допомога при переловах кінцівок
Електротравми. Негайно припинити дію електричного струму, терміново доставити в лікувальний заклад, у разі припинення дихання або зупинки серця зробити штучне дихання (12—16 разів на хвилину) та зовнішній масаж серця (50—60 разів на хвилину) впродовж усього часу до відновлення дихання та серцевої діяльності; ввести серцеві засоби, зігріти.
Опіки термічні. Розрізати одяг навколо опіку, не відриваючи від тіла, накласти суху асептичну пов'язку; при великих опіках загорнути в сухе простирадло, терміново доставити в лікувальний заклад. Не можна промивати опіки, змащувати, торкатися руками, проколювати пухирі!
Опіки хімічні. Промивання згідно з властивостями конкретного типу хімічної речовини: кислоти — лугом, луг — кислотою, у разі дії вапна — олією.
Отруєння чадним газом. Винести на свіже повітря, зробити штучне дихання, розтирати, гріти ноги, дати подихати нашатирним спиртом.
Отруєння харчові. Промити шлунок, органи травлення, вживати багато рідини, зігрівати, дати активоване вугілля, фталазол, антибіотики (4—6 разів на день).
Отруєння хімікатами, ліками. Термінове промивання шлунка, при необхідності штучне дихання та реанімаційні заходи, доставити в лікувальний заклад.
Обмороження. Необхідно доправити потерпілого у приміщення і напоїти його теплим чаєм, натерти спиртом. Бажано помістити потерпілого у ванну з теплою водою.
Ураження електричним струмом. Не можна торкатись потерпілого, бо він перебуває під напругою. Потрібно негайно відкинути електричний провід дерев'яною палицею в бік.
Нещасний випадок на воді. Потрібно витягнути потерпілого з води й очистити ротову порожнину, видалити воду з дихальних шляхів, пригнувши голову потерпілого, покласти на спину, максимально відкинути його голову назад, запхавши під лопатки згорнутий одяг. Нижню щелепу потерпілого треба висунути вперед і, натискаючи на підборіддя, відкрити йому рот. На відкритий рот покласти хустинку, затиснути потерпілому ніс і, зробивши глибокий вдих, щільно притискаючи свій рот до рота потерпілого, вдихнути весь об'єм повітря в легені потерпілого.
Повітря потрібно вдихати до відновлення самостійного дихання. Якщо штучне дихання проведено правильно, то грудна клітка потерпілого повинна піднятися. Для проведення непрямого масажу серця потерпілого треба покласти на тверду поверхню і натискати долонями, покладеними одна на одну на нижню частину грудної клітки. Повторювати це натискання доцільно щосекунди. Проведення штучного дихання та непрямого масажу серця чергується з 4—5-разовими натисканнями на грудну клітку з одним вдуванням повітря в легені.
Сонячний тепловий удар.
Ознаки: кровотеча з носа, блювання, непритомність. Потерпілого потрібно негайно покласти в тінь так, щоб голова знаходилась на підвищенні. Роздягнути, напоїти холодною водою, дати під язик валідол. У разі втрати свідомості — дати понюхати нашатирний спирт.
Для надання допомоги потерпілому необхідно користуватись домашньою аптечкою, в якій мають бути:
валідол, перманганат калію, 10 % розчин аміаку, 5 % розчин аміаку, 5 % розчин йоду, анальгін у таблетках, сода питна, бинт, лимонна кислота, вата медична, джгут кровоспинний, лейкопластир.
Презентацію підготувала
учениця 11-Б класу
Безсмертна Вікторія


title: Презентація на тему «РІВНІ ОРГАНІЗАЦІЇ ЖИВОЇ МАТЕРІЇ» (варіант 2)

text:
РІВНІ ОРГАНІЗАЦІЇ ЖИВОЇ МАТЕРІЇ
Виконала:
Шманай Тетяна
42-Е
Що таке рівень організації живої матерії?
Функціональне місце біологічної системи певного ступеня складності в загальній системі живої матерії.
Рівні організації живої матерії.
Молекулярний
Клітинний
Організмовий
Популяційно-видовий
Біогеоценотичний
Біосферний
Молекулярний рівень організації живої матерії
Молекулярний рівень — це специфічні для живих організмів класи органічних сполук (білки, жири, вуглеводи, нуклеїнові кислоти тощо), їх взаємодія між собою і з неорганічними компонентами, роль в обміні речовин та енергії в організмі, зберіганні й передачі спадкової інформації.
Компоненти:
Молекули неорганічних і органічних сполук
Молекулярні комплекси хімічних сполук
Основні процеси:
Об'єднання молекул в особливі комплекси
Здійснення фізико-хімічних реакцій
    в упорядкованому вигляді
Копіювання ДНК, кодування та передача генетичної інформації

Науки, що ведуть дослідження на цьому рівні:
Біохімія
Біофізика
Молекулярна біологія
Молекулярна генетика
Клітинний рівень організації живої матерії
Клітинний рівень визначає будову і властивості більшості живих організмів (крім вірусів), оскільки клітина є головною морфофункціональною одиницею їх організації. Внаслідок диференціації клітин у багатоклітинних організмів формуються тканини і органи.
Компоненти:
Комплекси молекул хімічних сполук
    і органели клітини.
Основні процеси:
Біосинтез, фотосинтез
Регулювання хімічних реакцій
Поділ клітини
Залучення хімічних елементів Землі і енергії Сонця в біосистемі

Науки, що ведуть дослідження на цьому рівні:
Генна інженерія
Цитогенетика
Цитологія
Ембріологія
Організмовий рівень організації живої матерії
Організмовий рівень визначається тим, що будь-який вид живих істот складається з окремих особин, відносно незалежних одна від одної, але здатних обмінюватись спадковою інформацією. Такий обмін спадковою інформацією забезпечує цілісність виду.
Компоненти:
Клітина
Основні процеси:
Обмін речовин (метаболізм)
Подразливість
Розмноження
Онтогенез
Нервово-гуморальна регуляція процесів життєдіяльності
Гомеостаз
Науки, що ведуть дослідження на цьому рівні:
Анатомія
Біометрія
Біоенергетика
Гігієна
Морфологія
Фізіологія
Гістологія
Популяційно-видовий рівень організації живої матерії
Популяційно-видовий рівень визначається взаємовідносинами організмів одного виду між собою всередині популяцій.
Компоненти:
Групи споріднених особин
Основні процеси:
Генетична своєрідність
Взаємодія між особинами і популяціями
Накопичення елементарних еволюційних перетворень
Здійснення мікроеволюції і вироблення адаптацій до змінного середовища
Видоутворення
Збільшення біорізноманіття
Науки, що ведуть дослідження на цьому рівні:
Генетика популяцій
Теорія еволюції
Екологія
Біогеоценотичний рівень організації живої матерії
Біогеоценотичний рівень проявляється в тому, що в певній ділянці біосфери з подібними фізико-кліматичними умовами існує угруповання популяцій різних видів, пов'язаних між собою ланцюгами живлення та іншими типами взаємозв'язків (біогеоценози).
Компоненти:
Популяції різних видів
Фактори середовища
Харчові мережі, потоки речовин і енергії
Основні процеси:
Біохімічний кругообіг речовин і потік енергії, що підтримують життя
Рівновага між живими організмами і абіотичного середовищем
Забезпечення живих організмів умовами проживання і ресурсами
Науки, що ведуть дослідження на цьому рівні:
Біогеографія
Біогеоценологія
Екологія
Біосферний рівень організації живої матерії
Біосфера — це частина оболонок планети (літо-,гідро-та атмосфери), населена живими організмами. Вона є єдиною глобальною екосистемою і має свої закономірності структури і функціонування, які відрізняють її від інших рівнів організації живого.
Компоненти:
Біогеоценози
Антропогенний вплив
Науки, що ведуть дослідження на цьому рівні:
Екологія
Глобальна екологія
Космічна екологія
Соціальна екологія
Основні процеси:
Активна взаємодія живої і неживої речовини планети
Біологічний глобальний кругообіг речовин і енергії
Активна біогеохімічна участь людини у всіх процесах біосфери, її господарська та етнокультурна діяльність


Презентація на тему «Біоценоз»


title: Презентація на тему «Цианобактерии»

text:
Цианобактерии
Работа
Ученицы 6(10)А класса
Светлодарского УВК
Антоненко Дарьи
Цианобакте́рии — значительная группа крупных грамотрицательных бактерий, способных к фотосинтезу, сопровождающемуся выделением кислорода.
Цианобактерии в природе
Цианобактерии распространены в морях и пресных водоемах, почвенном покрове.
Цианобактерии наиболее близки к древнейшим микроорганизмам, остатки которых обнаружены на Земле. Это  единственные бактерии, способные к оксигенному фотосинтезу. Относятся к числу наиболее сложно организованных и морфологически дифференцированных прокариотных микроорганизмов.
Цианобактерии:
одноклеточные, нитчатые и колониальные микро-организмы
адаптируют состав фотосинтетических пигментов к спектральному составу света, так что цвет варьирует от светло-зелёного до тёмно-синего
некоторые способны к формированию специализированных клеток: гетероцист и гормогониев
выполняют функцию азотфиксации, в то время как другие клетки осуществляют фотосинтез
участники симбиозов
составляют значительную долю океанического фитопланктона
главные участники цветения воды

Строение
Общее в структуре любого вида сине-зеленых водоростей – это слизистая оболочка (гликокаликс из пептидогликанов) и отсутствие жгутиков. Слизистую оболочку покрывает наружная мембрана. Размеры клеток цианобактерий могут быть от 1 мкм до 100 мкм. Цвет разных видов меняется от салатового до темно-синего в связи со способностью изменять соотношение фотосинтетических пигментов в клетке соответственно спектральному составу света.
Внутреннее строение
В клетке каждого организма имеется полноценный аппарат для осуществления фотосинтеза с выделением кислорода. Энергия, полученная посредством фотосинтеза, используется для продуцирования органических веществ из СО2.
Размножение
Размножение осуществляется посредством бинарного деления, возможно множественное деление. Продолжительность жизненного цикла при благоприятных условиях составляет 6-12 часов.
По способу питания являются
облигатными фототрофами. Но они могут в течение короткого периода времени существовать за счет расходования накопленного на свету гликогена.
Значение
Цианобактерии явились «творцами» современной кислородсодержащей атмосферы на Земле, что привело к глобальному изменению состава атмосферы Земли
стоят в начале большей части пищевых цепей
производят значительную часть кислорода
служат важнейшими модельными объектами исследований в биологии
в Южной Америке и Китае бактерии родов спирулина и носток используют в пищу: их высушивают, а затем готовят муку
являются массовой кормовой или пищевой добавками
Порядки цианобактерий:
 хроококковые
 плеврокапсовые
 осциллаториевые
 ностоковые
 стигонемовые
Хрооко́кковые  представители порядка — одиночные и колониальные формы, не образующие слоевища; живут свободно или прикреплённо, размножаются в основном делением клеток.
Плеврокапсовые цианобактерии - это тоже одноклеточные формы, но только такие, которые могут размножаться и множественным делением.
Трихомы осциллаториевых цианобактерий состоят только из вегетативных клеток.
Ностоковые цианобактерии.  В трихомах, растущих в отсутствие связанного азота, происходит дифференциация клеток с образованием гетероцист. У некоторых форм встречаются также акинеты.
Стигонемовые цианобактерии. Представители этой группы отличаются от предыдущего типа делением клеток более чем в одной плоскости.
Клеточные включения
 По-видимому, все цианобактерии способны к накоплению полисахарида (в виде гликогеновых гранул) и гранул полифосфата. Поли-р-гидроксимасляную кислоту накапливают лишь немногие виды.
Запасным веществом являются гранулы циаиофицина. Они связывают вещества, окрашивающие белки, и это выдает их полипептидную природу. У полипептида, построенного из остатков аспарагиновой кислоты, все свободные карбоксильные группы последней связаны с аргинином; таким образом, молекула цианофицина состоит из аспартата и аргинина в соотношении 1:1.


title: Презентація на тему «Інфаркт міокарда» (варіант 2)

text:
Інфаркт міокарда
Інфаркт міокарда — крайня ступінь ішемічної хвороби серця, яка характеризується розвитком ішемічного некрозу ділянки міокарда, що виник внаслідок абсолютної або відносної недостатності кровопостачання у цій ділянці.
Захворювання цукровий діабет. Підвищення рівня цукру в крові негативним чином впливає на роботу серця і його судин;
Вік. Чим старша людина, тим вище ризик розвитку захворювання;
Куріння, як активне, так і пасивне;
Підвищений артеріальний тиск;
Ожиріння;
Підвищений рівень холестерину в крові, що призводить до поступового забивання коронарних артерій бляшками холестеринів.
Фактори ризику:
1 період – Передінфарктному (продромальний):
2 період – Найгостріший
3 періоди – Гострий
4 період – Підгострий
5 період – Постінфарктний:
   Періоди ІМ:
гостра\хронічна серцева недостатність
порушення ритму (фібриляція шлуночків)
порушення провідності (виникнення блокад)
аневризма серця
тромбоемболія
аутоімунний кардит
Ускладнення:
Сильний біль у грудній клітці, який може віддавати в область лівої руки і викликати в ній відчуття невеликого поколювання. Відчуття тяжкості в грудях, здавлювання грудної клітини, ускладненість дихання. Подібні симптоми виникають хвилеподібно, швидко посилюються, а потім повільно слабшають;
Поява почуття страху, слабкості в ногах, зниження артеріального тиску, запаморочення;
Симптоми:
Діагноз захворювання ставиться на основі аналізу крові та результатів кардіограми.
Основна мета лікування інфаркту міокарда полягає в зупинці процесу відмирання серцевого м'яза і відновленні нормального надходження до неї припливу крові.
Лікування інфаркту міокарда:
Для цього застосовуються лікарські препарати: ловенокс, аспірин, плавікс, алтеплаза, бівалірудин.
Відновлення прохідності коронарної артерії досягається за допомогою її ангіопластики. У разі малої ефективності консервативних способів лікування пацієнту проводиться операція під назвою: аорто-коронарне шунтування, що забезпечує повне відновлення процесу кровообігу в організмі.
Необхідними умовами профілактики інфаркту міокарда є ведення здорового та активного способу життя, відмова від алкоголю і куріння, збалансованої харчування, виключення фізичного та нервового перенапруження, контроль артеріального тиску і рівня холестерину крові.
Бережи серце!
Профілактика:


title: Презентація на тему «Цікаві факти про генетику»

text:
Презентація з біології на тему:“Цікаві факти про генетику”
Виконала:
учениця 11 класу
Бутівської ЗОШ
Пономарьова Владислава
Генетика – це…
Гене́тика (грец— породжувати) — це наука про спадковість і мінливість ознак організмів, методи управління ними та організацію спадкового матеріалу. Через універсальність генетичного коду генетика лежить в основі вивчення всіх форм життя від вірусів до людини.
Генетична інформація — існування в клітинах організмів таких сукупностей генів, які зберігають відомості про послідовність процесів обміну речовин у періоди росту та розмноження, про склад, будову і функції білків та нуклеїнових кислот. Носієм генетичної інформації є нуклеїнові кислоти: ДНК та РНК.
Слово «генетика» було уперше запропоновано для того, щоб описати знання про спадковість та мінливість, визначиним британським вченим Вільямом Батесоном у особистому листі до Адама Седжвіка  (18 квітня 1905). Уперше Батесон ужив слово «генетика» публічно на Третій міжнародній конференції з гібридизації рослин (Лондон, Англіія) у 1906.
Основним завданням генетики є розроблення методів управління спадковістю та мінливістю з метою отримання необхідних  людству форм  організмів, регуляції формування їхніх природних і штучних популяцій, вивчення природи генетичних хвороб, розв'язання проблем стійкості природних і штучних популяцій видів.Генетика становить теоретичний фундамент сучасної біологічної науки.
Напрями досліджень генетики
Генетика людини
Генетика рослин
Генетика тварин
Генетика мікроорганізмів
Генетика індивідуального розвитку
Молекулярна генетика
Цитогенетика
Генетика популяцій
Еволюційна генетика
Генетична інженерія
Цікаві факти
 У людини оптимізм чи песимізм програмується на генетичному рівні. Вчені з’ясували, що погляд на світ визначається концентрацією нейропептидів Y в мозку, знижена концентрація яких змушує людину депресивно і песимістично сприймати навколишнє середовище.
 У 2002 році мешканка США Лідія Фейрчайлд при розлученні з чоловіком пройшла процедуру аналізу ДНК, яка показала, що вона не є матір’ю двох своїх народжених дітей, а також не є матір’ю дитини, якою була на той момент вагітна. Як виявилося, Лідія була химерою, тобто організмом, який утворився в результаті злиття на ранній стадії розвитку двох яйцеклітин, запліднених різними сперматозоїдами. У результаті цього організм Лідії в різних тканинах має різні послідовності в ДНК.
 Якщо сон звичайної людини триває 7-8 годин, то у людини з мутацією в гені hDEC2, який регулює цикл сну і неспання, необхідність у сні істотно знижується (до 4 годин). Найчастіше носії такої мутації домагаються в житті великих успіхів. Маргарет Тетчер, наприклад, неодноразово заявляла про свій короткий сон, але чи було це пов’язано з даною мутацією — невідомо.
 Адерматогліфія — Рідкісне генетичне захворювання, пов’язане з мутацією в гені SMARCAD1. В результаті цієї мутації у людини відсутні відбитки пальців. В даний час у світі відомо тільки 4 сім’ї з таким генетичним відхиленням.

 Всі ми знаємо, що павутина, яку роблять павуки, є дуже цікавою речовиною. Наприклад, павутина набагато міцніша за металеву нитку тієї ж товщини. Деякі павуки роблять павутину, з якої можна навіть ткати, що деякі племена з успіхом і роблять. Павутина - вельми цінний матеріал, але здобувати її у великих кількостях - складне завдання.Вчені вирішили вирішити проблему несподіваним способом - впровадивши в геном кіз деякі гени з генома павуків. В результаті молоко генетично модифікованих кіз містить білок, з якого і складається павутина. Молоко таких кіз можна пити, і навряд чи хтось відрізнить його від звичайного козиного молока. Але з цього молока, після відповідної його обробки, виділяється білок, який називають павуковим шовком.
 «Ген Гомера Сімпсона»- Відносно недавно виявлений вченими ген, в результаті видалення якого лабораторні миші краще запам’ятовували предмети і швидше знаходили вихід з лабіринту. Такий ген є і у людини, але вчені ще не вивчили практичну користь його видалення у людей.
 Напевно, багато хто чув про "Ангела смерті", доктора Джозефі Менгеле, який служив вірою і правдою фашистам. Цей, за перепрошенням, лікар, а точніше, нелюд, занапастив тисячі життів, проводячи нелюдяні медичні експерименти. Один з них - спроба збільшити частоту появи близнят. Для чого? Звичайно ж, для того, щоб збільшити кількість людей арійської раси, носіїв чистої крові.Так ось, саме цей експеримент Менгеля, за який, до речі, зміг уникнути покарання, втікши до Латинської Америки, зараз приносить свої плоди. Дивно, але факт - в Бразільському місті Кандідо Гондої (Candido Godoi) дуже багато близнят. Не просто багато, а дуже багато - таке враження, що там одні близнята. Причому тут доктор Менгель? Та притому, що за свідченням місцевих жителів, доктор Менгель відвідував містечко в 60-х роках минулого століття, надаючи медичні послуги жінкам міста. Тепер у бразильців проблема - кожна п'ята жінка, яка завагітніла, народжує близнята, причому діти блакитноокі і світловолосі. Чому? Вчені цього не розуміють.Прояснити нічого не можуть до цих пір, і доктор Менгель навряд чи вже щось розповість, оскільки він помер своєю смертю в 1979 році.
 Вченим вдалося вивести вид дерев, які можуть виростати до 27 метрів всього за шість років. Ці дерева створюються не для краси, вчені намагаються знайти альтернативний вид палива, що відноситься до поновлюваних ресурсів. Власне, зробити це вдалося, дерева дійсно ростуть з величезною швидкістю, так що є шанс на успішний результат експерименту. Самі дерева, звичайно ж, не використовуватимуться у вигляді дров - ні, мова йде про спирт, який учені і збираються отримувати з цих дерев. Точніше, не з них самих, а з целюлози, яка є основною складовою частиною деревини. Цілком може трапитися, що етанол, який отримується з дерев, і буде паливом майбутнього.
 Всі люди з блакитним кольором очей — Дуже далекі родичі. Такий колір очей виходить в результаті мутації гена HERC2. Виникла така мутація приблизно 6-10 тисяч років тому на Близькому Сході.
У 1961 році була виведена нова порода кішок - шотландська висловуха. Причиною загнутих уперед і вниз вух з'явилася генна мутація. Парування котів цієї породи викликає порушення опорно-рухового апарату у потомства, тому для отримання нових висловухих кошенят потрібно схрещувати висловухих кішок з нормальними особинами.
 У 2006 році тайванські вчені вивели зелених поросят, що світяться. Для цього в ДНК-ланцюжок ембріона ввели ген зеленого флуоресцентного білка, запозиченого у флуоресціює медузи. Світиться у свинок не тільки шкіра, але і всі внутрішні органи. Основна мета такого експерименту - можливість візуального спостереження за розвитком тканин при пересадці стволових клітин.
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Рефлекс. Рефлекторная дуга»


title: Презентація на тему «Загальна характеристика класу Ссавці. Зовнішня будова, скелет і мускулатура»

text:
Haga clic para cambiar el estilo de título
Haga clic para modificar el estilo de texto del patrón
Segundo nivel
Tercer nivel
Cuarto nivel
Quinto nivel
?
?
?
?
?
?
?
         ?        ?      ?       ?
?
?


title: Презентація на тему «Хромосоми.Будова Хромосом.Каріотип»

text:
Хромосоми.Будова Хромосом.Каріотип людини

Хромосома — це велика молекулярна структура, де міститься близько 90 % ДНК клітини. Всі хромосоми містять дуже довгий безперервний полімеризований ланцюг ДНК (єдину ДНК-молекулу), що містить гени, регуляторні елементи та проміжнінуклеотидні послідовності.

Хромосоми можуть перебувати в двох структурно-функціональних станах: в конденсованому (спіралізованому) та деконденсованому (деспіралезованому). В інтерфазі хромосоми живої клітини невидимі, спостерігати можна лише гранулихроматину, бо в цей період хромосоми частково або повністю деконденсовані. Це є їхнім робочим станом, бо в більш дифузномухроматині активніші процеси синтезу. Під час мітотичного поділу клітини, коли відбувається конденсація хроматину, хромосоми добре помітні.

Хроматином називають комплекс ДНК та білків. До складу хроматину входять два типи білків—гістонові та негістонові.

Будова Хромосоми
Хроматида
Хроматида (від грец. Chroma - колір, фарба і eidos - вид) - структурний елемент хромосоми, що формується в інтерфазі ядра клітини в результаті подвоєння (реплікації) хромосоми.
Центромера
Центромера - ділянка хромосоми, що характеризується специфічною послідовністю нуклеотидів і структурою. Центромера відіграє важливу роль в процесі розподілу клітинного ядра і в контролі експресії генів.

Центромера бере участь у з'єднанні сестринських хроматид, формуванні кінетохора, кон'югації гомологічних хромосом і залучена в контроль експресії генів.
Каріотип
Каріотип - сукупність ознак хромосомного набору, характерна для кожного біологічного виду. До таких ознак відносяться число, розмір і форма хромосом, положення на хромосомах первинної перетяжки (центромери), наявність вторинних перетяжок, чергування гетерохроматиновых і эухроматиновых ділянок та ін. Каріотип служить "паспортом" виду, що надійно відрізняє його від каріотипів інших видів.

Набір хромосом (праворуч) і систематизований жіночий каріотип 46 XX (ліворуч). Одержано методом спектрального каріотипування.
При вивченні каріотипу, яке проводять на стадії метафази клітинного циклу, використовують  мікрофотографування, спеціальні способи забарвлення хромосом та інші методи. Результати представляють у виді каріограмми (систематизоване розташування хромосом, вирізаних з мікрофотографії) або ідіограми - схематичного зображення хромосом, розташованих в ряд у міру убування їх довжини. Порівняльний аналіз каріотипів використовують в каріосистематиці для визначення шляхів еволюції каріотипів, з'ясування походження домашніх тварин і культурних рослин, для виявлення хромосомних аномалій, що ведуть до спадкових хвороб, і т. д.


title: Презентація на тему «Мутації» (варіант 6)

text:
Мутації
Підготувала учениця 11-А класу
Івова Наталія
Поняття «Мутація»
Мута́ції — зміни генетичного матеріалу (звичайно ДНК або РНК). Вони можуть бути викликані помилками копіювання генетичного матеріалу протягом поділу клітини, опроміненням радіацією, хімічними речовинами (мутагенами), вірусами або можуть відбуватися свідомо під клітинним контролем протягом таких процесів як, наприклад, мейоз або гіпермутація.

Мутації були відкриті Хуго де Фрізом,голандським генетиком, у 1900 р., коли він спостерігав за мінливістю еноте-ри.
Класифікація мутацій
У сучасній навчальній літературі використовується класифікація, яка заснована на характері зміни структури окремих генів, хромосом і генома в цілому.
 В рамках цієї класифікації розрізняють наступні види мутацій:
  геномні;
  хромосомні;
  генні.
Геномні мутації
Геномною мутацією називається зміна числа хромосом. Геномні мутації виникають в результаті порушення нормального ходу мітозу чи мейозу.
Вона викликає синдром Клайнфельтера або синдром Тернера-Шерешевського .
Хромосомні мутації
 Хромосо́мні абера́ції— порушення структури хромосом, які відбуваються синхронно в обох хроматидах. Класифікують делеції (видалення ділянки хромосоми), інверсії (зміна порядку генів ділянки хромосоми на зворотний), дуплікації (повторення ділянки хромосоми), транслокації (перенесення ділянки хромосоми на іншу).
Такі мутації викликають хворобу Дауна.
Генні мутації
Генні мутації представляють  собою молекулярні, невидимі в світловому мікроскопі зміни структури ДНК. До мутацій генів відносяться будь-які зміни молекулярної структури ДНК, незалежно від їх локалізації та впливу на життєздатність.
Саме генні мутації можуть викликати такі хвороби : міодістрофія Дюшена,синдром Елерса-Данлоса та інші.
Наслідки Чорнобильської аварії
Внаслідок страшної катастрофи,яка сталася 1986 року, тисячі людей отримали велику дозу опромінення.Після цього випадки захворювання на лейкемію,рак щитоподібної залози,гостру променеву хвороби та мутації збільшились.
Експонат музею «Чорнобиль».

Дякую за увагу!!!


title: Презентація на тему «ГМО» (варіант 1)

text:
Haga clic para cambiar el estilo de título
Haga clic para modificar el estilo de texto del patrón
Segundo nivel
Tercer nivel
Cuarto nivel
Quinto nivel


title: Презентація на тему «Основні поняття генетики»

text:
Основні поняття
генетики
Генетика як наука
Генетика – це наука про закони спадковості й мінливості організмів і методах керування ними. Залежно від рівня дослідження розрізняють молекулярну генетику, цитогенетику й інші. По об'єкту дослідження буває генетика мікроорганізмів, генетика рослин, тварин і, нарешті, генетика людини.
Спадковість - здатність організмів породжувати собі подібних; властивість організмів передавати свої ознаки та якості з покоління в покоління; властивість організмів забезпечувати матеріальну і функціональну наступність між поколіннями. Зміна - поява відмінностей між організмами (частинами організму або групами організмів) за окремими ознаками; це існування ознак у різних формах (варіантах).
Структура сучасної генетики
та її значення

Вся генетика ділиться на:
Фундаментальну;
Прикладну
Фундаментальна генетика вивчає загальні закономірності успадкування ознак у лабораторних , або модельних видів: прокаріот (наприклад , кишкової палички), цвілевих і дріжджових грибів , дрозофіли , мишей і деяких інших. До фундаментальної генетики відносяться наступні розділи :
класична ( формальна) генетика ;
 цитогенетика ;
 молекулярна генетика ;
 генетика мутагенезу (в т. ч , радіаційна та хімічна генетика);
еволюційна генетика ;
 генетика популяцій ;
 генетика індивідуального розвитку ;
 генетика поведінки ;
 екологічна генетика ;
 математична генетика ;
космічна генетика (вивчає дію на організм космічних факторів: космічних випромінювань , тривалої невагомості і ін.)
Прикладна генетика розробляє рекомендації для застосування генетичних знань в селекції, генної інженерії та інших розділах біотехнології, у справі охорони природи. Ідеї та методи генетики знаходять застосування у всіх областях людської діяльності, пов'язаної з живими організмами. Вони мають важливе значення для вирішення проблем медицини, сільського господарства, мікробіологічної промисловості.
Основні поняття генетики
Генотип - сукупність генів.
Генофонд - сукупність генотипів групи особин, популяції, виду або всіх живих організмів планети.
Фенотіп - сукупність зовнішніх прізнаков.
Генетіческій аналіз - сукупність генетичних методів. Головний елемент генетичного аналізу - гибридологический метод, або метод схрещування.
 Ген - ділянка молекули ДНК (або РНК у деяких вірусів і фагів), що містить інформацію про будову одного білка (ген -> білок-> ознака).
Локус - місце в хромосомі, яке займає один ген. Кожен ген займає строго певний локус.
Аллель - стан гена (домінантне і рецесивне). Наприклад: ген форми горошини А (домінантний).
Дякую за увагу! ♥