title: Презентація на тему «Планета»

text:
Презентация по астрономии
Ученицы 11-А классООШ № 24г.МелитополяКондрецовой Алины
Планета
Планета (альтернативная форма др.-греч. — «странник») — это небесное тело, вращающееся по орбите вокруг звезды  или ее остатков, достаточно массивное, чтобы стать округлым под действием собственной гравитации, но недостаточно массивное для начала термоядерной реакции , и сумевшее очистить окрестности своей орбиты от планетезималей.
Термин «планета» — древний и имеет связи с историей, наукой, мифологией и религией. В текстах на русском языке встречается с XI века, когда это название в форме «планита» было упомянуто в «Изборнике Святослава» 1073 года, где также были указаны небесные тела, подходившие к тому времени под это определение: Слъньце (Солнце), Ермис (Меркурий), Афродити (Венера),Луна, Арис (Марс), Зеус (Юпитер), Кронос (Сатурн)[3]. Во многих ранних культурах планеты рассматривались как носители божественного начала или, по крайней мере, статуса божественных эмиссаров. По мере того, как научные знания развивались, человеческое восприятие планет изменилось в немалой степени и благодаря открытию новых объектов и обнаружению различий между ними.

Движение планет по орбите
Согласно рабочему определению все планеты вращаются вокруг звёзд, что лишает статуса планеты любые потенциальные «планеты-одиночки». В Солнечной системе, все планеты обращаются по своим орбитам в том направлении в каком вращается Солнце (против часовой стрелки, если смотреть со стороны северного полюса Солнца). Хотя по крайней мере одна экзопланета, WASP-17b, вращается по орбите вокруг звезды в направлении противоположном её вращению. Период, за который планета обращается вокруг звезды, называется сидерическим или годом. Планетарный год в немалой степени зависит от расстояния планеты от звезды; чем дальше планета находится от звезды, тем большую дистанцию она должна пройти, и тем медленнее она движется, так как менее затронута гравитацией звезды. Поскольку никакая орбита не является совершенно круглой, расстояние между звездой и планетой на орбите варьируется в течение сидерического периода. Точку орбиты где планета ближе всего к звезде называют периастром (перигелий в Солнечной системе), тогда как самая дальняя точка орбиты называется апоастром (афелий в Солнечной системе). Поскольку в периастре планета ближе к светилу, потенциальная энергия гравитационного взаимодействия переходит в кинетическую и её скорость увеличивается подобно тому как брошенный высоко камень — ускоряется приближаясь к земле, а когда планета находится в апоастре, её скорость уменьшается, подобно тому как тот же брошенный вверх камень замедляется в верхней точке полёта.
Солнечная система
Со́лнечная систе́ма — планетная система, включающая в себя центральную звезду — Солнце — и все естественныекосмические объекты, обращающиеся вокруг Солнца. Она сформировалась путём гравитационного сжатия газопылевого облака примерно 4,57 млрд лет назад[2]. Бо́льшая часть массы объектов Солнечной системы приходится на Солнце; остальная часть содержится в восьми относительно уединённых планетах, имеющих почти круговые орбиты и располагающихся в пределах почти плоского диска — плоскостиэклиптики. Общая масса системы составляет около 1,0014 M☉.

Четыре меньшие внутренние планеты: Меркурий, Венера, Земля и Марс (также называемые планетами земной группы), состоят в основном из силикатов и металлов. Четыре внешние планеты: Юпитер, Сатурн, Уран и Нептун, также называемые газовыми гигантами, намного более массивны, чем планеты земной группы. Крупнейшие планеты Солнечной системы, Юпитер и Сатурн, состоят, главным образом из водорода и гелия; внешние, меньшие Уран и Нептун, помимо водорода и гелия, содержат в своём составе метан и угарный газ[19]. Такие планеты выделяются в отдельный класс «ледяных гигантов»[20]. Шесть планет из восьми и три карликовые планеты окружены естественными спутниками. Каждая из внешних планет окружена кольцами пыли и других частиц.
Структура
Центральным объектом Солнечной системы является Солнце — звезда главной последовательности спектрального класса G2V,жёлтый карлик. В Солнце сосредоточена подавляющая часть всей массы системы (около 99,866 %), оно удерживает своим тяготением планеты и прочие тела, принадлежащие к Солнечной системе[21]. Четыре крупнейших объекта — газовые гиганты — составляют 99 % оставшейся массы (при этом большая часть приходится на Юпитер и Сатурн — около 90 %).

Все планеты и большинство других объектов обращаются вокруг Солнца в одном направлении с вращением Солнца (против часовой стрелки, если смотреть со стороны северного полюса Солнца). Есть исключения, такие как комета Галлея. Самой большой угловой скоростью обладает Меркурий — он успевает совершить полный оборот вокруг Солнца всего за 88 земных суток. А для самой удалённой планеты — Нептуна — период обращения составляет 165 земных лет.
Бо́льшая часть планет вращается вокруг своей оси в ту же сторону, что и обращается вокруг Солнца. Исключения составляютВенера и Уран, причём Уран вращается практически «лёжа на боку» (наклон оси около 90°). Для наглядной демонстрации вращения используется специальный прибор — теллурий.
Меркурий
Мерку́рий — самая близкая к Солнцу планета Солнечной системы, обращающаяся вокруг Солнца за 88 земных суток. Продолжительность одних звёздных суток на Меркурии составляет 58,65 земных[13], а солнечных — 176 земных[4]. Планета названа в честь древнеримского бога торговли — быстроногого Меркурия, поскольку она движется по небу быстрее других планет.
. Видимая звёздная величинаМеркурия колеблется от −1,9[1] до 5,5, но его нелегко заметить по причине небольшого углового расстояния от Солнца (максимум 28,3°)
Меркурий — самая маленькая планета земной группы. Его радиус составляет всего 2439,7 ± 1,0 км[7], что меньше радиуса спутника Юпитера Ганимеда и спутника Сатурна Титана. Масса планеты равна 3,3·1023 кг. Средняя плотность Меркурия довольно велика — 5,43 г/см³, что лишь незначительно меньше плотности Земли. Учитывая, что Земля намного больше по размерам, значение плотности Меркурия указывает на повышенное содержание в его недрах металлов. Ускорение свободного падения на Меркурии равно 3,70 м/с²[16]. Вторая космическая скорость — 4,25 км/с[16]. Несмотря на меньший радиус, Меркурий всё же превосходит по массе такие спутники планет-гигантов, как Ганимед и Титан.
Венера
Вене́ра — вторая внутренняя планета Солнечной системы с периодом обращения в 224,7 земных суток. Названа именемВенеры, богини любви из римского пантеона. Это единственная из восьми основных планет Солнечной системы, получившая название в честь женского божества.
Атмосферное давление на поверхности Венеры в 92 раза больше, чем на Земле.
Венера — третий по яркости объект на небе Земли после Солнца и Луны и достигает видимой звёздной величины в −4,6. Поскольку Венера ближе к Солнцу, чем Земля, она никогда не удаляется от Солнца более чем на 47,8° (для земного наблюдателя). Лучше всего она видна незадолго до восхода или через некоторое время после захода Солнца, что дало повод называть её также Вечерняя звезда или Утренняя звезда.
Венера классифицируется как землеподобная планета, и иногда её называют «сестрой Земли», потому что обе планеты похожи размерами, силой тяжести и составом. Однако условия на двух планетах очень разнятся. Поверхность Венеры скрывают чрезвычайно густые облака серной кислоты с высокой отражательной способностью, что мешает увидеть её поверхность в видимом свете
Земля
Земля́ — третья от Солнца планета. Пятая по размеру среди всех планет Солнечной системы. Она является также крупнейшей по диаметру, массе и плотности среди планет земной группы. Приблизительно 70,8 % поверхности планеты занимает Мировой океан Земля взаимодействует (притягивается гравитационными силами) с другими объектами в космосе, включая Солнце и Луну. Земля обращается вокруг Солнца и делает вокруг него полный оборот примерно за 365,26 солнечных суток — сидерический год. Ось вращения Земли наклонена на 23,44° относительно перпендикуляра к её орбитальной плоскости, это вызывает сезонные изменения на поверхности планеты с периодом в один тропический год — 365,24 солнечных суток. Сутки сейчас составляют примерно 24 часа.
Земля взаимодействует (притягивается гравитационными силами) с другими объектами в космосе, включая Солнце и Луну. Земля обращается вокруг Солнца и делает вокруг него полны
Планета является домом для миллионов видов живых существ, включая человека
Марс
Марс — четвёртая по удалённости от Солнца и седьмая по размерам планета Солнечной системы; масса планеты составляет 10,7 % массы Земли
Названа в честь Марса — древнеримского бога войны, соответствующего древнегреческому Аресу.
Марс — планета земной группы с разреженной атмосферой (давление у поверхности в 160 раз меньше земного).
Особенностями поверхностного рельефа Марса можно считать ударные кратеры наподобие лунных, а также вулканы, долины,пустыни и полярные ледниковые шапки наподобие земных
У Марса есть два естественных спутника — Фобос и Деймос (в переводе с древнегреческого — «страх» и «ужас» — имена двух сыновей Ареса, сопровождавших его в бою), которые относительно малы (Фобос — 27×22×18 км, Деймос — 15×12,2×10,4 км)[6] и имеют неправильную форму.
Марс — четвёртая по удалённости от Солнца (после Меркурия, Венеры и Земли) и седьмая по размерам (превосходит по массе и диаметру только Меркурий) планета Солнечной системы[7]. Масса Марса составляет 10,7 % массы Земли (6,423·1023 кг против 5,9736·1024 кг для Земли), объём — 0,15 объёма Земли, а средний линейный диаметр — 0,53 диаметра Земли (6800 км)[6].
Юпитер
Юпи́тер — пятая планета от Солнца, крупнейшая в Солнечной системе. Наряду с Сатурном, Ураном и Нептуном Юпитер классифицируется как газовый гигант
Юпитер имеет, по крайней мере, 67 спутников, самые крупные из которых — Ио, Европа, Ганимед и Каллисто — были открытыГалилео Галилеем в 1610 году
Ряд атмосферных явлений на Юпитере — такие, как штормы,молнии,полярные сияния,  — имеют масштабы, на порядки превосходящие земные. Примечательным образованием в атмосфере является Большое красное пятно — гигантский шторм, известный с XVII века
Исследования Юпитера проводятся при помощи наземных и орбитальных телескопов; с 1970-х годов к планете было отправлено 8 межпланетных аппаратов НАСА: «Пионеры», «Вояджеры», «Галилео» и другие
Во время великих противостояний (одно из которых происходило в сентябре 2010 года) Юпитер виден невооружённым глазом как один из самых ярких объектов на ночном небосклоне после Луны и Венеры
Уран
Ура́н — планета Солнечной системы, седьмая по удалённости от Солнца, третья по диаметру и четвёртая по массе. Была открыта в 1781 году английским астрономом Уильямом Гершелем и названа в честь греческого бога неба Урана, отца Кроноса(в римской мифологии Сатурна) и, соответственно, деда Зевса (у римлян — Юпитер).
В отличие от газовых гигантов — Сатурна и Юпитера, состоящих в основном из водорода и гелия, в недрах Урана и схожего с ним Нептуна отсутствует металлический водород, но зато много льда в его высокотемпературных модификациях.
 Основу атмосферы Урана составляют водород и гелий. Кроме того, в ней обнаружены следы метана и других углеводородов, а также облака изо льда, твёрдого аммиака и водорода. Это самая холодная планетарная атмосфера Солнечной системы с минимальной температурой в 49 К (−224 °C). Полагают, что Уран имеет сложную слоистую структуру облаков, где вода составляет нижний слой, а метан — верхний[10]. В отличие от Нептуна, недра Урана состоят в основном изо льдов и горных пород.
Так же, как и у других газовых гигантов Солнечной системы, у Урана имеется система колец и магнитосфера, а кроме того, 27 спутников. Ориентация Урана в пространстве отличается от остальных планет Солнечной системы — его ось вращения лежит как бы «на боку» относительно плоскости обращения этой планеты вокруг Солнца. Вследствие этого планета бывает обращена к Солнцу попеременно то северным полюсом, то южным, то экватором, то средними широтами.
Нептун
Непту́н — восьмая и самая дальняя планета Солнечной системы. Нептун также является четвёртой по диаметру и третьей помассе планетой. Масса Нептуна в 17,2 раза, а диаметр экватора в 3,9 раза больше таковых у Земли[9]. Планета была названа в честь римского бога морей.
Нептун по составу близок к Урану, и обе планеты отличаются по составу от более крупных планет-гигантов — Юпитера иСатурна. Иногда Уран и Нептун помещают в отдельную категорию «ледяных гигантов»[10]. Атмосфера Нептуна, подобно атмосфере Юпитера и Сатурна, состоит в основном из водорода и гелия[11], наряду со следами углеводородов и, возможно,азота, однако содержит в себе более высокую пропорцию льдов: водного, аммиачного, метанового. Ядро Нептуна, как и Урана, состоит главным образом из льдов и горных пород[12]. Следы метана во внешних слоях атмосферы, в частности, являются причиной синего цвета планеты[13].
В атмосфере Нептуна бушуют самые сильные ветры среди планет Солнечной системы, по некоторым оценкам, их скорости могут достигать 2100 км/ч
 Температура Нептуна в верхних слоях атмосферы близка к −220 °C[9][11]. В центре Нептуна температура составляет по различным оценкам от 5400 K[15] до 7000—7100 °C[16][17], что сопоставимо с температурой на поверхности Солнца и сравнимо с внутренней температурой большинства известных планет.
Формирование планеты
Ясности в том, какие процессы идут при формировании планет и какие из них доминируют, до сих пор нет. Обобщая наблюдательные данные, можно утверждать лишь то, что[47]:
Они образуются ещё до момента рассеяния протопланетного диска.
Значительную роль в формировании играет аккреция.
Обогащение тяжелыми химическими элементами идет за счет планетезималей.
Отправная точка всех рассуждений о пути формирования планет — газопылевой (протопланетный) диск вокруг формирующейся звезды. Сценариев, как из него получились планеты, существует два типа[48]:
Доминирующий на данный момент — аккреционный. Предполагает формирования из первоначальных планетозималей.
Второй полагает, что планеты сформировались из первоначальных «сгущений», впоследствии сколлапсировавших.
Окончательно формирование планеты прекращается, когда в молодой звезде зажигаются ядерные реакции и она рассеивает протопланетный диск, за счет давления солнечного ветра, эффекта Пойнтинга — Робертсона и прочих[49].


title: Презентація на тему «Элементы таблицы Менделеева»

text:
Элементы таблицы Менделеева
Федоренко К

Таблица и мифология
Титан (№ 22)
Titanium – от имени героя греческой мифологии Титана.
1791 г. –  М. Грегор
 Исследуя песок, найденный близ местечка Менакин на побережье Корнуэлла, англичанин Вильям Грегор открыл в 1789 году неизвестную землю, получившую название менакит. Через шесть лет немецкому химику Мартину Клапроту удалось доказать, что минерал рутил – аналог менакина – представляет собой оксид неизвестного металла. Вскоре после этого оба ученые выделили из своих образцов препараты, которые по свойствам оказались весьма похожими друг на друга. Вывод был однозначным: открыт новый элемент.  По предложению Клапрота, он получил гордое, ко многому обязывающее имя – титан.
      Существует несколько версий о происхождении этого названия. Одна из них берет истоки в греческой мифологии. Титанами называли могучих и храбрых детей бога Неба Урана и богини Земли Геи, не боявшихся вступать в борьбу с громовержцем Зевсом.
     Однако есть и другое мнение. Новый элемент был наречен  в честь богини германской мифологии предводительницы веселых эльфов Титании. Вполне возможно, что Мартин Клапрот – имел в виду именно ее, когда выбирал имя своему детищу.
     В чистом виде титан удалось получить только в 1910 году.
Ванадий (№ 23)
Vanadium – Ванадис – богиня красоты (сканд.)
1830 г. – Г. Сефстрем
В Мексике, близ селения Цимапан, были найдены залежи свинцовой руды, и в 1801 году образец ее попал в руки профессора минералогии из Мехико А. Дель Рио. Исследователь, будучи неплохим аналитиком, изучил образец и пришел к выводу, что в нем содержится новый металл, похожий на хром и уран. Затем А. Дель Рио получил несколько соединений металла – каждое было окрашено по – своему. Поразившись этому обстоятельству, ученый предложил для нового элемента название «панхромий» (от греческого слова, означающего «окрашенный в разные цвета»), но вскоре изменил его на другое – «эритроний» (соответствующее греческое слово значит «окрашенный в красный цвет»). Причиной послужило то, что многие соли нового элемента приобретали при нагревании красную окраску. Имя А. Дель Рио было малоизвестно европейским химикам, и услышав о его результатах, они отнеслись к ним с сомнением.
В начале 19 века в разных районах Швеции были построены доменные печи, перерабатывавшие местное сырье. Но странное дело: из одних руд получался хороший чугун, из него вырабатывались прекрасные сорта стали, из другого же – необычайно хрупкие. Почему? Проверкой химического состава сырья занялся молодой ученый Нильс Сефстрем. После долгих кропотливых опытов ему удалось выделить из руды горы Таберг черный порошок. Дальнейшие исследования показали, это неизвестный металл.
     Новый металл был назван ванадием – по имени древнескандинавской богини любви, чувства которой отличались необыкновенным постоянством.
     На русском языке название «ванадий» было введено в употребление Г. И. Гессом.
     Минерал, из которого был получен ванадий, был назван «ванадинит» и был обнаружен в разных частях Земли.
     В 1869 году Г. Роско сумел приготовить металлический ванадий.
Ниобий (№41)
Niobium – Ниобея – дочь Тантала (греч. мифология)
1801 г. – П. Гатчет, 1844 г. – Г. Розе – открыт в итоге иссле-дования осадков свинцовых  камер сернокислотного про-изводства.
У дочери Тантала Ниобы – жены фивийского царя Амфиона – было 12 детей: мальчиков и девочек. Жили они весело и дружно. Ничто не нарушало мира и покоя в этой семье. Но Ниоба была женщиной насмешливой и весьма острой на язык. Она позволяла себе выходки, недостойные ее царского сана. Ниоба часто ругала богиню Латону, у которой были лишь сын и дочь – Аполлон и Артемида. В конце концов она дошла до того, что запретила фивийским женщинам приносить жертвы этой богине. В наказание за это Ниобу лишили всех ее детей. Сыновей убил Аполлон, а дочерей – Артемида. Ее же превратили в скалу, источающую слезы.
     По имени этой безутешной матери  был назван химический элемент, открытый в 1801 году английским естествоиспытателем Чарльзом Гетчетом. Правда, сам ученый дал своему детищу другое имя – колумбий – в честь родины минерала, из которого он выделил «неизвестную землю».
В 1844 году немецкий химик Г. Розе доказал, что полученная Гетчетом окись колумбия неоднородна по своему составу и содержит значительное количество оксида тантала. Розе первым получил чистую землю нового элемента и предложил для него название: ниобий.
     Долгое время в литературе на равных правах встречались оба имени. Англичане и американцы признавали первое название, а остальные пользовались вторым. Это продолжалось до 1950 года, когда на представительном съезде химиков со всего света окончательно было узаконено название, данное элементу Г. Розе.
     В относительно чистом виде металл был получен лишь в 1907 году В. Болтоном (США).
Тантал (№ 73)
Tantalum – по имени героя греческой мифологии – Тантала   1802 г. – А. Экеберг
Когда заходит речь об элементе № 73, вспоминается греческая легенда о фригийском царе Тантале – любимом сыне громовержца Зевса. Однажды он пригласил богов к себе на пиршество и угостил блюдом, приготовленным из плоти собственного ребенка. Тантал хотел убедиться в их хваленом всезнании…
     Дорого обошлось ему это святотатство. Разгневанные боги придумали Танталу жестокое наказание. Его заточили в пруд с прозрачной водой под деревом, ветки которого низко склонялись под тяжестью спелых плодов. Едва Тантал наклонял голову, чтобы выпить глоток воды, она тут же уходила вниз. Если он поднимал руку, чтобы сорвать яблоко, то ветки мгновенно уклонялись в сторону. Так и стоял царь, мучимый жаждой, по горло в воде и голодный, хотя аппетитные и сочные плоды медленно раскачивались у его лица…
     Вот так описывается древний миф муки Тантала.
Какие ассоциации побудили шведского химика и минералога Андреаса Экеберга присвоить новому элементу имя фригийского царя? Об этом можно только догадываться. Существует довольно популярная версия, что Экеберг в полной мере испытал танталовы муки, пытаясь всеми правдами и неправдами выделить чистый металл. Много раз он был близок к цели, но всякий раз, как у мифического героя, плод ускользал из его рук… Спору нет, это объяснение выглядит весьма достоверно, но скорее всего, Экеберг просто дал новому элементу красивое, звучное имя из греческой мифологии…
     Пытался выделить элемент в чистом виде и Анри Муассан. Но металлический порошок, полученный восстановлением оксида тантала углеродом в электрической печи, содержал все – таки около 10% карбида. Лишь в 1903 году – сто лет спустя после открытия металла Экебергом – в руки исследователей наконец попали образцы относительно чистого металла. Это немецкий химик В. фон Болтон разложил диоксид тантала при очень высокой температуре.
Кобальт (№27)
Cobaltum – от скандинавского назва-ния злых духов; 1735 г. – Г. Брандт
В старину «кобальтами» назвали руды, из которых не удавалось выплавить металл. И это несмотря на то, что он вроде бы в них скрывался. Они как бы дразнили рудокопов, подобно насмешливым «горным духам» - кобальтам, обитавшим по народным поверьям, в шахтах и рудниках. Позже так именовали только те трудноперерабатываемые руды, которые окрашивали стекло в темно – синий цвет.
     Анализируя их состав, шведский металлург Г. Брандт в 1735 году выделил неизвестный металл, который был признан новым элементом и наречен кобальтом, хотя он ничего общего с нечистой силой не имеет.
     В 1744 году Г. Брандт нашел новый минерал, содержащий кобальт, железо и серу. Этим минералом оказался сульфид кобальта Co3S4.
     В 1819 году немецкий химик Ф. Штромейер сообщил об открытии им кобальта в метеорите.
     Чистый металл приготовил И. Берцелиус (1808 г. Швеция).
Прометий (№61)
Promethium – от имени героя греческой мифоло-гии – Прометея 1947 г . – Д. Маринский, Л. Гленденин
Пожалуй, ни один элемент периодической системы не доставлял столько хлопот химикам, как этот. В его существование глубоко верили датский ученый  Юлиус Томсен и голландец Ван ден Брек. А чех Богуслав  Браунер даже предсказал, по примеру Д. И. Менделеева, некоторые его свойства. Но шли годы, а этот элемент не хотел предъявлять свою визитную карточку науке. Перед ним оказался бессильным даже всевидящий спектроскоп. В конце концов ученые пришли к выводу, что элемента № 61 на Земле нет.
     В начале 30-х годов XX столетия химики окончательно убедились, что элемент № 61 радиоактивен. Неодим был обстрелян ядрами тяжелого водорода – дейтронами. В результате образовались изотопы нового элемента. Только в июне 1948 года американцы Д. Маринский и Л. Гленделин продемонстрировали на симпозиуме химического общества в Сиракузах 3 мг желтого хлорида и столько же розового нитрата, образованного новым элементом.
Ученые предложили назвать его прометием в честь героя прекрасного греческого мифа о титане, похитившем огонь с Олимпа и вернувшем его людям. Это название, - писали Маринский и Гленделин, - не только символизирует драматический путь получения нового элемента  в  заметных количествах в результате овладения людьми энергией ядерного деления, но и предостерегает людей от грозящей опасности наказания стервятником войны».
    В весовых количествах получен в 1948 году  (Г. Паркер, П. Лантц, США), в виде металла в 1963 году (Ф. Вайгель, ФРГ). Обнаружен в природе в 1968 году (П. Курода, М. Аттреп, США).
Торий (№90)
Thorium – от имени Тора – божества скандинавской мифологии;1828 г. – Й. Берцелиус
Этому химическому элементу Й. Берцелиус (автор открытия) дал грозное имя «торий» (в честь Тора – древнескандинавского бога – громовержца).  Однако знаменитый шведский химик поспешил, т.к. никакого тория, никакого нового элемента он в 1815 году не нашел. В тот год Й. Берцелиус анализировал  редкий минерал из Фалундских рудников, в котором обнаружил, как ему представлялось, оксид нового, еще неизвестного элемента. Этого Берцелиусу показалось достаточно, чтобы удлинить список существующих элементов еще на одно наименование. Никто из современников не позволил себе выразить даже тени сомнения (в те годы Берцелиусу верили безоговорочно). Засомневался, однако, сам автор открытия, и как выяснилось не зря: через 10 лет торий пришлось «закрыть», и поскольку оксидом оказался фосфат иттрия – элемент уже давно известный. В 1825 году былое торжество превратилось в ничто.
     Годом позже Ф. Велер упомянул об открытии нового элемента в норвежском редком минерале, теперь известном под названием «пирохлор». Для Ф. Велера это наблюдение стало мимолетным, и как потом выяснилось, напрасно.
     Тем временем Г. Эсмарк нашел на острове Левен (близ берегов Норвегии) тяжелый черный минерал. Образец этого минерала ученый послал Й. Берцелиусу, который провел тщательный химический анализ. В 1828 году он сообщил о выделении из минерала силиката нового элемента. Тут – то и пригодилось старое название «торий». Минерал же, послуживший источником тория – 2, получил от Й. Берцелиуса название «торит».
     Когда Й. Берцелиус изучал важнейшие свойства тория, то Ф. Велер обратил внимание на то, что они похожи на свойства элемента, который он легкомысленно оставил без внимания в 1826 году. Но Ф. Велеру суждено было испытать еще горшее разочарование. Через 6 лет знаменитый немецкий ученый и путешественник А. Гумбольдт подарил ему образец пирохлора из Сибири. В нем Ф. Велер нашел торий, как в свое время в норвежском пирохлоре. Торий сыграл с Ф. Велером злую шутку.
     Й. Берцелиус тщетно пытался выделить металл торий. Долгие годы элемент был известен лишь в виде оксида. Металл удалось получить в 70-х годах 19 века. Так торий стал вторым радиоактивным элементом (после урана), открытым, однако, вне всякой связи с явлением радиоактивности обычным химико – аналитическим методом.


Презентація на тему «Менделєєв Дмитро Іванович» (варіант 3)


title: Презентація на тему «Хімія у житті суспільства» (варіант 2)

text:
Хімія у житті  суспільства
Хімія і повсякденне життя

Із досягненнями хімії ми зустрічаємося кожного дня. Важко уявити життя без побутових хімікатів, будівельних матеріалів, ліків, волокон, пластмас і т.д.
Уникнути контакту з хімікатами неможливо. Хімічні товари становлять частину нашого повсякденного побуту й виконують чимало завдань.
Оскільки хімічні речовини створюються штучно, то вони можуть бути як безпечними, так і небезпечними для здоров'я людини. Доведено, що не всі хімікати негативно впливають на навколишнє середовище, проте, існує чимало речовин, що викликають побоювання.

Хімія і медицина
	Велику роль відіграє хімія у розвитку фармацевтичної промисловості:
основну частину всіх лікарських препаратів отримують синтетичним шляхом. Завдяки хімії вчинені багато перевороти в медицині. Без хімії у нас не було б знеболюючих ліків, снодійних засобів, антибіотиків і вітамінів. Це безсумнівно робить хімії честь. Хімія також допомогла впоратися з антисанітарією, адже ще у XVIII ст. лікар И.Зиммельвейс зобов'язав медперсонал лікарні мити руки в розчині хлорного вапна. Смертність хворих різко знизилася.
Промисловість і хімія
Розвиток багатьох галузей промисловості пов'язане з хімією: металургія, машинобудування, транспорт, промисловість будівельних матеріалів, електроніка, легка, харчова промисловість-ось неповний список галузей економіки, що широко використовують хімічні продукти і процеси. У багатьох галузях застосовуються хімічні методи, наприклад, каталіз (прискорення процесів), хімічна обробка металів, захист металів від корозії, очищення води.
Хімія у сучасній енергетиці
Промислове виробництво  неможливе без машин та інструментів. Головними матеріалами , з яких виготовляються , є метали і сплави , що їх добувають на основі хімічного перероблення  природних мінералів. Хімія дає металургії способи дослідження руд із метою визначення в них вмісту потрібних матеріалів ,інтенсифікації  металургійних процесів ,
Способи вловлювання і переробки відходів. Отже хімія має велике значення для розвитку  і вдосконалення металургії. Швидкими темпами розвивається виробництво полімерів : пластмас для виготовлення деталей машин і механізмів , каучуків для виготовлення шин ,покришок, прокладок ; ізоляційних матеріалів ; синтетичних волокон , штучної шкіри та інших шкірозамінників
Миючі та чистячі засоби
В даний час широко використовується синтетичні миючі засоби-детергенти. Основний є синтетичні поверхнево-активні речовини-ПАР, в яких довгий вуглеводневий граничний радикал з'єднаний з сульфатної або сульфонатной групою. Крім ПАР, у СМС входять і інші компоненти: відбілювач, пом'якшувач, піноутворювачі, ароматичні аромати.
З кисневмісних відбілювачів найбільш поширені перборат натрію і перекарбонат натрію.
Засоби для боротьби з побутовими комахами
Інсектициди - засоби для боротьби з комахами. Інсектициди застосовують у вигляді розчинів, емульсій, аерозолів. Житлові приміщення слід обробляти тільки препаратами, рекомендованими для цієї мети. Це відомі препарати: хлорофос (), дихлофос, хлорофосние олівці.
Хімічні засоби гігієни та косметики
Косметика і гігієна тісно стикаються, так як є косметичні засоби (лосьйон, креми, шампуні, гелі), які виконують гігієнічну функцію. До важливих гігієнічних засобів відноситься, насамперед, мила та миючі засоби.
Засоби догляду за зубами
Найважливішим засобом догляду за зубами є зубні пасти. Основні компоненти зубної пасти наступні: абразивні, сполучні, пенообразующие речовини та загусники. Перші з них забезпечують механічне очищення зубів від нальоту і полірування. Найчастіше в якості абразиву застосовують хімічно обкладена карбонат кальцію, а також фосфати кальцію і полімерний метафосфатов натрію.
Дезодоранти
Дезодоранти випускають у твердому вигляді, кулькові і в аерозольній упаковці. У аерозольних балонах використовують зріджені гази, температура кипіння якого дуже низька. Вони легко переходять в газову фазу і не тільки виштовхують основу з балона, але, розширюючись, розпорошують її на дрібні крапельки. Довгий час цю роль виконували тільки фторхлоруглеводи.
Косметичні засоби
Перламутровий ефект створюють солі вісмуту або слюда, що містить близько 40% оксиду титану.
В якості барвника для волосся використовуються розбавлені водні розчини добре розчинних солей свинцю, срібла, міді, вісмуту.
Освітлення волосся роблять за допомогою 3% розчину пероксиду водню.
До складу фарбувальних шампунів входять п-фенілендіамін, резорцин та інші аналогічні з'єднання.
Продукти харчування
   Хімія має велике значення і для виробництва продуктів харчування. Рослинництву вона дає добрива, засоби захисту рослин від бур`янів, шкідників, хвороб, а тваринництву – кормові добавки, вітаміни, лікувальні та санітарні засоби. Крім того, багато процесів харчової промисловості, яка переробляє первинні сільськогосподарські продукти, ґрунтується на хімії –виробництво оцту, спирту, цукру, маргарину, крохмальної патоки,ко-нсервантів тощо.
Нові матеріали
   Завдяки досягненням хімії виготовляються не лише металеві, а й нові матеріали – надпровідники, напівпровідники, ізолятори, які забезпечують розвиток електротехніки та радіоелектроніки. Нові матеріали – надміцні, жаротривкі тощо використовуються в кострукціях супутників, космічних кораблів, ядерних реакторів.
Сучасна енергетика
   Разом із фізикою хімія розробила наукові основи добування палива для ядерних реакторів. Через вичерпування запасів природного газу і нафти хіміки вже сьогодні дбають про паливо майбутнього.  Метод конвенсії вугілля набуває важливого значення й у плані розвитку водневої енергетики. Водень як екологічно чисте паливо може використовуватись усіма видами транспорту. Отже, хімія відігріє важливу роль у сучасній енергетиці.
Будівництво будівельних матеріалів
    Хімія проникла і в таку галузь промисловості, як виробництво будівельних матеріалів, будівельних виробів і конструкцій. Так, у сучасному будівництві знаходять застосування різноманітні пластмаси, добавки в цементи і в бетони, нові лаки, гідрофобізуючі склади та ін. Це дозволяє поступово замінювати традиційні будівельні матеріали більш легкими, міцними і красивими. Їх використання пов'язане з тим, що полімерні матеріали мають необхідним комплексом фізико-хімічних та будівельно-експлуатаційних властивостей. Це, перш за все, міцність, невелика об'ємна маса (наприклад, піно-і поропласти) і еластичність, висока водо-, газо-і паронепроникність, хімічна стійкість і стійкість до корозії. Застосування пластмас у будівництві зменшує вагу будівельних конструкції. Крім того, це дає можливість знаходити багато цікаві інженерні та архітектурні рішення.

Негативний вплив хімії
   Хімічна промисловість разом з користю приносить і багато шкоди, особливо це стосується забруднення навколишнього середовища. Найбільше потерпають атмосферний басейн, водна система, грунти. Однак при розумному підході негативний вплив на довкілля можна максимально зменшити. При цьому ще хімічна промисловість може боротися із забрудненням довкілля, впроваджуючи різноманітні утилізаційні технології тощо.
Висновок
   Хімія як наука сприяє не тільки пізнанню навколишнього світу, вона ще є галуззю виробничої діяльності людини. З давніх-давен і донині хімія завжди слугувала і продовжує слугувати людині та її практичній діяльності. У наш час без розвитку хімії  неможливий розвиток паливно-енергетичного комплексу, металургії, транспорту, будівництва, електроніки, космічної техніки, побуту тощо. Проникнення нових речовин і нових матеріалів, хімічних методів у основні галузі промислового і сільськогосподарського виробництва, сферу побуту, охорону здоров`я дедалі більшою мірою забезпечує їх прогрес. Саме тому й відбувається хімізація практично всіх сфер людської діяльності.


title: Презентація на тему «Телескопи» (варіант 1)

text:
Презентація на тему: «Телескопи»
 Типи телескопів за                               розташуванням:
Наземні
Орбітальні
Підземні (детектори космічних променів)
Типи телескопів за будовою:
Оптичні:
    -рефрактори(основна частина системи - лінза);
    -рефлектори(основна частина системи - дзеркало)

Радіотелескопи
     (основна частина системи – антени)
Наземні оптичні телескопи
У липні 2007 р. розпочато роботу нового найбільшого наземного оптичного телескопа Gran Telescopio Canarias
Має монолітнє дзеркало діаметром 10, 4 м.
Збудовано його на території вже діючої обсерваторії на Канарських островах (Іспанія). Висота над рівнем моря – 2400 м
Великий бінокулярний телескоп (LBT).
 Два
     дзеркала
     по 8,4 м.

Задача: пошук екзопланет (планета, що обертається навколо іншої зірки, тобто не належить до Сонячної системи).
Радіотелескоп
Великий міліметровий телескоп
(Large Millimeter Telescope, LМT)
Збудовано у  Мексиці на вершині згаслого вулкана Сєра Негра (висота 4500 м)
Діаметр антени - 50 м і розрахована вона на реєстрацію радіохвиль довжиною 1-3 мм.
Задача: дослідження ранніх етапів розвитку Всесвіту.
Сучасні радіотелескопи
З початку ХХІ ст. відбувається інтенсивний рзвиток електронної радіоінтерферометрії (e-VLBI) суть якої зводиться до роботи радіоінтерферометрів у квазі-реальному часі .
Таку можливість надає оптоволоконне з’єднання радіотелескопів, за рахунок якого значно підвищено передачу даних. (Наприклад швидкість передачі даних в мережі e-MERLIN (Англія) складає 150 Гбіт/с)
До роботи за принципом e-VLBI залучені також українські радіотелескопи в Євпаторії (на фото) та Симеїзі.
Великий адронний коллайдер
(Large Hadron Collider, LHC)
У Швейцарії закінчується  його будівництво, яке входить до складу Європейської лабораторії фізики елементарних частинок.
LHC, потужний прискорювач на зустрічних пучках елементарних частинок – протонів, розміщено у тунелі, що має форму кола довжиною 28 км.
Космічні телескопи та обсерваторії
Від серпня 2003 р. на орбіті
перебуває Космічний
телескоп ім. Спітцера
(спершу мав назву
“Космічний інфрачервоний
телескоп” (SIRTF)), який
працює в інфрачервоному
діапазоні й розрахований навивчення різноманітних об’єктів Всесвіту.
Ультрафіолетовий    телескоп
            Galaxy                Evolution Explorer    (Galex)
З квітня 2003 р. працює на орбіті.

За допомогою Galex
вивчають не лише
старі об’єкти Всесвіту.
Космічний апарат “Свіфт”
З листопада
2004 р. працює
на орбіті.

Призначений для
Дослідження
гамма-спалахів.
Космічний телескоп “Джеймс Вебб”
NASA планує у 2013 р. вивести на орбіту Космічний телескоп “Джеймс Вебб” (JWST). Він має замінити телескоп ім. Габбла.
Новий телескоп NASA матиме дзеркало діаметром 6,5 м, що майже у тричі перевищує розміри дзеркала Космічного телескопа ім. Габбла.
Наземний, оптичний,  гігантський телескоп “Магеллан”
Об’єктив телескопа складуть з семи дзеркал діаметром 8,4 м кожне, що в еквіваленті відповідає монолітному дзеркалу діаметром 21 м. Роздільна здатність GMT буде на порядок вищою, ніж у Космічного телескопа ім. Габбла.
Телескоп створюють на замовлення консорціуму американських університетів і планують ввести у дію в 2016 р.
Дякую
 за
увагу!


title: Презентація на тему «Сильнодіючі отруйні речовини»

text:
Сильнодіючі отруйні речовини: поняття та класифікація.

Сильнодіючі отруйні речовини (СДОР) – це токсичні хімічні сполуки, що утворюються у великих кількостях в процесі промислового виробництва, і спроможні у випадку руйнувань (аварій) на хімічно небезпечних об’єктах надходити до атмосфери, викликаючи масові ураження цивільного населення і особового складу Збройних Сил та інших силових міністерств і відомств.

Сьогодні в Україні нараховується понад 1500 різних об’єктів, які виробляють, зберігають або використовують більше 280 тис. тон різноманітних СДОР. У зонах цих об’єктів мешкають 22 млн. чоловік. Основну кількість (до 95%) із них складають об’єкти, що містять аміак та хлор. Окрім цього, цілодобово залізницями України транспортується близько 15000 одиниць рухомого складу з небезпечними вантажами.
Сильнодіючі отруйні речовини

ДІЯ сильнодіючих отруйних речовин
НА НАСЕЛЕННЯ.
Найбільш характерними аваріями, що викликають важкі наслідки, є вибухи, пожежі, зараження атмосфери і місцевості СДОР, радіоактивне зараження.
Аварії з викидом СДОР і зараженням навколишнього середовища виникають на підприємствах хімічної, нафтопереробної, целюлозно-паперової, м'ясо-молочної та харчової промисловості (що мають холодильні установки і які використовують у них в якості холодоагенту речовини типу аміак), водопровідних і очисних спорудах (що використовують хлор) , а також при транспортуванні СДОР по залізниці і автомобільних дорогах.
Безпосередніми причинами викиду СДОР є порушення правил зберігання і транспортування, недотримання техніки безпеки, вихід з ладу агрегатів, механізмів, трубопроводів, ушкодження ємностей тощо .При цьому не виключені поразки робітників, службовців  і інших категорій населення, що виявляються в районах викиду СДОР.

СДОР можуть бути елементами технологічного процесу (аміак, хлор, сірчана й азотна кислоти,ртуть) і можуть утворюватись при пожежах на об'єктах народного господарства (оксид вуглецю, оксид азоту, хлористий водень, сірчистий газ).


title: Презентація на тему «Застосування нафти і нафтопродуктів»

text:
Застосування нафти і нафтопродуктів. Охорона довкілля під час їх використання та переробки
Нафта
Нафта відома людям здавна. Її почали використовувати близько 5000 років тому в місцях, де вона просякала на поверхню грунту. Горючість нафти помітити було неважко, тому й застосовувалась вона переважно як паливо, для освітлення, а також як мастило. Нафтопродукти використовувалися стародавньою медициною у вигляді мазей, для бальзамування мумій тощо. Сирою нафтою обробляли днища кораблів для гідроізоляції. Стародавні шумери застосовували нафтовий бітум як будівельний матеріал, у Китаї нафта використовувалась з військовою метою.
Продукти

 переробки
 нафти
Застосування нафти
Нафта відіграє надзвичайно велику роль у житті людства, у розвитку цивілізації. Насамперед це одне із найважливіших джерел енергії, що вивільнюється в результаті спалення нафтопродуктів. Крім того, хімічною переробкою нафти добувають незліченну кількість речовини, що використовуються скрізь.
У результаті хімічної переробки чорна олійна рідина перетворюється на волокна і пластмаси, на запашні і вибухові речовини. Ліки і барвники. Чим глибша переробка нафти, тим більше корисних продуктів можна добувати з неї.
Можна сказати, що ми залежимо від нафти, оскільки поки що вона незамінна як сировина для синтезу і для виробництва пального. На жаль, ще й сьогодні у вигляді пального більша частина нафтопродуктів спалюється (до 87% видобутку) і лише 13 використовується для хімічної переробки.
Людство давно усвідомило, що нафта – надто цінна хімічна сировина, щоб спалювати її у вигляді пального. До того ж, ресурси цієї копалини на планеті швидко скорочуються. У звязку з цим постає питання про заміну нафти як джерела енергії і сировини.

Застосування нафтопродуктів
Продукти перегонки нафти мають різне застосування.
Бензин у великих кількостях використовують як авіаційне й автомобільне пальне. Він складається звичайно з вуглеводнів, що містять у молекулах у середньому від 5 до 9 атомів Карбону.
Гас застосовують як пальне для реактивних і тракторних двигунів, а також для побутових потреб. Він складається з вуглеводнів, що містять у молекулах у середньому від 9 до 16 атомів Карбону.
 Гудрон — нелетка темна маса, після часткового окиснення його застосовують для одержання асфальту.

Парафін застосовують для одержання вищих карбонових кислот, для просочення деревини у виробництві сірників і олівців, для виготовлення свічок, гуталіну і т. д. Він складається із суміші твердих вуглеводнів.
Мазут, крім переробки на мастила і бензин, використовують як котельне рідке пальне.
Вазелін використовують у медицині. Він складається із суміші рідких і твердих вуглеводнів.
Солярове масло використовують як моторне пальне, а мастила — для змащення механізмів.
Лігроїн служить пальним для дизельних двигунів, а також розчинником у лакофарбовій промисловості. Велику кількість його переробляють на бензин.

Охорона довкілля
Основне забруднення навколишнього середовища нафтопродуктами під час повсякденного використання палива. Тому в наші дні, коли питання охорони навколишнього середовища став одним з найважливіших в масштабах людства, до АЗС пред'являються високі екологічні вимоги.

Насамперед, встановлюються стандарти якості самого палива - визначається мінімальна октанове число, регламентується вміст шкідливих речовин, таких як сірка, бензол, свинець та ін.

Важливо також застосовувати правильні методи заправки автомобіля - при використанні технології замкнутого циклу для збору та очищення парів бензину на автозаправних станціях викид бензину в навколишнє середовище зводиться до нуля.
Охорона довкілля
Дотримання технологій зберігання нафтопродуктів знижує ризики забруднення грунту , тому в даний час використовують переважно двостінні резервуари . Їх регулярно перевіряють , щоб переконатися у відсутності протікань. Крім того , велика увага приділяється дотриманню правил наповнення і спорожнення ємностей. Майданчик зливу для автоцистерн оснащують ємністю для збору аварійних проток . Зону можливих витоків і втрат нафтопродуктів обладнають непроникним покриттям.

Для збору стічних вод встановлюється спеціальна зливова каналізація , яка забезпечує мінімальний скидання забруднюючих речовин у грунтові води. На території АЗС створюються ухили для направлення стічних вод безпосередньо в очисні резервуари . Для очищення води застосовують спеціальні очисні модулі малих розмірів , що працюють на основі мембранної технології .


title: Презентація на тему «Нітрати у харчових продуктах» (варіант 2)

text:
Нітрати у харчових продуктах

У всіх країнах широко застосовуються різні хімічні та природні сполуки з метою подовження строку зберігання продуктів, прискорення технології виробництва та поліпшення якості продуктів харчування. Ці сполуки називаються харчовими добавками. Нітрати входять до складу харчових добавок.

Вмiст нiтратiв у продуктах

Нітрати використовуються в якості мінеральних азотних добрив.

Харчова промисловість використовує нітрати як консерванти і підсилювачі кольору.

Нітрати— безбарвні кристалічні речовини, солі і ефіри азотної кислоти HNO3 . Вони утворюються при взаємодії нітратної кислоти з відповідними металами, або їх оксидами та гідроксидами.

Продукти харчування містять велику кількість біологічно-активних речовин, які характеризують харчову цінність продуктів, а також хімічних забруднювачів нітратiв. Концентрація цих хімічних забруднювачів у продуктах може бути безпечною та небезпечною для людини.

80% нітратів надходять до організму людини з харчовими продуктами, в основному з рослинними.
Самі по собі нітрати в рослинах присутні завжди, тому що вони представляють собою природне джерело азоту в будь-якому рослинному організмі.

Для людини досить безпечною добовою дозою нітратів є 150-200 мг. Для дорослої людини гранично допустима добова доза становить 500 мг, а 600 - є токсичною.

Запобіжні засоби, до яких потрібно вдаватися, аби уникнути отруєння нітратами:
1) дотримання правил агротехніки вирощування сільськогосподарських культур;
2) споживання води, молока, що пройшли аналіз на вміст у них нітратів;
3) обмежене споживання овочевих культур, що виросли у теплицях;

4) дотримання рекомендацій щодо зменшення вмісту нітратів у процесі приготування овочевих страв.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Вчені-хіміки»

text:
Вчені - хіміки
Хімія
Хі́мія — одна з наук про природу, яка вивчає молекулярно-атомні перетворення речовин, тобто, при яких молекули одних речовин руйнуються, а на їх місці утворюються молекули інших речовин з новими властивостями.
Дмитро Іванович Менделєєв
народився в лютому 1834 р. у місті Тобольську, у родині директора місцевої гімназії. З 1850 р. Помер він у лютому 1907 р. від запалення легень.

Олександр Михайлович Бутлеров
Олександр Михайлович Бутлеров народився 6 вересня 1828 р. у місті Чистополі Казанської губернії. Помер О. М. Бутлеров 17 серпня 1886 р.

Горбачевський Іван Якович
український хімік, біохімік, гігієніст та епідеміолог. Народився 5 травня 1854 року у селі Зарубинці нинішньої Тернопільської області. Помер 24 травня 1942 року.
Дякуємо за вашу увагу!


title: Презентація на тему «Химические волокна. Ацетатное волокно»

text:
Химические волокнаАцетатное волокно
Подготовила:ученица 11 класса
Гориславец Дарья
Химические волокна — текстильные волокна, получаемые из природных и синтетических органических полимеров, а также неорганических соединений.

Ацетатные(ацетилцеллюлозные) волокна - искусств. волокна, формуемые из ацетатов целлюлозы.
Физические свойства
мало впитывает влагу, мягкое, легкое, тонкое, упругое, блестящее, но при температуре выше 85 градусов блеск теряет, сильно электризуется, в мокром состоянии теряет мало прочности, имеет склонность к образованию заломов в мокром состоянии , боится высоких температур и при 140 градусах разрушается, не подвержено действиям плесени, сильно осыпается, мало сминается, быстро сохнет (вода стекает), светостойкое.
Получение
Сырьем для получения ацетатного волокна служат остатки хлопкового пуха или облагороженной древесной целлюлозы, обработанные уксусным ангидритом и уксусной кислотой: получают рыхлые хлопья первичного ацетата.
Для получения вторичного ацетата первичный ацетат омыливают  – добавляют определенное количество воды; полученные белые хлопья отжимают, обрабатывают в смеси ацетона и спирта, продавливают через фильеры, и при помощи теплого воздуха испаряют смесь, от чего нити затвердевают. Из этих блестящих нитей и ткут ацетатное полотно. В сочетании с другими нитями волокно используют с шелком, вискозой, шерстью и другими смесевыми тканями.
Применение
В 60-десятые годы ХХ века использовали ткани для женских платьев, блузок,. летних костюмов
Изготавливают ткани для бельевого трикотажа, галстуков, тюля, покрывал на кровати, кружев, юбок гофре и плиссе, сорочек
Уход
 Для ацетатного шелка рекомендуется ручная или машинная стирка при 30°С в режиме для деликатных тканей. Возможна химическая чистка. Одежду из ацетатного шелка ни в коем случае нельзя сушить в машине, для сушки ее подвешивают. Ацетатный шелк быстро сохнет и не нуждается в утюжке. Если вы все же пожелаете его подгладить, делайте это с изнаночной стороны едва теплым утюгом.


Презентація на тему «Метеорити» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Бутан» (варіант 1)

text:
-11,7
-159,6
CH (CH 3) 3
-0,5
-138,3
CH 3-CH 2-CH 2-CH 3


title: Презентація на тему «Пульсари та нейтронні зорі»

text:
Пульсари та нейтронні зорі

Що таке пульсар?
Пульсар — космічне джерело електромагнітного випромінювання, що реєструється на Землі у вигляді імпульсів — сплесків, які періодично повторюються.
Перший пульсар відкрили
     Джоселін Белл і Ентоні Х'юїш у 1967.
     Джерелом імпульсів вважається
     нейтронна зоря з сильним магнітним
     полем, яка обертається і має
     вузькоспрямоване випромінювання.
Що таке нейтронна зоря?
Нейтронна зоря — зоря на завершальному етапі своєї еволюції, що не має внутрішніх джерел енергії та складається переважно з нейтронів, які перебувають у стані виродженого фермі-газу, із невеликою домішкою інших частинок. Густина такого об'єкта, згідно з сучасними астрофізичними теоріями, сумірна з густиною атомного ядра.
Нейтронні зорі — одні з небагатьох астрономічних об'єктів, які спочатку було теоретично передбачено, а потім уже відкрито експериментально. 1932 року Ландау припустив існування надгустих зір, рівновага яких підтримується ядерними силами. А 1934 року астрономи Вальтер Бааде й Фріц Цвіккі назвали їх нейтронними зорями й пов'язали з вибухами наднових. Перше загальновизнане спостереження нейтронної зорі відбулося 1968 року, коли були відкрито пульсари.
В чому різниця?
Сучасні теоретичні розрахунки показують, що пульсари і нейтронні зорі – це одні й ті самі об’єкти. Внаслідок стиснення нейтронної зорі має виконуватися закон збереження моменту імпульсу.
Більшість пульсарів спостерігаються у радіодіапазоні. В наш час відомо понад 1000 пульсарів (зокрема в Паркському огляді було зареєстровано 1031 пульсар). Радіопульсар є кінцевою стадією еволюції одиночної масивної зорі. Нейтронна зоря утворюється в результаті вибуху Наднової. Вибух є асиметричним, тому швидкості радіопульсарів часто перевищують 300 км/с. З часом період радіопульсара збільшується, а потужність випромінювання спадає. Навколо багатьох радіопульсарів спостерігаються газові оболонки, сформовані пульсарним вітром — плеріони.
Рентгенівські пульсари
У 1967 відкритий перший рентгенівський пульсар — Кентавр Х-3. Більшість відомих рентгенівських пульсарів (біля 40) входять до складу тісних подвійних систем і мають акреційні диски. Відомі також одиночні рентгенівські пульсари — магнетари. Вони мають магнітне поле в 1000 разів більше, ніж у звичайних нейтронних зір і проявляються у вигляді аномальних рентгенівських пульсарів і джерел повторювальних гамма-спалахів.
Магнітосфера пульсара
Магнітосфера пульсара складається з електронно-позитронної плазми, яка рухається в магнітному полі нейтронної зорі. Зовнішня границя магнітосфери — світловий циліндр, на якому лінійна швидкість обертального руху плазми досягає швидкості світла. Розмір магнітосфери пульсара має порядок розміру Землі — десятки тисяч кілометрів. Сильне магнітне поле нейтронної зорі індукує поблизу її поверхні електричне поле. Найбільше електричне і магнітне поле досягається в полярній шапці поблизу магнітної осі. Розмір полярної шапки приблизно 1 км. Електронно-позитронні пари народжуються з вакууму під дією електричного поля в приповерхневому шарі висотою біля 100 метрів. Заряджені частинки рухаються вздовж магнітних силових ліній. Деякі магнітні силові лінії обриваються на світловому циліндрі. Тому заряди, які по них рухалися, стікають по поверхні циліндра і далі по останній замкненій силовій лінії (сепаратрисі) на поверхню нейтронної зорі. При русі по поверхні заряди викликають пондеромоторну силу, яка вповільнює обертання зорі. Таким чином енергія на утворення і випромінення магнітосфери отримується з кінетичної енергії обертання. Плазма вморожена в магнітне поле і електрони при русі по силовій лінії зазнають прискорення і випромінюють. Поблизу поверхні нейтронної зорі енергія квантів випромінення досягає 1012 еВ, а на світловому циліндрі вона спадає до радіодіапазону. Так утворюється випромінення пульсара.

Пульсарні відскакування
Пульсарне відскакування (pulsar kick) — спостережний феномен, суть якого полягає в тому, що нейтронні зорі — залишки наднових — рухаються з надмірно великими швидкостями. За оцінками просторового розподілу багато радіопульсарів мають швидкості близько 30-40 км/с. Також відомо немало пульсарів зі швидкостями 200-500 км/с, а у деяких випадках оцінки швидкостей сягають 2000 км/с. Наприклад, зоря B1508+55 має швидкість 1100 км/с та траєкторію, спрямовану назовні Галактики. Дуже переконливий зразок пульсарного відскакування можна спостерігати в туманності Гітара, де ударна хвиля, генерована пульсаром, рухається відносно туманності — залишку наднової — зі швидкістю 800 км/с.
Гіпотези
Існує дві основних гіпотези виникнення таких великих швидкостей. Згідно з однією з них вони з'являються при розпаді подвійних систем (ефект Блаау). Якщо вибух у подвійній системі відбувається миттєво, швидкість, яку набувають зорі, що розлітаються, повністю визначається за їх початковими та кінцевими масами, періодами обертання та ексцентриситетом. Припустимо, маємо систему, що складається з гелієвої зорі масою 10 Mʘ та нейтронної зорі масою 1 Mʘ. При колапсі гелієва зоря скине 90% своєї маси, і система розлетиться. При цьому швидкості компонентів можуть бути близькими до початкових (але не перевищуватимуть їх). Максимальна швидкість нейтронної зорі в такій системі сягає 500 км/с, при цьому швидкість гелієвої зорі буде близько 50 км/с. Механізм Блаау разом із сучасним сценарієм еволюції подвійних систем може пояснити швидкості до 700 км/с. Один з головних наслідків цієї теорії — нейтронна зоря, що швидко рухається, має бути старою. Якщо досліджуваний радіопульсар має теплове рентгенівське випромінювання, що пов'язане з охолодженням пульсара і свідчить про його молодість, механізм Блаау для цієї зорі можна відкинути.
Гіпотеза Шкловського
За гіпотезою Шкловського пульсарні відскакування виникають внаслідок асиметрії у вибуху наднової. Якщо припустити, що під час колапсу частина енергії виділяється анізотропно, то із закону збереження імпульсу можна вирахувати, що швидкості можуть сягати 3000 км/с. Існують різноманітні гіпотези щодо причин такої асиметрії. Чугай (1984) помітив, що в сильному магнітному полі нейтронної зорі, що формується, має проявлятися ефект несиметричного випромінювання нейтрино. Детальні розрахунки показують, що навіть у надсильних магнітних полях за рахунок цього ефекту неможливо досягнути швидкостей понад 100 км/с. Тим не мешне в останні роки інтенсивно розвиваються моделі несиметричного випромінювання нейтрино. В моделі Кусенко пульсарне відскакування обумовлене випромінюванням стерильного нейтрино, що є одним із кандидатів у темну матерію.
Механізм Липунова
Другий можливий механізм, запропонований Липуновим (1983) — припливне спотворення зорі, що колапсує. Але цей ефект може бути суттєвим лише у маломасивних подвійних системах з білими карликами. За оцінками такий механізм може давати швидкості до кількох тисяч кілометрів за секунду. Також як можливий механізм розглядається несиметричній підпал речовини білого карлика внаслідок спотворення його форми.
Кінцева стадія еволюції нейтронних зір
Зоря зберігає свій об'єм завдяки тиску, який утворює газ, розігрітий до високих температур внаслідок ядерного синтезу. Газовий тиск урівноважує гравітаційні сили й протидіє гравітаційному стисканню зорі. Водень, що спочатку є основною складовою зір, внаслідок термоядерних реакцій перетворюється на гелій. У центрі зорі поступово накопичується гелієве ядро, маса якого постійно зростає. Зі зменшенням кількості водню, зменшується потужність термоядерних реакцій і, відповідно, температура в надрах зорі. Газовий тиск стане меншим від гравітаційних сил і відбувається стиснення ядра. Після спалювання більшої частини водню, можливі різні сценарії подальшої еволюції зорі, що залежать від її маси:

Якщо маса зорі менша половини маси Сонця, подальші ядерні реакції у ній не відбуваються, і вона поступово згасає.
Якщо маса зорі на головній послідовності більша половини, але менша трьох мас Сонця, то невдовзі після залишення головної послідовності у ній розпочинається потрійна гелієва реакція, в якій гелій перетворюється на карбон. Невдовзі після того зоря перетворюється на білий карлик.
У зорях із масою 3-8 мас Сонця у ядрі відбуваються подальші ядерні реакції з утворенням важчих елементів (аж до феруму).
Після утворення в зорі залізного ядра подальші ядерні реакції не призводять до виділення енергії. Таким чином, джерела ядерної енергії в надрах зорі майже повністю вичерпано. Якщо маса ядра в цей час перевищує межу Чандрасекара, подальше стиснення призводить до того, що нейтрони в таких умовах стають стабільними частинками. Електрони поєднуються з протонами, і тиск всередині зорі різко зменшується. Центральна частина стискається доти, доки стиснення не буде зупинено тиском виродженої нейтронної речовини. Густина речовини в ядрі стає майже рівною густині атомного ядра. Унаслідок різкого стиснення ядра зовнішні шари зорі падають на ядро — відбувається гравітаційний колапс, який супроводжується спалахом наднової. Внаслідок спалаху зовнішні шари зорі з великою швидкістю викидаються у навколишній простір, а компактне ядро перетворюється на нейтронну зорю.
Схема нейтронної зорі
Різниця між нейтронною та нормальною зорею


title: Презентація на тему «Газированная вода»

text:
Газированная вода
Подготовил ученик 11-А класса
Никифоров Никита

Газированная вода
Газированная вода – популярный безалкогольный прохладительный напиток. Она представляет собой питьевую природную минеральную воду, обогащённую диоксидом углерода.
Лечебная минеральная вода обогащается диоксидом углерода с минерализацией более десяти граммов на
литр. Состав такой воды практически не меняется в период хранения, и все её полезные компоненты сохраняются на долгое время. В природе газированная вода встречается очень редко и быстро выдыхается из-за низкой концентрации углекислого газа, теряя свои свойства.

Каждый американец потребляет около двухсот литров газированной воды в год. Для сравнения, среднестатистический житель СНГ ежегодно выпивает около пятидесяти литров воды, а каждый житель Китая – около двадцати. По статистике газированная вода и напитки, изготовленные на её основе, в Америке занимают 73–75% от общего объёма выпуска безалкогольной продукции.
Компрессор по насыщению воды углекислотой был изобретен Тоберном Бергманом, шведским конструктором. В 19 веке этот аппарат усовершенствовали и создали его промышленный аналог. Однако производство воды было очень дорогим, поэтому для газирования стали использовать пищевую соду.
Газирование в современном производстве осуществляется механическим, химическим способами. Механический способ заключается в аппаратном газировании в пищевых танках, сифонах, сатураторах. Под высоким давлением вода насыщается газом от 5 до 10 г/л. Химический метод заключается в добавлении в воду пищевой соды либо кислот. Метод брожения используют при производстве сидра, кваса, шампанского, пива, игристых вин.
Состав газированной воды
В пищевой промышленности в зависимости от состава выделяют слабо, средне и сильно газированную воду. Каждый газированный напиток имеет свою кисло-сладкую основу. В качестве подсластителей обычно используют цикламат, аспартам, ацесульфам калия (суннет), сахарин.
цикламат натрия
аспартам
ацесульфам
сахарин
Очень часто в воду добавляют яблочную, лимонную или ортофосфорную кислоты. В отдельные виды газированной воды добавляют кофеин.
Углекислый газ в воде используется в качестве консерванта. Он вступает с водой в химическую реакцию и достаточно быстро растворяется в ней. Углекислый газ, убивая все патогенные микроорганизмы, продлевает срок хранения газированных напитков.
Состав газированной воды
яблочная кислота
лимонная кислота
Польза газированной воды
Пользу газированной воды знали и использовали с древнейших времен. В то время люди использовали воду из природных источников исключительно в лечебных целях. Она применялась как для употребления внутрь, так и в качестве основы для приготовления лечебных ванн. Гиппократ, знаменитый врач античных времен, посвятил природным источникам газированной воды ни одну главу своих работ по медицине.

Польза газированной воды была настолько исключительна и очевидна, что в конце восемнадцатого века промышленники обратили внимание на этот напиток. С тех пор газированную воду стали продавать по всему миру. Английский химик Джозеф Пристли впервые создал газированный напиток синтетическим путём.
Саяны, Байкал, Дюшес, Тархун — газированные напитки, содержащие экстракты целебных трав. Эстрагон в Тархуне и Дюшесе оказывает противосудорожное действие, улучшает пищеварение и повышает аппетит. Напиток Саяны содержит эфирные и дубильные вещества, аскорбиновую кислоту и другие полезные вещества. Лимонный сироп и экстракт левзеи в его основе снимают усталость и усиливают мышечный тонус, возбуждают нервную систему. Грушевый настой в Дюшесе отлично утоляет жажду, а также обладает мочегонным действием.

Существенную пользу организму человека может принести лишь природная газированная вода. Газированная вода в охлажденном виде лучше утоляет жажду, чем обычная вода. Она назначается при пониженном уровне кислотности для улучшения выработки желудочного сока. Нейтральные молекулы природной воды питают клетки всего организма и ощелачивают плазму крови. Натрий в таком природном напитке активирует действие ферментов организма, поддерживает тонус мышц и кислотно-щелочное равновесие. Магний и кальций предотвращают вымывание кальция в мышцы при различных нагрузках. Газированная природная вода улучшает функционирование лимфатической, нервной и сердечно-сосудистой систем, усиливает аппетит, повышает гемоглобин, улучшает пищеварение.
Вред газированной воды
Большинство диетологов и врачей говорят о вреде газированной воды синтетического происхождения для организма человека.
Наибольший вред газированная вода может нанести организму маленьких детей, а также кормящим и беременным женщинам и людям, страдающим аллергией и ожирением и заболеваниями желудочно-кишечного тракта. Углекислота способна вызывать метеоризм, вздутие живота и отрыжку.
Газированные напитки, как правило, содержат большое количество сахара. Регулярное употребление сахара в большом количестве нередко приводит к нарушению работы поджелудочной железы и эндокринной системы и повышает риск развития сахарного диабета, атеросклероза.
Синтетические газированные напитки очень плохо утоляют жажду, нередко вызывают привыкание. Чрезмерное употребление газировки нарушает жировой обмен и водно-солевое равновесие в организме, а также способствует повышению концентрации вредного холестерина в плазме крови.
Сахарозаменители в таких напитках могут вызвать аллергические реакции, мочекаменную болезнь и ухудшение зрения.

Кислоты, содержащиеся в газировках, повреждают эмаль зубов и раздражают слизистую оболочку желудка. Ортофосфорная кислота вымывает кальций из костей, повышая риск развития остеопороза.
Кофеин оказывает возбуждающее действие на нервную систему. Помимо этого, он может способствовать развитию привыкания.
В состав многих газированных напитков входит бензоат натрия. В сочетании с аскорбиновой кислотой он выделяет вредный канцероген бензол. Это вещество способно разрушить ДНК человека.


title: Презентація на тему «Неметаллы, особенности строения»

text:
SiO2
1
2
3
4
5
6
7
8
9


title: Презентація на тему «Оксиди» (варіант 1)

text:
CuO
CO2
CuO
CO2
CuO


title: Презентація на тему «Загальні відомості про природний та зріджений гази»

text:
Загальні відомості про природний та зріджений гази
Виконали
учні 10-А класу
Самойленко Олеся, Іщенко Світлана,
Слєпцова Аліса, Черкасов Андрій,
 Халізєва Владислава
Харківська гімназія №55
Харків 2014
	Природний газ у пластових умовах знаходиться в газоподібному стані у вигляді окремих скупчень або у вигляді газової шапки нафтогазових родовищ, а в стандартних умовах — тільки в газоподібному стані.
	Зріджений газ – природний газ, штучно зріджений, шляхом охолодження до -160°C
густина,
в'язкість,
вологовміст,
розчинність,
зворотна конденсація,
критична температура і тиск,
об'ємний коефіцієнт,
коефіцієнт стисливості та ін.
Параметри які характеризують газ:
	Природний газ створює удушливу дію на організм людини.
	Сірководень — отрута, що викликає параліч органів дихання й серця.
Отруйні властивості природного газу
	З 2001 року діє Форум країн-експортерів газу (GECF), до складу якого входять: Алжир, Болівія, Бруней, Венесуела, Єгипет, Індонезія, Іран, Катар, Лівія, Малайзія, Нігерія, Об'єднані Арабські Емірати, Оман, Росія, Тринідад і Тобаго. Також великі запаси газу мають Норвегія, США, Канада.

Поширення
Карта експорту та імпорту ПГ

Видобуток природного газу
	Основним видом транспорту є трубопровідний. Газопроводи великого діаметру, призначені для транспортування газу на великі відстані, називаються магістральними. Загальна довжина магістральних газопроводів в Україні становить 35,6 тис.км.

Транспортування природного газу
	Крім трубопровідного транспорту використовують спеціальні танкери — газовози. Це спеціальні кораблі, на яких газ перевозиться в стиснутому або скрапленому стані при визначених термобаричних умовах. Такий вид транспорту вважається економічно обґрунтованим при віддаленості споживача скрапленого газу більш 3000 км.

Транспортування природного газу
	Природний газ широко використовується в хімічній промисловості як вихідна сировина. Також використовується як пальне, для опалення житлових будинків, паливо для машин, електростанцій і ін.

Застосування
	Україна відноситься до енергодефіцитних країн, яка задовольняє свої потреби в енергетичних ресурсах за рахунок власного виробництва менше ніж на 50 % (у тому числі по споживанню імпортованого природного газу на душу населення займає перше місце в світі).
Застосування
Дякуємо за увагу!


Презентація на тему «Жири» (варіант 7)


title: Презентація на тему «Полівінілхлорид» (варіант 1)

text:
Полівінілхлорид

Полівінілхлорид (ПВХ або поліхлорвініл, поліхлорвінілова смола — безбарвна, прозора пластмаса, термопластичний полімер, продукт полімеризації хлорвінілу CH2=CHCl.
Властивості:
Молекулярна формула: (C2H3Cl)n
Молярна маса: 62,5 г·моль−1
Зовнішній вигляд: порошок білого кольору
Температура плавлення: 100–260°C
Теплоємність: 90 Дж
Стійкий до лугів і кислот.
Діелектрик.
Негорючий.
Легко фарбується.
При нагріванні розкладається, виділяючи хлористий водень.

Застосування:
Ізоляція електричних провідників.
Виробництво лінолеуму.
Виробництво штучної шкіри для взуття.
Виробництво металопластикових вікон.
Виробництво пластикових водонапірних та каналізаційних труб.
Футерування труб і реакторів в хімічній промисловості.

Міжнародний знак вторинної переробки для полівінілхлориду


title: Презентація на тему «Хімія та їжа» (варіант 1)

text:
Тема:Хімія
та їжа

Девіз: «Хіміки - це ті, хто дійсно розуміють світ!
Л.Полінг
План
Жири, як компоненти їжі, їх роль в організмі
Вуглеводи, як компоненти їжі, їх роль в організмі
Білки, як компоненти їжі, їх роль в організмі
Вітаміни, як компоненти їжі, їх роль в організмі
Вода і мінеральні речовини, їх роль в організмі
Харчові добавки. Е – числа
Здорове харчування

Жири
Жири (ЛІПІДИ)
Жири (ліпіди) — речовини, які використовуються організмом для енергетичних і пластичних цілей.

  входять до складу клітин, беруть участь в обміні речовин.
  складаються з гліцерину та вищих жирних кислот, які поділяються на насичені та ненасичені.
	Важливу роль в організмі людини відіграють поліненасичені жирні кислоти (ПНЖК) — арахідонова, лінолева, ліноленова.

 Поліненасичені жирні кислоти є структурними елементами клітинних мембран.
Арахідонова кислота є попередником утворення тканинних гормонів (простагландинів), які відіграють важливу роль в обміні холестерину. Арахідонова кислота в організмі утворюється з лінолевої
		Лінолева кислота є незамінною

Найбільше лінолевої кислоти в соняшниковій олії (68 %), менше — у кукурудзяній (50 %), соєвій (58 %), маслиновій (14 %). Свиняче сало містить 15,6% лінолевої кислоти, вершкове масло — лише 4 %. Добову потребу в лінолевій кислоті забезпечує 25 ... 30 г олії. Таку кількість рослинних олій має щодня споживати доросла людина.

Вуглеводи
ВУГЛЕВОДИ

Вуглеводи — це органічні сполуки, до складу яких входять вуглець, водень і кисень.
Вуглеводи поділяються на:
 моносахариди (глюкоза, фруктоза)
 дисахариди (сахароза, мальтоза, лактоза)
 полісахариди (крохмаль, целюлоза, глікоген)

Моносахариди та дисахариди

добре розчиняються у воді,
швидко всмоктуються в шлунково-кишковому тракті
легко окислюються в організмі (наприклад, глюкоза всмоктується в кров протягом 5... 10 хв).

цукроза (звичайний цукор)
глюкоза
фруктоза

Фруктоза засвоюється повільніше, ніж сахароза, швидше виводиться з крові, але вживати більше як 15 г фруктози на день не рекомендується.
Лактоза — молочний цукор — міститься тільки в молоці (4... 6%).
Лактоза, як і інші цукри, сприяє підвищенню рівня глюкози в крові, але меншою мірою, ніж сахароза і мальтоза.

Крохмаль складається з великої кількості молекул моноцукру — глюкози. В значних кількостях крохмаль знаходять в зерні злакових культур — 60—70%, в картоплі — 12—26%, в насінні бобових культур — 50—60%. Багаті на крохмаль хлібобулочні, макаронні, борошняні кондитерські вироби, борошно, крупи.

Клітковина (целюлоза геміцелюлози), лігнін і пектин містяться у стінках клітин оболонок зерна, шкірках фруктів, овочів і в меншій кількості — в м'якоті.

Білки

02
Що таке білки?
Білки, або протеїни (від греч. «протос» — «перший»), — це природні органічні сполуки, які забезпечують всі життєві процеси будь-якого організму.

З чого складається білок?

O2
N
C
 H2
S

Молекули білків – ланцюги, побудовані з амінокислот
Склад білків
Модель білка
Модель амінокислоти

Рівні організації білка
	 Білки в харчовій промисловості

	Серед всіх білків в харчовій промисловості активно використовуються численні ферменти.
у пекарській промисловисті
у пивоварінні використовуються
для освітлення соків
для виготовлення кисломолочних продуктів;
для пом'якшення м'ясних продуктів.
для виготовлення крохмалю
для виготовлення паперу

Денатурація білка

Функції білків
 каталітична
 транспортна
 захисна
 скоротлива
 структурна
 гормональна
 живильна

Каталітична функція
Модель фермента
Полягає в збільшенні швидкості різних реакцій обміну речовин і енергії в організмі.

Транспортна функція
Гемоглобін з'єднується в легенях з киснем, перетворюючись на оксигемоглобін. Досягаючи із струмом крові органів і тканин, оксигемоглобін розщеплюється і віддає кисень.
Полягає в скріпленні і доставці (транспорті) різних речовин від одного органу до іншого.

Захисна функція
Антитіла знешкоджують речовини, що потрапляють в організм або з'являються в результаті життєдіяльності бактерій і вірусів
Білок плазми крові фібриноген, беручи участь в згортанні крові, зменшує крововтрати.

Структурна функція
Білки складають основу будови клітки
Гідролізований колаген (білок сполучної тканини)

Гормональна функція
Залози внутрішньої секреції
Модель білка-регулювальника (гормону)

Резервна і будівельна функція

Вітаміни
ВІТАМІНИ
	Значення: беруть активну участь в обмінних процесах.
	Білки, жири та вуглеводи трансформуються в організмі людини при безпосередній участі багатьох вітамінів.
	Вони також входять до складу численних ферментних систем, що дають змогу організму раціонально використовувати основні поживні речовини.
	Багатогранність впливу вітамінів на стан людини та неможливість синтезу деяких із них в організмі вимагає щоденного надходження їх із їжею.

При дефіциті в організмі декількох вітамінів виникає гіповітаміноз.

	Дефіцит окремих вітамінів може виникнути також при незбалансованому харчуванні: вживанні переважно вуглеводної їжі, обмеженні білків або жирів.
	Причиною недостатнього надходження вітамінів з їжею може бути неправильна кулінарна обробка харчових продуктів або їх тривале зберігання.

I-й рівень: злаки, крупи, хліб –це основа раціону.II-й рівень: овочі і фрукти. На добу не менше  5 штук.III-й рівень: мясні і молочні продукти, оріхи, яйця. Цього в міру.IV-й рівень: жири, солодке.Як можна  меньше!
Харчові добавки
ХАРЧОВІ ДОБАВКИ
	Харчові добавки — природні або синтезовані речовини, які навмисно вводяться в продукти харчування з метою додання їм необхідних властивостей (наприклад, органолептичних, технологічних) та не вживаються самостійно у вигляді продуктів харчування або звичайних компонентів їжі.

	Залежно від свого призначення виділяються чотири великі групи харчових добавок:

— речовини, регулюючі смак продукту
— речовини, поліпшуючі зовнішній вигляд продукту
— речовини, регулюючі консистенцію, які формують текстуру
— речовини, що підвищують збереження продуктів та збільшують терміни їх зберігання

фарбники, стабілізатори кольору, вибілювачі
	 Згідно з системою кодифікування харчових добавок, всі вони згруповані таким чином:

— Е100-Е189 — барвники;
— Е200–Е299 — консерванти;
— Е300–Е399 — антиокислювачі (антиоксиданти);
— Е400–Е499 — стабілізатори, емульгатори, загусники;
— Е500–Е599 — регулювальники кислотності, розпушувачі;
— Е600–Е699 — підсилювачі смаку та аромату;
— Е700-Е899 — запасні індекси для іншої можливої інформації;
— Е900–Е999 — глазуруючі агенти, підсолоджувачі, піногасники;
— Е1000-Е1521 — емульгатори, герметики, ферменти, влагоудержувачі.
Класифікація харчових добавок
	Харчові добавки, заборонені в Україні
Е121 - Барвник червоний цитрусовий 2.
Е123 - Червоний амарант.
Е240 - Консервант-формальдегід.

Небезпечні харчові добавки
Ті, що викликають злоякісні пухлини: Е103, Е105, Е121, Е123, Е125, Е126, Е130, Е131, Е142, Е152, Е210, Е211, Е213-217, Е240, Е330, Е447.
Ті, що викликають захворювання шлунково-кишкового тракту: Е221-226, Е320-322, Е338-341, Е407, Е450, Е461-466.
Алергени: Е230-232, Е239, Е311-313.
Ті, що викликають хвороби печінки й нирок : Е171-173, Е320-322.

Фенол
Е230 Е232 використовують при  обробці фруктів (апельсини,  банани.).
Потрапляючи в наш організм в  малих дозах, провокує рак,  а у великих – чиста отрута!!!
Але є і нешкідливі
Фарбник Е163 - антоціан з  виноградної шкірки.
Стабілізатор Е450 - нешкідливі  фосфати, які  необхідні для наших кісток.
Сорбітол
Е420 – підсолоджувач. Використовується в діабетичному  живленні без всякого побоювання.  Сорбіт – хороший жовчогінний  засіб, сприяє  поліпшенню мікрофлори  кишечника.
У великих кількостях може  викликати побічні ефекти:  здуття живота, нудоту,  розлад шлунку. Безпечна доза. Не більше  30-40 г в добу.
Соєвий лецитин
Е322 – рослинна речовина.
Він необхідний організму як «будівельний» матеріал для оновлення пошкоджених кліток.
Він грає ключовою роллю в забезпеченні повноцінної роботи мозку і нервової системи.
Підтримує в організмі нормальний рівень холестерину, позитивно впливає на стан клітинних мембран і покращує кровообіг.
Істотно знижує прояв коронарного і мозкового атеросклерозу.
Запобігає розвитку хронічних холециститів і дискінезій жовчних шляхів, рекомендований при хронічному активному гепатиті.
Нормалізує синтез ацетілхоліну, який активує інтелектуальну діяльність і працездатність людини, сприяє збереженню пам'яті.

При великих дозах може викликати алергічні реакції.
Соєвий лецитин (вигляд)
Завдання
Провести розшифровку кодів запропонованих вам етикеток харчових продуктів і визначити їх вплив на організм

Здорове харчування

Отруєння нітратами.

Як вберегтися від них?
СКОРИСТАЙТЕСЯ СЛІДУЮЧИМИ ПОРАДАМИ:
Нітрати добре розчиняються в воді,тому: буряк,кабачки,картоплю,капусту і ін. перед приготуванням необхідно нарізати кубиками і 2-3рази залити водою, витримуючи по 5-10 хвилин.

Варка овочів, квашення, соління зменшує вміст нітратів,а сушка навпаки, збільшує.

Очищену картоплю краще залити на добу 1%  кухонної солі або аскорбінової кислоти.

У капусти необхідно зняти верхні листки і вирізати качан.
У буряка і моркви потрібно відрізати верхню і нижню частину коренеплоду.
Потрібно очистити огірок від шкірки і відрізати хвостик.
Майте на увазі, що…
самий високий вміст нітратів
(в мг/кг) відмічається в:
буряці (200-4500),

капусті (600-3000),

салаті (400-2900),

петрушці (1700-2500).

Наиболее низкое содержание нитратов в:
луке репчатом,
чесноке,
зелёном горошке.
 томатах.

«Здоров’я дорожче за золото».
 Шекспір
Домашнє завдання.
Н. М. Буринська, Л. П.Величко. Хімія, 11кл.2007р. ст. 33-35, 42, 48, 63-64.
А. В. Домбровський. Хімія, 10кл. 1995р. ст.116-117,121,123,130.


title: Презентація на тему «Е-числа»

text:
Е-числа
Підготували учні 11-І класу
Черкаської спеціалізованої школи №13
Білокінь Анастасія
Левченко Таміла
Е-номери (E-числа) є кодами харчових додатків, які були засновані для використання в Європейському Союзі («E» позначає приставку «Європа»).
Е-числа — це найпоширеніші харчові додатки. Вони зазвичай знаходяться на етикетках харчових продуктів в країнах Європейського Союзу.Оцінка безпеки та затвердження є обов'язком Європейського органу з безпеки харчових продуктів.
Харчові добавки використовуються людиною багато століть: сіль, спеції – перець, гвоздика, мускатний горіх, кориця - мед відомі людям з незапам'ятних часів.
Однак широке використання харчових добавок почалося в кінці XIX ст. У 1907 році співробітник Імператорського університету Токіо (Японія) Кікунае Ікеда вперше одержав білий кристалічний порошок, який посилював смакові відчуття за рахунок збільшення чутливості сосочків язика.
У 1909-му він запатентував свій винахід, і глутамат натрію почав переможну ходу по планеті. Сьогодні жителі Землі щорічно споживають його в кількості понад 200 тисяч тонн
Тим часом у медичній літературі з'являється все більше даних про те, що глутамат натрію негативно впливає на головний мозок, погіршує стан хворих бронхіальною астмою, приводить до руйнування сітківки ока і глаукоми. Саме на глутамат натрію деякі дослідники покладають провину за поширення "синдрому китайського ресторану".
Ось вже кілька десятків років у різних куточках світу фіксують загадкове захворювання, природа якого досі незрозуміла. У абсолютно здорових людей ні з того ні з сього підвищується температура, червоніє обличчя, з'являється біль в грудях. Єдине, що об'єднує потерпілих - всі вони незадовго до хвороби відвідували китайські ресторани, кухарі яких схильні зловживати "смачною" речовиною.

Класифікація за числовим рядом
Добавки нумеруються залежно від тієї функції, яку вони виконують. Серії «E» від 100 до 199 — це барвники, від 200 до 299 — консерванти, від 300 до 399 — антиокислювачі, далі йдуть загущувачі, Емульгатори, піногасники, підсилювачі смаку й аромату.

Історія харчових добавок XXI століття ознаменувалася скандалом.
У липні 2000 року представники американського Товариства з захисту прав споживачів, заручившись підтримкою прокурора штату Коннектикут Ричарда Блюменталя, звернулися в Управління з контролю за харчовими продуктами і медикаментами США з вимогою призупинити продаж продуктів харчування, збагачених тими чи іншими речовинами.
Мова, зокрема, йшла про апельсиновий сік з кальцієм, печиво з антиоксидантами, маргарин, що знижує рівень холестерину, пироги з харчовими волокнами, а також напої, сухі сніданки і чіпси з добавками на основі рослинної сировини. Аргументуючи свою вимогу, Річард Блюменталь заявив, ґрунтуючись на деяких даних, що "окремі добавки можуть заважати дії лікарських препаратів. Очевидно, що існують й інші побічні ефекти, які поки ще не виявлені".
Як у воду дивився. Трьома місяцями пізніше група французьких дослідників, які вивчали властивості харчових волокон, заявила, що вони не тільки не захищають від раку кишечника, а й можуть його спровокувати. Протягом трьох років вони спостерігали за 552 добровольцями з передраковими змінами в кишечнику. Половина випробовуваних харчувалася, як зазвичай, другій половині в їжу ввели добавку на основі лушпиння ісфагули. І що ж? У першій групі захворіло всього 20%, у другій - 29%.
У серпні 2002 року масла у вогонь підлила міністр охорони здоров'я Бельгії Магда Елвоерт, що звернулася до керівництва Євросоюзу із закликом заборонити на території ЄС жувальну гумку і пігулки з фтором, які, звичайно, захищають від карієсу, але, з іншого боку, провокують остеопороз.

А ось американська біотехнологічна компанія Intralytix запропонувала використовувати в якості харчових добавок віруси. Це ноу-хау дозволить впоратися зі спалахами такого небезпечного захворювання, як лістеріоз. Біологами був створений коктейль з 6 вірусів, згубних для бактерії Listeria monocytogenes, але абсолютно безпечних для людини. Управління з контролю за харчовими продуктами і медикаментами США (FDA) вже дало добро на обробку ним шинки, хотдогів, сосисок, ковбас та інших м'ясних продуктів.
Майже все, що ми їмо щодня, містить харчові добавки.
Зокрема, рибні пресерви містять консервант Е-211, що сприяє розвитку раку. Рулети з оселедця з огірком "Санта-Бремор"містять ракоутворюючі добавки Е-330, Е-331, Е-339, які крім того підвищують холестерин. Плавленим сирком "Дружба”, якщо його їсти щодня, можна надмірно підвищити холестерин в крові, оскільки він містить емульгатори Е-450 і Е-451. Ковбасний сир також містить багато консервантів, зокрема, Е-451, Е-452, Е-412, Е-415, які негативно впливають на здоров’я, спричиняючи онкозахворювання. Сир твердий "Мармуровий"містить ракоутворюючий емульгатор Е-252. Печиво "Топлене молоко"може горіти, як свічка, і при цьому виділяти їдкий дим. Можливо, справа у тому, що до його складу входить стабілізатор Е-503, який визнано небезпечним для життя і здоров’я людини. Ковбаса "Варена"містить ракоутворюючі компоненти Е-451 та Е-452. При частому вживанні ковбаси копченої "Посольської"теж можна захворіти на рак, адже вона містить у собі цілий "букет"шкідливих консервантів – Е-451, Е-452, Е-450, Е-250. Не поступається іншим за вмістом небезпечних складників і ковбаса варена "Ніжна”, куди входять Е-450, Е-451, Е-452, Е-250.
Улюблена всіма дітьми згущенка "Полтавська"уже не корисний продукт, бо містить Е-466. Шоколадний рулет від торгової марки "Конті"може бути шкідливим для шкіри через Е-160. Дієтичний шоколад містить підсолоджувач Е-966, який може викликати розлад шлунку. У мармелад додають Е-494, який негативно впливає на внутрішні органи. Карамель з шоколадим наповнювачем підфарбовують небезпечним для здоров’я барвником Е-110, який надає цукеркам золотистого кольору й викликає у дітей невмотивовану нервову збудливість. Велику кількість добавок містять і деякі види морозива. Майже в усіх сухариках, чіпсах, сухих супах, бульйонних кубиках міститься натрій глутамат, який позначають як "підсилювач смаку"Е-621. Ця добавка негативно впливає на зір, провокуючи глаукому.

Крім того, небезпечні речовини містяться і в іншій продукції, яку обожнюють діти. Скажімо, жувальна гумка. У наш час реклама жувальної гумки зав’язла в зубах більше, ніж сама жуйка. З телеекрану закликають нас жувати, без утоми нормалізуючи свій кислотно-лужний баланс. Але чи є корисною жуйка? Щодо кислотно-лужного балансу, то його нормалізує тільки та жуйка, котра без цукру. А без цукру – означає із цукрозамінниками: ксилітом, сорбітом, аспартамом. Вчені стверджують, що деякі з цих речовин здатні призводити до проносного ефекту.
На пачці "Дірола"правдиво написано, що у 100г жуйки міститься 64г поліолів, а у "Стиморолі"їх ще більше – 68. Деякі виробники про це замовчують. Вага однієї пачки коливається від 13 до 15г, тож кількість проносно-солодких спиртів у ній може бути від 8,3 до 10,2г. Для діареї зазвичай потрібно 30-40г, але багатьом буде достатньо і однієї пачки. Але ж реклама закликає жувати по дві подушечки після кожного прийому їжі. Разом вийде по 1,5 – 2 пачки на день. Тож розслаблення шлунка забезпечене
Нещодавно вчені висловили думку про те, що цукрозамінники при їх непомірному споживанні можуть порушити в організмі гормональний баланс, оскільки до складу аспартама входить амінокислота фенілаланін. Особливо це небезпечно для дітей а також для блакитнооких, світлошкірих і світловолосих людей. В їх організмі занадто мало ферментів, здатних розщепити і перетворити фенілаланін, тому він перетворюється на надлишок адреналіну і токсичних речовин. Це загрожує і уповільненням росту, і порушеннями в розвитку нервової системи, і навіть олігофренією.

Консерванти додають навіть у багаті на вітаміни цитрусові. Щоб запобігти ураженню цвілевими грибами, екзотичні фрукти обробляють Е-230 – 232, а для захисту від висихання наносять віск. Причому розпізнати цитрусові, оброблені хімічними препаратами, за зовнішнім виглядом практично неможливо. Тому перед уживанням такі фрукти бажано ретельно промити проточною водою, а після зняття шкірки добре вимити руки з милом.
ВИСНОВОК
ДЖЕРЕЛА
ЛІТЕРАТУРА:Довідник “Харчові добавки"-http://www.timer.dp.ua/databank/marks/food.htm."Портал споживача" - http://www.consumerinfo.org.ua/ine/.Сайт ОТРУТА.com - http://www.otruta.com/.Шкідливі харчові добавки -http://www.epochtimes.com.ua/gurme/helpful-hint/shkid...Харчові добавки - http://www.refine.org.ua/pageid-4782-2.html.Добавкам нет - http://dobavkam.net.
ДЖЕРЕЛА: Острів знань, Вікіпедія.


title: Презентація на тему «Пластмаса» (варіант 1)

text:
Пластмаса
Пласти́чна ма́са (пластмаса) — штучно створені матеріали на основі синтетичних або природних полімерів.
Пластична маса — матеріал, основою якого є полімер, що перебуває під час формування виробу у в'язкорідкому чи високоеластичному стані, а під час експлуатації — в склоподібному чи кристалічному стані
Пластмаси формують при підвищеній температурі, у той час коли вони мають високу пластичність. Сировиною для отримання полімерів є нафта,природний газ, кам'яне вугілля, сланці.

Властивості пластмас
Поширенню пластмас сприяють їхня мала густина що значно зменшує масу деталей, висока корозійна стійкість та широкий діапазон інших властивостей. Гарні антифрикційні характеристики багатьох пластмас дають можливість з успіхом застосовувати їх для виготовлення підшипників ковзання. Високий коефіцієнт тертя деяких пластмас дозволяє використовувати їх для гальмових пристроїв. Окремі пластмаси мають специфічні властивості: високі електроізоляційні та теплоізоляційні характеристики, велику прозорість, тощо.
Пластмаси

Термоплас-      Термореак-	Високо-тичні	       тивні                 еластичні
Термопластичні
Поліетилен
Поліпропілен
Полістирол
Поліметилметакрилат
Поліетлентерефталат
Фторопласти
Поліамід

Термореактивні пластмаси
фенопласти, що базуються на фенолоальдегідних смолах;
амінопласти, що утворюються на основі аміносмол;
поліефірні, отримані на основі поліефірних смол і скловолоконних наповнювачів;
епоксидні — мономерні, олігомерні або поліефірні сполуки, у склад молекул яких входить не менше двох епоксидних або гліцидилових груп;

кремнійорганічні, що отримані на основі кремнійорганічних олігомерів, що містять гідроксильні і ефірні групи.
поліуретанові, що отримуються на основі поліуретанових полімерів, котрі містять в основному ланцюгу макромолекул уретанові групи.
алкидні, котрі базуються на алкидних смолах (гліфталевій, пентафталевій, етриіталевій
Способи формування виробів з пластмас
Основні принципи формування виробів зводяться до подавання розплаву у форму, де він твердне в результаті охолодження (термопласти) або хімічного зшивання (реактопласти). Подавання розплаву у форму може бути періодичним (литво, пресування та ін.) або неперервним (еструзія, кландрування та ін.). У першому випадку матеріал формується перебуваючи у формі, у другому — при проходженні крізь форму.
Формування неперервних (погонажних) виробів:
кландрування, вальцювання (аркуші, плівка, оболонки);
формування на безперервній основі (просочування, промащування, обкладання, виливання);
екструзія (аркуші, плівки, профілі, труби, кабельні ізоляції);
штрангпресування;
протягування.
Формування дискретних (окремих) виробів:
пресування (холодне, гаряче, литтєве, штампування);
лиття під тиском;
лиття без тиску (для реактопластів);
формування на внутрішній поверхні форми (пневмовакуумформування, видувне формування, відцентрове формування, ротаційне формування);
формування на зовнішній поверхні форми (намотування, вмочування).
Формування виробів напівфабрикатів:
сполучення полімера з полімером (зварювання, склеювання);
сполучення неполімера з полімером (напилення, металізація);
орієнтаційне витягування;
термообробка;
обробка різанням,
складання.


title: Презентація на тему «Пластичний обмін»

text:
Пластичний обмін
Взаємозв'язок пластичного і енергетичного обміну
Пластичний обмін - сукупність реакцій синтезу органічних речовин в клітині з допомогою енергії. Синтез білків з амінокислот, жирів з гліцерину і жирних кислот - приклади біосинтезу в клітині.
Значення пластичного обміну: забезпечення клітини будівельним матеріалом для створення клітинних структур; органічними речовинами, які використовуються в енергетичному обміні.
Значення
За типом асиміляції організми можуть бути автотрофними, гетеротрофними і міксотрофними.

Автотрофні організми здатні самостійно синтезувати органічні речовини з неорганічних.

Автотрофна асиміляція.

Гетеротрофна асиміляція відбувається в клітинах тварин, грибів, деяких бактерій, які синтезують органічні сполуки для свого тіла з вже готових органічних речовин, що надходять з їжею.

Гетеротрофна асиміляція
Міксотрофна асиміляція спостерігається у організмів, які містять пігмент хлорофіл і на світлі можуть бути автотрофами, а за умов відсутності світла стають гетеротрофами.

Міксотрофна асиміляція


title: Презентація на тему «Хімічні основи виробництва чавуну і сталі»

text:
Підготувала:
Учениця 10-Б класу
Іщенко Інна
Хімічні основи виробництва чавуну і сталі
Чавун
Чавун - стала заліза, в якому масова частка Карбону становить від 2 до 4.8%, а сума масових часток Сульфуру, Фосфору, Силіцію та інших елементів не перевищує 8%. Домішки зумовлюють твердість чавуну і надають йому крихкості.

.
Вихідні речовини.
Для  добування чавуну використовують залізну руду, кокс і флюси.
Залізна руда: Fe2O3 , Fe3O4 ,  Fe2O3 * nH2O
Кокс ( вугілля з 96-98% Карбону);
Флюси ( вапняк, доломіт)- речовини що взаємодіють з домішками в руді й золою, з утворенням легкоплавких сполук і видаляють їх з метала.

Доменний процес
Чавун одержують із залізної руди в спеціальних вертикальних печах, які називають доменними печами, або домнами. Доменні печі — це складні споруди з вогнетривкого матеріалу із зовнішньою сталевою обшивкою. Висота сучасних доменних печей сягає 30 м, а внутрішній діаметр — до 6 м.
Добова продуктивність потужної домни становить 2000 т чавуну і навіть більше. Доменна піч після її пуску працює безперервно 5—6 років, а інколи навіть і до 10 років

У верхню частину печі періодично завантажують шихту - суміш руди, коксу і флюсі. Знизу подають нагріте повітря збагачене киснем.

Етапи доменного процесу
1.Горіння коксу та утворення карбон(ІІ) оксиду

2. Відновлення оксидів Феруму карбон(ІІ)оксидом і коксом.

3. Відновлення домішок
в руді за допомогою коксу.

Марганець , силіцій і фосфор розчиняються в залізі, та реагують з ним з утворенням силіциду Fe3Si  та фосфіду  Fe3P  . Домішки сполук Сульфуру окиснюються киснем до сірчистого газу , а також перетворюються на сульфіди CaS  FeS .

4.  Реакції за участь флюсів.
 Використовуються для видалення домішок SiO2   з руди щоб ці сполуки не забруднювали залізо.

Розплавлені силікати утворюють  шлак.
Він легший за залізо , тому спливає на поверхню металу, ізолює від повітря, запобігає окисненню.
Рідкий чавун стікає в нижню частину домни,
 звідки його періодично випускають.

Білий чавун: У білих чавунах весь Карбон перебуває в цементиті. Завдяки цементиту такі чавуни мають білий блискучий злам
Машинобудівні чавуни: машинобудівні чавуни відливають за таких умов, що забезпечують повну або часткову графітизацію — виділення графіту. Тому властивості цих чавунів визначаються не тільки структурою металевої основи (ферит, перліт), але й формою, розмірами, кількістю й характером розташування в основі графітних виділень

Види Чавуну
Чавуни з пластинчастим графітом: Графіт під час кристалізації формується у вигляді вигнутих пелюсток, пластинок.
Чавуни з кулястим графітом : Чавуни з кулястим графітом порівняно з іншими чавунами мають вищу пластичність, ударну в’язкість й одночасно міцність (за що їх називають високоміцними), що насамперед зумовлено кулястою формою графіту, яка забезпечується сфероїдизуванням.

Сталь
Сталь – це сплав заліза, в якому масова частка Карбону не перевищує 2%, а Фосфору і Сульфуру міститься дуже мало. Завдяки наявності значно меншої кількості домішок, ніж у чавуні, сталь некрихка й придатна до механічної обробки.
Виробництво сталі
Сталь виготовляють із чавуну.
Суть цього процесу полягає у видаленні з металу більшої частини домішок – простих речовин ( Карбону, Силіцію) і сполук ( карбіду, сульфіду, фосфіду Феруму) , що роблять його крихким і ламким.
Вхідні продукти:
Чавун;
Залізний брухт;
Руда;
Вапняк.

Залежно від способу окиснення вуглецю існують різні способи переробки чавуну на сталь:
 конверторний,
 мартенівський
електротермічний.
 В Україні найбільш поширений мартенівський спосіб, за яким одержують понад 80 % світової виробки сталі.

Конвертерний спосіб
У конвертер заливають розплавлений чавун і продувають крізь нього кисень. Відбувається окиснення домішок.

Бессемерівський спосіб
Бессемерівським способом переробляють чавуни, які містять мало фосфору і сірки й багаті на силіцій (не менше 2 %). При продуванні кисню спочатку окиснюється силіцій з виділенням значної кількості тепла. Внаслідок цього початкова температура чавуну приблизно з 1300 °C швидко піднімається до 1500—1600°С. Вигорання 1 % Si обумовлює підвищення температури на 200 °C.
Мартенівський спосіб
Мартенівський спосіб відрізняється від конверторного тим, що випалювання надлишку вуглецю в чавуні відбувається за рахунок не лише кисню повітря, а й кисню оксидів заліза, які додаються у вигляді залізної руди та іржавого залізного брухту.

Сталь містить менш ніж 1,7 % вуглецю. На відміну від чавуну сталь ковка. За призначенням розрізняють машинобудівну (конструкційну) та інструментальну сталі. Неіржавна сталь стійка проти корозії. Сталь й чавун є найважливішими сплавами сучасної техніки. Обсяги виробництва цих залізовуглецевих сплавів перевищують виробництво всіх інших металів разом узятих більш ніж у десять разів.

Дякую за увагу!!!


title: Презентація на тему «Тканини»

text:
Тканини
1. Капрон
Волокна рівномірні, гладенькі
Плавиться
Горить погано, поширюючи неприємний запах
Вироби з капрону
-кордна  тканина
-рибальська сітка
-одяг
-волосінь
-фільтрувальні матеріали
Анід (нейлон)

-Волокна аніду гладенькі, зі скловидним блиском.
-плавиться скручуючись
-горить блакитним полум'ям, поширюючи квітково-плодовий запах
Лавсан –має волокна рівномірні за товщиною, скручені, матові

Плавиться, утворюючи тверду смолу
Горить спалахами кіптявим полум'ям, поширюючи різкий запах
Руйнуйється при кип'ятінні
Хлорин – має рівномірні за товщиною матові волокна
При нагріванні розм'якшується
Горить у полум'ї, поширюючи запах хлору
Нітрон – має прямі волокна
При нагріванні не плавиться
Горить інтенсивно, утворюючи ажурний попіл
Бавовна – має волокна рівномірні за товщиною з незначними зигзагами
При нагріванні не плавиться
Горить яскравим полум'ям з утворенням ажурного попелу, поширюючи запах паленого паперу
Втрачає міцність при кип'ятінні
Виробництво бавовни
Льон
-має прямі волокна, нерівномірні за довжиною  і тонкі. Кінці розірваних волокон загострені.
-при нагріванні не плавиться
-горить яскравим полум'ям з утворенням ажурного попелу, поширюючи запах паленого паперу.
-при кип'ятінні втрачає міцність.

Виробництво льону
Вовна -
Має хвилясті волокна з незначним блиском
При сильному нагріванні спікається
Горить погано, поширюючи запах паленого волосся або рогу
Розчиняється при кип'ятінні
Натуральний шовк
Має волокна рівномірні за товщиною, гладенькі без скручень
-при нагріванні зпікається
-горить погано, поширюючи запах паленого волосся або рогу
-розчиняється при кип'ятінні