title: Презентація на тему «Рослини і тварини Сумщини занесені до Червоної книги України»

text:
Презентація на тему: «Рослини і тварини Сумщини занесені до Червоної книги України»

Природні багатства Сумщини
Сумщина – Одна з найживописніших областей України. Ліса Сумщини вражають своєю красою. Ще за часів Київської Русі літописці описували багатство рослин і тварин, красу лісів ті лугів.
Ведмідь Бурий
Вигляд бурого ведмедя є типовим для ведмедів взагалі. В нього міцний кремезний тулуб, масивна голова з невеликими вухами та очима. Хвіст короткий, часто повністю прихований в шерсті. Лапи міцні, з великими невтяжними кігтями , п'ятипалі, стопоходячі. Шерсть густа. В основному ж бурий ведмідь харчується переважно ягодами, плодами, горіхами,  комахами, рибою . Але цієї їжі він зазвичай з'їдає дуже багато. Наприклад, у шлунку одного ведмедя, що нещодавно встав з барлогу, було виявлено кілька кілограмів мурах та мурашиних яєць разом із будівельним сміттям з мурашників. Бурі ведмеді полюбляють мед, за що цей вид і отримав свою назву у слов'янських мовах. Мед ведмеді добувають з гнізд диких бджіл, а також можуть розорювати пасіки.
Видра Річкова
Хутро блискуче, темно-буре. Місця оселення — річки, озера, стариці, ставки. У воді видра майстерно плаває і пірнає. Веде нічний спосіб життя, а вдень спить в норі. Вхід в нору розташований нижче рівня води. Є у видри також і тимчасові сховища — підмиті водою береги, купи хмизу або корчі, повалені дуплисті дерева тощо. Взимку видра звичайно тримається в незамерзаючих місцях річок. Живиться переважно рибою, хоч поїдає також багато жаб, раків, молюсків та різних водяних комах. Полює і на водоплавних птахів та мишовидних гризунів, зокрема водяних полівок. Спіймавши здобич, виносить її влітку на берег, а взимку на лід.
Заєць Білий
Тварина середнього розміру, за складом тіла нагадує кроля. Забарвлення влітку буро-сіре, зимою — чисто біле. Хвіст чисто сірий без чорного волосся, кінчики вух чорні протягом всього року. Постійних укрить не має, взимку для відпочинку влаштовує схованки у снігу. Живиться трав'янистими та деревно-чагарниковими (кора, молоді пагони, бруньки) рослинами. В межах України зрідка трапляється в північній частині Полісся; до 19 століття водився також в Карпатах. Літом бурувато-сірий, зимою зовсім білий, лише кінчики вух чорні.
Горицвіт Весняний
Багаторічна трав'яниста рослина, з темно-бурим, трохи галузистим коренем,Квітки яскраво-жовті, великі, вінчають квітконосні стебла і їхні відгалуження, чашечка їхня пухнаста,. Плід — кулястий багатогорішок. Існує кілька видів горицвіту. Цвіте з ранньої весни до половини травня.
Рослина дуже популярна в народі і високо ціниться. Вся рослина отруйна — необхідно пам'ятати, що горицвіт весняний сильнодіючий засіб, і безконтрольне вживання його може тільки погіршити функцію серця. Застосовують при серцевих хворобах з явищами декомпенсації, при задишці, набряку ніг і неврозах серцево-судинної системи; при водянці ниркового походження, гострому запаленні нирок, при інфекційних захворюваннях (плямистий тиф, грип,скарлатина тощо), при емфіземі легень (ядусі).
Береза низька
Однодомний кущ родини березових, заввишки 1—2,5 м. Молоді гілочки вкриті смолистими бородавочками й рідкими короткими волосками. Листки чергові, короткі по краю зубчасті. Плід — горішок. Цвіте у травні. Трапляється розсіяно на Поліссі й дуже рідко — в Правобережному Лісостепу на сфагнових болотах. У народній медицині препарати з листя і бруньок використовують при бронхіті, гіперацидному гастриті та виразковій хворобі шлунка і дванадцятипалої кишки, при жовчнокам'яній і нирковокам'яній хворобах, набряках і подагрі.
Лілія лісова
Лілія біла — багаторічна трав'яниста рослина .Має декоративну білоквіткову форму Стебло — зелене, знизу і під суцвіттям безлисте.
Квітки повислі, від світло-рожевих до бузкових, часто з фіолетовими плямами,. Суцвіття китицеподібне із 9-15 квіток, пухке.
Цвітіння раннє (кінець травня - початок червня).
Надає перевагу півтіні, особливо жарким літом.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Молочний Шлях. Будова Галактики. Туманності.»

text:
Молочний Шлях. Будова Галактики. Місце Сонячної системи в Галактиці. Зоряні скупчення. Туманності.

Зміст
Молочний Шлях
- Молочний Шлях як небесне явище
Розміри та вік
2. Галактика
Що таке “галактика”?
Вивчення галактики
3. З чого складається галактика?
А) Зоряні скупчення
Б) Туманності

Молочний Шлях
Молочний Шлях — власна назва галактики, у якій розташована Сонячна система, а також усі зорі, які ми бачимо неозброєним оком.
Молочний Шлях є спіральною галактикою типу SBbc за класифікацією Хаббла, що разом із галактикою Андромеди,Галактикою Трикутника та низкою інших галактик утворюють місцеву галактичну групу. У свою чергу, місцева група входить до Надскупчення Діви.

этот слайд можно удалить
Молочний Шлях як небесне явище
Молочний Шлях при спогляданні на небі виглядає як неяскрава дифузна світла смуга, що проходить приблизно вздовж великого кола небесної сфери. У північній півкулі наша Галактика перетинає сузір'я Орла, Стріли, Лисички, Лебедя,Цефея, Кассіопеї, Персея, Візничого, Тельця та Близнюків; у південному — Єдинорога, Корми, Вітрил, Південного Хреста, Циркуля, Південного Трикутника, Скорпіона та Стрільця. У Стрільці лежить центр Галактики.
Розміри та вік
Основний диск Молочного Шляху має близько 100 000 — 120 000 світлових років у діаметрі та близько 250 000 — 300 000 у периметрі. Поза межами ядра галактики товщина Молочного Шляху становить приблизно 1 000 світлових років. У Молочному Шляху налічується понад 300 млрд зір.
Якщо зменшити діаметр Молочного Шляху до 130 кілометрів, то Сонячна система займала б лише 2 міліметри. Гало Молочного шляху простягається набагато далі розмірів Галактики, але обмежується орбітами двох галактик-супутників: Великої та Малої Магелланових Хмар, відстань до яких у перигалактіконі становить близько 180 000 світлових років. Абсолютна зоряна величина нашої галактики становить −21,3m
Дуже важко визначити вік, коли сформувався Молочний Шлях, але наразі вік найдавніших зірок у галактиці оцінюється у 13,6 мільярдів років, що приблизно дорівнює віку Всесвіту. За сучасними уявленнями, Молочний Шлях утворився внаслідок зіткнення і злиття невеликих галактик. Свідченнями цього є перші зорі з дуже низькою металічністю, що утворилися на найранішому етапі існування Всесвіту. Такі зірки вчені знаходять у галактичному гало — «околиці» Молочного шляху, що тягнеться за межі його видимої частини. У лютому 2010 року астрономи Європейської південної обсерваторії (Чилі) виявили такі ж зірки в карликових галактиках у сузір'ях Печі, Скульптора, Секстанта і Кіля.
Що таке “галактика”?
Гала́ктика (дав.-гр. Γαλαξίας — молочний) — гравітаційно пов'язана система з зірок, міжзоряного газу, пилу і темної матерії. Всі складові частини галактик рухаються навколо спільного центру мас.
Перші дослідження нашої Галактики як зоряної системи розпочав В. Гершель. Російський учений В. Струве (1793-1864) писав: «Явище Молочного Шляху настільки загадкове з першого погляду, що ми повинні майже відмовитись від бажання його пояснити. Проте вчений ніколи не повинен відступати ні перед темрявою явища, ні перед труднощами дослідження». Однією з причин такого песимізму було те, що ми перебуваємо всередині цієї велетенської зоряної системи. її краї недосяжні для вивчення або з огляду на замалу потужність засобів досліджень, або ж тому, що у вирішальних напрямках далекі зорі екрануються густими комплексами газово-пилових хмар. Тому задачу астронома порівнюють із зусиллям людини, яка повинна описати будову великого невідомого міста, опинившись на перехресті двох вулиць у його центрі.
Справжнє відкриття Галактики як фізичного об'єкта відбулося 1924 p., коли Е. Габбл довів, що вона - лише один із багатьох подібних до неї зоряних світів. Збагачення уявлень про Галактику розпочалося з 60-х років XX ст. після створення потужних наземних і космічних телескопів.
З чого ж складається Галактика?
Зоряні скупчення та асоціації. Деяка частина зір Галактики об'єднана в скупчення, тобто в групи, які пов'язані між собою взаємним тяжінням і тому рухаються в просторі як єдине ціле. Розрізняють два види зоряних скупчень: розсіяні та кулясті.Розсіяні зоряні скупчення  складаються з декількох десятків, сотень, іноді тисяч зір і мають неправильну форму, їхні діаметри становлять 10-20 св.р. Майже всі розсіяні зоряні скупчення знаходяться в районі Молочного Шляху або поблизу нього. їх виявлено близько 1 200, а найвідоміші з них - Плеяди та Пади.
Кулясті зоряні скупчення мають сферичну або злегка сплюснуту форму діаметром до 300 св. р. Вони налічують сотні тисяч і навіть мільйони зір, які групуються до центра.
Американський астроном X. Шеплі зробив  висновок  у1918р.: Визначивши відстані до 70 кулястих скупчень, він довів, що вони згруповані навколо центра Галактики.
Кулясте зоряне скупчення
Розсіяне зоряне скупчення

Дуже показовою є різниця діаграм спектр-світність для розсіяних і кулястих скупчень. У розсіяних зоряних скупченнях багато масивних яскравих зір, а також змінних, спалахуючих та зір з незвичайним хімічним складом. Всі вони вкладаються на головну послідовність, тоді як червоних гігантів і надгігантів там практично немає. Це свідчить про те, що вік розсіяних скупчень у середньому становить лише 1 млрд років. Кулясті скупчення, навпаки, в більшості складаються з зір маломасивних, на пізніх етапах еволюції.  Вік кулястих скупчень оцінюють у 10-12 млрд років.

Туманності. Не лише зорі населяють нашу Галактику. Міжзоряний простір заповнено газом та пилом. Ці газ та пил дуже розріджені - одна частинка на 10 см3. Та часом вони утворюють величезні за розмірами (10-100 пк), досить щільні (10-100 частинок в 1 см3), неправильної форми хмари - дифузні туманності. Дифузні туманності поділяють на світлі й темні.У темні серпневі ночі, коли сузір'я Лебедя майже в зеніті, можна бачити, що Молочний Шлях, починаючи від Денеба - найяскравішої зорі у Лебеді, двома іскристими стрічками тягнеться до горизонту і далі під горизонт до сузір'я Кентавра. У багатьох його ділянках є зони, де майже відсутні яскраві зорі. Так проявляють себе темні туманності, які поглинають світло зір, що знаходяться далі. Маси окремих із них сягають 10 000Мс.
Якщо поблизу туманності є достатньо яскрава зоря, то туманність відбиває її світло і завдяки цьому стає світлою туманністю. Якщо ж зорі, що знаходяться поблизу або всередині туманності, дуже гарячі (спектрального класу О чи БО), то, іонізуючи своїм ультрафіолетовим випромінюванням газ, що входить до її складу, вони змушують його світитися так само, як це відбувається в полярних сяйвах на Землі. Тоді до відбитого пилом світла додається власне випромінювання газів туманності.
Найвідомішою серед світлих туманностей є знаменита туманність Оріона, яку видно навіть неозброєним оком як слабеньку хмарку. Розмір цієї туманності приблизно 20 св. p., відстань до неї - майже 1 000 св. р. Цікаво, що в цій туманності (як загалом і в інших), окрім молекул і атомів водню, знайдено молекули кисню, води, ціану, метану, окису вуглецю та складних органічних молекул.
Окрім дифузних, існують також компактні туманності правильної форми. Вони поділяються на волокнисті та планетарні. І якщо саме з дифузними туманностями пов'язують на сьогоднішній день утворення зір, то волокнисті та планетарні туманності формуються на заключних стадіях розвитку зір зі скинутих ними оболонок.Принаймні частина волокнистих туманностей - це залишки спалахів наднових. Одна з них - вже згадувана Крабоподібна туманність із сузір'я Тельця, відстань до якої становить 5 500 св. p., а видима зоряна величина 8,6"'.
Планетарними названо туманності кільцеподібної форми, які здалека мають вигляд слабких кілець або дисків. Серед них і планетарна туманність Равлик із сузір'я Водолія (мал. 25.8). Відстань до неї - всього 650 св. р. Такі туманності розширюються зі швидкостями 20-40 км/с, так що через 10-20 тис. років після «народження» вони розсіюються в просторі і стають невидимими. Планетарні туманності світяться за рахунок ультрафіолетового випромінювання тих зір, чиїми оболонками вони колись були.
Різновиди туманностей


title: Презентація на тему «Діагностування вад розвитку людини та їх корекція»

text:
Діагностування вад розвитку людини та їх корекція

Вади розвитку — це природжені відхилення за межі нормальних варіантів у анатомічній будові (формі, розмірах, числі) тканин та органів людини, які здебільшого супроводжуються порушеннями їх функцій чи навіть загрожують життєздатності організму.

Класифікація вад розвитку
За локалізацією в організмі вади можуть бути поділені на такі види:
• зовнішні;
• внутрішні;
• комбіновані, чи змішані.

Деякі порушення процесів розвитку тканин і органів, які призводять до вад розвитку в людини

Причини виникнення вад розвитку
Усі численні чинники вад розвитку можна розділити на дві групи — ендогенні й екзогенні. До групи ендогенних чинників належать мутації спадкових структур. Групу екзогенних чинників складають фізичні, хімічні та біологічні.
Екзогенні чинники вад розвитку людини

Діагностування і корекція вад розвитку
Для діагностування вад розвитку використовують практично всі методи, відомі сучасній медицині. Це і класичне візуальне обстеження, і рентген, і ультразвукова діагностика, і ядерно-магнітний резонанс. Використовують також біохімічні й молекулярно-генетичні методи. Їх можна застосовувати й на стадії ембріонального розвитку.
Презентацію підготувалаучениця 11-А класуРохмістрова Олександра


title: Презентація на тему «Антоні ван Левенгук»

text:
Антоні Ван Левенгук

Біографія
Антоні ван Левенгук народився 24 жовтня 1632 року в Делфті в сім'ї майстра-кошикаря Філіпса Тонісзона. Антоні узяв собі прізвище Левенгук за назвою сусідніх з його будинком  Левових воріт. Закінчення «гук» у його псевдонім означає «куточок». Батько помер, коли Антоніо було шість років. Мати Маргарет ван ден Берх віддала хлопчика на навчання в гімназію у передмісті Лейдена. Дядько майбутнього натураліста навчив його основам математики і фізики.

Подорож в Амстердам
1648 року Антоні відправився в Амстердам вчитися на бухгалтера, але замість навчання влаштувався на роботу в галантерейну крамницю. Там він вперше побачив найпростіший мікроскоп - збільшувальне скло. 1654 року він повернувся в рідний Делфт, де потім жив до самої смерті. Купивши крамницю, він зайнявся торгівлею. За свідченнями Левенгук дружив з художником Вермером, після смерті якого став виконавцем його духівниці.
Створення мікроскопа
Освоївши ремесло шлифовальщика, Левенгук став дуже майстерним і успішним виробником лінз. Встановлюючи свої лінзи в металеві оправи, він зібрав мікроскоп і з його допомогою проводив самі передові на ті часи дослідження. Лінзи, які він виготовляв, були незручні і малі, для роботи з ними потрібен був певний навик, проте з їх допомогою було зроблено ряд найважливіших відкриттів. Всього за своє життя він виготовив понад 500 лінз і як мінімум 25 мікроскопів, 9 з яких дійшли до наших днів.
Спостереження Левенгука
Спостережувані об'єкти Левенгук замальовував, а свої спостереження описував у листах (загальною кількістю близько 300), які протягом більш ніж 50 років відсилав у Лондонське королівське товариство , а також деяким вченим. У 1673 його лист вперше було опубліковано в журналі Лондонського королівського товариства «Філософські записки». Однак у 1676 достовірність його досліджень була поставлена під сумнів, коли він відіслав копію своїх спостережень одноклітинних організмів , про існування яких до цього часу нічого не було відомо. Незважаючи на репутацію дослідника, його спостереження були розглянуті з деяким скептицизмом. Щоб перевірити їх достовірність, в Делфт вирушила група вчених на чолі з Неємією Грю , який підтвердив справжність всіх досліджень. 8 лютого 1680 Левенгук був обраний дійсним членом Лондонського Королівського товариства.
Відкриття
Основні відкриття Левенгука :1) інфузорії (1674 р.);2) бактерії (1676 р.);3) вакуолі (1676 р.);4) мікроскопічні волокна м’язів (1682 р.).Левенгук став одним з перших, хто почав проводити досліди на собі. Він збирав власну кров на дослідження, поміщав шматочки шкіри під мікроскоп, розглядаючи її будову на різних ділянках тіла і підраховуючи кількість судин, що її пронизували. Він першим побачив, як кров рухається в дрібних кровоносних судинах-капілярах, Помітив, що кров – не однорідна рідина, а живий потік безлічі дрібних тілець.
Смерть і спадщина
До кінця свого життя Левенгук написав близько 560 листів до товариств та інших наукових установ про свої спостереження і відкриття. Навіть помираючи, Левенгук продовжував посилати листи в Лондон. В останніх кількох містився точний опис своєї хвороби. Він страждав від рідкісного захворювання, неконтрольованого руху діафрагми , яка тепер називається «хвороба ван Левенгука».Антоні ван Левенгук помер 26 серпня 1723 у віці 90 років.
«У своїх спостереженнях я провів часу більше, ніж деякі думають, - писав Левенгук. - Однак займався ними з насолодою і не звертав уваги на балаканину тих, хто шумів: «Навіщо витрачати стільки праці, яка від цього користь?», але я пишу не для них, а тільки для любителів знань. Усі мої старання спрямовані до однієї тільки мети - зробити очевидною істину і докласти отриманий мною невеликий талант до того, щоб відвернути людей від старих і марновірних забобонів».
       Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «обмін речовин та енергії в організмі людини»

text:
обмін речовин та енергії в організмі людини
Під обміном речовин розуміють сукупність змін, що відбуваються з речовинами від моменту їхнього надходження до організму з навколишнього середовища до моменту утворення кінцевих продуктів розпаду і виведення їх з організму

Етапи обміну речовин.
I етап – травлення: розщеплення у шлунково-кишковому тракті під дією травних ферментів складних молекул поживних речовин до простих.
ІІ етап – всмоктування в кишечнику та надходження у кров і лімфу, рознесення по організму простих молекул поживних речовин.
ІІІ етап – побудова клітинними структурами з простих речовин, що надійшли в клітину, складних молекул, потрібних даному організмові.
Етапи обміну речовин.
ІV етап – розщеплення синтезованих складних сполук, вивільнення при цьому енергії та утворення проміжних продуктів обміну речовин.
V етап – використання енергії на виконання різноманітних функцій організму й виведення з нього кінцевих продуктів обміну.

Продукти харчування, які викоистоввує людина, є різноманітними. Основна частина продуктів харчування має біологічне походження і менша частина – небіологічне. Основну масу їжі складють високомолекулярні речовини. У поняття “поживні речовини” входить група основних компонентів їжі. До поживних речовин відносяться необхідні енергетичні і пластичні потреби організму. До поживних речовин відносяться 6 груп речовин: білки, вуглеводи, ліпіди, вітаміни, мінеральні речовини, вода. Крім поживних речовин у їжі містяться велика кількість  допоміжних речовин, які не мають ні енергетичного, ні пластичного значення, алевиявляють смакові та інші якості їжі, допомагаючи всмоктуванню і розпаду поживних речовин. Присутність цих речовин приймається до уваги при розробці раціоналнього харчування.

Фактори залежності
При обмеженнях харчування основний обмін сповільнюється. Маса тіла при цьому може залишатися незмінною або зменшуватися – у залежності від індивідуальних особливостей людини, кількості та якості спожитої їжі. При повному голодуванні або вираженому недоїданні основний обмін сповільнюється не лише через зниження його інтенсивності у м’язах, але й унаслідок зменшення м’язової маси.
При переїданні основний обмін може і сповільнюватися, і пришвидшуватися. Сповільнення обміну пояснюється накопиченням в організмі малоактивної жирової тканини, а пришвидшення – підвищеним навантаженням на внутрішні органи, пов’язаним із надмірною масою тіла.
Також основний обмін залежить від збалансованості раціону. При надмірному та переважно білковому харчуванні основний обмін пришвидшується, а при вуглеводному – сповільнюється.

У прагненні швидко схуднути ми часто обмежуємо свій денний раціон настільки, що не покриваємо навіть рівень основного обміну. Наш організм, розуміючи, що настали «чорні дні», переходить на режим енергозабезпечення й починає споживати менше калорій на свої першочергові потреби, відкладаючи решту калорій про запас. Тому зниження ваги припиняється, а іноді можна спостерігати навіть її зростання.
ТОП-4 продуктів, що прискорюють обмін речовин
Крім того, що яблука можна назвати відмінним замінником нездорових закусок, наприклад чіпсів і пончиків, так вони ще і стимулюють обмін речовин. Намагайтеся з’їдати хоча б по одному яблуку кожен день

Грейпфрут
Грейпфрут містить у собі один із відомих цитрусових флавоноїдів – нарінгин, який є справжнім природним жироспалювачем. Саме він надає плодам грейпфрута гіркуватий смак, а також підвищує обмін речовин і активізує роботу печінки.

Куряча грудка
Для здорової втрати ваги важливо не тільки вживати фрукти й овочі, але і м’ясо, яке містить багато білка

Зелений чай
Що стосується напоїв, то тут поза конкуренцією зелений чай. Крім приємного аромату і смаку, він є корисним для пришвидшення метаболізму.


Презентація на тему «Кров» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Вплив алкоголю, нікотину і наркотичних речовин на зародок людини»

text:
Вплив алкоголю, нікотину і наркотичних речовин на зародок людини
Підготувала    учениця   10-Б   класу
Нововолинського   ліцею-інтернату
Волинської   обласної    ради
Федина   Валентина

План
Онтогенез;
Алкоголь  і вагітність;
Тютюнопаління;
Наркотичні речовини і плід;
       Висновок.

   Розвиток людини - це складний біологічний процес, що представляє собою сукупність закономірних, взаємопов'язаних, що характеризуються певною тимчасовою послідовністю структурних, фізіологічних  і  метаболічних змін від зачатків, що мають просту будову, до складних органів. Такий процес розвитку людини прийнято позначати як онтогенез. Онтогенез поділяють на два періоди: ембріональний ( допологовий ) і постембріональний (післяпологовий).
   Ембріональний період онтогенезу охоплює проміжок часу від запліднення до народження. Внутрішньоутробний період розвитку людини прийнято розділяти на власне ембріональний і плодовий періоди. Перший з них займає проміжок часу з 1-ої по 12-й тижня розвитку. Потім починається плодовий період, який характеризується зростанням, подальшим диференціюванням органів, становленням їх функцій і закінчується народженням.
Онтогенез
Алкоголь
   Погубний вплив алкоголю на плід відомий протягом багатьох років. „ Якщо мама п'є, то ж саме робить і маля “. Уживання алкоголю під час вагітності значно підвищує ризик народження недонесених дітей, а в найбільш важких випадках - розвитку фетального алкогольного синдрому. Цьому сприяють легка прохідність алкоголю через плаценту. Алкогольний синдром плода (FAS - Fetal Alcohol Syndrome) - це хвороба плода, обумовлена внутрішньоутробним алкогольним ушкодженням, що є головною причиною вродженої затримки інтелектуального розвитку в дитини.

   Цей синдром характеризується специфічними аномаліями особи: коротка очна щілина, косоокість, сплощення потилиці, гладка носо-ротова складка, а також відставання у фізичному й інтелектуальному розвитку, поразка серця й інших органів. Діти зазвичай дратівливі, неспокійні, зі слабким хватальним рефлексом, поганою координацією, спостерігаються дефекти розвитку центральної нервової системи.
   В ембріональний період (перші 2 місяці) уживання алкоголю може вплинути не тільки на психіку, але й на весь наступний розвиток організму. Найбільше зустрічаються пороки розвитку серця, зовнішніх полових органів і суглобів.

   Багато хто скаже, що вони знають тих, хто випивав під час вагітності, і в той же час народив повноцінну дитину. Все можливо. Але чи потрібний вам цей ризик? Адже єдиної безпечної для всіх дози не існує. Шкідливість алкоголю для плоду залежить від багатьох факторів: особливостей жіночого організму по переробці спирту й реакції на алкоголь, стан органів жінки на момент вагітності, генотипу плода, строку вагітності й багатьох інших моментів.

Нікотин
   Материнське паління - ризик для обох, матері й дитини. Паління (незалежно від кількості сигарет) під час вагітності збільшує ризик її несприятливого завершення майже в 2 рази!
   Після викуреною жінкою сигарети наступає спазм кровоносних посудин плаценти й плід перебуває в стані кисневого голодування кілька хвилин. Всі токсичні компоненти тютюнового диму легко проникають у плаценту, і у зв'язку з недоліком кількості кисню, відбувається затримка внутрішньоутробного розвитку плода. Причому концентрація всіх токсичних компонентів в організмі плода набагато вище, ніж у крові матері. Ускладнення вагітності й пологів, мимовільні аборти, трубна вагітність, передчасні пологи відбуваються значно частіше в курящих жінок.

   Курящі жінки ризикують народити надмірно збудливої дитини із симптомами гіперактивності й дефіциту уваги. Для цих дітей уже в ранньому віці характерні імпульсивність і підвищена дратівливість, навіть рівень інтелектуального розвитку в них нижче середнього.
   Малята, породжені курящими мамами, більше сприйнятливі до хвороб дихальних шляхів, до респіраторних захворювань, на третину частіше, ніж всі інші, ризикують роздобути діабет або ожиріння. І звичайно, ці діти, у кілька разів частіше самі починають курити, чим діти, чиї матері під час вагітності не курили.
   Як ви бачите, паління може піддати здоров'я дитини значному ризику ще до народження. Навіть якщо мати кине курити на останньому місяці вагітності, то користь для неї й для дитини буде відчутна.
   І в той же час велика кількість некурящих жінок піддається впливу тютюнового диму на роботі або в  будинку, тому потрібно намагатися по можливості уникати тих місць, де збираються курящі люди. Навіть після народження дитини, паління буде становити небезпеку.

Наркотичні речовини
   Героїн, кокаїн, крек, ЛСД іфенциклидин (>РСР). Коли мати приймає наркотик, із нею приймає наркотик й немовля.  Отруєння   наркотиками у перші 3 місяці вагітності призводить до різноманітним аномалій скелетно-м'язової системи, нирок, серця й інших органів дитини, то пізніший термін спостерігається затримка зростання плоду. У 30-50% матерів - наркоманок немовлята мають низьку масу тіла. Якщо мати наркоманка, наркоманом стає дитина, і після пологів в нього спостерігаються точно таку ж симптоми «ломки», як із відмови від наркотиків (сильна дратівливість і нервове порушення). Дитина збуджено, пронизливо кричить, часто позіхає, чхає. В нього підвищена температура, змінено проти нормою м'язовий тонус.Діти, чиї матері приймали наркотики під час вагітності, частіше й виникають проблеми після народження, а наслідки можуть протягом усього життя.

   Наркотики, які впливають на дитину під час вагітності, найнебезпечніші у першому триместрі. Можливий вплив наркотиків в розвитку дитини включає у собі ризик народження мертвого плоду, викидня, зниженої ваги новонародженого, затримки розумового розвитку, передчасних пологів, і навіть розвитку синдрому раптової смерті дитини. (Діти, чиї матері приймають опій, ризик синдрому раптової смерті зростає у в двадцять разів.) Дослідники вважають, такі наркотики, як опій і кокаїн, шкодять  дитині і звужуючи кровоносні судини плаценти  обмежуючи в такий спосіб постачання кисню плодові, створюють задушливий ефект. Кокаїн впливає на мозок дитини, наводячи до посиленої дратівливості.
   Марихуана. Донедавна вважалося, що вживання матір'ю марихуани під час вагітності безпечно для дитини. Проте новітні дослідники засвідчили, що марихуана може, точно так же  як інші наркотики  , призводити  до фатального розвитку плоду.

Висновок:
   Готуючи презентацію, я  прочитала і проаналізувала багато матеріалів, пов'язаних з темою «Влив нікотину, алкоголю і наркотичних речовин на розвиток зародку» і дійшла такого висновку…це жах! Я взяла фотографії не для людей зі слабкою психікою, але хотіла цим матеріалом показати, до чого призводить будь яка залежність і як все це вливає на розвиток дитини. Ми не раз бачимо по телевізору чи читаємо статті в Інтернеті такі як от «Допоможіть, бідній моїй дитині» чи «За що нас бог так покарав?». Я не заперечую, буває в людей біда, але на жаль в більшості випадків батьки самі винні в цьому.
   Отже, алкоголь, нікотин і наркотики призводять до ряду порушень розвитку плода, патологічних змін дитини і ще багато яких складних порушень . Висновок такий: не вживати всяку гадость і це дасть 95% захист здоров'ю  майбутніх поколінь!
Дякую за увагу


Презентація на тему «Тваринний світ»


title: Презентація на тему «Заболевания пищеварительной системы»

text:
Заболевания пищеварительной системы
Подготовила: учитель ЗООШ № 92
Загорулько Галина Валерьевна

Заболевания пищеварительной системы
Гельмитные
Пищевые отравления
Нарушение обмена
веществ
Причины гастритаК причинам хронического гастрита также относят:- повторные и длительные нарушения режима питания;
- употребление острой и грубой пищи;
- пристрастие к горячей пище;
- плохое разжевывание, еда всухомятку;
- употребление крепких спиртных напитков;
- длительный бесконтрольный прием лекарственных препаратов, обладающих раздражающим действием на слизистую оболочку желудка (салицилаты, бутадион, преднизолон, некоторые антибиотики, сульфаниламиды и др.);
- профессиональные вредности (соединения свинца, угольная, металлическая пыль и др.);
- эндогенные интоксикации при заболеваниях почек, подагре (при которых слизистой оболочкой желудка выделяются мочевина, мочевая кислота, индол, скатол);
- наследственная предрасположенность
Причины дисбактериоза кишечника- длительный бесконтрольный прием антибиотиков;- перенесенная острая кишечная инфекция;- несбалансированное питание;- хронические заболевания желудочно-кишечного тракта;- злоупотребление алкоголем;- тяжелые иммунодефициты (при лейкозе, СПИДе, лечении злокачественных опухолей лучевой и химиотерапией).
Симптомы дисбактериоза кишечникаСимптомы и проявления обычно связаны с заболеванием или состоянием, которое вызвало дисбактериоз, и являются неспецифичными:- чувство дискомфорта в животе;- повышенное газообразование (метеоризм); - изменения стула (поносы, запоры или неустойчивый стул);- боли в животе.
 Колит — это воспалительное заболевание внутренней (слизистой) оболочки толстого кишечника.
Острые колиты протекают быстро и бурно, хронические — долго и вяло. Острое воспаление толстой кишки нередко протекает одновременно с воспалением тонкой кишки (энтероколит) и желудка (гастрит).
Колиты бывают разными: язвенными (в стенках кишечника образуются язвочки), инфекционными (в них виноваты болезнетворные микроорганизмы), ишемическими (кровь плохо доходит до кишечника), лекарственными, радиационными и т.д.

Причин развития колита несколько:
кишечная инфекция (бактерии, вирусы, грибки, простейшие — например, дизентерия, сальмонеллез и др.);
длительный прием некоторых антибиотиков (например, линкомицина) и других лекарств (слабительных, нейролептиков и др.);
нарушение кровоснабжения кишки (наблюдается у пожилых людей);
неправильное питание (избыточное количество мучной и животной пищи в рационе, злоупотребление острой пищей и алкоголем, однообразное питание);
воздействие радиации;
дисбактериоз кишечника;
пищевая аллергия;
глисты;
отравление свинцом, мышьяком и др.;
плохая наследственность;
очаги инфекции в желчном пузыре и поджелудочной железе;
психическое и физическое перенапряжение и неправильный режим дня.
неустановленные причины.
Панкреатит (лат. pancreatitis, от др.-греч. πάγκρεας — поджелудочная железа + -itis — воспаление) — группа заболеваний и синдромов, при которых наблюдается воспаление поджелудочной железы. При воспалении поджелудочной железы ферменты, выделяемые железой, не выбрасываются в двенадцатиперстную кишку, а активизируются в самой железе и начинают разрушать её (самопереваривание). Ферменты и токсины, которые при этом выделяются, часто сбрасываются в кровоток и могут серьёзно повредить другие органы, такие, как мозг, лёгкие, сердце,почки и печень.
Древнегреческие врачи называли поджелудочную железу “pancreas” — «вся из мяса». Ее роль в организме необыкновенно велика: она обеспечивает пищеварение, участвует в регуляции энергетического обмена и других важных процессах.
Цирроз печени
Цирроз печени – это прогрессирующее заболевание печени, носящее хронический характер и характеризующееся замещением соединительной тканью нормальных клеток печени. Появиться цирроз печени может как отдаленный результат ряда болезней печени, таких как холестаз, гепатит и др.Цирроз печени является ничем иным как поздней стадией всевозможных воспалительных заболеваний печени (как в случае с гепатитом) и ряда других органов (к примеру, сердца, когда цирроз печени является следствием сердечной недостаточности).
Развитию воспаления желчного пузыря способствуют:
- его врожденная деформация;
- дискинезия желчных путей;
- травмы желчного пузыря;
- опухоли в брюшной полости;
- нарушение обмена веществ (сахарный диабет, атеросклероз);
- нарушение режима питания (большие перерывы между приемами пищи, еда всухомятку);
- запоры, малоподвижный образ жизни
- беременность;
- аллергические реакции;
- возрастное нарушение кровоснабжения желчного пузыря.
Ботулизм
Ботулизм — это смертельно опасное инфекционно-токсическое заболевание.
Возбудитель этой инфекции — микроб, относящийся к клостридиям (Clostridium botullini). Постоянное место пребывания клостридий ботулизма — кишечник многих животных и почва, куда они попадают с калом и где могут сохраняться долгие годы. Из почвы микроб попадает на пищевые продукты.
Болезнь развивается очень быстро — в течение 2-24 часов.
 Первые симптомы: понос (3-5 раз, без примесей крови), рвота, незначительное повышение температуры, боль в животе.
Первыми специфическими проявлениями ботулизма являются нарушения остроты зрения (туман в глазах, плохое различение близлежащих предметов), двоение в глазах, косоглазие (мышцы глаз первыми после кишечника реагируют на ботулотоксин). Затем присоединяется нарушение речи, слабость, сухость во рту, нарушение глотания, изменения голоса и т.д. Температура нормальная или слегка повышена, сознание сохранено.
При первых же симптомах подобного рода необходимо срочно вызвать «скорую», так как больному требуется госпитализация. Без лечения у больного прогрессирует мышечная слабость и наступает смерть от паралича дыхательной мускулатуры.

Среди причин возникновения язвы:
- наличие в желудке бактерии Helicobacter pylori
-наследственность
-  неправильное питание
- стрессовые ситуации
- наличие хронического гастрита, доуденита
- злоупотребление алкогольными напитками
- частый прием некоторых лекарственных средств (аспирин, ибупрофен, диклофенак)-
Дизентерия

Дизентерия - инфекционное заболевание, характеризующееся поражением желудочно-кишечного тракта, преимущественно толстой кишки.
Заболевание вызывают бактерии рода Шигелла. При разрушении микробов выделяется токсин, который играет большую роль в развитии болезни и обусловливает ее проявления.
Возбудители дизентерии отличаются высокой выживаемостью во внешней среде. В зависимости от температурно-влажностных условий они сохраняются от 3-4 суток до 1-2 месяцев, а в ряде случаев до 3-4 месяцев и даже более. При благоприятных условиях шигеллы способны к размножению в пищевых продуктах (салатах, винегретах, вареном мясе, фарше, вареной рыбе, молоке и молочных продуктах, компотах и киселях).

Дизентерия передается только от человека через загрязненные фекалиями пищу, воду, а также при контакте.
Источником возбудителя инфекции при дизентерии являются больные, а также бактерионосители, которые выделяют шигеллы во внешнюю среду с фекалиями. Больные дизентерией заразны с начала болезни. Длительность выделения возбудителя больными, как правило, не превышает недели, но может затягиваться и до 2-3 недель.
Наибольшая чувствительность к инфекции у лиц с группой крови А (II).
Ведущим фактором в развитии болезни является поступление ядов бактерий в кровь. В первую очередь поражается нервная, а также сердечно-сосудистая система, надпочечники и органы пищеварения.

Аппендицит
Аппендицитом называют воспаление аппендикса.
Аппендицит может случиться у каждого человека, независимо от возраста.
Те, кому не посчастливилось заболеть аппендицитом, уверены, что он у них возник ни с того ни с сего. Однако врачам точно известно, что к развитию аппендицита могут привести:
излишне подвижный аппендикс и его перегибы (например, у детей);
закупорка просвета аппендикса каловыми массами при запорах (у пожилых людей) и просто непереваренными частицами пищи (семена, зерна);
пищевые и любые другие инфекции;
воспалительные заболевания кишечника;
травмы живота.
Сальмонелезы
Сальмонеллез - острое инфекционное кишечное заболевание, вызываемое многочисленными возбудителями из рода сальмонелл. Ученым известно более 700 разновидностей сальмонелл. Они устойчивы во внешней среде, переносят низкие температуры, но быстро погибают при высоких. Способны активно размножаются в пищевых продуктах, особенно в мясе, яйцах, масле, молоке и изделиях из него. Особенно тяжело переносят эту инфекцию грудные дети.
Гепатит В (Желтуха)

Гепатит — это воспаление печени, вызываемое, в основном, вирусной инфекцией. Существует пять основных вирусов гепатита, называемых типами A, B, C, D и E. Эти пять типов представляют огромную проблему в связи с бременем болезни и смерти, к которому они приводят, и с их потенциальными возможностями вызывать вспышки болезни и приводить к эпидемическому распространению. В частности, типы В и С приводят к развитию хронической болезни у сотен миллионов людей и, в общей сложности, являются самой распространенной причиной цирроза и рака печени.
Причиной гепатита А и Е обычно является употребление в пищу загрязненных пищевых продуктов или воды. Гепатит В, С и D обычно развивается в результате парентерального контакта с инфицированными жидкостями организма. В число распространенных способов передачи этих вирусов входят переливание зараженной крови или продуктов крови, инвазивные медицинские процедуры с использованием загрязненного оборудования и, в отношении гепатита В, передача от матери ребенку во время родов, от члена семьи ребенку, а также при сексуальных контактах.
Ресурсы

http://who.int/features/qa/76/ru/index.html
http://ru.wikipedia.org/wiki/%D0%90%D0%BF%D0%BF%D0%B5%D0%BD%D0%B4%D0%B8%D1%86%D0%B8%D1%82
http://www.diagnos.ru/diseases/infec/disenteria
http://medportal.ru/enc/gastroenterology/dyskinesia/3/
http://www.likar.info/bolezni/Gastrit/
http://medportal.ru/enc/gastroenterology/intestine/3/
http://medportal.ru/enc/gastroenterology/dysbacteriosis/
http://medportal.ru/enc/infection/diarrhea/6/
http://medportal.ru/enc/gastroenterology/dyskinesia/3/
http://medportal.ru/enc/narcology/alco/2/
http://www.likar.info/bolezni/Pankreatit/
http://dnaekb.ru/statmain/statboleznim/127-lib-pizhev.html
http://ru.wikipedia.org/wiki/%D0%9F%D0%B8%D1%89%D0%B5%D0%B2%D0%B0%D1%80%D0%B8%D1%82%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%B0%D1%8F_%D1%81%D0%B8%D1%81%D1%82%D0%B5%D0%BC%D0%B0_%D1%87%D0%B5%D0%BB%D0%BE%D0%B2%D0%B5%D0%BA%D0%B0


Презентація на тему «Накладання пов’язок»


title: Презентація на тему «Захворювання травної системи» (варіант 2)

text:
Захворювання травної системи
Травна система
 система органів у багатоклітинних тварин, призначена для переробки і видобування з їжі поживних речовин, всмоктування їх в кров і виділення з організму неперетравлених залишків (кінцевих продуктів життєдіяльності).

Захворювання. Причини
Захворювання органів шлунково-кишкового тракту- це комплекс характерних, постійних або періодично виникаючих симптомів, що сигналізують про порушення в роботі системи травлення або окремого органу цієї системи.
Неправильне харчування
Зловживання алкоголем, паління
Дія медикаментозних апаратів
Стреси
Генетичні чинники

Пептична виразка
виразка ділянок травного тракту, які звичайно мають кисле середовище. Також використовуються терміни «виразкова хвороба травного тракту» та «виразкова хвороба шлунку і дванадцятипалої кишки».
Симптоми
Біль у верхній частині живота (гострий, пекучий чи тупий, ниючий)
Голодні болі, які виникають між прийомами їжі, коли шлунок порожній і проходять через 35-60 хвилин після прийому їжі.
Нічні болі.
Тяжкість після прийому їжі, відчуття переповнення шлунка.
Нудота, блювання.
Зниження апетиту.
Втрата ваги.
Печія.

Шкіра блідне.
 Виступає холодний піт.
 Пульс сповільнюється.
Дихання стає поверхневим — м’язи живота напружені, диханні участі не беруть.


title: Презентація на тему «Дихальна система» (варіант 1)

text:
Дихальна система.
План1.Дихальна система.2.Процеси дихання.3.Будова дихальної системи4.Система органів дихання.5.Процес дихання(2)6.Основні показники дихання.

Дихальна системаДи́хальна систе́ма — відкрита система організму, яка забезпечує газообмін, формування гомеостазу в трахеобронхіальних шляхах, очищення повітря, яке вдихається, від чужорідних часток і мікроорганізмів, а також аналіз пахучих речовин в атмосферному середовищі.Для підтримання дихальної системи в нормальному стані має значення правильна організація побуту, загартовування, дотримання режиму праці і відпочинку, харчування. Сприятливо впливають на роботу дихальної системи фізична праця, заняття фізкультурою і спортом. Потрібно вчитися правильно дихати. Для цього треба застосовувати комплекси фізичних вправ, які розвивають дихання
ПРОЦЕСИ ДИХАННЯДихання людини складається з таких процесів:1.Зовнішнє дихання (вентиляція легень) — надходження повітря в повітроносні шляхи і газообмін між альвеолами та зовнішнім середовищем. До цього процесу належать дихальні рухи — вдих і видих, спрямовані на надхождення повітря в дихальні шляхи, а з них — до легенів і в зворотному напрямі.2.Дифузія газів між альвеолами і кров'ю.3.Транспортування газів кров'ю. Він полягає в рознесенні кисню до клітин усього організму та перенесенні вуглекислого газу, що утворюється в клітинах, до легенів.4.Дифузія газів між кров'ю і тканинами в тканинних капілярах.5.Внутрішнє (тканинне) — споживання кисню  клітинами і виділення вуглекислого газу.
Будова дихальної системи.Поділяється на повітроносні шляхи і респіраторний відділ. Респіраторний відділ складається із альвеолярних ходів і альвеол, які утворюють ацинуси. У них відбувається газообмін. Повітроносні шляхи включають порожнину носа, глотку, гортань, трахею, бронхи різних калібрів, включаючи бронхіоли. Тут повітря зігрівається (охолоджується), очищається від різноманітних частинок і зволожується. Також цей відділ забезпечує голосоутворення, нюх, імунний захист, депонування крові, регулює згортання крові, водно-сольовий баланс і виконує ендокринну функцію.Стінка повітряносних шляхів складається з чотирьох оболонок:слизова — вкриває внутрішню поверхню повітряносних шляхів, вкрита епітелієм, під яким лежить власна пластинка слизової оболонки. Клітинний склад епітеліальної пластинки та кількість гладеньких міоцитів залежить від відділу повітроносних шляхів.підслизова — представлена пухкою волокнистою сполучною тканиною з великою кількістю кровоносних судинфіброзно-хрящова — утворена хрящовою тканиною та може бути представлена гіаліновим чи еластичним хрящем, що утворює жорсткий і міцний каркас, який дає змогу підтримувати відкритим просвіт повітряносних шляхів для виконання їх основної функції — просування повітряадвентиційна оболонка — побудована із пухкої волокнистої сполучної тканини.

Система органів дихання людини.  Схематичне зображень легень людини. 1: Трахея 2: Легенева артерія 3: Легенева вена 4: Альвеолярний хід 5: Альвеоли 6: Серцева вирізка лівої легені 7: Бронхіоли 8: Третинні бронхи 9: Вторинні бронхи 10: Головні бронхи 11: Гортань
Систему органів дихання людини становлять легені і повітроносні шляхи (носова порожнина, носоглотка, гортань, трахея, бронхи). Легені розміщені в грудній порожнині, в них відбувається процес обміну кисню і вуглекислого газу між кров'ю і атмосферним повітрям.Повітроносні шляхи починаються носовою порожниною, розділеною кістково-хрящовою перегородкою на ліву і праву частини. Стінки носової порожнини вистелені слизовою оболонкою, яка вкрита війками, пронизана кровоносними судинами, сальними і потовими залозами. З носової порожнини повітря послідовно потрапляє в носоглотку і гортань. Вхід до гортані при ковтанні їжі закривається хрящовим надгортанником. У гортані розміщені складки — голосові зв'язки, щілина між якими називається голосовою. Нижній відділ гортані переходить у трахею, передня стінка якої утворена хрящовими півкільцями, а задня складається з гладеньких м'язів і прилягає до стравоходу. Трахея розгалужується на два бронхи, що входять у ліву і праву легені. Бронхи розгалужуються на дві повітроносні трубочки, діаметр яких поступово зменшується, і закінчується гронами  легеневих пухирців.

Процес дихання.При окисних процесах утворюються продукти розпаду — вуглекислий газ, який повинен бути виведений із організму. Таким чином, одночасно із надходженням кисню має відбуватись і видалення вуглекислого газу. Цю функцію виконують органи дихання. Крім газообміну, дихання є важливим фактором теплорегуляції. Зігріваючи вдихуване повітря, легені втрачають теплову енергію. Значна кількість енергії витрачається при випаровуванні води з величезної поверхні. Ще легені виконують функцію виділення, через них виводяться із організму вуглекислий газ, аміак і деякі інші леткі речовини. При відхаркуванні і кашлі зі слизом видаляються деякі продукти обміну речовин, а також частинки пилу, мікроорганізми (які потрапляють в дихальні шляхи) і солі мінеральних речовин.Процес дихання у класів саркодові, джгутикові, інфузорії, плоскі черви, кільчасті черви іде через поверхню тіла. У круглих червів процесу дихання немає, вони живуть без кисню. Ставковик звичайний дихає через дихальний отвір — легеня, а беззубка (жабурниця, клас двостулкові) вдихає повітря через ввідний сифон, потім кисень проходить через зябра і виходить через вивідний сифон. У павука у черевці легеневі мішки і трахеї, у хруща трахеї відкриваються дихальцями на черевці. Птахи дихають інакше, у них від легень відходять тонкостінні повітряні мішки, які виконують роль резервуарів повітря. Таким чином у птахів подвійне дихання (газообмін відбувається при вдиху і видоху)
Верхні дихальні шляхи.Носова порожнина ділиться хрящовою перегородкою на дві половини — праву і ліву. На перегородці розташовуються три носові раковини, які утворюють носові ходи: верхній, середній і нижній. Стінки порожнини носа вкриті слизовою оболонкою з війчастим епітелієм. Війки епітелію, рухаючись різко і швидко в напрямку до ніздрів і повільно й плавно в напрямку легень, затримують і виводять назовні пил та мікроорганізми, які осідають на слизовій оболонці. Залози слизової оболонки виділяють слиз, який зволожує стінки порожнини і знижує життєздатність бактерій які потрапляють з повітря.Слизова оболонка має густу сітку кровоносних судин і капілярів. Кров, що тече по цих судинах бере участь у терморегуляції тіла людини, зігріває або охолоджує повітря, яке вона вдихає. Таким чином, повітря, що надходить в легені через носову порожнину, очищується, зігрівається і знезаражується, чого не відбувається при диханні через ротову порожнину. У слизовій оболонці верхньої носової раковини і верхнього відділу перегородки носа знаходяться спеціальні нюхові клітини (рецептори), які утворюють периферичну частину нюхового аналізатора (органа нюху). Поруч з нюховою порожниною розташовані чотири повітроносні придаткові пазухи носа. Найбільші з них є гайморові (містяться у верхніх щелепах) та лобна (в центрі лоба). Пазухи з'єднуються каналами з порожниною носа.З порожнини носа повітря надходить у носоглотку. У ній містяться скупчення лімфатичних мигдаликів, які у разі запалення можуть збільшуватись і перетворюватися на аденоїди, що утруднюють носове дихання. З носоглотки повітря потрапляє в глотку, в якій перехрещуються дихальні й травні шляхи. Від глотки починаються дві трубки: дихальна — гортань, та травна — стравохід, розміщений позаду гортані. Вхід до гортані при ковтанні їжі закривається надгортанним хрящем. Завдяки цьому повітря потрапляє лише в гортань, а їжа - у стравохід

Газообмін в легенях та тканах.При чергуванні вдиху і видиху, вентилюються легені, підтримуюеться в альвеолах відносно постійний газовий склад. Склад атмосферного повітря: 21 % О2, 79 % N2, 0,03 % СО2, невелика кількість водяної пари та інертних газів. Склад повітря, що видихається відрізняється збільшеним вмістом вуглекислого газу, збільшується вміст водяної пари. Альвеолярне повітря, що знаходиться в альвеолах відрізняється від вдихуваного і видихуваного. Це пояснюється тим, що під час вдиху в альвеоли надходить повітря повітроносних шляхів (видихуване), а при видиху, навпаки, до видихуваного (альвеолярного) домішується атмосферне з повітроносних шляхів (мертвий простір).Тип повітря	Кисень, O2 (%)	Вуглекислий газ, CO2 (%)	Азот, N2 (%)	ДомішкиВдихуване	21	0,03	79	водяна пара, інертні газиВидихуване	16	4	79	збільшений вміст водяної париАльвеолярне	14	5	80.

 Основні показники дихання. Частота дихання — кількість дихальних циклів (вдих — видих) за хвилину. У стані спокою людина здійснює за хвилину 12-16 дихальних циклів, під час сну 10-12, а при фізичному навантаженні, тяжкій хворобі — 30-35. У немовлят та осіб похилого віку частота дихання у спокої 20-25.Глибина дихання визначається об'ємом повітря, яке вдихається і видихається. У спокійному стані до легень надходить 500 мл повітря (дихальний об'єм ДО) і стільки ж виходить під час видиху. З 500 мл, що вдихає людина, тільки 350 мл потрапляє до альвеол. Близько 150 мл затримується у мертвому просторі: в порожнинах носа, носової і ротової частини глотки, гортані, трахеї і бронхів, де не відбувається газообмін. Після спокійного вдиху під час максимального зусилля можна ще вдихнути 1,5 л додаткового повітря (резервний об'єм вдиху РО вдиху), а при найглибшому видиху можна ще видихнути 1,5 л, додатковий видих (резервний об'єм видиху РО видиху). Життєва ємність легень(ЖЄЛ) — це найбільша кількість повітря, яке людина може видихнути після максимально глибокого вдиху. Вираховується за формулою:ДО + РО вдиху + РО видиху = ЖЄЛ
КінецьДякую за увагу.


title: Презентація на тему «Вплив діяльності людини на стан біосфери» (варіант 2)

text:
Вплив діяльності людини на стан біосфери
Виконала учениця 11-А класу, Гриньків Оксана
Будь-яке втручання в біосферу змінює середовище життя, позначається на життєдіяльності організмів. Нині шкода, якої завдає людство біосфері, може виявитися незворотною і непоправною.
Перелік екологічних проблем:
Знищення лісів
Проблема озонового шару
Забруднення води
Шляхи вирішення екологічних проблем.
Знищення лісів
Ліси - енергетична база біосфери, яка відіграє дуже важливу роль в житті планети. Це-легені планети. За даними ООН, щорічно на планеті вирубують понад 3 млр.м3. З найбільшим розмахом ліси винищують в тропічному поясі. Лісову сировину вивозять на експорт в Японію, США, в Англію, Францію. В Африці за 50 років-вирубано 60% всіх лісів.
Проблема озонового шару
Антарктична озонова діра - величезна ділянка зі зниженою концентрацією озону в земній захисному шарі - яка відкрилася ще в 1980-х роках, зараз володіє найбільшим розміром.
Забруднення води
Діяльність людини негативно впливає і на різноманітні водойми, забруднюючи промисловими та побутовими відходами, пестицидами та добривами, які змиваються з полів, зміна екологічних умов, осушення, тощо. Порушення санітарного стану водойм, а також виснаження водних ресурсів загострює проблему питної води.
Шляхи вирішення екологічних проблем
Людина давно помітила, що на дбайливе ставлення природа завжди відгукується. Прикладом позитивної діяльності людини може бути  створення парків, лісопарків, садів, скверів.
Для очищення прісних водойм використовуються рослини-санітари: водяний гіацинт, рогіз, хвощ болотяний та інші.
Також важливим питанням на сьогодні лишається будівництво очисних споруд на виробництвах зі шкідливими викидами в атмосферу.
Людина повинна усвідомити, що Земля і всі її мешканці на межі загибелі, і зберегти майбутнє - справа КОЖНОГО з нас...


title: Презентація на тему «Майстерність маскування»

text:
Майстерність маскування
Хамелеон здатний змінити своє забарвлення згідно навколишнього середовища. В шарах шкіри знаходяться пігментні клітини, що містять барвники. З їх допомогою хамелеон може змінювати забарвлення шкіри. Це незвичайне тварина змінює колір залежно від забарвлення навколишнього середовища, температури або при подразненні. Хамелеон може змінити свій колір протягом 15 хвилин. Стан його пігментних клітин регулюється нервовою системою.Інші тварини, наприклад, восьминоги і кальмари, здатні змінювати забарвлення тіла протягом декількох секунд, оскільки їх пігментні клітини також регулюються нервовою системою. Камбала і палтус імітують забарвлення морського дна і до того ж вони частково зариваються в пісок, щоб підсилити ефект маскування. Якщо таку рибу покласти, наприклад, на шахову дошку, то її тіло покриється чорно - білими квадратиками.
Інші риби, жаби, раки і краби не володіють здатністю змінювати колір свого тіла, проте, пристосовуючись до навколишнього, вони можуть ставати дещо світліше або темніше.Деякі птахи і ссавці, такі як куріпка, звичайний песець, заєць - біляк та інші, пристосовуючись до зовнішніх умов, змінюють свій річний наряд на зимовий, який буває білим, як сніг, або сірим, як голі дерева.
В часи промислової революції у Великобританії існувала тільки одна кольорова різновид березової п'ядуна. Білі метелики з маленькими темними цятками на крилах досконало імітували забарвлення порослої лишайниками березової кори, на якій вони вдень відпочивали, і завдяки цьому були малопомітними.У XIX столітті фабрики почали викидати в атмосферу багато сажі, від якої стовбури дерев чорніли. На темному тлі було легко помітити білих метеликів, тому птахи їх відразу знаходили. В цей час почали з'являтися темно забарвлені особини, існування яких раніше було неможливо - на білих стовбурах дерев птахи їх легко побачили б.

Темні метелики успішно розмножувалися. Так, в результаті мутації, виникла домінантна популяція темно забарвлених метеликів. Зараз стан навколишнього середовища у Великобританії поліпшується і знову спостерігається збільшення кількості світло забарвлених березових пядениц.Приклади мімікрії зустрічаються серед різних представників усього тваринного світу - від комах до ссавців. Одні імітують рослинність, інші - стають подібними каміння або пташиного посліду.

У лісах часто можна зустріти кращі приклади маскувального фарбування тварин. Нерівномірне сонячне освітлення привертає в ці місця плямистих і смугастих тварин, які майже повністю зливаються з довкіллям.Деякі метелики, наприклад, подібні ураженого цвіллю листочка. Богомол, якого важко відрізнити від сухої гілочки, сидить нерухомо, підстерігаючи здобич. Серед зеленого листя і сухої трави це довгасте комаха є практично непомітним.

Гусениці пядениц навчилися добре імітувати гілочки, і у них на спинах навіть з'явилися своєрідні “нирки “. Видати їх можуть тільки необережні рухи. Плоске коричневе тіло рогатої жаби абсолютно непомітне серед опалого листя

Самки фазана дрімлюги, крижня та інших видів птахів гніздяться на землі, мають коричневе оперення з темними і світлими плямами. Така забарвлення допомагає їм злитися з навколишнім середовищем.Самка малого зуйка відкладає яйця в неглибокій ямці серед гальки, її точкові яйця абсолютно непомітні на тлі гальки. Самка також добре замаскована, завдяки чорним, білим і коричневим смугах, контури її тіла здаються розмитими, і ворог його не бачить.

Бугай (водяний бик) влаштовує гніздо в очеретах. Вона непомітна в заростях завдяки тому, що на тілі має поздовжні смужки. Відчувши небезпеку, цей птах піднімає вгору дзьоб і повільно погойдується разом з очеретом, тому помітити його практично неможливо.Для австралійських жаборотиков характерна спеціальна маскування. Вони сидять на гілці, витягуються вгору і застигають в такому положенні - здається, ніби це не птах, а зламаний сучок. У багатьох птахів, що живуть у кронах дерев, синя груди і зелені спинки. Зверху птах подібна листу, а знизу темної крапки в небі. Це дозволяє птахам уникати небезпек.

Майї (краби) з метою маскування прикріплюють до свого панцира або клешням живі актинії і губки. Таким чином, вони не тільки маскуються, але і захищаються від потенційних ворогів. Личинки ручейника, які живуть у воді, ховаються в трубках, побудованих з піску, камінчиків і шматочків дерева.Для безпеки однієї лише забарвлення мало. Поперечно - смугаста нічна метелик буде помітна здалеку, якщо вона сяде на стовбур дерева не з «тієї» сторони. Тварини, у яких маскувальне забарвлення призначена для денного часу, ведуть активний нічний спосіб життя. Тварини, що імітують листя, бовтаються на вітрі.

Але навіть нерухоме тіло відкидає тінь. Тому у малайського гекона між кінцівками є шкірясті складки, завдяки яким контури її тіла стають для оточуючих невиразними і розпливчастими.

Інформаційні джерела:http://www.myplanet-ua.com/maskirovka-zhivotnyih/
Дякую за увагу 


title: Презентація на тему «Вплив генотипу і факторів зовнішнього середовища на рослинні організми»

text:
11 клас
Вплив генотипу і факторів зовнішнього середовища на рослинні організми

Розвиток організму зумовлений складною взаємодією генів. Можливо, що розвиток будь-якої ознаки пов'язаний з дією багатьох генів. Крім того, виявлено залежність кількох ознак від одного гена. Наприклад, у вівса забарвлення лусочок і довжина остюка насіння визначаються одним геном. У дрозофіли ген білого кольору очей одночасно впливає на колір тіла і внутрішніх органів, довжину крил, зниження плодючості,
зменшення тривалості життя.
Не виключено, що кожний ген є
одночасно геном основної дії
для "своєї" ознаки і
модифікатором для інших
ознак. Склалася ця цілісна система у
процесі еволюції органічного
світу, виживали лише ті організми,
в яких взаємодія генів дала
найсприятливішу реакцію в
онтогенезі.
Хромосоми
Основна роль у передаванні спадкових властивостей належить хромосомам, З ними пов'язані закономірності, відкриті Г. Менделем і Т. Морганом. Проте багато органел цитоплазми містить ДНК (пластиди, мітохондрії). Вони здатні до авторепродукції і з їхньою ДНК може бути пов'язана передача позахромосомної, цитоплазматичної спадковості.Є сорти ротиків, нічної красуні та деяких інших рослин, у яких поряд із зеленими листками трапляються строкаті з білими плямами — ділянками, позбавленими хлорофілу. Ознака строкатості передається тільки по материнській лінії, через пластиди.
У кукурудзи є сорти з чоловічою стерильністю, яка передається винятково через цитоплазму жіночих статевих клітин. Сорти кукурудзи, що характеризуються чоловічою стерильністю, широко використовують у сільському господарстві під час лінійних схрещувань. Внаслідок відсутності власного пилку у цих ліній неможливе самозапилення, тому завдяки перехресному запиленню отримують гібрид з підвищеною врожайністю (див. "Гетерозис"). Якою саме органелою передається чоловіча цитоплазматична стерильність у кукурудзи, ще не встановлено.
Гетерозис
З давніх часів відомо, що в процесі схрещування різних сортів рослин отримують більш життєздатне і продуктивне потомство. Гетерозис (у перекладі з грецької heteroisis - перетворення, зміна) - це збільшення темпів зростання, розмірів, оптимальне використання їжі, підвищення життєздатності та продуктивності гібридів першого покоління в порівнянні з батьківськими організмами. Інша назва цього явища - гібридна потужність. Типовий приклад гетерозису серед рослин - гібриди кукурудзи, одержувані при схрещуванні двох генетично відмінних ліній. Гетерозис в даному випадку виражається в кращій біологічній та господарській продуктивності рослин. Так, валові збори зерна підвищуються на 20-30% у порівнянні з батьківськими формами.

Мінливість
Живий організм завжди перебуває в тісному взаємозв'язку з навколишнім середовищем, під впливом факторів якого виявляється одна з найважливіших властивостей організму — його мінливість. Саме вона забезпечує різноманітність організмів у процесі еволюційного розвитку. Якщо в процесі мінливості відбувається зміна генотипу, то ознака, що виникла у відповідь на цю зміну, успадковується і виявляється у наступних поколіннях. Таку мінливість називають генотиповою, мутаційною, спадковою, невизначеною. Якщо ж зміни організму, що виникли У відповідь на вплив навколишнього середовища, не торкнулися генотипу, а лише викликали більшменш значні зміни фенотипу, то йдеться про фенотипову, модифікаційну, неспадкову, визначену мінливість. Такі зміни не успадковуються.
Вплив факторів зовнішнього середовища
Одні й ті самі мутації можуть виникати в результаті дії різних факторів і, навпаки, під впливом одного фактора виникають різні мутації. У кімнатної рослини первоцвіту китайського за звичайних умов за температури від 15 до 20 °С квітки мають червоне забарвлення. Однак, якщо рослину з червоними квітками перенести у приміщення з підвищеною вологістю і температурою 30—35 °С, то нові квітки матимуть білий колір, а в разі повернення рослини у попередні умови знову з'являться червоні квітки. Це означає, що одні й ті самі спадкові властивості виявляються порізному залежно від умов, в яких відбувається реалізація цих властивостей.
Експерименти над рослинами
Було проведено серію експериментів над рослинами, що належали до 120 видів. Кожний екземпляр рослин розрізали на дві однакові частини. Одну частину вирощували в умовах теплого м'якого клімату, а другу — високо в горах. Результати дослідів були такими (на прикладі земляної груші). Стебло земляної груші, яка виросла на рівнині, було високим, а вирощеної в горах — дуже низеньким і мало вигляд розетки, притисненої до землі. Така зміна форми стебла — результат пристосування до суворих умов високогір'я. Якщо насіння обох рослин висівати в однотипних умовах, вони дадуть рослини з однаковим фенотипом незалежно від того, яким був фенотип їхніх батьків. Отже, під впливом зовнішніх умов зміни у фенотипі не спричинюють змін генотипу. Навіть на одній рослині листки, які виросли у різних умовах, мають різну форму (явище гетерофілії).
Вплив середовища на форму листків:1 — стрілолист (у воді листки лінійні, на поверхні води — кулясті, над водою — стрілоподібні); 2 — підводні І надводні листки жовтцю водяного; 3 — гетерофілія у череди
Світло
Одним з найважливіших зовнішніх чинників, від якого залежить життя рослинного організму, його ріст і розвиток, є світло.
Щодо інтенсивності освітлення рослини поділяють на світлолюбні й тіньовитривалі, які відрізняються між собою морфологічно, анатомічно й фізіологічно. Для світлолюбних рослин характерні ознаки ксероморфної структури, які формуються за дії сильного освітлення. Головною фізіологічною відмінністю світлолюбних і тіньовитривалих рослин є різниця у значенні їхнього компенсаційного пункту, тобто освітлення, за якого інтенсивність дихання і фотосинтезу зрівноважені. У тіньовитривалих рослин компенсаційний пункт досяжний за умов нижчого освітлення, ніж у світлолюбних. Наприклад, у сонячних листків бука компенсаційний пункт досягає 500 лк, а у затінених – 100 лк.
Зазначимо, що в тіні листки виростають
більшими, ніж на світлі. На інтенсивному
світлі зменшується також ріст стебла. У
численних дослідженнях виявлена
гальмівна дія світла на ріст. Такий прямий
вплив світла на рослину називають
нормативною дією світла. З огляду на це
вважають, що рослини вночі ростуть швидше,
ніж удень (однак не завжди, наприклад, пагін
квасолі росте значно швидше вдень, ніж уночі, а
для низки рослин ріст рівномірний протягом доби).

Температура
Температура – один з найважливіших абіотичних, некерованих чинників довкілля, від якого залежить географічне поширення рослин, їхня здатність нормально рости і розвиватись. Залежність між ростом і температурою виражають кривою з трьома кардинальними точками:• мінімальною (найнижча температура, за якої ріст тільки розпочинається);• оптимальною (найсприятливіша для ростових процесів);• максимальною (за якої ріст уже припиняється).
Вода
Як відомо, рослини активно реагують на зовнішні умови, серед яких – водозабезпечення. Воно є необхідною умовою для нормального росту і розвитку рослин. У житті всього живого вода відіграє багатогранну і надзвичайно важливу роль.За рівнем забезпечення водою рослини поділяють на чотири екологічні групи.• Гідрофіти – це рослини, які живуть безпосередньо у воді (водорості, лотоси, водяна лілія, ряска тощо). Воду поглинають усією поверхнею, коренів не мають, у них послаблена анатомічна і морфологічна диференціації. Надзвичайно чутливі до порушень водного балансу, навіть невелике збезводнення призводить до їхньої загибелі.
• Гігрофіти – це рослини, які живуть біля води, на узбережжях водойм (верескові, папороті, чистотіл). Вони мають достатнє водопостачання, продихи у них майже постійно відкриті.

 Мезофіти – це найбільша група рослин помірного клімату з середнім рівнем водозабезпечення. Це рослини наших лугів і лісів та головна маса культивованих людиною сільськогосподарських рослин. Листки мезофітів мають чітко виражену стовпчасту і губчасту паренхіми. Процес транспірації регульований продиховим (відкриттял закриття продихів) і позапродиховим механізмами. У мезофітів добре розвинена коренева система. Водночас чим більш мезофітна рослина, тим вона гірше переносить посухи. Є широка амплітуда мезофітизації: типові мезофіти (томати), і близькі до ксерофітів (сорго).

Ксерофіти – це рослини посушливих місць зростання (степи, пустелі, напівпустелі) з утрудненим водозабезпеченням. Вони добре пристосовані до перенесення посух і здатні долати як недостатнє водопостачання, пов'язане з низькою вологістю ґрунту і незначними опадами, так і підвищену температуру, зумовлену кліматом. Для ксерофітів характерні два типи анатомоморфологічних пристосувань до дефіциту води: спрямовані на поліпшення водопостачання і спрямовані на зниження втрат води у разі транспірації. У представників першого типу пристосувань (наприклад, верблюжа колючка) розвивається потужна коренева система, яка проникає в ґрунт на глибину до 18 м, що дає змогу поглинати ґрунтову воду. Другий тип пристосувань пов'язаний з формуванням різних захисних структур для зниження транспірації (опушення, колючки, товста кутикула тощо).


title: Презентація на тему «My future profession» (варіант 4)

text:
MY FUTURE PROFESSION is TV PRESENTER
   There are many interesting and useful professions and it is really not an easy task to choose the right one. Occupation TV presenter, journalist is not only interesting but also very complicated. And in the future in an excellent professional, you need to master the theoretical and practical knowledge, and most importantly - learn how to harmoniously unite them in the process.
  Lead - Media Officer, who works at the scene on television (TV presenter) and radio (radio host), personifying the information that it serves. Delivers news, entertainment and sports programs, says race and matches. Anchorman is the face of the program.
For TV presenters essential parameter is the appearance, for radiveduchyh-diction. TV presenter - one of the most famous trades on TV.
Presentation worked
 Aya Stecenko
Form 11


title: Презентація на тему «Малярійний плазмодій»

text:
Малярійний плазмодій

Плазмодій малярійний — це збудник малярії, одного з найнебезпечніших захворювань людини, що забрало мільйони людських життів.
Малярійний плазмодій відноситься до підряду Кров’яні споровики. Переносять його від хворої людини до здорової кровососні малярійні комарі.
Під час укусу зі слиною комара у кров здорової людини проникають рухливі клітини плазмодія.
Плазмодій малярійний
Спочатку паразит потрапляє до клітини крові-еритроцита. В них паразит живиться, росте і знову розмножується множинним поділом клітини.
Життєвий цикл плазмодія відбувається в двох стадіях (безстатевій та статевій) зі зміною власників. В життєвому циклі малярійного плазмодія людина є проміжним господарем, а малярійний комар-остаточним.
Життєвий цикл

Розмноження
У людини малярія проявляється високою температурою і рясним потовиділенням.
Гарячковий стан триває від шести до восьми годин, хворий відчуває спрагу, відчуття жару, ломоту в м’язах.
Лихоманка небезпечна високими температурними показниками – до сорока одного градуса (а при сорока двох в організмі людини згортається білок і настає смерть).
Якщо висока температура тримається постійно – це найбільш небезпечна стадія.
При малярії
Найбільш небезпечна тропічна малярія для мешканців неафриканських континентів – вони набагато важче переносять захворювання через відсутність механізму опору, який у африканців добре налагоджений.

 Для того, щоб не заразитися малярією, необхідно уникати укусів комарів, не перебувати поблизу вологих місцевостей, боліт, лісових озер, вживати механічні і хімічні засоби захисту від комарів.
Цікаво…
Plasmodium vivax - збудник триденної малярії.
Plasmodium ovale - збудник ovale-малярії (малярія типу триденної).
Plasmodium malariae - збудник чотириденної малярії.
Plasmodium falciparum - збудник тропічної малярії.
Види малярійних плазмодіїв

Види малярійних плазмодіїв

Видові особливості малярійних плазмодіїв


title: Презентація на тему «Food» (варіант 1)

text:
   What does your life depend on? What can make you healthy, ill or even kill you? What do over a billion people not have enough of? And another billion have too much of? What can be yummy or yukky?
Food is made up of nutrients. These are the things which give you energy or help build up your body as you grow.
The most important Big Three nutrients are:
But there are other things too which you need to eat. They are vitamins and minerals.
So...
    which
 foods
    are
       good?
Fruits

Fish

Vegetables

Grains

Pulses

Olive oil
So...
     which
  foods
     are
    bad?
Salty foods

Sugar and sugary
 foods like cakes
    and candies

Fatty foods

Junk food

Fast food

Fried food
I
HEALTHY FOOD!


title: Презентація на тему «Рослини символи країн світу»

text:
Рослини символи країн світу
Підготував
учень   10-Б   класу
Нововолинського   ліцею-інтернату
Волинської   обласної    ради
Кулай Віталій

План
Рослини  - символи:
Болгарії;
Туреччини;
Індії;
Фінляндії;
Китаю;
Японії;
Таїті;
Фіджі;

Рослини-Символи України;
Висновок

Символ Болгарії
В Болгарії — троянда в особливій пошані. Вона стала одним з головних символів країни, що знайшло своє відображення в національній культурі. Про троянді тут написано багато пісень, а місцеві художники часто малюють її на своїх картинах.Зображення троянди є неодмінним атрибутом у літніх національних обрядах, часто зустрічається в народних вишивках.В кінці травня за традицією, в Болгарії проводиться фестиваль троянд.
Символ Туреччини
У Туреччині правила квіткового етикету передаються з роду в рід. Букет із яскравих червоних кольорів символізує радість і дружнє ставлення, а синьо-біла гамма означає сум. Тюльпани є найбільш улюбленими квітами турків. У Туреччині їх дарують не тільки у святкові дні, а й просто так.Молодим дівчатам прийнято дарувати нерозпустилися бутони, що символізують непорочність. Жінкам розкриті квіти — гербери, орхідеї, троянди.

Символ Індії
В Індії національною квіткою є лотос. Він символізує духовний шлях, витоки життя і його порядок, творчий початок і нірвану. Зображення лотоса вважаються цілющими, тому в Індії вони всюди — на жіночих прикрасах, на колонах храму і на картинах.
Символ Фінляндії
У Фінляндії не прийнято торгувати квітами на вулиці — готові букети продаються тільки в спеціалізованих магазинах або на ринку. Фіни ніколи не надають значення кількості квітів у букеті. На Великдень тут прийнято дарувати букет жовтих тюльпанів. А на День матері стають дуже популярними ікебани та урочисті букети з орхідей.

Символ Китаю
Безперечний символ Китаю — півонія. Китайці вірять, що він приносить щастя, зберігає любов і примножує багатство.У місті Лояне, провінція Хенань, з 1982 року щороку проводять Фестиваль півоній, який збирає величезну кількість любителів цих прекрасних рослин, а по обидва боки річки Цзянь можна побачити тисячі квітучих півоній. Одне з найбільш масштабних заходів у рамках Фестивалю півоній — це урочисті одруження під девізом «Піон — свідок щастя». Сотні молодят збираються на міській площі, щоб урочисто укласти шлюб з коханою людиною.

Символ Японії
У Японії національний символ — сакура. Сакура — це різновид вишні, яка, на відміну від звичайної вишні, не плодоносить. Сакура символізує юність і любов, їй присвячено безліч пісень і віршів.Щовесни в садах і парках збирається маса людей, щоб помилуватися воістину чудовим і захоплюючим видовищем — цвітінням сакури. У дні цвітіння сакури по всій країні відзначають свято «розглядання квітів» — «ханамі».

Символ Таїті
А на Таїті вважаються символом квіти тіарі (Gardenia taitensis). Ця рослина знайшло застосування у парфумерії, ароматерапії, медицині і служить модною прикрасою для місцевих жінок.Щороку з 5 по 8 грудня на Таїті відзначають свято квітки тіарі. З 1985 року свято стало доброю традицією. На сьогоднішній день свято тіарі — це оригінальний конкурс флористики, в якому беруть участь всі бажаючі.

Символ Фіджі
На островах Фіджі є свято — День вогняного гибискуса. Жителі островів роблять яскраві гірлянди і прикрашають ними свої будинки. Потім починається святкова хода красивих і гарних дівчат. Закінчується свято вибором королеви квітів.

Символи України

До рослинних символів  України відносяться калина, верба, дуб, тополя, барвінок, чорнобривці. Вони здавна уособлюють красу нашої  України, духовну міць народу, засвідчують  любов до рідної землі.
Здавна у нашому народі найбільш шанованим деревом є верба. „Без верби і калини – нема України”, – говориться в народній приказці.
Калина — символ життя, крові, вогню. Деякі дослідники пов'язують її назву із сонцем, жаром, паланням. Калина часто відіграє роль світового дерева, на вершечку якого птахи їдять ягоди і приносять людям вісті, іноді з потойбіччя. Та й саме дерево пов'язує світ мертвих зі світом живих.
Вишня — символ світового дерева, життя; символ України, рідної землі; матері; дівчини-нареченої.
Пшениця - символ краси життя, щасливого добробуту, тілесного і духовного багатства. Якщо житня хлібина дає здоров'я і силу, то пшеничний коровай додає до них щастя і красу
Барвінок  - символ вічності  буття і життєвої сили, провісник весни. Уособлює невмирущу пам'ять про покійних. Звідси, хрещатий барвінок - барвінок під хрестом на могилі.
Мальва – це символ найдорожчого, любові до рідної землі, до народу. Не було села, а в ньому хати, де б не росли під вікнами мальви – прекрасні обереги нашої духовної спадщини.
Висновок:
   Народні символи – це те, що найбільше любить і шанує даний народ. В одних народів їх більше, в інших менше. Називаючи народний символ, можна дізнатися, про яку країну іде мова. Так, коли ми говоримо – клен, то знаємо, що це символ Канади. Символіка Росії є береза, ромашка, ведмідь, горобина.  Про народні символи складено багато пісень і легенд, вони використовуються в обрядах, звичаях. Їх вишивають на сорочках, рушниках. Народні символи – це наші святині.


title: Презентація на тему «Запилення та запліднення рослин» (варіант 1)

text:
Запилення та запліднення рослин
Підготувала Подмаркова ВыкторіяУчениця 11-А класу
Запилення. Типи запилення
Запилення — це процес перенесення пилку із пиляка однієї тичинки на маточку цієї або іншої квітки. Завдяки цьому процесу пилок потрапляє до частин квітки, в якій розміщені насінні зачатки та яйцеклітини.
Розрізняють наступні два типи запилення
Самозапилення(1)
Перехресне запилення(2)

1. Самозапилення. Під час процесу самозапилення пилкові зерна з пиляка на тичинці переносяться на приймочку маточки цієї ж самої квітки. Такий тип запилення відбувається найчастіше всередині пуп'янка, ще до повного розкривання квітки. Самозапилення характерне багатьом культурним рослинам, таким як пшениця, горох, рис, квасоля, і деяким дикорослим видам.
Пшениця
Горох
Рис
Квасоля
2. Перехресне запилення — пилок з тичинки квітки переходить на приймочку маточки вже іншої квітки. Нею може стати квітка цієї самої рослини або зоасім іншої. Перехресний тип запилення характерний більшості видів саме квіткових рослин. Під час нього пилок переноситься різними способами. Це може бути вітер (вітрозапильні рослини), комахи (комахозапильні рослини), вода.
Запилення за допомогою кажанів (1) і птахів (2)

Заплі́днення (сингамія) — процес злиття чоловічої та жіночої статевих клітин (гамет) рослинних і тваринних організмів, що лежить в основі статевого розмноження. Внаслідок запліднення утворюється зигота, яка дає початок новому організмові.
Запліднення у нижчих рослин
 У багатоклітинних водоростей гамети утворюються у статевих органах – гаметангіях.

1 - сценедесмус; 2 - плеврококк,
3 - улотрикс, 4 - кладофора (частина таллома),
5 - драпарнальдія (частина таллома);
6 - колеохете; 7 - гідролапатум
 У одноклітинних водоростей не можуть утворюватися справжні статеві клітини. У них відбувається ряд мітотичних поділів з утворенням 2-8 гамет, а потім відбувається мейоз. Розрізняють гамети “+“ та “-”.
хламідомонада
У складніше організованих багатоклітинних водоростей є статеві органи:
Оогонії – місце, де утворюються жіночі (великі, нерухомі, без джгутиків гамети) органи.
Антеридії - місце, де утворюються чоловічі (малі, рухомі, з джгутиками гамети) органи.

Вольвокс
Запліднення у вищих рослин
У рослин запліднення відбувається після запилення.
Процес подвійного
 запліднення:

Досягши яйцеклітини,                                        пилкова трубка розривається
і з неї виходять два спермії, а
вегетативна клітина трубки руйнується.
Два спермії виходять і один із них зливається з ядром яйцеклітини, утворюючи зиготу, а другий — із вторинним (диплоїдним) ядром центральної клітини, яка дає початок ендосперму.
Зародок та ендосперма утворюють насінину.
Сформована насінина, потрапивши в сприятливі умови, проростає і дає початок новій рослині з властивими їй будовою та функціями. В одних випадках онтогенез завершується статевим розмноженням з утворенням насіння у відносно короткий термін
Прикладом таких рослин є одно, дворічні й ті багаторічні, в яких плодоношення буває раз на життя.
Бамбук

В інших випадках плодоношення відбувається багаторазово (багаторічні трави, кущі, дерева), материнський організм старіє поступово і онтогенез його також закінчується відмиранням.

Піони
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Вітаміни» (варіант 10)

text:
Вітаміни

Вітаміни - це біологічно активні речовини різної хімічної природи, що необхідні для забезпечення важливих фізіологічних і біологічних процесів в організмі
Що таке вітаміни?
Існування і значення вітамінів для життя встановив наприкінці минулого століття російський лікар М. І. Лунін (1881).

Водорозчинні            Жиророзчинні В    С           A   D   E      Р                 F  K
Класифікація вітамінів

Вітамін С
(Аскорбінова кислота)
Допомогає організму боротися з інфекціями, краще бачити, стимулює оновлення клітин. При недостачі - цинга (набухають і кровоточать ясна, випадають зуби, слабкість, млявість, швидка втома, головокружіння). Міститься: в цитрусових, солодкому перці, ягодах, моркві.
ВІТАМІН B1
 Бере участь в обміні речовин, регулює циркуляцію крові і кровотворення, роботу гладкої мускулатури, активізує роботу мозку. При недостачі-захворювання Бері-бері (ураження нервової системи, відставання в рості, слабкість і параліч кінцівок). Міститься: в горіхах, апельсинах, хлібі грубого помолу, мясі птиці, зелені.
(Тіамин)
ВІТАМІН B2
Регулює обмін речовин, бере участь в кровотворенні, знижує втому очей, полегшує поглинання кисню клітинами. при недостачі - слабкість, зниження апетиту, запалення слизових оболонок, порушення функцій зору. Міститься: в мясі, молочних продуктах, зелених овочах, зернових и бобових культурах.
(Рибофлавін)
ВІТАМІН B5
Регулює роботу наднирковиків, засвоєння вітамінів, синтез антитіл, жировий обмін. Міститься: в горосі, дріжжах, фундуці, листових овочах, курчатах, крупах, ікрі.
 (Пантотенова к-та)
ВІТАМІН B6
Бере участь в обміні амінокислот, жирів, роботі нервової системи, понижує рівень холестерину. При недостачі - анемія, дерматит, судоми, розлади травлення. Міститься: в сої, бананах, в морепродуктах, картоплі, моркві, бобових.
(піридоксин)
ВІТАМІН B9
Бере участь у синтезі нуклеїнових кислот, амінокислот, регюлює роботу органів кровотворення Міститься: в мясі, коренеплодах, фініках, абрикосах, грибах, гарбузі, висівках.

(Фолієва кислота)
Стимулює обмін білків, нормалізує роботу печінки, покращує репродуктивне здоров’я. Міститься: у молоці і молочних продуктах, печінці, дріжжах
ВІТАМІН B13
(Оротова кислота)
Впливає на обмінні процеси, входить до складу багатьох ферментів, регулює перистальтику ЖКТ, знижує тиск, регулює кількість холестерину. Основна корисна властивість вітаміну В8 – активізація ліпідного обміну.
ВІТАМІН B8
ВІТАМІН D
(кальциферол)
Відповідає за обмін фосфору і кальцію, правильний ріст кісток. При недостачі - рахіт (деформація кісток, порушення нервової системи, слабкість, роздратованість) Виробляється в шкірі під дією УФВ, ним багаті: яєчний жовток, масло, риб’ячий жир, ікра.
Допомагає організму стимулювати оновлення кліток, підтримує нервову систему, відповідає за репродуктивне здоров’я.Міститься: в молоці, зародках пшениці, соняшниковій оліі, листях салату, м’ясі, печінці, маслі.
ВІТАМІН E
(Токоферол)
ВІТАМІН H
Впливає на сон и апетит, Стан шкіри і волосся, рівень холестерину в крові Міститься: в капусті, грибах, бобових, суниці, кукурудзі, м’ясі.
(Біотин)
ВІТАМІН K
Забезпечує згортання крові, попереджує остеопороз. Міститься: в зелені, зелених помідорах, хлібі грубого помолу, капусті, шпинаті.
(Фітоменадіон)
ВІТАМІН PP
Бере участь у синтезі нуклеїнових кислот, амінокислот, регулює роботу органів кровотворення. При недостачі - пелагра (ураження шкіри, дерматит, діарея, безсоння , депресія) Міститься: у свинині, рибі, арахісі, помідорах, петрушці, шипшині.
(Нікотинова к-та)

Порушення процесів в організмі
Гіповітаміноз
Авітаміноз
Гіпервітаміноз
Відсутність в організмі якогось вітамінуНаслідки:  Цинга, рахіт, куряча сліпота, пелагра, бері-бері
Авітаміноз

Часткова недостача вітаміну Наслідки:швидка втома, знижена працездатність, підвищена роздратованість, зниження опірності до інфекцій.
ГІПОВІТАМІНОЗ
Виникає при надлишковому вживанні вітамінів. Проявляється у вигляді інтоксикації (отруєнні) організму. Більш токсичним впливом володіют надлишкові дози жиророзчинних вітамінів, так як вони накопичуються в організмі. Гіпервітаміноз дуже часто спостерігається у людей, які займаються культуризмом – бодібілдінгом і нерідко без міри вживають харчові добавки і вітаміни.
Гіпервітаміноз
Отже, для підтримання нормальної життєдіяльності організму крім білків, жирів, вуглеводів, мінеральних речовин і води потрібні вітаміни. Цим терміном називають групу додаткових речовин їжі, що належать до різних класів органічних сполук і за рідкісним винятком не синтезуються в організмі людини. Вони мають сильний і певною мірою специфічний вплив на процеси обміну, причому в дуже невеликих кількостях. Для профілактики захворювань, пов'язаних з дефіцитом вітамінів, потрібна правильна організація харчування і способу життя загалом. Слід пам'ятати, що надлишок вітамінів, їхніх препаратів також негативно позначається на здоров'ї.

Висновок
Дякую за увагу!
Виконала учениця 11 класуХарченко Олександра


Презентація на тему «Рослини хвойного лісу»


title: Презентація на тему «М’язова система людини»

text:
М’язова система
людини
Підготувалаучениця 9-В класуКошина Анна
    М'язи виконують рухову (моторну) функцію. Клітини м'язової тканини називають міоцитами. У цитоплазмі міоцитів розташовуються міофібрили, що складаються зі скоротливих білків. Завдяки міофібрилам м'язова клітина здатна скорочуватися під впливом нервових імпульсів.
    Існує дві класифікації м'язових тканин — морфофункціональна та генетична:
    Згідно з морфофункціональною класифікацією м'язові тканини за особливостями будови, функції та локалізації поділяють на дві групи: гладенька (непосмугована) та поперечносмугаста (посмугована), яка в свою чергу
поділяється на скелетну та серцеву.
Ще виокремлюють спеціалізовану
м'язову тканину.

     Згідно з генетичною класифікацією (М. Г. Хлопін) за походженням виділяють п'ять гістогенетичних типів:
соматичний (походить з міотомів мезодерми — це скелетна м'язова тканина);
целомічний (походить з вентральної мезодреми — це серцева м'язова тканина);
вісцеральний (розвивається із мезенхіми — це гладенька м'язова тканина стінок внутрішніх органів);
невральний (походить з нервової трубки — це гладенькі міоцити м'язів райдужної оболонки);
епідермальний — із шкірної ектодерми, містить міоепітеліальні кошикоподібні клітини потових, сальних, молочних, слинних та слізних залоз.
М’язи
Гладенький м’яз
Скелетний м’яз
Будова м’язів
    М'язи у дорослої людини становлять 44 % загальної маси тіла. Кожен м'яз складається з великої кількості багатоядерних м'язових волокон і сполучної тканини. Зверху м'яз вкритий тонкою сполучнотканинною оболонкою - фасцією. У м'язі розташовані кровоносні судини і нервові волокна. Сполучна тканина утворює сухожилля, за допомогою яких м'язи прикріплюються до кісток.
    Скоротливим елементом м'язових волокон є білки - актин і міозин. Скелетні м'язи називають посмугованими, оскільки товсті нитки міозину розміщуються між тонкими нитками актину.
Там, де вони перекриваються, під мікроскопом видно темну смужку, а де не перекриваються – світлу. Нитки актину і міозину поєднані між собою поперечними містками. Скорочення м'язів починається зі збудження м'язових волокон нервовими імпульсами і полягає в тому, що нитки актину за допомогою поперечних містків втягуються поміж ниток міозину. Довжина м'яза при цьому зменшується. Забезпечує скорочення м'язів енергія АТФ.
    Серцевий м'яз також побудований з посмугованої м'язової тканини. Але на відміну від скелетної, він складається із м'язових клітин, що з'єднуються між собою утворами, які проводять імпульси. Завдяки цьому збудження від однієї клітини поширюється на весь серцевий м'яз.
    Стінки внутрішніх органів (судин, кишечнику, сечового міхура тощо) утворені з непосмугованих м‘язових волокон - одноядерних веретеноподібних клітин. їхні скоротливі білки не мають строго упорядкованого розташування. Вони скорочуються повільно, але тривалий час можуть перебувати у скороченому стані.
1 - загальна будова скелетного м’яза , 2 - схематична будова м’яза
Основні групи м’язів
    Форма і величина м’язів залежать від функцій, які вони виконують в організмі. Розрізняють довгі, широкі, короткі й колові м'язи. Довгі м'язи розташовані на кінцівках, а короткі там, де рухи незначні, наприклад між ребрами. Широкі м'язи розташовані на тулубі (широкий м'яз спини), а колові (коловий м'яз рота, коловий м'яз ока тощо) - навколо отворів. За групами розрізняють м'язи голови, тулуба, верхніх і нижніх кінцівок .
    Серед м'язів голови виділяють жувальні та мімічні. Жувальні м'язи підіймають нижню щелепу і рухають її вперед, назад або вбоки, забезпечуючи акт пережовування їжі. Мімічні м'язи одним кінцем прикріплюються до шкіри обличчя і при скороченні переміщують окремі її ділянки, надаючи відповідного виразу обличчю, тобто зумовлюють міміку. До мімічних м'язів належать також колові м'язи очей і рота.
    До м'язів тулуба відносять м'язи грудної клітки, живота і спини. М'язи, які розміщені між ребрами (міжреберні), а також інші м'язи грудної клітки беруть участь у диханні. Тому їх називають дихальними. До них належить і діафрагма. Великі м'язи грудної клітки забезпечують рухи верхніх кінцівок.
    М'язи живота утворюють стінку черевної порожнини, утримують внутрішні органи, сприяють здійсненню дихальних рухів. Якщо вони слабкі, не треновані, то в разі підняття великих вантажів можуть розходитися. В утворені між м'язами проміжки під шкіру живота можуть виходити внутрішні органи. Так виникають грижі.
    Уздовж хребта розміщені численні м'язи спини. Вони забезпечують рухи хребта назад і вбоки, утримують тіло у вертикальному положенні.
   За функціями м'язи поділяють на згиначі й розгиначі, відвідні й привідні, м'язи-обертачі. Основну роль у пересуванні людини, здійсненні різних рухів відіграють м'язи кінцівок. Згинання передпліччя в ліктьовому суглобі забезпечує двоголовий м'яз (біцепс), розгинання - триголовий (трицепс). М'язи передньої поверхні передпліччя забезпечують згинання, а задньої частини - розгинання кисті й пальців.

Основні групи м’язів
    М'язи поясу нижніх кінцівок випрямляють зігнутий наперед тулуб, відводять, розгинають і повертають стегно. Найдовший у людини кравецький м'яз, розташований на стегні спереду. Він згинає ногу в кульшовому і колінному суглобах. Чотириголовий м'яз стегна розгинає колінний суглоб. Двоголовий м'яз стегна забезпечує згинання колінного суглоба. Литковий м'яз, розташований на задній поверхні гомілки, згинає стопу.
   М'язи-обертачі поділяють на обертачі
шиї, грудної клітки та попереку. При
односторонньому скороченні вони
повертають певну ділянку хребта в
протилежний бік.
М'язи людини: 1 - вигляд спереду; 2 - вигляд ззаду
Фізичні властивості м’язів
     До фізичних властивостей м'язів відносять: силу, швидкість скорочення, витривалість і тонус.
     Сила м'язів характеризується величиною максимального напруження, яке може розвинути м'яз під час свого збудження. Вона залежить від маси скоротливих білків: актину і міозину, кількості одночасно збуджених м'язових волокон, частоти нервових імпульсів, що надходять до м'яза. Чим більше в м'язі скоротливих білків, тим більша його сила і маса.
     Швидкість скорочення м'язів визначається часом, за який м'яз скорочується і розслаблюється. Чим коротший цей час, тим більша швидкість скорочення. М'язова система має повільні та швидкі м'язи. Повільні м'язи - це м'язи спини, литковий м'яз. До швидких м'язів відносять м'язи кисті руки, ока.
   Витривалість м'язів - це їхня здатність тривалий час підтримувати заданий ритм роботи. М'язи людини завжди перебувають у стані певного постійного напруження - тонусу (від грец. тонус - напруження). Він визначається природними властивостями м'язів і впливом нервової системи. У стані спокою м'язи пружні й еластичні завдяки тургору м'язових клітин, тобто постійному тискові цитоплазми на мембрану. До м'язів постійно надходять
нервові імпульси, які теж підтримують незначний тонус
м'язів.
   Тонічні скорочення, наприклад м'язів живота, утримують
внутрішні органи у певному положенні. Тонус
непосмугованих м'язів судин забезпечує необхідний
діаметр судин, а отже, і кров'яний тиск.

Робота м’язів
     Під час скорочення м'язи здатні виконувати механічну роботу. Роботу м'язів поділяють на статичну й динамічну.
    Динамічна робота — це робота, що здійснюється м'язами під час їх переміщення (керування токарним верстатом, пиляння дров тощо); у цьому разі скорочення м'язів чергується з їх розслабленням.
    Під час статичної роботи (утримання вантажу, пози) м'язи перебувають у тривалому напруженні, однак не змінюють свого положення в просторі.
     Тривала безперервна робота м'яза спричинює поступове зниження працездатності — втому. Зниження працездатності м'язів зумовлене двома основними причинами. Першою з них є те, що нервово-м'язове з'єднання, через яке збудження передається з нерва на м'яз, стомлюється значно раніше, ніж м'язові волокна. І. М. Сєченов установив, що відновлення працездатності стомлених м'язів відбувається швидше, якщо перейти з заданого виду роботи на Інший. Наприклад, стомлена рука відпочиває швидше, якщо працюють м'язи другої руки. Такий відпочинок І. М. Сєченов назвав активним, на відміну від простого спокою. Ці факти він розглядав як доказ того, що втома розвивається насамперед у нервових центрах.
    Другою причиною втоми працюючого м'яза є нагромадження в ньому недоокиснених продуктів розщеплення (молочної кислоти) внаслідок нестачі кисню, а також виснаження в ній енергетичних запасів. Якщо м'яз тимчасово припиняє роботу і перебуває в стані спокою, то кров видаляє з нього продукти розщеплення і постачає йому поживні речовини. Втома зникає, м'яз відновлює працездатність.

Робота м’язів
     Значення фізичних вправ для правильного формування скелета і м'язів. Опорно-рухова система людини починає формуватися ще в зародковому стані. Ворушіння плода задовольняє потребу м'язів у рухах. Після народження потреба в рухах у дитини виявляється у невпорядкованих рухах рук і ніг. Однак такі рухи доцільні: вони привчають дитину координувати рухи кінцівок і тренувати м'язи. Поступово у дитини розвиваються узгоджені рухи і зростає сила м'язів.
     Як відомо, м'язи прикріплені до кісток своїми сухожилками. Систематична інтенсивна робота м'язів сприяє збільшенню їхньої маси, що, в свою чергу, стимулює ріст кісток. Слабким м'язам важко підтримувати тулуб у правильному положенні, в зв'язку з чим розвивається сутулість, викривлення хребта, порушення нормальної діяльності серцево-судинної системи, дихання, травлення. Отже, чим краще розвинені м'язи тіла, тим надійнішим стає скелет і міцнішим здоров'я.
    У дитячому віці не можна підіймати важкі вантажі або носити тісне взуття, оскільки це може спричинити неправильний розвиток стопи, її склепіння вирівнюється — виникає плоскостопість.
     Форма і розміри м'яза, а також напрямок його волокон залежать від виконуваної ним роботи . За формою розрізняють три основних види м'язів — довгі, короткі і широкі. Довгі м'язи розміщені переважно на кінцівках. Бони мають веретеноподібну форму. Деякі довгі м'язи починаються кількома голівками на різних кістках або в різних місцях однієї кістки, потім ці голівки з'єднуються і на другому кінці м'яза переходять у спільний сухожилок. Відповідно до кількості голівок такі м'язи називають двоголовими, триголовими і чотириголовими.
    Короткі м'язи розміщені між окремими хребцями і ребрами; тут частково збереглося сегментарне розміщення м'язів.
    Широкі м'язи розміщені переважно на тулубі і мають форму пластів різної товщини. Сухожилки таких м'язів являють собою широкі пластинки (апоневрози; м'язи живота).
Дякую за увагу!
Джерела
 http://school.xvatit.com
 http://uk.wikipedia.org
 http://ua.textreferat.com