title: Презентація на тему «Бактерії» (варіант 2)

text:
Підготувала
учениця 7-В класу
Кошина Анна
Бактерії
   Бакте́рії (від дав.-гр. — паличка) — одна
з основних груп живих організмів. До най-
простіше побудованих організмів, які
можна бачити лише за великого збільшен-
ня під мікроскопом, належать і бактерії.
Більшість з них дуже малі, звичайно тільки
0,5-5,0 мкм (мікрометр дорівнює 10−6 мет-
ра) у своєму найбільшому розмірі, хоча є
також гігантські бактерії, можуть вироста-
ти до 0,5 мм у розмірі та бути видимими
неозброєним оком.Традиційно їх вивчає
ботаніка, однак це доядерні організми (прокаріоти), які разом з синьозеленими водоростями становлять царство Дроб'янки. Бактерії — мікроскопічні, переважно одноклітинні, організми, для яких характерна наявність клітинної стінки, цитоплазми, різних включень, відсутність ядра, мітохондрій, пластид та інших органел. Вони звичайно мають клітинні стінки, як рослинні та грибні клітини, але бактеріальні клітинні стінки звичайно зіткані з пептидогліканів.
Загальна інформація
                                                       Робертом Кох та Луї Пастер
                                                    були одними із авторів і пер-
                                                    ших захисників бактеріальної
                                                    теорії виникнення хвороб. Ро-
                                                    берт Кох був піонером медич-
ної мікробіології, працюючи з такими хворобами, як хо-
лера, сибірська виразка і туберкульоз. У своєму дослід-
женні туберкульозу Кох остаточно довів бактеріологіч-
ну теорію, за що і був наго-роджений Нобелівською пре-
мією 1905 року. У своїх «Постулатах Коха» він встановив
критерії перевірки, чи хвороба викликається мікроорганізмом; ці постулати все ще використовуються сьогодні.
Із історії дослідження
   Вперше бактерії спостерігав Антон Левенгук в 1674 році, використовуючи мікроскоп, сконструйований ним самим. Назва «бактерія» з'явилася пізніше, вона була запропонована Крістіаном Ернбергом в 1828, виведене з грецького  слова, яке означало «маленька паличка».
Антон Левенгук
Роберт Кох
   Хоча в 19 столітті вже було відомо, що бакте-
рії — причина багатьох хвороб, не існувало нія-
ких ефективних засобів антибактеріального ліку-
вання. У 1910 році Пауль Ерліх створив перший
антибіотик, модифікувавши фарбник, який вибір-
ково фарбував бактерію спірохету, що викликає
сифіліс — у речовину, яка вибірково вбиває па-
тоген. Ерліх був також нагороджений Нобелів-
ською премією за свою роботу з імунології та
відкриття використання фарбників для виявлен-
ня та ідентифікації бактерій. В кінці 19 - на почат-
ку 20 століття завдяки працям Мартінуса Бейє-
рінка і Сергія Миколайовича Виноградського
були закладені основи загальної та екологічної
мікробіології.
   Важливий крок вперед у вивченні бактерій був зроблений в 1977 році Кар-лом Воузом, який встановив, що археї — окрема від бактерій лінія еволюцій-ного розвитку.
Із історії дослідження (продовження)
Пауль Ерліх
Будова бактерій (морфологія)
     За формою одноклітинні бактерії поділяються на:
 коки, що мають форму кулі;
 палички (бацили), що мають форму циліндра;
 вібріони, що мають форму коми;
 спірили, що мають форму спірально вигнуті палички.
спірили
коки
вібріони
бацили
   Бакткріальна клітина оточена щільною оболонкою, яка складається з гемі-целюлози і пектину, а іноді з білкових речовин. Здебільшого оболонка вкрита слизовою капсулою, яка захищає бактерію від несприятливих умов навко-лишнього середовища. Під оболонкою знаходиться цитоплазматична мем-брана, яка оточує цитоплазму клітини. Цитоплазма бактерій містить вуглево-ди — глікоген і крохмаль, жири, білки, мінеральні речовини, рибосоми, вели-ку кількість мембран і мембранних структур тощо. ДНК бактерій знаходиться
                                                                           в особливій ядерній зоні клітини, яку на-
                                                                           зивають нуклеоїдом. Навколо нуклеоїду
                                                                           не утворюється ядерної мембрани. Коки
                                                                           мають по одному такому "ядру", а баци-
                                                                           ли по два і більше. Всі бактерії не мають
                                                                           ядерця.
                                                                              Більшість бактерій безбарвні, деякі з
                                                                           них мають червоне, зелене і пурпурове
                                                                           забарвлення, що пов'язано з наявністю в
                                                                           них специфічного бактеріохлорофілу і
                                                                           бактеріопурпурину.
Будова бактерій(внутрішня структура)
Живлення бактерій
   За характером живлення бактерії поділяються на гетеротрофні і автотрофні. Гетеротрофні бактерії (їх більшість), у свою
чергу, поділяються на сапрофітів і симбіон-
тів. Бактерії-сапрофіти живляться органіч-
ними рештками відмерлих рослин і тварин,
продуктами харчування людини. Вони спри-
чиняють гниття і бродіння (ферментацію)
органічних речовин.
   Гниття - це розчеплення білків, жирів та ін-
ших азотовмісних сполук під дією гнійних
бактерій. В результаті гниття виділяються
азото- і сірковмісні сполуки, які мають неприємний запах.
   Бродіння, або ферментація, - це анаеробне розщеплення вуглеводів під дією ферментів бактерій. Цей процес давно був відомий людям. Упродовж тисячоліть люди виготовляли вино, використовуючи спиртове бродіння, квасили плоди і овочі за допомогою молочнокислотного бродіння тощо.
                                                          Автотрофні бактерії - це бактерії, що можуть син-тезувати органічні речовини з неорганічних у результаті фотосинтезу (фотот-рофні) або хемосинтезу (хемотрофні). До фототрофних належать пурпурові й зелені сіркобактерії, які синтезують складові частини свого тіла з мінеральних речовин і вуглекислого газу, а енергію використовують світлову. Хемотрофні бактерії, або хемосинтетики, живляться за допомогою хемосинтезу, оскільки органічні речовини синтезуються з неорганічних за разунок енергії хімічних реакцій.
   Деякі гетеротрофні бактерії в процесі єволюції виробили здатність до симбі-озу (мутуалізму) з вищими рослинами. Це, наприклад, азотфіксуючі бактерії, які живуть на коренях бобових рослин, - бульбочкові бактерії. Вони поглина-
                                                       ють азот з грунту й повітря і перетворюються його
                                                       на сполуки, доступні для використання бобовими
                                                       рослинами, які, в свою чергу, постачають бактеріям
                                                       вуглеводи та мінеральні солі. За один вегетаційний
                                                       період бульбочкові бактерії накопичують до 100 кг
                                                       азоту на 1 га. Це враховують під час складання
                                                       планів сівозмін.
Живлення бактерій (продовження)
   Деякі бактерії мають здатність рухатись за допомогою джгутиків, які бува-ють більшими за саму клітину і є тоненькими виростками цитоплазми. Кіль-кість джгутиків у різних видів неоднакова (один, два і більше). Частина бакте-рій (мікробактерії) рухаються завдяки виділенню слизу ("реактивний" рух). Спірилам властиві поступальні, маятнико-, штопоро-, хвилеподібні рухи.
   Бактеріальні джгутики — це інші структури, ніж в еукаріотів. Залежно від міс-ця їх розташування на клітині, бактерії поділяють на
монотрихи (з одним джгу-тиком на кінці), лофотри-
хи (із жмутком джгутиків на кінці) та перитрихи (з ба-
гатьма джгутиками по всій поверхні). Багато бакте-
рій (наприклад E.coli) мають два різних режими робо-
ти джгутиків: рух вперед та «танець». «Танець» доз-
воляє їм внести в свій рух необхідну «випадковість».
Типи розташування джгутиків:
A - монотрихи;
B - лофотрихи;
C - амфитрихи;
D - перитрихи.
Рух бактерій
   На відміну від багатоклітинних організмів, в одноклітинних організмах ріст та розмноження (поділ клітини) тісно пов'язані. Бактерії доростають до пев-ного розміру, після чого проводять процес поділу, форму безстатевого роз-множення. За оптимальних умов бактерії можуть рости та ділитися надзви-чайно швидко, до одного поділу кожні
9,8 хвилин для певних видів бактерій. При
поділі клітини створюються дві генетично
ідентичні дочірні клітини. Деякі бактерії,
хоча теж розмножуються безстатево, фор-
мують складніші відтворюючі структури,
які полегшують поширення нових дочір-
ніх клітин.
   У лабораторних умовах бактерії зазви-
чай вирощують, використовуючи тверде
або рідке середовище. Проте, рідке середовище зазвичай викортовується для вимірювання швидкості росту або отримання визначених об'ємів клітин. Інколи використовуються відбірні середовища, (середовища з додаванням антибіотику) для виділення та ідентифікації окремих штамів бактерій .
Розмноження бактерій
   Ріст бактерій звичайно включає три фази. Коли популяція бактерій потрапляє до багатого на поживні речовини оточення, яке дозволяє зростання, клітинам потрібний певний час, щоб пристосуватися до нового оточення.

Перша фаза росту, фаза повільного росту, є фазою такого пристосування. Ця фаза характеризується високою швидкістю біосинтезу ферментів і активного транспорту.

 Друга фаза експоненціального росту характеризується швидким експоненціальним зростанням кількості бактерій. Швидкістю зростання вважається час подвоєння бактерій протягом цієї фази.

 І остання третя фаза росту — стаціонарна фаза, що спричинена виснажуванням поживних речовин. Клітини скорочують свою метаболічну діяльність і споживають неістотні клітинні білки. Стаціонарна фаза — це перехід від швидкого зростання до стресового стану, що характеризується збільшенням експресії генів, що беруть участь у ремонті ДНК та антиоксидантному метаболізмі .
Ріст бактерій
Значення бактерій у природі і житті
людини
   Бактерії, зоктема Lactobacillus в комбінації з дріжджами і пліснявою, протя-гом тисяч років використовуються для виробництва продуктів бродіння, нап-риклад сиру, солених овочів, соєвого соусу, оцту, вина і кефіру.
   Сульфатредукуючі бактерії беруть участь в утворенні нафти і сірководню в лікувальних грязях, грунтах і морях.
   Завдяки життєдіяльності бактерій грунт звільняється від багатьох шкідливих продуктів і насичується цінними поживними речовинами.
   Багато видів бактерій використовують у різних галузях промисловості для добування ацетону, етилового й бутилового спиртів, оцтової кислоти, ферментів, гормонів, вітамінів, антибіотиків тощо.
   Завдяки успіхам генної інженерії нині з'явилась можливість широко використовувати кишкову паличку для вироблення інсуліну, інтерферону, а водневі бактерії - для одержання кормового і харчового білків. Без бактерій неможливі процеси дублення шкіри, сушіння листків тютюну, виготовлення шовку, каучуку, кави, мочіння конопель, льону та інших лубоволокнистих рослин, квашення капусти, очищення води тощо.

Джерела
 http://referat.repetitor.ua
 http://uk.wikipedia.org


title: Презентація на тему «Travelling» (варіант 2)

text:
He that travels far knows much
Wer reist sehr viel, er weißt viel
John Clarke
Welcome to Britain
 The United Kingdom of Great Britain and Northern  Ireland
England
Scotland
Wales
Northern
 Ireland
London
Cardiff
Edinburgh
Belfast
London
London
consists of four main parts
City
Westminster
West End
East End
It is the business centre
Bank and offices are situated there
Westminster
It is the administrative centre.
The Houses of
 Parliament
Big Ben
London
The main
 clock of
Great Britain
London
The Tower of London
London
The main
 church
of the
city
London
It is the official   residence of British sovereign
Buckingham
Palace
The East End
It is an industrial district of the capitol
Cardiff
is the  capital and the biggest port of Wales
City Hall
Law Courts
 National Museum
Welsh Folk Museum
A large park area lies near the centre of Cardiff
Is the capital of Scotland and the most beautiful city in Europe
Edinburgh
It lies on seven hills
From the street in the centre of the city you can see ships coming to Edinburgh from different countries of the world
Edinburgh Castle is 1000 years old
It  is large intellectual centre
It has one of the oldest university in Europe, which was founded in 1582
Many great men :
Robert Burns
Walter Scott
 Robert Louis Stevenson
have lived and worked in Edinburgh.
Belfast is the capital and a chief port of Northern Ireland
It is a modern city situated in a district of mountains and rivers
Belfast Castle
was built in 1870.
TEST
I) London is situated on the river...
Severn;
Thames;
Clyde.
2) The commercial centre
of London is...
the Westminster;
the West End;
the City.

3) The official London residence
of Her Majesty the Queen  is...
Buckingham Palace;
the Houses of Parliament;
Westminster Abbey.


Презентація на тему «Домінантні та рецесивні стани ознак у людини»


title: Презентація на тему «ВІЛ. СНІД. інфекції ІПСШ: шляхи передачі і методи захисту» (варіант 3)

text:
ВІЛ СНІД
Доклад на урок біології на тему “ВІЛ СНІД”
учнів 9-В класу українського фізико-математичного ліцею ім. Т. Шевченка
Котенка Романа та Винника Івана
1.11.2011 р.

2
Загальний погляд на ВІЛ СНІД
	ВІЛ (англ. Human Immunodeficiency Virus, HIV) – вірус імунодефіциту людини, що призводить до захворювання на СНІД – Синдром Набутого ІмуноДефіциту, важке інфекційне захворювання, яке вражає імунну систему людини, знижуючи при цьому протидію огранізму іншим захворюванням.
Цікаві відомості
Вперше СНІД було зафіксовано у США в 1983 році. Тоді хворий помер упродовж двох місяців.
Сьогодні за добу в світі чотириста тисяч осіб заражаються цією хворобою.
Сам по собі СНІД  не є смертельною хворобою, але його функціонування в організмі настільки ослаблює імунну систему, що навіть нежить може стати для хворого смертельним.
3
Збудник СНІДу
	ВІЛ – вірус, що має вигляд спіралі у трикутній серцевині. Він має три типи: ВІЛ 1, ВІЛ 2 (що дуже поширені у Західній Європі), та ВІЛ 3, на який страждають переважно американці та африканці. Вірус вражає Т-лімфоцити, що служать для його розмноження, та макрофаги, що розносять його безпосередньо по організму зараженого. Зруйновуючи Т-лімфоцити, ВІЛ призводить до втрати організмом захисних реакцій, внаслідок чого активізується так звана умовно-патогенна флора організму і різко підвищується ймовірність смертельних запалень, уражень нервової системи, розвитку онкологічних захворювань.
4
Можливі способи зараження
 При статевому контакті з        інфікованим.
 При кровообміні з інфікованим.
 При ін’єкційному вживанні наркотиків зараженим шприцом.
 При вигодовуванні грудним молоком малюка інфікованою матір’ю.
5
ВІЛ не передається:
 Через поцілунок.
 Через спільне користування туалетом, ванною, посудом.
 При рукостисканні.
 Через укуси комах.
6
Період “вікна”
	Період “вікна” – час, коли вірус ВІЛ присутній в крові людини, але аналіз на антитіла до нього ще є негативним. На жаль, в цей період заражена людина також може передавати вірус іншим. Становить від двох до шести місяців.
7
Симптоми
	У більшості людей після зараження ВІЛ не спостерігається жодних симптомів. Іноді через кілька днів після інфікування з’являються симптоми, що нагадують грип: збільшення лімфовузлів, лихоманка, втрата 10% ваги тіла впродовж двох місяців, слабкість, проте ці симптоми протягом двох тижнів минають самі по собі. Безсимптомний етап розвитку хвороби може тривати аж до десяти років.
8
Цікаві факти
 1 грудня визначається як Всесвітній день Боротьби зі СНІДом з 1988 року.
 При проведенні антиретровірусної терапії ризик передати вірус від матері до дитини знижується до 6%.
 Швидкі експрес-тести на ВІЛ дозволяють отримати результат протягом 10-30 хвилин без використання спеціального лабораторного обладнання для проведення імуно-ферментного аналізу.
9
СНІД в Україні
10
ВІЛ в Україні
11
Смертність від СНІДу в Україні
12
Стилізоване зображення ВІЛ
13
Епідемія ВІЛ у світі
14
Спасіба за помощь:
 Педівікії.
 Дімі з криками “Харе уже, оддавай ноут, мені ше фізіку дєлать”
 Зіновію за тєхналагічєскую поддєржку
 Жовтому карлику-імпотенту Рустему Путіну.
15


title: Презентація на тему «Прокаріоти. Роль прокаріотів в біосфері»

text:
Прокаріоти. Роль прокаріотів в біосфері.
Підготувала
Учениця  10 класу
Сердюк Яна
Доядерні або прокаріоти — організми без ядра клітини, (у більшості випадків також без будь-яких інших мембранних органел та одноклітинні, але є винятки).
Різниця між структурою прокаріотів та еукаріотів найбільша серед груп організмів. Більшість прокаріотів — бактерії, і ці два терміни раніше розглядалися як синоніми. Проте, американський вчений Карл Воуз запропонував поділ прокаріотів на бактерій і архей через істотні генетичні відмінності між цими групами. Система поділу на еукаріотів, бактерій та архей зараз вважається визнаною та називається Системою трьох доменів. Вона замінила собою Систему двох імперій.
Прокаріотична клітина
Будова прокаріотичної клітини
Роль прокаріотів в біосфері

У біосфері сапротрофні бактерії розкладають рештки та продукти життєдіяльності організмів до неорганічних та органічних сполук. Тим самим вони забезпечують колообіг речовин у природі, зокрема підтримання родючості ґрунтів, у тому числі існування гумусового шару.
Прокаріоти беруть участь у процесах самоочищення водойм: живлячись органічними речовинами, вони зменшують їхній вміст у воді та мулі.
Азотофікуючі бактерії збагачують ґрунти сполуками Нітрогену, а ціанобактерії – постачають кисень у водойми.
Завдяки діяльності бактерій утворилися поклади корисних копалин: залізних руд, нафти тощо.
Розщеплюють целюлозу до цукрів у особливому відділі шлунку жуйних парнокопитних.
Бульбочки на коренях бобової рослини

   Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Гіпотези виникнення життя на Землі» (варіант 1)

text:
Гіпотези виникнення життя на Землі
Життя – одне з найскладніших явищ природи.З глибокої давнини воно сприймалося як щось таємниче і непізнане
Згідно з теорією стаціонарного стану, Всесвіт існував вічно. Згідно з іншими гіпотезами, Всесвіт міг виникнути із згустку нейтронів внаслідок ” Великого вибуху ” народився в одній з чорних дір або ж був створений Творцем. З виключно філософської точки зору, наука не може спростувати тезу про божественне створення Всесвіту
Гіпотеза Опаріна
1923 року Щ. Ш. Опарін, виходячи з теоретичних міркувань, запропонував гіпотезу, що органічні речовини, можливо вуглеводні, могли утворюватися в океані з простіших сполук. Енергію для цих процесів постачала інтенсивна сонячна радіація, головним чином ультрафіолетове випромінювання, що потрапляло на Землю до того, як утворився озоновий шар, який зараз затримує основну її частину. На думку Опаріна, різноманітність простих сполук, що були в океанах, площа поверхні Землі, доступність енергії й масштаби часу дозволяють припустити, що в океанах поступово накопичилися органічні речовини й утворився первісний бульйон. У такому первісному бульйоні, на його думку, могло виникнути життя.
Гіпотеза світу РНК
Гіпотеза світу РНК передбачає, що вихідною формою живих істот на Землі були молекули РНК, які, в результаті біохімічні еволюції, розвинулись у ДНК та білки, давши початок білковому життю сучасного типу.
Гіпотеза світу РНК заснована на здатності РНК запам'ятовувати, передавати, і дублювати генетичну інформацію, так само, як це робить ДНК. Окрім того, РНК має каталітичні властивості і може поводити себе як фермент —рибозим (РНК-ензим).
Гіпотеза світу РНК пояснює як виник складний процес передачі інформації з ДНК на білок, який представлений трьома основними стадіями: транскрипцією– передачею інформації з ДНК на РНК; дозріванням РНК – видалення зайвих послідовностей нуклеотидів, які не несуть інформації для синтезу білка;трансляцією – передачею інформації з дозрілої РНК на білок. У цій схемі існує один зворотний зв'язок, коли інформація передається з РНК на ДНК, але невідомо жодного випадку передачі інформації з білка на РНК чи ДНК

Гіпотеза панспермії
Панспермія — космогонічна гіпотеза про появу життя на Землі в результаті перенесення з інших планет якихось «зародків життя». Вперше на початку XX століття її сформулював видатний шведський фізик С. Арреніус, а розвинув геніальний український учений В.І. Вернадський.
Відомо, що спори прокаріотів можуть без втрати здатності до життєдіяльності витримувати тривале перебування у вакуумі при температурах, близьких до абсолютного нуля (-273° С), а також радіаційне та ультрафіолетове опромінення, тобто умови космічного простору. Вони легко проникають у верхні шари атмосфери планет і завдяки мізерній власній масі можуть легко потрапляти у відкритий космос або, навпаки, в атмоферу з міжпланетного простору.

Гіпотеза розумного задуму
Гіпотеза розумного задуму передбачає те, що усі форми життя на Землі та людина були створені вищою, надприродною силою — богом чи богами.
В основі практично усіх релігій закладене твердження про таїнство творення живого із неживого волеюбезсмертного Бога або Богів. Життя — це чудова властивість матерії, що дається і відбирається Богом. Розрізняють кінцеве (у часі) життя тіла і нескінченне життя душі. Живий організм — це такий, в тілі якого існує душа. У деяких релігіях існує уявлення реінкарнації— переселення душ або їх нескінченної мандрівки від одногоіндивіда до іншого, необов'язково людини. Для багатьох релігій також притаманна віра у загробне життя (рай,пекло,чистилище тощо). Більшість релігій стверджує про існування духовних істот: духів, демонів, ангелів тощо.
Презентацію виконалаучениця 22 групиМакуховська Наталя


title: Презентація на тему «Генетика людини» (варіант 5)

text:
Генетика людини
11 клас
Поняття генетики
Генетика людини - розділ генетики, що вивчає особливості організації та функціонування геному людини, закономірності її спадковості та мінливості. Ця наука зародилася в надрах євгеніки(від грец. егенес - доброго роду) - вчення про спадкове здоров'я людини та шляхи його поліпшення. Його започаткував Френсіс Гальтон - двоюрідний брат Ч. Дарвіна. Він вперше розглядав спадковість людини як предмет самостійного дослідження. Ф. Гальтон та його послідовники вважали, що особливими заходами можна поліпшити людський рід. І хоча євгеніка мала гуманну мету — збільшити у генотипі людини кількість корисних генів і зменшити кількість шкідливих, її положення з часом використали для обґрунтування расистських теорій.
Методи вивчення спадковості людини:
Генеалогічний методЗаснований на вивченні спадкування ознаки в сім'ях протягом ряду поколінь. Метод дозволяє з'ясувати, чи успадковується дана ознака, прослідкувати розщеплення ознак у потомства, а також алельних генів, що викликають порушення в організмі. Існують вроджені форми рецесивної глухоти і шизофренії. За рецесивним принципом успадковуються важкі захворювання обміну речовин: цукровий діабет і фенілкетонурія.
Близнюковий метод полягає у вивченні розвитку ознак у близнят. Різнояйцеві близнята можуть бути як однієї, так і різних статей. Вони схожі між собою не більше, ніж звичайні брати й сестри. Однояйцеві близнята розвиваються з однієї зиготи.
Вони обов'язково однієї статі і настільки подібні один до одного, що їх важко розпізнають навіть батьки. Всі відмінності між ними зумовлені факторами середовища, а подібність - генотипом. Цей метод часто дає змогу встановити, яка роль спадковості і середовища у розвитку різних ознак, а також захворювань.
Цитологічний метод полягає у вивченні хромосомних комплексів. З цією метою зазвичай використовують лейкоцити у мазках крові. Цим методом встановлено низку мутацій, які призводять до тяжких захворювань. Наприклад, коли в диплоїдному наборі хромосом виявиться одна зайва хромосома із 21 - ї пари ( 47 замість 46) , то це призведе до розвитку хвороби Дауна . Такі хворі мають малий розмір голови, вузький розріз очей, плоске обличчя і різко знижений інтелект. Виявлено і багато інших хвороб, пов'язаних з порушенням кількості і структури хромосом.
Біохімічні методи
Засновані на вивченні метаболізму. Ці методи широко застосовують в діагностиці спадкових хвороб, обумовлених генними мутаціями, і при виявленні гетерозиготних носіїв захворювань. Як ми вже знаємо, гени не самі по собі формують ознаки, а за допомогою кодованих ними білків. Білки формують у організмі взаємозалежну систему біохімічних реакцій. Дослідження цих реакцій і дозволяє виявляти багато
захворювань.

Методи молекулярної генетики та генетичної інженерії.
Дозволяють вивчити організацію генетичного апарату, молекулярну структуру генів і генотипу, встановити нуклеотидну послідовність - як кажуть, секвенувати геном людини і багатьох інших організмів, з'ясувати молекулярні механізми експресії генів. Розроблено методи визначення функцій генів, клонування генів. Налагоджена ДНК-діагностика (виявлення спорідненості, ідентифікація особистості), досягнуті успіхи в генній терапії спадкових захворювань.

Аутосомне успадкування
Тип успадкування, пов’язаний з генами нестатевих хромосом, називають аутосомним. Якщо певний стан ознаки визначає домінантний алель, то такий тип успадкування називають аутосомно-домінантним, якщо рецесивний, - аутосомно-рецесивним.

Спадкові хвороби
Спадкові хвороби — захворювання, обумовлені порушеннями в процесах збереження, передачі та реалізації генетичної інформації.
Класифікація:
генні (зміни на рівні окремих нуклеотидів),
геномні (зміни кількості цілих хромосом),
хромосомні (внутрішньо- і міжхромосомні перебудови) і
мультифакторіальні (на розвиток хвороби впливають і гени, і фактори навколишнього середовища).

Найпоширеніші хромосомні хвороби
Синдром Дауна
Особи з синдромом Дауна можуть мати деякі або всі з наступних ознак: косі розрізи очей, з епікантусними складками (внутрішній кут ока), гіпотонія м'язів, пласке перенісся, виступаючий язик (наслідок, малого розміру ротової порожнини), коротку шию, білі плями на рогівці, надмірну гнучкість суглобів, включно з атланто-аксіальним, вроджені вади серця, надмірний проміжок між першим і другим пальцем стопи, поодинока згинальна складка мізинця, і підвищену кількість дематогліфів з ліктевої сторони долоні. Більшість людей із синдром Дауна мають розумове відставання.
Синдром Прадера-Віллі. Загальні зовнішні ознаки (для дорослих):

    * великий та широкий ніс;
    * маленькі руки та ноги з вузенькими пальцями;
    * чутлива шкіра (легко з’являються синці);
    * надлишкові жирові відкладення, особливо в центральній частині тіла;
    * високий, вузький лоб;
    * мигдалеподібні очі з тонкими, опущеними вниз повіками;
    * шкіра і волосся світліше ніж усіх інших членів сім’ї;
    * порушення нормального статевого розвитку.
    * дерматіломанія ;
    * поява розтяжок;
    * затримка моторного розвитку.

Дальтонізм
Протанопія (характерна для 1% чоловіків) - особи з цим відхиленням не мають колбочок сітківки, які чутливі до довгих хвиль світла, саме тому вони не можуть розрізняти кольори зелено-жовто-червоної частини спектру. Вони мають нейтральну точку на зеленій хвилі, яка становить близько 492 нм - тобто, вони не можуть відрізняти світло цієї довжини хвилі від білого.
Дейтеранопія (характерна для 1% чоловіків) - не маючи середньо-хвильових колбочок, уражені знову ж таки не в змозі розрізняти кольори у зелено-жовто-червоній частині спектру. Їх нейтральна точка знаходиться на трохи довшій довжині хвилі, ніж 498 нм.
 Тританопія (характерна для менш ніж 1% чоловіків і жінок) - у цих людей немає короткохвильових колбочок, саме тому, хворі особи не можуть розрізняти кольори синьо-жовтого спектру.
Альбінізм - це відсутність пігменту в шкірі, волоссі, тканинах ока. Розрізняють повний альбінізм, при якому пігмент відсутній у всьому організмі, і частковий альбінізм, при якому пігмент відсутній тільки в окремих органах, наприклад в очах. При загальному альбінізмі вся шкіра, в тому числі і шкіра повік, має блідо-рожеве або молочно-біле забарвлення. Брови і вії білі. Зміни при альбінізмі не обмежуються шкірою, а проявляються більшою чи меншою недостатністю пігменту всередині ока: у радужці, в хоріоїді, в сітківці.
Отже, генетика людини вивчає явище спадковості та мінливості у популяціях людей, особливості успадкування нормальних і паталогічних ознак, залежність захворювання від генетичної схильності і факторів середовища. В теперішній час з'явилася можливість запобігання багатьох спадкових хвороб, і необхідно щоб кожний знав про те чим він ризикує і якими можливостями вибору розпоряджується. Ці можливості включають вибір чоловіка ( жінки); різні перевірочні іспити дозволяють виявити чи є ви носієм генетичного захворювання; аналізи і перевірки під час вагітності для діагностики особливих відхилень дитини; медико - генетичні консультації з прагненням виявлення ризику, якому піддаєтесь ви самі і наскільки великий ризик, що ваша дитина народиться з відхиленнями. Найголовніше при цьому вміти бачити речі у перспективі, оскільки біля 96% усіх дітей народжуються вільними від спадкових хвороб, серйозних природжених відхилень чи розумової відсталості.


title: Презентація на тему «Дизентерія»

text:
Дизентерія

Дизентерія - це гостра кишкова бактеріальна інфекція, що характеризується переважним пошкодженням слизової оболонки товстого кишечника.
Збудником дизентерії є бактерії роду Shigella, нерухомі грамнегативні палички, не утворюють спор, добре розмножуються в поживних середовищах, але вкрай малостійкі в зовнішньому середовищі. Зокрема, шигели моментально гинуть при кип'ятінні, і протягом 10 хвилин при температурі, що перевищує 60 градусів.

Основним джерелом хвороби є безсимптомний носій або хвора людина. Особливу епідеміологічну небезпеку несуть в собі хворі зі стертою або легкою формою дизентерії, а також люди, зайняті в установах громадського харчування та на підприємствах харчової промисловості.

Збудник виділяється з організму безсимптомного носія чи хворого людини протягом 10 днів після зараження. Слідом за тим настає період одужання, під час якого також не виключається виділення хвороботворних мікроорганізмів (таким чином, в окремих випадках воно може тривати кілька місяців).

Основними шляхами передачі дизентерії є:
фекально-оральний (водний або харчовий);
контактно-побутовий.

Симптоми дизентерії
Прихований період дизентерії може тривати від одного до семи днів, але найчастіше його тривалість становить 3 доби.Колітіческая форма дизентерії в більшості клінічних випадків починається гостро. Температура тіла хворого досить швидко підвищується до фебрильних значень, починає проявлятися симптоматика загальної інтоксикації. У пацієнта пропадає апетит, спостерігається нудота, блювота. Найчастіше він починає скаржитися на сильний ріжучий біль у животі, що супроводжується частою діареєю. Через деякий час випорожнення хворого втрачають свою первісну консистенцію, стають бідними, в них з'являються специфічні домішки - слиз, кров або гній. Позиви до дефекації стають болісно хворобливими і, найчастіше, хибними. Симптоматична картина Колітіческій форми дизентерії доповнюється появою на мові паціетна хворого нальоту, проявом ознак артеріальної гіпотензії і тахікардії.

Безперервна хронічна дизентерія практично завжди призводить до органічних змін епітелію кишкової стінки, а також до розвитку серйозних порушень травлення. Інтоксикаційні ознаки при цій формі перебігу хвороби зазвичай відсутні.
Лікування дизентерії
Прості форми дизентерії лікуються в амбулаторних умовах: госпіталізація показана лише особам з ускладненим перебігом хвороби. Також в стаціонар поміщають хворих за епідеміологічними показниками, старих, які страждають низкою супутніх хронічних захворювань, а також дітей, які не досягли однорічного віку.

При лихоманці та інтоксикації пацієнтам прописують постільний режим і спеціальну дієту. Етіотропне лікування гострої дизентерії полягає в призначенні тижневого курсу прийому антибактеріальних препаратів. У разі необхідності проводиться дезінтоксикаційну лікування. Корекцію збоїв у механізмі всмоктування здійснюють за допомогою ферментних засобів. За наявності індивідуальних показань хворим призначають спазмолітики, імуномодулятори, ентеросорбенти, в'яжучі засоби.

Для поліпшення стану слизової і форсування регенеративних процесів у період реконвалесценції хворому призначають мікроклізми з водним настоєм ромашки й евкаліпта, олією обліпихи і шипшини, винилина.
Профілактика при дизентерії
У число загальних заходів профілактики дизентерії включається:

дотримання стандартних санітарно-гігієнічних норм на підприємствах громадського харчування, в побуті і у виробництві харчових продуктів;
контроль над станом джерел води;
своєчасне очищення каналізаційних відходів.
Перехворіли дизентерією людей виписують з стаціонару не раніше, ніж через 3 доби з дня клінічного одужання. При цьому бактеріологічний аналіз на наявність в організмі пацієнта інфекції повинен бути негативним.


title: Презентація на тему «Natural Disasters» (варіант 2)

text:
Geography
Natural Disasters
A natural disaster is a major adverse event resulting from natural processes of the Earth.
Examples include:
Floods
Severe weather
Volcanic eruptions
Earthquakes
Other geologic processes
Floods
A flood is an overflow of an expanse of water that submerges land.
Flooding may result from the volume of water within a body of water, such as a river or lake, which overflows or breaks levees, with the result that some of the water escapes its usual boundaries.
Tropical cyclones also can result in extensive flooding and storm surge.
Blizzards
Blizzards are severe winter storms characterized by heavy snow and strong winds. When high winds stir up snow that has already fallen, it is known as a ground blizzard. Blizzards can impact local economic activities, especially in regions where snowfall is rare.
Volcanic eruptions
Volcanoes can cause widespread destruction and consequent disaster in several ways. The effects include the volcanic eruption itself that may cause harm following the explosion of the volcano or the fall of rock.
Earthquakes
An earthquake is the result of a sudden release of energy in the Earth's crust that creates seismic waves. At the Earth's surface, earthquakes manifest themselves by vibration, shaking and sometimes displacement of the ground. The vibrations may vary in magnitude. Earthquakes are caused mostly by slippage within geological faults, but also by other events such as volcanic activity, landslides, mine blasts, and nuclear tests.
Protection by international law
International law requires that "States shall take, in accordance with their obligations under international law, including international humanitarian law and international human rights law, all necessary measures to ensure the protection and safety of persons with disabilities in situations of risk, including the occurrence of natural disaster." And further United Nations Office for the Coordination of Humanitarian Affairs is formed by General Assembly Resolution 44/182. People displaced due to natural disasters are currently protected under international law (Guiding Principles of International Displacement, Campala Convention of 2009).
References
Information: http://en.wikipedia.org/wiki/Natural_disaster

Pictures:http://weheartit.com
http://tumblr.com
Thank you!


title: Презентація на тему «Бронхіальна астма»

text:
Бронхіальнаастма
Виконали учениці 9-Б класу Шепетівського НВК №1 Столярчук Віра і Мазяр Ольга
Бронхіальна астма
Бронхіальна астма - хронічне запальне захворювання дихальних шляхів, в якому грають роль багато клітин і клітинні елементи. Хронічне запалення викликає супутнє підвищення гіперактивності дихальних шляхів, що призводить до повторюваним епізодам свистячих хрипів, задишки, почуття сорому у грудях і кашлю, особливо вночі або рано вранці. Ці епізоди звичайно пов'язані з розповсюдженою, але зміненою по своїй вираженості бронхіальної обструкцією, яка часто є оборотною або спонтанно, або під впливом лікування.
Відповідно до визначення А. Д. Адо (радянського патофізіолога, імунолога) і П. К. Булатова бронхіальну  астму слід вважати алергічним захворюванням, обов'язковою ознакою якого є задуха, викликана бронхоспазмом, гіперсекрецією і набряком слизової оболонки бронхів.
Бронхоспазм
Однак…
Вичерпного визначення БА не існує до теперішнього часу
Актуальність
Сумним фактом є те, що, незважаючи на наукові досягнення в області етіології та наявність нових лікарських засобів, захворюваність і смертність від бронхіальної астми постійно зростають. Це характерно для більшості країн Європи, США, Австралії.
За період 1990-1994 рр.. захворюваність бронхіальною астмою сукупного населення зросла на 34% і в 1994 р. склала 405 випадків на 100000 населення, а летальність - 3,8 випадку на 100000.
Соціальна значущість БА визначається не числом осіб з цим діагнозом, а її місцем у загальній патології людини.
Вона порівняна з такими захворюваннями як тиреотоксикоз, діабет, виразкова хвороба і обумовлює
1,4% всіх госпіталізацій,
1,5% всіх інвалідів,
0,2% загальної смертності населення.
Загалом БА скорочує СР тривалість життя у чоловіків з БА на 6,6 років а жінок - на 13,5.
Основні симптоми БА

Наявність задишки або свистячого утрудненого дихання:
при контакті з алергенами;
при впливі неспецифічних факторів;
найчастіше в нічний час.
Важкий видих.
Почуття сорому у грудях, кашель, свистячі хрипи.
Історія БА
Бронхіальна астма (від грецького astma - важке дихання, задуха) - захворювання людини, відоме з давніх часів. Згадки про астму знайдені у Гомера, Геродота, Гіппократа, Галена і Цельса. Класичний опис клінічних проявів бронхіальної астми, який мало чим можна доповнити нині, було дано Г.І. Сокольским більше 100 років тому.
Механізм формування оборотної бронхіальної обструкції:
бронхоспазм;
набряк слизової бронха;
гіперпродукція в'язкого секрету.
Набряк слизової оболонки бронхіальної стінки
Призводить до набухання бронхіальної стінки, також призводить до обструкції дихальних шляхів. Запальна природа захворювання, пов'язана з дією специфічних і неспецифічних факторів, виявляється в морфологічних змінах стінки бронхів - інфільтрації клітинними елементами, перш за все еозинофілами, дисфункцією війок миготливого епітелію, деструкції епітеліальних клітин, аж до десквамації, дезорганізації основної речовини, гіперплазії і гіпертрофії слизових залоз і келихоподібних клітин. У запальному процесі беруть участь також інші клітинні елементи, у тому числі гладкі клітини, лімфоцити, макрофаги.
Набряк слизової оболонки бронхіальної стінки
Описані зміни призводять до формування бронхо обструктивного синдрому, обумовленого набряком і склеротичними змінами. Залежно від етіологічного чинника захворювання, тяжкості течії і етапу хвороби може переважати той або інший компонент бронхіальної обструкції.
Формування хронічної обструкції в'язкого секрету
Характеризується збільшенням секреції в’язкою, просоченої сироватковими білками і клітинним детритом слизу, яка обплітує периферичні бронхи.
При патологічних станах зменшується секреція водного компонента і секрет стає більш в'язким та густим, що призводить до застою секрету, сприяє розмноженню бактерій.
У цих умовах вії не в змозі забезпечити мукоциліарний транспорт. Тривала гіперфункція їх призводить до виснаження, дистрофії та атрофії епітелію.
Класифікація бронхіальної астми
По ступеню важкості бронхіальна астма класифікується на основі комплексу клінічних та функціональних ознак бронхіальної обструкції. Лікар оцінює частоту, вираженість та тривалість приступів задишки, стан хворого в період між приступами, вираженість та зворотність функціональних порушень бронхіальної прохідності, відповідь на лікування. Згідно цієї класифікації стан хворого визначається ступенем важкості бронхіальної астми. Так, виділяється інтермітуюче (епізодичне) протікання: персистуюче (постійне) протікання: легке, середньо-важке та важке.

Ступінь № 4 – Важка персистуюча бронхіальна астма.

Клінічні симптоми до початку лікування:

. постійна наявність даних симптомів;

. часті загострення;

. часті нічні симптоми астми;

. обмеження фізичної активності за рахунок астми;
Класифікація бронхіальної астми
Ступінь № 1 – Інтермітуюча бронхіальна астма.
клінічні симптоми до початку лікування:
короткочасні симптоми рідше 1 разу на тиждень;
короткі загострення (від декількох годин до декількох днів);
нічні симптоми астми виникають рідше 2 разів на місяць.
Ступінь № 2 – легка персистуюча бронхіальна астма.
клінічні симптоми до початку лікування:
симптоми 1 раз на тиждень або частіше, але рідше 1 разу на тиждень;
загострення захворювання можуть порушувати активність і сон;
нічні симптоми астми частіше 2-х разів на місяць.
Ступінь № 3 – Середньої важкості персистуюча бронхіальна астма.
клінічні симптоми до початку лікування:
щоденні симптоми;
загострення викликають порушення активності і сну;
нічні симптоми астми виникають більше 1 разу на тиждень.
Ступінь № 4 – Важка персистуюча бронхіальна астма.
клінічні симптоми до початку лікування:
постійна наявність даних симптомів;
часті загострення;
часті нічні симптоми астми;
обмеження фізичної активності за рахунок астми.

Фактори, що сприяють розвитку БА
Причинні (етіологічні) фактори провокують початок астми. Початкові механізми БА можна розділити на п'ять груп:
алергени (інгаляційні), що знаходяться в повітрі;
неалергічні подразники;
вірусні та бактеріальні інфекції;
хімічні сполуки і деякі види їжі;
психологічні чинники.
Найбільш важкими є алергени такі, як:
куріння;
вірусні і бактеріальні інфекції;
побутові алергени;
зовнішні алергени;
забруднення повітря.
Куріння:
Спалювання тютюну призводить до появи великої та комплексної суміші газів, випарів і частинок. Пасивне куріння, тютюновий дим, що виходить з курця плюс дим, що виходить від кінчика сигарети має більшу токсичну і термічний вплив, ніж дим, що вдихається людиною. Встановлено, що пасивне куріння здатне викликати рак легенів і обтяжити будь-які наявні легеневі захворювання, в тому числі і астму.
Вірусні і бактеріальні інфекції
Вірусні інфекції ставляться до найбільш сильних з усіх алергенів. Доведено, що існує тимчасовий зв'язок між ГРВІ та розвитком БА, а також загострення БА після перенесеної ГРВІ. Подібно до дії пасивного куріння, ГРВІ розглядається як чинник ризику виникнення БА. За даними дослідження Державного наукового центру пульмонології - часті ГРВІ сприяють розвитку у дітей бронхіоліту з подальшим формуванням у 50% з них БА.
Побутові алергени
Домашній пил – давно відомо, що в чистому і провітрюваному приміщенні ймовірність захворювання знижується. Близько 70% страждають на БА чутливі саме до домашнього пилу, і для багатьох вона є єдино значущим алергеном.
Домашній пиловий кліщ – є найбільш поширеним потужним побутовим алергеном по всьому світу. Алергени його знаходяться в тілі, секреті, продуктах життєдіяльності і складають основну частину домашнього пилу.
Цвілеві грибки – найдрібніші рослини без коріння і стебел, розмножуються спорами, які виділяють в навколишній повітря. Велика їх кількість може міститися в багатьох видах їжі – це сири, пиво, сухофрукти, залежаний хліб.
Зовнішні алергени
Найбільш поширеним зовнішнім алергеном є пилок. Пилок рослин - алергени пилку знаходяться в основному в пилку дерев, трав і бур'янів. З пилку вивільняються частинки гранул крохмалю, особливо після злив, що мабуть і є причиною загострення БА. Пилок дерев переважає ранньою весною, пилок трав - пізньою весною і влітку, бур'янів - влітку і восени.
Забруднення повітря
Забруднення повітря - акумуляція дратівливих речовин в атмосфері до рівня, здатного чинити шкідливий вплив на людину, тварин, і рослин. Забруднення повітря може бути, як і в приміщеннях так і на зовні (смог, фотохімічний смог (озон, оксиди азоту)).
Головними забруднювачами повітря є:
Двоокис сірки

Двоокис азоту

Озон
Цілі лікування
контроль захворювання;
мінімальна кількість симптомів (або їх відсутність);
мінімальна кількість загострень;
відсутність екстрених візитів до лікаря;
мінімальна потреба в симптоматичної терапії;
 відсутність обмежень фізичної активності;
 мінімізація побічних ефектів терапії.
Інгалятор
Інгалятор (від лат. Inhalo - вдихаю) - апарат для введення лікарських засобів методом інгаляції. Інгалятори бувають
парові (дія інгалятора заснована на ефекті випаровування лікарської речовини);
ультразвукові (інгалятори дозволяють розпилювати лікарські препарати у вигляді дрібного аерозолю, розбиття рідини досягається за рахунок вібрування спеціальної пластини випромінювача на ультразвуковій частоті);
 компресорні (такі інгалятори формують аерозольне хмара за допомогою компресора, що створює досить потужний потік повітря через малий отвір в камері небулайзера, що містить лікувальний розчин.
Інгалятор Легке Дихання - унікально проста техніка інгаляції
                  Відкрити кришку

				      Зробити вдих

							 Закрити 								 кришку
Відновлення епітеліального шару слизової оболонки бронхів після лікування інгаляційними стероїдами
До лікування
Після лікування
Лікування народними методами
При нападі астми зварити картоплю в лушпинні і дихати над нею, сховавшись ковдрою. Можна також зварити очищену картоплю. Під час такого лікування необхідно пити у великій кількості гарячий чай з ягід і листків брусниці (як свіже, так і сухе). Коли напад мине, лягти в ліжко і тепло накритися.

Лікування народними методами
Ретельно розім'яти 1 столову ложку ягід калини і залити їх 1 склянкою теплої кип'яченої води, розмішавши в ній 1 столову ложку меду. Довести до кипіння, варити на малому вогні 20 хвилин, ретельно перемішати і процідити. Цю порцію спожити повністю протягом дня, приймаючи по 1 столовій ложці через кожних 1,5—2 години. Астматикам, схильним до гіпертонії, краще всього приймати сік зі свіжих ягід калини по 1 столовій ложці 8 раз на день.
Змішати по 100 г подрібнених в кашку часнику і хрону, 150 г вершкового масла і 600 г меду, розігріти суміш на киплячій водяній бані, ретельно помішуючи вміст. Зберігати в темному прохолодному місці в щільно закритому посуді. Приймати по 1 столовій ложці за 1 годину до їди. Курс лікування — 2 місяці. При необхідності курс лікування повторювати через 1 місяць перерви до повного одужання.
Легке Дихання досяжно!!!


title: Презентація на тему «Наследственные болезни»

text:
www.themegallery.com
LOGO

2
4
3
1
3
3


title: Презентація на тему «Эмбриотехнологии и клонирование»

text:
Эмбриотехнологии и клонирование
Пожалуй, самым молодым направлением современной медицины можно считать клеточные технологии, в которых клетки являются источником тех или иных необходимых факторов, например опухолевых антигенов при вакцинотерапии. Но использовать клетку можно не только как источник каких-либо субстанций, но и для регенеративной медицины. Здесь особый интерес вызывают технологии, основанные на стволовых клетках.
Стволовые клетки - это первичные клетки, встречающиеся во всех многоклеточных организмах. Эти клетки могут самовосстанавливаться путем деления клетки, а также могут дифференцироваться в достаточно большое количество специализированных типов клеток.  Этот термин впервые был введен в биологию А.А. Максимовым в 1908г.
Способность к неограниченному делению и превращению в различные типы клеток (так называемая плюрипотентность) делает их идеальным материалом для трансплантационных методов терапии.
На ранних стадиях развития эмбриона, клетки неспециализированные. Они получили название стволовых (СК), так как расположены у основания воображаемого ствола генеалогического дерева клеток, которое венчает корона из различных специализированных клеток.
В отличие от обычных клеток, обреченных выполнять четко определенные функции в организме, СК в процессе развития имеют возможность приобретать специализации. СК размножаются путем деления, как и все другие клетки. Отличие заключается в том, что они могут делиться неограниченно, а зрелые клетки обычно имеют ограниченное количество циклов деления.
Также эти клетки способны к дифференцировке - процесс необратимый специализации клеток.
Попадая в организм во время трансплантации, СК продолжают делиться и сами находят место, где их помощь нужнее. Эта способность СК получила название хоуминга. Итак, хоуминг - это способность клеток к миграции в «нужное место» - «родной» орган и ткань (в свою стволовую нишу) или в область повреждения.
Клонирование (от греч. clon – веточка, побег, отпрыск) – искусственный способ размножения организмов, при котором потомки генетически идентичны родителю.
ядро
эмбрион
суррогатная мать
клон
стволовые клетки
Репродуктивное клонирование
Терапевтическое клонирование
Схема клонирования

яйцеклетка
удаление ядра
клетка молочной железы
введение ядра донора
Перспективы клонирования:
1. Использование стволовых клеток для лечения заболеваний, характеризующихся значительными повреждениями тканей (инсульты, параличи, диабет, инфаркт, последствия травм и ожогов).
2. Выращивание из стволовых клеток органов, не вызывающих отторжение.
4. Создание стад высокопродуктивных с/х животных.
3. Обретение детей бесплодными семьями.
5. Восстановление исчезнувших видов и сохранение редких.
Репродуктивное клонирование предполагает получение целого организма.
Суррогатная мать – женская особь, в матку которой имплантируется эмбрион с целью вынашивания и рождения.
Клон – организм, генетически идентичный исходному.
Терапевтическое клонирование предполагает остановку развития эмбриона на ранних стадиях для выделения стволовых клеток.
Стволовые клетки способны к быстрому размножению и созреванию в клетки различных тканей организма.
Существуют два разных пути, с помощью которых можно достичь клонирования. 1. Перенос ядра клетки субъекта, которого хотят клонировать (дублировать).  2. Расщепление эмбрионов, то есть искусственное проведения естественного процесса формирования идентичных близнецов (или монозигот), который заключается в микрохирургическом разделении клеток на ранних стадиях их развития (до 14 дней после оплодотворения) на два или более идентичных эмбрионов.


title: Презентація на тему «ВІЛ. СНІД. інфекції ІПСШ: шляхи передачі і методи захисту» (варіант 6)

text:
1.
2.
3.


title: Презентація на тему «Наркотичні речовини» (варіант 2)

text:
Виконала учениця 7(11)-В класу
Юрків Ольга
Наркотичні
речовини
Визначення терміну

Наркотик (від грец. narkoticos — той, що призводить до заціпеніння, одурманюючий) — дуже різні по відношенню до обміну речовин субстанції природних чи штучних речовин, здатні викликати і фізичну залежність, внаслідок заміщення однієї з речовин-учасників природного метаболізму, і — психічну. Впливаючи на нервові центри головного мозку, наркотик може створювати підняття настрою, чи надмірну сонливість, хворобливу, незвичайну веселість — ейфорію, а іноді й порушення свідомості.
Наркотична речовина
    Термін «наркотична речовина» включає три критерії:
медичний (речовина повинна справляти специфічну дію на ЦНС (стимулюючу, седативну, галюциногенну та ін.), яка і є безпосередньою причиною її немедикаментозного застосування.)
соціальний (немедикаментозне вживання даного засобу набуває таких масштабів, які становлять серйозну суспільну небезпеку).
юридичний (вимагає, аби відповідна речовина була законодавчо внесена до списку наркотиків.)
Наркотичні препарати
     До наркотичних препаратів відносяться:
найнебезпечніші: героїн, морфій, опіум і інші наркотики; амфетаміни типу метедріна та метамфетаміна що вводяться як ін'єкція;
менш небезпечні: кодеїн; стимулятори амфетамінового типу: бензедрин і барбітурати;
найменш небезпечні: канабіс; препарати амфетамінового типу пониженої активності, ЛСД.
Синтезовані препарати, наприклад екстезі, зазвичай є модифікаціями молекули амфетаміна, змінюваної, щоб обійти закон, а також для отримання додаткових ефектів, і можуть бути в багато разів сильнішими і небезпечними. Крек, форма кокаїну, був створений виробниками наркотиків на початку 1980-х.
Історія наркотиків

Більшість сучасних наркотиків виготовляється хімічним способом — кокаїн, героїн, ЛСД, амфетаміни — мають рослинне походження, традиції, застосування, вживання яких на Сході сягає тисячі років.
Європейська цивілізація стала по-новому відкривати для себе ці речовини лише у XIX ст. (при цьому лікарі сподівалися, що синтез нових ліків допоможе здійснити прорив у терапії).
Винахід у 1853 році Шарлем Габрієлем Провазом шприца для ін'єкцій започаткував новий етап вживання наркотиків. Дія речовин, що потрапляють прямо в кров, посилюється багаторазово.
Сьогодні вживання наркотиків пов'язують насамперед з ін'єкціями (хоча необхідно зважити на те, що їх здійснюють у різні способи — курять, їдять, п'ють, нюхають.)
Соціальна оцінка
Наркотичні речовини можна диференціювати і відповідно до соціальної оцінки.

Легалізовані: тютюн, алкогольні напої, ліки, кава, чай, засоби побутової хімії, рослини та гриби наркогенного вмісту тощо.

Нелегалізовані: конопля, героїн, кокаїн та всі, внесені до Міжнародного та Національного переліку заборонених наркотичних речовин (наркотиків).

Нелегальні наркотики умовно поділяються на «легкі» і «важкі».
 Групи і види наркотиків
Структура наркотизації неповнолітніх в Україні представлена наркотичними речовинами різних видів і груп. Наркотики, які виготовляють з певних видів коноплі, мають особливо велике поширення. Вони відомі під такими назвами: анаша, гашиш, марихуана, план тощо. Особливо поширене вживання цих наркотиків (серед підлітків відома їхня узагальнена назва – “дур”) у колективній формі. Сигарета з наркотиком, як правило, передається по колу, нібито символізуючи єднання. Така сигарета, яка є сумішшю коноплі і тютюну, згорає нерівномірно з різних боків, тому на жаргоні вона носить назву “косяк”. Анаша, марихуана, гашиш бувають різних кольорів: зеленого, сірого, коричневого, чорного, червоного.
Марихуана
Може призводити до виникнення незначних галюцинацій. Куріння марихуани підвищує ризик таких захворювань як бронхіт, емфізема та рак легенів. Куріння марихуани в 4 рази швидше призводить до раку легенів, ніж куріння тютюну (один “косяк” маріхуани прирівнюється до 25 сигарет). Крім того, погіршується розумова діяльність, зростає неуважність, знижується імунітет організму, ушкоджуються статеві органи. Продукти розпаду маріхуани відкладаються в печінці, легенях, мозку, селезінці, лімфатичних тканинах і статевих органах.
Гашиш
    При вживанні гашишу абстинентний синдром дуже слабкий або навіть повністю відсутній, що стало причиною поширення думки, що це слабкий, а тому нібито безпечний наркотик. Однак тривале вживання цього наркотику призводить до формування таких психічних захворювань як шизофренія, органічне ураження або параліч мозку.
Стероїди
     Поширеним є міф про те, що вживання стероїдів підвищує продуктивність фізичної діяльності, тому їх потрібно вживати для досягнення значних спортивних результатів. Справді, стероїди збільшують вагу і масу м’язів, проте водночас спричиняють тяжкі наслідки для організму людини. Вони можуть призвести до погіршення настрою від “качання м’язів”, агресивної поведінки, запалень і прищів на шкірі, ушкодження кісток, зниження потенції.
Кокаїн
    Кокаїн – здавна відомий наркотик. Здебільшого він має вигляд порошку яскраво-білого або темнувато-сірого кольору. На перших етапах вживання кокаїн нібито активізує діяльність людини, але дієздатність швидко знижується, й людина, хвора на кокаїнову наркоманію, не усвідомлює своєї хвороби, оскільки кокаїн одурманює розум: хворому здається, що все чудово. Насправді ж ситуація дедалі погіршується після кожного чергового вживання наркотику.

Транквілізатори
     Належать до групи ліків, які застосовуються для розслаблення або заспокоєння центральної нервової системи. Вживання препаратів цієї групи може викликати ціаноз – нестачу кисню в крові.
    Уживання транквілізаторів і холінолітичних речовин з немедичною метою в дозах, яка в кілька разів перевищує терапевтичну, дає ефект ейфорії, що призводить до виникнення галюцинацій. Окрім того, спостерігаються розлади мови, в ряді випадків виникають затяжні депресивні стани, а постійним фоном настрою людини стає смуток.
Барбітурати
    Лікарські препарати, які використовуються медициною як снодійні засоби, є не менш шкідливими наркотиками, ніж опій. При вживанні цих речовин короткочасний стан розслаблення тривалістю 1-2 хв. змінюється станом збудження, який характеризується суттєвим зниженням самоконтролю, гальмуванням рухів, різкими змінами настрою; з’являється страх переслідування. Зловживання барбітуратами супроводжується найтяжчими порівняно з дією інших лікувальних препаратів емоційними порушеннями – нападами
злоби, агресії, тривалими депресіями з
суїцидальними тенденціями. Швидкодіючі
барбітуратиможуть паралізувати частину
мозку, яка контролює процес дихання, і тим
самим спричинити смерть. Ознаками
передозуванняє ціаноз, серцева недостатність,
утруднення і затримка дихання
Поширення в Україні
В Україні більш поширені наркотичні речовини опіатної групи. Їй отримують з олійного та опійного маку. За допомогою різноманітних технологій (від кустарних до наукомістких) виготовляють як примітивні суміші, так і морфій, героїн тощо. Речовини опіатної групи вживають внутрішньо: вколюють під шкіру, у м’язи чи вени або курять чи нюхають. Морфін, кофеїн та інші подібні речовини використовуються у медицині, і тому їх виробляють і розфасовують на фармацевтичних фібриках і продають в аптеках.

Останнім часом у різних країнах в молодіжному середовищі набули значного поширення синтетичні наркотики. Підлітків приваблює їх порівняно невисока ціна та значний ейфорійний ефект. Ці речовини синтезуються на основі лікарских препаратів.
Дія наркотичних речовин на людський організм і психіку
    Як засвідчили дослідження вчених, в організмі людини є рецептори, призначені для наркотичних речовин типу морфію – так звані опіатні рецептори. Вони знаходяться на поверхні нервових клітин. Молекула морфію входить у них, як ключ у замок, і змінює роботу мозку. Пізніше в організмі людини були виділені речовини, що відповідають цим рецепторам – морфоподібні пептиди, які називабться енкефалінами, та подібні до них речовини – ендорфіни.
Головний мозок сам виробляє речовини, які зв’язуються з призначеними для них рецепторами і діють на “центри задоволення” мозку, що викликає у людини почуття радості, душевного спокою, задоволення життям, щастя. Для чого природа створила такий механізм впливу на психіку? Річ у тім, що всі поведінкові акти, які мають біологічну та соціальну обумовленість, супроводжуються позитивними емоціями на момент досягнення цілі. Організм ніби сам себе стимулює на правильну поведінку. Фізіологічний механізм цього якраз і полягає в тому,що при задоволенні потреб підвищується синтез ендорфінів (енкефалінів), які, зв’язуючись із відповідними рецепторами головного мозку, викликають позитивні емоції. При вживанні наркотиків відбувається таке: наркотичні речовини сприймаються рецепторами як ендорфіни й енкефаліни, і наркотик імітує дію створюваних самим організмом речовин, на які розраховані опіатні рецептори. Тобто ендорфіни й енкефаліни входять у рецептори, як людина у свій дім, відкриваючи двері своїм ключем: наркотики ж відчиняють двері відмичкою і, як злодії, входять до чужої оселі.
Статистика

За останні 5 років різко зросла кількість неповнолітніх, особливо підлітків, які вживають дурманні речовини, що викликають хворобливу пристрасть – токсикоманію. Токсикомани домагаються стану сп’яніння, дихаючи аерозолями – отруйними речовинами, що випаровуються. Під час вдихання ці речовини через дихальну систему потрапляють у кров і проникають у головний мозок. Ефірні та ацетонові сполуки змінюють процеси збудження і гальмування в корі головного мозку – виникає ейфорія. Але найстрашнішим є те, що такі сполуки спричинюють складні деструктивні зміни в клітинах печінки і нирок, які виконують функцію очищення (захисту) організму від токсичних речовин і продуктів обміну.


Презентація на тему «Пересування поживних речовин через мембрану»


title: Презентація на тему «Водне середовище» (варіант 2)

text:
Водне середовище існування
Вода є найпоширенішим мінералом
Вода покриває ¾ земної поверхні, 71% земної кулі
Основна маса води зосереджена в морях та океанах – 96,5%, на води суходолу припадає 3,5% води планети.
У водному середовищі живе близько 150 000 видів тварин і 10 000 рослин, що становить відповідно всього 7, 8% від загального числа видів Землі
Основні властивості водного середовища
Температура

Освітленість
Тиск
Газовий режим
Рельєф дна
Солоність
Щільність
Щільність води
Висока щільність водного середовища визначає особливий склад і характер зміни життєзабезпечуючих чинників. Одні з них ті ж, що і на суші - тепло, світло, інші специфічні: тиск води (з глибиною збільшується на 1 атм. на кожні 10 м), вміст кисню, склад солей, кислотність
Пристосування гідробіонтів до високої щільності води
1. У рослин дуже слабко розвинені або зовсім відсутні механічні тканини - їм опора сама вода.
2. Більшості властива плавучість, за рахунок повітроносних міжклітинних порожнин.
3. Характерно активне вегетативне розмноження, розвиток гідрохоріі - винесення квітконосів над водою і розповсюдження пилку, насіння і спор поверхневими течіями.
4. У мешканців товщі води і активно плаваючих тварин тіло має обтічну форму і змащується слизом, що зменшує тертя при пересуванні.
5. Розвинені пристосування для підвищення плавучості: скупчення жиру в тканинах, плавальні міхури у риб, повітроносні порожнини у сифонофор.
6. У пасивно плаваючих тварин збільшується питома поверхня тіла за рахунок виростів, шипів, придатків; тіло ущільнюється, відбувається редукція скелетних органів.
7. Різні способи пересування: згинання тіла, за допомогою джгутиків, війок, реактивний спосіб пересування
8. У придонних тварин зникає або слабо розвинений скелет, збільшуються розміри тіла, звичайна редукція зору, розвиток дотикальних органів.
Температура
Діапазон значень температури води в Світовому океані становить 38 ° (від -2 до +36 ° С), у прісних водоймах - 26 ° (від -0,9 до +25 ° С). З глибиною температура води різко падає.
В океанах, де вода дуже прозора, на глибину 140 м проникає 1% світлової радіації, а в невеликих озерах на глибині 2 м проникає всього лише десяті частки відсотка.
Інтенсивність світла у воді сильно ослаблена через його відображення поверхнею і поглинання самою водою. Це сильно позначається на розвитку фотосинтезуючих рослин.
До недоліку світла рослини пристосувалися розвитком хроматофорів великих розмірів, що забезпечують низьку точку компенсації фотосинтезу, а також збільшенням площі асиміляційних органів.
Екологічні групи гідробіонтів
Нектон
Бентос
Планктон
Планктон
Нейстон
Плейстон
Перифітон
Нектон
Бентос
Які пристосування гідробіонтів до рухливості води?
Характерна риса водного середовища - рухливість. Вона обумовлена приливами і відливами, морськими течіями, штормами, різними рівнями висотних відміток русел річок.
2)  У риб проточних вод тіло в поперечнику кругле, а у риб, що мешкають біля дна, як і в придонних безхребетних тварин, тіло плоске. У багатьох на черевній стороні є органи фіксації до підводних предметів
1) У проточних водоймах рослини міцно прикріплюються до нерухомих підводних предметів. Поверхня для опори в першу чергу - субстратЦе зелені і діатомові водорості, водяні мохи. Мохи навіть утворюють щільний покрив на швидких перекатах річок. У прибійній-відливної зоні морів та багато тварин мають пристосування для прикріплення до дна (черевоногі молюски, вусоногі раки), або ж ховаються в ущелинах.
Які пристосування гідробіонтів до солоності води?
2) Водні рослини здатні поглинати воду і поживні речовини з води всією поверхнею, тому в них сильно розчленовані листя і слабо розвинені провідні тканини і коріння. Коріння служать в основному для прикріплення до підводного субстрату. У більшості рослин прісних водойм є коріння. Типово морські і типово прісноводні види  не переносять значних змін у солоності води.
Природним водоймам властивий певний хімічний склад води. Переважають карбонати, сульфати, хлориди. ). При солоності більше 40 проміле водойму називають гіпергалінною або пересоленою.
1) У прісній воді  добре виражені процеси осморегуляції. Гідробіонти змушені постійно видаляти проникаючу в них воду. У солоній воді  концентрація солей в тілах і тканинах гідробіонтів однакова з концентрацією солей, розчинених у воді .


title: Презентація на тему «Johnny Depp» (варіант 1)

text:
Johnny Depp
Actor, director, musician. Born John Christopher Depp II in Owensboro, Kentucky, on June 9, 1963. Raised in Florida, Depp dropped out of school at age 17 in hopes of becoming a rock musician. He fronted a series of garage bands, including The Kids, which was once opened for Iggy Pop.
Depp got into acting after a visit to LA with his former wife, who introduced him to actor Nicolas Cage. He made his film debut in 1984's A Nightmare on Elm Street. In 1987, he leapt into stardom when he replaced Jeff Yagher in the role of undercover cop Tommy Hanson in the popular Canadian-filmed TV series 21 Jump Street. In 1990, after numerous roles in teen films, Depp received an opportunity to exhibit his exhausting versatility in the title role of Tim Burton's fantasy Edward Scissorhands.
Following the film's success, Depp carved a niche for himself as a serious, somewhat dark, idiosyncratic performer, consistently selecting roles that surprise critics and audiences alike. He continued to gain critical acclaim and increasing popularity for his work, most notably in 1993's Benny & Joon and in the title role of What's Eating Gilbert Grape in 1993, which cast him as a young man dissatisfied with the confines of his small-town life. In 1994, he re-teamed with Burton in the lead role of Ed Wood.
Popular films with Johnny Depp
Edward Scissorhands (1990)
Charlie and the Chocolate Factory (2005)
 The Tourist
(2010)
Awards
Women Johnny Depp
Lori Allison
Vaynonoy Ryder
Kate Moss
Vanessa Paradis
The End


title: Презентація на тему «Походження людини» (варіант 2)

text:
Походження    людини
ПідготувалаГуцал Наталя9-Б клас
Проблема походження людини завжди цікавила людство, але наукове пояснення вона змогла одержати тільки на основі еволюційного вчення.
Ця проблема привертала до себе увагу з давніх часів. Протягом багатьох століть вона була огорнута таємницею. Не маючи достатньо знань для вирішення цієї проблеми, людина тривалий час Вірила в легенду про те, що її створило всемогутнє божество за своїм образом і подобою. У різних варіантах ця легенда проіснувала до наших днів.Я б хотіла спершу розглянути питання виникнення і розвитку людини з точки зору релігії.
Кожна релігія дивиться на це питання по різному, але більшість з них ,в тому числі і православна, християнська, вважає , що людина є створінням божим.
Ось наприклад в Месопотамії вірили, що існує бага-то різних богів, але людину створила богиня-матір (Ару-ру, Мамі, Нунтуд, Нинсурсаг) або іноді бог Еа, вона створила людину з глини з домішкою божественної крові, тобто людина мала божественний початок ,для того, щоб це творіння задовольняло усі примхи і потреби богів. А вони тим часом жили безтурботним життям. Боги були добрими, справедли-вими та страшними, людина ма-ла прислуговувати і кори-тися богам, а вони за це могли виконати деякі бажання людини. В Древньому Китаї вважали, що бог не створював людей за власною подобою і людина -це власно ніщо. В Древньому Єгипті, вважали, що люди утворилися зі сліз бога Сонця - Хепра, чи Ра.
Люди ,що жили в давнину у Північній Америці гадали, що люди могли походити від ведмедів, а у Індонезії - що від людиноподібних мавп .Саме там до мавп відносились як до рівних, як до якогось лісного народу.
Поряд різних версій щодо винекнення і розитку життя на землі існує і така, що життя розвилося у космічному просторі, а вже потім було занесено на Землю.                              Теорія Еволюції. Теорія Дарвіна не є досконалою, як і всі інші теоріі винекнення життя і людини на землі. Ця теорія базується в основному на викопних залишків. Але найсправді досі ще не було знайдено жодного вагомого викопного залишку, жодної « перехідної ланки» від мавпи до людини . Але впродовж історіі прихильноки еволюціі видавали бажане за дійсне, тобто вигадували неіснуючі «перехідні ланки».Ось у прикладі з пилтаунською людиною у 1912 році. Приблизно впродовж 40 років більшість прихильників еволюції признавало її справжність, але у 1953 році підробка була розкрита. Завдяки сучасним методам дослідження виявили, що людськи і мавпячі кістки були складені разом і підвергнуті штучному старінню.
Одним їз найбільш ранніх ссавців вважається маленька , гризуноподібна істота ,що жила біля 70-и млн. років тому,так званий «крисоподібний примат».Після періода близько 40 млн. років родословна продовжується залишками, що були знайдені в Египті, египтотеком( жив біля 30млн. років тому).Потім, після гигантського пробілу, було представлено інша людиноподібна істота. Про неї казалося, що вона жила приблизно 14млн. років тому, і називали її рамапітеком. Її викопні залишки були знайдені в Індії десь біля полутора століття тому. По цім залишкам було відображено мавпоподібну, двуногу, прямоходібну істоту. Хоча ціми викопними залишками були лише залишки верхньої та нижньої щелепи плюс декілька зубів. Але потім було виявлено, що раміпітек дуже схожий на представників сучасних людиноподібних мавп.
Пізніше було знайдено австралопітека, чиї залишки були знаідені в південій Африці. Він мав маленьку черепну коробку та міцні щелепи. Його теж було поставлено як пращура людей.Але в кінці кінців було виявлено, що «череп австралопітека більше схожий на мавпячий,і відрізняється від людського не лише за об`ємом мозку».
Дарвін навів багато фактів походження людини від тварин: 1.Данні порівняльної анатомії і фізіології людини і тварин показали подібність людини до тварин як у загальному плані так і у окремих деталях. При порівнянні скелету і м`язів таких тварин як кінь, собаки і мавпи були знайдені ті самі кістки і м`язи ,що відрізнялися від людських лише за розмірами та деякими деталями. Дивовижна подібність і внутрішніх органів серця, легень, органів травлення, а також ембріонального розвитку. Дуже велика подібність людиноподібних мавп до людини за біохімічними показниками. Так , у шимпанзе, як і у людини є 4 гру-пи крові і людську кров відповідної групи можна переливати шимпанзе. У людини є рудиментарні органи, які не пов`язані з виконанням якихось суттєвих функцій. В той самий час ці органи виконують важливі функції в організмах тварин.
В своєму розвитку ембріон людини проходить ті ж самі етапи ,що і ембріон тварини. Одним з найважливіших факторів розвитку людини є її оточуюче середовище, тобто суспільство . Без суспільства людина не могла б розвитися. Еволюція пояснює багато чого в поведінці людини. Так от здібність до вивчання мов в людині є уродженою. Все, починаючи від можливості осягати світ.Суттєвою морфофізіологічною відміною людини від мавпи є об`єм головного мозку. У людини він в середньому становить 1400-1600 см 3 , а у мавпи близько 600 см 3 . Поверхня півкуль переднього мозку у людини - 1250 см , а у людиноподібних мавп - менше в 3,5- 4 рази. Найважливішою якісною особливістю людини як біологічного виду є її здатність до праці.
Зародок і розвиток мозгу               людини
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Птахи занесені до Червоної книги України»

text:
Птахи занесені до Червоної книги України
В Україні гніздиться на Поліссі, у західних районах та, спорадично, у пониззях рр. Дунай та Дністер. Причини зміни чисельності: вирубування заплавних лісів, використання пестицидів та, можливо, конкуренція за місця гніздування з більш численною жовною сивою.
Жовна зелена
Жовна зелена
Осілий, кочовий птах. Загальна чисельність в Україні становить біля 500–800 пар. У Сх. Поліссі в останні десятиріччя чисельність виду зменшилась майже в 3 рази. В Лісостепу перестав гніздитися ще в 1920-х рр.

Природоохоронний статус виду: Вразливий
Дятел трипалий
В Україні гніздиться в Карпатах та з 2004 р. на Поліссі (ліси півночі Житомирськії,Рівненської і Волинської областей).    Причини зміни чисельнос-ті: скорочення площ стиглих лісів, ліквідація ділянок сухостійних дерев і згарищ.
Дятел трипалий
Осілий. Чисельність становить 300—320 пар. 10–20 пар — на Поліссі.

Природоохоронний статус виду: Вразливий
Сова бородата
Поширений на півночі Полісся, а також на північному заході Київської області. Негативні чинники: знищення старих ділянок старого лісу, ведення лісорозробок біля гнізд, відстріл птахів браконьєрами.
Сова бородата
Осілий птах. В Україні вперше зареєстровано гніздування у 1985 р. У гніздовому угрупованні Україні налічують 20–35 пар.

Природоохоронний статус виду: Рідкісний
Голуб-синяк
Поширений у Карпатах, Поліссі, частково в Лісостепу, Гірському Криму і, можливо, заплави Дунаю. Нечисленний у більшості районів Полісся і Криму, рідкісний — у Лісостепу.  Основні чинники зниження чисельності: зменшення площ старих лісів, омолодження деревостанів, вирубування дуплистих дерев, отруєння хімікатами на полях, збільшення чисельності яструба великого і куниці лісової, фактор непокою.
Голуб-синяк
Гніздовий, перелітний, зимуючий. У бучинах Закарпаття біля 2,5–3 тис. пар. У заповідниках чисельність така: Рівненському — до 100, «Прип’ять-Стохід» — до 100, Поліському — до 10, Шацькому — до 10 пар. Загальна чисельність на гніздуванні в країні не більше 8–12 тис. пар при чисельності в Європі у 520–730 тис. пар.

Природоохоронний статус виду: Вразливий
Баранець великий
Зараз майже вся популяція сконцентрована на Поліссі в долинах рр.Дніпро, Десна та Прип'ять.  Причини зміни чисельності: деградація місць мешкання, осушувальна меліорація, створення водосховищ, браконьєрство, надмірне сінокосіння та випасання худоби.
Баранець великий

Гніздовий, перелітний птах. Зараз майже вся популяція сконцентрована на Поліссі в долинах рр.Дніпро, Десна та Прип'ять. Достовірно гніздиться в Київській, Чернігівській, Сумській, Житомирській, Волинській та Рівненській областях. Чисельність становить 500—700 пар.

Природоохоронний статус виду: Зникаючий
Кулик-сорока
Гніздиться на Азово-Чорноморському узбережжі, в долинах річок Дніпро, Десна та Прип'ять. Причини зниження чисельності: деградація місць гніздування, сезонні нагінні явища на приморських водоймах (АзовоЧорноморський р-н), заростання та розмив піщаних о-вів, коливання рівня води у водосховищах, браконьєрство.
Кулик-сорока

Гніздовий, перелітний птах. Загальна чисельність в Україні становить біля 650—800 пар.

Природоохоронний статус виду: Вразливий
Кульон великий
Найбільші гніздові поселення — на Поліссі. У невеликій кількості гніздиться на узбережжі Чорного та Азовського морів. Причини зміни чисельності: браконьєрство, меліоративні роботи, будівництво, розорювання лук і заплавних земель, випасання худоби, рекреація (фактор непокою).
Кульон великий

В Україні гніздовий, перелітний, зимуючий птах. Під час міграцій трапляється на всій території України, у зимовий період — на Азово-Чорноморському узбережжі. Гніздова популяція не перевищує 100 пар.

Природоохоронний статус виду: Зникаючий
Журавель сірий
На території України гніздиться на Поліссі, іноді в заболочених долинах річок Лівобережного Лісостепу.  Зміна чисельності: фактор непокою на гніздуванні, зниження рівня води у гніздових біотопах, що робить доступними гнізда для хижаків, браконьєрство, зіткнення з електролініями, використання пестицидів.
Журавель сірий

Гніздовий, перелітний, зрідка зимуючий. На території України гніздиться на Поліссі, іноді в заболочених долинах річок Лівобережного Лісостепу. Під час сезонних міграцій зустрічається по всій території, концентрується у Присивашші. Гніздиться імовірно, від 500—600 до 700—850 пар.

Природоохоронний статус виду: Рідкісний
Орябок
В Україні поширений у Поліссі, Розточчі, Карпатах та подекуди на півночі лісостепової смуги.  Зниження чисельності зумовлюють: трансформація біотопів існування внаслідок лісогосподарської та інших видів діяльності, браконьєрство, чинник непокою, особливо у період гніздування.
Орябок

Осілий. На початку 1970 рр. нараховували близько 38—42 тис., у 2007 р. — 22,5 тис. ос.

Природоохоронний статус виду: Вразливий
Глушець
В Україні трапляється на Поліссі та у Карпатах.  Зниження чисельності зумовлюють: скорочення площ ягідників, стиглих хвойних лісів, вирубування дерев біля токовищ, браконьєрство, вплив ворогів виду (собака єнотоподібний, яструб великий, бродячі собаки і коти).
Глушець

Осілий. Популяція нараховує приблизно 3000 ос., у тому числі в Карпатському біосферному заповіднику — приблизно 300. Чисельність протягом останніх десятиріч сильно скоротилась.

Природоохоронний статус виду: Зникаючий
Тетерук
В Україні поширений на Поліссі, у Карпатах та напівночі лісостепової смуги.  Зниження чисельності зумовлюють: сукцесійні зміни біотопів існування, лісогосподарська діяльність, деградація болотних систем, випасання худоби, браконьєрство, чинник непокою, особливо у періоди токування та гніздування.
Тетерук

Осілий. На початку1970 рр. нараховували близько 66,6 тис., у 2007 р. — 13,3 тис.осіб. Найбільша чисельність виду у Житомирській області (бл. 3400 ос. у 2007 р.).

Природоохоронний статус виду: Зникаючий
Лунь лучний
До гніздового ареалу входить майже вся територія України крім Карпат та Кримських гір.  В Україні протягом останніх 20 років відбувається скорочення чисельності, спричинене масштабним осушенням боліт в Поліссі та Лісостепу, необдуманим застосуванням пестицидів на великих площах, масовою кампанією по знищенню хижих птахів, в тому числі лунів.
Лунь лучний

Гніздовий, перелітний. В Поліссі та Лісостепу чисельність набагато вища, ніж у Степу. На територіїУкраїни гніздиться приблизно 2—3 тис. пар.

Природоохоронний статус виду: Вразливий
Шуліка рудий
На стан виду негативно впливають: знищення старих ділянок лісу, де птахи гніздяться; знищення біотопів полювання, що призводить до скорочення кормової бази; використання в сільському та лісовому господарстві отрутохімікатів; відстріл птахів для виготовлення опудал.
Шуліка рудий

Залітний. В Україні в минулому гніздився в незначній кількості в Закарпатській, Львівській, Волинській, Рівненській, Житомирській, Київській, Черкаській та
Чернігвській областях. Зараз гніздування мало ймовірне.

Природоохоронний статус виду: Зникаючий
Скопа

Гніздовий, перелітний. Сучасна чисельність в Україні становить не більше 1—2 пар. Зменшення чисельності виду відмічається з початку ХХ ст. У 1980—1990 рр. було відомо два жилих гнізда взаплаві р. Десни (Чернігівська, Сумська обл.) та одне в (Житомирській обл.).

Природоохоронний статус виду: Зникаючий
Скопа
Зараз достовірно відомі два жилих гнізда у Волинській області — в Черемському природному заповіднику (з2006 р.) та НПП «Прип'ять-Стохід» (з 2008 р.).  Причини зниження чисельності: знищення гнізд під час санітарних рубок лісу; браконьєрство; вирубування старих суховерхих дерев, що можуть слугувати для влаштування гнізд; забруднення водойм, погіршення кормової бази.
Нерозень
В Україні гніздовий ареал мозаїчний: охоплює долини Дністра, Дніпра, Прип'яті, у дельті Дунаю, північного узбережжя Азовського та Чорного морів.  Зменшення розмірів гніздової популяції, навіть на територіях природних заповідників та національних парків (Чорноморський, Дунайський, Шаць-кий НПП), пов’язано зі значним погіршенням стану гніздових біотопів та впливом хижаків.
Нерозень

Гніздовий, перелітний, зрідка зимуючий. В Україні гніздовий ареал мозаїчний: охоплює долини Дністра, Дніпра, Прип'яті, у дельті Дунаю, північного узбережжя Азовського та Чорного морів. Сучасна чисельність виду в Україні коливається в межах 650—1400 пар. Різке скорочення відбулось на о-вах Чорноморського заповідника, по берегах більшості лиманів Азово-Чорноморського узбережжя, а також на Поліссі.

Природоохоронний статус виду: Рідкісний
Лебідь малий

 В Україні окремі особини зимують на північному узбережжі Азовського моря (Молочний лиман, Обитічна затока). Відомі зальоти у Полтавську, Волинську та інші області.

Природоохоронний статус виду: Рідкісний
Лелека чорний
В Україні поширений переважно на Поліссі та в Карпатському регіоні . Причини зміни чисельності: деградація місць гніз-дування через вирубування лісів, меліорація лісових угідь у смузі Лісостепу, фактор непокою.
Лелека чорний

Гніздовий, перелітний. Чисельність досягає 400—450 пар. У тому числі: у Волинській області 50—60 пар,Рівненській — 60—70, Львівській — 30—40, Закарпатській — 30—40, Івано-Франківській — 30—40, Чернівецькій — 8—10, Київській — 25—30, Чернігівській — 40—50, Сумській — 10—12.

Природоохоронний статус виду: Рідкісний
Гніздиться в середній течії Прип'яті та Стоходу.  Існують усі ризики, характерні для малих популяцій і тих, що знаходяться на межі ареалу; дуже вразливий через малу чисельність.
Синиця біла
Синиця біла

Осілий. В Україні 5–8 гніздових пар. У 2001 р., біля с. Сваловичів гніздилися 3 пари, у 2002 р. — 3–4, у 2004 — 9, у 2005 — 7, у 2006 — 9–10; по 1 парі біля с. Малої Глуші — у 2001 р.; біля с. Омит — у 2004 р.

Природоохоронний статус виду: Рідкісний
Очеретянка прудка
Гніздиться у Волинській, Рівненській, Київській та Чернігівській областях. Причини зміни чисельності: втручання людини у природні процеси болотних систем, яке порушує гідрологічний режим. Критичною є трансформація гніздових біотопів.
Очеретянка прудка

Гніздовий, перелітний. Гніздиться у Волинській, Рівненській, Київській та Чернігівській областях. Світова популяція 12–20 тис. самців. Ще 40–50 років тому в Україні оселялось в 4–5 разів більше птахів, ніж тепер. Чисельність зараз оцінюється в 3,5—4,1 тис. самців.
Природоохоронний статус виду: Зникаючий


Презентація на тему «Лікарські рослини в житті українців»


title: Презентація на тему «Середовище проживання живих організмів»

text:
Середовище проживання живих організмів. Негативні фактори впливу на довкілля
Підготувала
Учениця 11-А класу
Коваль Дар'я
Навколишнє середовище - це частина природи, живі організми, і що надає на них певний вплив.
На нашій планеті існують 4 середовища проживання: 1.Водне; 2.Наземно-повітряне; 3.Грунт;4.Організми як середовище існування.
Водне середовище проживання
Характеристика: Найдавніша. Освітленість убуває з глибиною. При зануренні на кожні 10 м тиск зростає на 1 атмосферу. Дефіцит кисню. Ступінь солоності зростає від прісних вод до морських і океанічних.
Адаптація організму до середовища: Обтічна форма тіла, плавучість, слизові покриви, розвиток повітроносних порожнин, осморегуляція (рідини тіла за складом гіпертонічні, робота нирок).

Екологічні групи гідробіонтів:

Нектон (nektos - плаваючий) - активно пересуваються великі тварини, здатні долати великі відстані і сильні течії: риби, кальмари, ластоногі, кити. У прісних водоймах до нектону відносяться і земноводні.

Планктон (planktos - блукаючий) - сукупність рослин (фітопланктон: діатомові, зелені і синьо-зелені (тільки прісні водойми) водорості, дрібних тварин організмів, що мешкають на різній глибині, але не здатних до активних пересувань і до протистояння течіям.

Бентос (benthos - глибина) - гідробіонти дна. Представлений в основному прикріпленими або тваринами, які вільно пересуваються(зообентос: форамінефори, риби, губки, кишковопорожнинні, черви, асцидії, тощо), більш численність на мілководді.

Приклади мешканців водного середовища:
Дельфіни (нектон)
Морська зірка (бентос)
Креветка(планктон)
Наземно-повітряне середовище проживання

Характеристика: Розріджена. Велика кількість світла і кисню. Гетерогенна в просторі. Дуже динамічна в часі.
Адаптація організму до середовища: Вироблення опорного скелета, механізмів регуляції гідротермічного режиму. Звільнення статевого процесу від рідкого середовища.
Приклади мешканців Наземно-повітряного середовища:
Негативні фактори впливу на довкілля:
Викиди промислових підприємств;

Іонізуючі випромінювання радіоактивних речовин;

Шум, вібрація, електромагнітні поля;

Антропогенний вплив.

Дякую За увагу!


title: Презентація на тему «Породы овец»

text:
Работа
По биологии
По теме «Породы овец»
Учеников 11 – А класса
Харьковского лицея №89
Басяева Владислава
Ксенофонтовой Юлии
Породы овец

Домашняя овца — парнокопытное млекопитающее из рода баранов семейства полорогих. Это животное уже в глубокой древности было одомашнено человеком, в основном благодаря своей густой шерсти и съедобному мясу. В настоящее время стриженая овечья шерсть, или руно, используется человеком чаще, чем шерсть любого другого животного. Овечье мясо, называемое бараниной, является одним из важнейших продуктов потребления во многих странах мира. Помимо получения шерсти и мяса, овец также разводят для получения овечьего молока, брынзы, кулинарного жира и шкур (овчины). Наконец, овцы используются в научных экспериментах — наиболее известным представителем этого вида считается овечка Долли — первое в мире клонированное млекопитающее (в 1996 году).
Овца была одомашнена человеком уже в глубокой древности, более 8 тыс. лет назад на территории современной Турции, Сирии, северной Месопотамии.
Предполагали, что овцы являются потомками муфлона или уриала. Данные цитогенетического анализа позволяют считать, что предком домашней овцы был муфлон. Кариотип уриала содержит 58 хромосом, в то время как у домашней овцы и муфлона число хромосом равно 54.
Происхождение и история одомашнивания
Лучшие породы овец
   За время ведения овцеводства создано много различных пород овец.
   В настоящее время самой лучшей породой является - тонкорунная. Овцы этой породы используются для получения качественной шерсти. С алтайской породы настриг составляет до 12 кг шерсти. Волокно длинною до 8 см. К тонкорунным овцам относятся алтайскую, ставропольскую, кавказскую и породу меринос.
   Шерсть из мясо-шерстных овец - полутонкая. Разделяются на длинношерстных и короткошерстных овец. Овцы таких пород в среднем весят 70-80 кг. К полутонкорунным овцам относятся: куйбышевская, русская длинношерстная, ромни-марш, тянь-шаньская, северокавказская породы.
   К короткошерстным - латвийская, литовская и эстонская породы. Их главное отличие - скороспелость и отличные вкусовые качества мяса.
   Мясо-шерстные полутонкорунные породы - цигейская и грузинская, их используют для изготовления технического сукна, искусственного меха и высококачественных ковров.
   Самой лучшей из смушковых пород - является каракульская.
Самой крупной пород овец считается гиссарская, вес животных этой породы может достигать 200 кг. Эти овцы относятся к курдючным. Они используются для производства сала и мяса, а шерсть - для производства войлока.
   Породы тушинская, балабас и карачаевская, ценятся мясо-молочно-шерстными характеристиками. Их шерсть пускается для производства шуб и бурок. Молоко и мясо довольно высокого качества.
Лучшие породы овец
Овцы романовской породы
Период жизни - 14-15 лет, в основном выбраковка происходит через 10 лет.
Остригание взрослых овец происходит 3 раза в год - март, июнь, сентябрь. Настриг с одного барана - 2,5-3 кг, овцематки - 1,5-1,8 кг. Самая лучшая в мире овчина, из романовских овец, она прочная, теплая, мягкая, легкая, красивая.
Лучшие овчины получают от 5-6 месячного молодняка, который еще не стригся. Они характеризуются длинным и шелковистым пухом, легко искусственно завиваются, на развороте имеют голубой цвет.
Овцы романовской породы - грубошерстные, короткохвостые, мясо-шерстные. Порода была создана 200 лет назад, недалеко от г. Романова (ныне Ярославская область, г. Тутаев).
Для этих животных характерна узкая морда, косо поставленные острые зубы. Имеют отличные адаптационные способности. Из-за своей выносливости, делают длинные переходы. Шерсть служит защитой от жары и холодов (минус 30оС).
Эдильбаевская порода овец
Имеет отличную шерстную продуктивность, именно из-за этого признака, они превосходят иных курдючных овец, которые имеют грубую шерсть. Настриг шерсти с одного барана - 3-5 кг, овцематок - 2,4-2,7 кг. Шерсть неоднородна, состоит из ости - 24-29% - при тонине 59,5 мкм, переходного волоса - 16-18 % - тонина 33,1 мкм и пушка - 52-56 % - 18 мкм. У малой доли животных встречается мертвый волос. Основная масть это породы - коричневая, рыжая и темная. Молоко эдильбаевской породы используют для приготовления различных молочных продуктов: примчик, курта (сыры), масло и кислого молока (айраны). Жирность молока находится в пределах 5,8 %.
Эдильбаевская порода овец характеризуется правильным телосложение, довольно мощной конституцией и хорошо развитым курдюком. Вес баранов - 110-160 кг, маток - 65-100 кг. Овцы довольно скороспелые и имеют отличную энергию роста. Прирост живого веса за день 195-253 г.
Гиссарская порода овец
Гиссарская порода овец относится к грубошерстным животным, мясо-сального направления. Это самая крупная порода в мире. Эта порода является одной из лучших по качеству мяса и сала. Животные обладают отличным иммунитетом и замечательной выносливостью. В горных районах могут содержатся круглый год. Хорошо переносят длительные переходы - 400-500 км. Эта порода используется для улучшения скороспелости и качества мяса других пород. Овцы этой породы разводятся в Узбекистане, Таджикистане и России.
 Гиссарская порода овец делится на 3 типа: мясной - самый главный, мясо-сальный и сальный. Для овец этой породы характерен сильный и мощный костяк. Вес барана - 130-200 кг, маток - 75-80 кг. Шерсть - грубая. Окрас рыжий, темно-рыжий. В шерсти находится до 33 % мертвого волоса и ости. Стрижка происходит 2 раза на год. Настриг с баранов - 1,2-1,7 кг, овцематок - 0,9-1,3 кг. Ягнята довольно скороспелые, привес в сутки - 500-600 г.
Порода овец тексель
Порода овец тексель относится к полутонкорунным. Шерсть белая, без черных волокон, торчит вверх, густая. Голова и ноги без шерсти. Длинна шерсти - 8-16 см. Настриг с барана - 4-6 кг, овцематки - 3-5 кг. Шерсть применяется для производства чулков, носков, ниток, колготок, то есть в легкой промышленности. Остригать овец лучше всего летом, один раз в год. Телосложение овец сбитое, крепкое, очень хорошо развита мускулатура. Хвост поставлен высоко, короткий.
У овец этой породы отсутствует стадный инстинкт. Это мясная порода. Мясо обладает неповторимым вкусом, не имеет неприятного запаха, нету жирного привкуса. Ягнята характеризуются высокой подвижностью и активностью. Овцы имеют высокую выносливость, хороший иммунитет, отличную адаптацию. Эта порода овец используется для повышения мясной продуктивности других пород.
Меринос порода овец
Овцы этой породы относятся к тонкорунным мясо-шерстного направления. Порода наиболее распространена в России. Самое большое количество голов сосредоточено в Дагестане и Ставропольском крае.
Для этой породы характерна крепкая конституция и хороший экстерьер. Телосложение пропорциональное, крепкий костяк, правильно поставлены конечности. Именно у овец породы меринос отлично развитая бурда.
Меринос порода овец имеет белый окрас шерсти. По тонине и длинне шерсть хорошо уравнена. У баранов длинна шерсти - 8-9 см, у овцематок - 7-9 см. Настриг из одного барана - 11-13 кг, у овечек - 5-7 кг.
Куйбышевская порода овец
Порода полутонкорунная, мясо-шерстная. Овцы этой породы были выведены путем скрещивания баранов ромни-марш с грубошерстными черкасскими. Животные отлично приспособлены к разным погодным условиям. Замечательно переносят холод и жару. В основном разводятся в Самарской области, Татарстане, России, Мордовии.
Куйбышевская порода овец имеет крепкую конституцию. Туловище бочкообразное, длинное. Конечности крепкие, но низкие. Шерсть у овец этой породы однородна, белого цвета, блестящая. Руно косично-штапельное. Шерсть достигает 12-14 см в длину. Настриг с одного барана - 6-7 кг, матки - 3,5-4,5 кг. Выход чистой шерсти в среднем составляет 55-65 %.
Цигайская порода овец
Цигайская порода овец относится к полутонкорунным. Различают 2 типа направления: мясо-шерстного и шерстно-мясного. Считается одной из древнейших пород. Распространена практически во всем мире. Овцы этой породы характеризуются отличной выносливостью, питаются разными кормами, без переборов.
Овцы этой породы имеют отличную и крепкую конституцию.
Длинна туловища средняя, оно бочкообразное, компактное. Широкая и глубокая грудь. Крепкие конечности, копыта прочные. Хвост тощий, длинный. Шерсть однородная и густая.
Вес барана - 85-110 кг, матки - 45-60 кг. Длинна шерсти барана - 10-14 см, матки - 9,5-11 см. Настриг шерсти из одного барана - 6,5-8 кг, овцематки - 3,5-4,5 кг.
Во всем мире овчина цигайских овец высоко ценится. Овчина состоит из однородной и густой шерсти.
Ставропольская порода овец
Ставропольская порода овец относится к тонкорунным, шерстного направления. Была выведена при скрещивании баранов рамбулье с новокавказскими мериносами.
Эту породу овец разводят в России, странах СНГ и Европы.
Животные характерна крепкая конституция и высокая шерстная продуктивность.
 У овец ставропольской породы правильное телосложение (пропорциональное), крепкие конечности, которые поставлены правильно, но сухие. Окрас шерсти у этой породы белый, она уравнена по штапелю и руну. У овцематок длинна шерсти 8-9 см, баранов - 11-12 см. Шерсть густая, плотная, довольно крепкая. Кожа тонкая, но плотная. Шерсть имеет отличные прядильные качества. Настриг шерсти с барана - 14-19 кг, с овцематки - 6-8 кг. Жиропот светло-желтый, белый.
Каракульская порода овец
Каракульская порода овец - одна из древнейших. Порода смушковая. Различают 3 типа каракульских овец: крепкий, грубый, нежный. Овцы обладают отличным иммунитетом, крепкой конституцией, выносливостью. Животных разводят в странах СНГ, России, Средней Азии и арабских странах. Туловище глубокое, голова полугорбоносая, удлиненная. Конечности крепкие, до запястья и скакательного сустава покрыты шерстью. Уши обвислые, большие, шея средней длинны. Хвост широкий, загибается к верху. Зачастую конец хвоста белый. Бараны весят 70-90 кг, овцематки - 45-50 кг.
На изготовление брынзы используется каракульское молоко. Овцы этой породы - грубошерстные. Длинна шерсти - 8-9 см. Окрас разный: белый, серый, черный, розовый, коричневый.
Остригание проводят дважды в год - осенью и весной. Настриг с баранов весной - 1,5-2,5 кг, осенью - 0,7-1,3 кг. Шерсть делится на цветную, светло-серую и белую.
Кавказская порода овец
Кавказская порода овец относится к тонкорунным, мясо-шерстного направления. Порода получена при скрещивании баранов рамбулье, асканийских и овец новокавказского мериноса. Животные имеют хорошую выносливость, приспособлены к сухому климату. Разведением овец занимаются в России, СНГ, Ставрополе.
Животные этой породы характерны высокой мясной и шерстной продуктивностью. Крепкая конституция, пропорциональное телосложение с отличной мускулатурой.
Туловище глубокое, длинное, широкое. Прямой профиль головы, она сухая.
Бараны имеют хорошо развитые рога, матки - комолые. Конечности сухие, крепкие, линия спины ровная. У кавказских овец кожа плотная, но по всему телу идут мелкие складки.
Вес барана - 100-115 кг, овцематок - 55-60 кг. У довольно развитых баранов встречаются на шее 2-3 складки. Длинна шерсти баранов - 8-10 см, овцематок - 7-8 см. Хорошо обросшие конечности, голова и брюхо. Настриг с барана - 7,5-9 кг, с овцематок - 2,5-3,3 кг.
Алтайская порода овец
Алтайская порода овец относится к тонкорунным, мясо-шерстным породам. Матки комолые, бараны рогатые. Овцы этой породы получены путем скрещивания баранов рамбулье с мериносами. Эту породу овец выращивают во многих странах мира. Алтайские овцы довольно крупные, с отлично развитым костяком и крепкой конституцией.
Имеют длинное туловище, спина и поясница прямая, холка широкая, грудь глубокая, широкая, конечности правильно поставлены, крепкие. Кожа складчатая, имеется 2-3 складки на шее.
Вес баранов - 90-100 кг, овцематок - 55-65 кг.
За шерстью определяется четко выраженный характер мереносов. Шерсть имеет правильную извитость, тонкая, уравнена по толщине и длине по руну. Длинна шерсти у овцематок - 7-8 см, у баранов - 8-10 см. Настриг с одного барана - 12-16 кг, с матки - 6-6,5 кг.
Спасибо за внимание!