title: Презентація на тему «Залізо та ферум»

text:
Всі відомості
Автор презентації –
Розмаїтий Дмитро
7-Б клас
Далі

Загальні відомості

← назад
Вперед →

Залізо — хімічна речовина, яка складається з феруму — хімічного елемента з атомним номером 26, що позначається в хімічних формулах символом Fe (від англійської Ferrum).

       Атомна маса заліза = 55,847. Це сріблясто-сірий, пластичний і ковкий метал, який легко окиснюється утворюючи оксиди феруму в вигляді товстої плівки (іржі), що сповільнюють подальше руйнування заліза. Залізо електропровідний метал. Його твердість за Брінеллем не перевищує 100 HB; модуль Юнга 190—210·103 МПа; модуль зсуву 8,4·103 МПа; границя міцності на розрив 170—210 МПа, границя текучості — 100 МПа; ударна в'язкість 300 МПа; середня питома теплоємність (273—1273 К) 640,57 Дж/кг·К; густина 7840 кг/м3. На повітрі окиснюється, вкриваючись іржею FeO·nH2O. Серед інших породоутворюючих елементів має максимальну атомну масу.

← назад
Вперед →

Походження назви
За ймовірною версією слово «залізо» українською та споріднені терміни у слов'янських мовах (білоруською жалеза, російською железо, староцерковно-слов'янською желѣзо, болгарською желязо, сербськохорватською жељезо, польською żelazo, чеською železo, словенською železo) походять від санскритського «джальжа», що означало «метал», «руда».
Наукова назва хімічного елемента і термін у романських мовах (італійською ferro, французькою fer, іспанською hierro, португальською ferro, румунською fier) походить від латинського слова «феррум» (латинською ferrum). Латинське ferrum, скоріш за все, запозичено із якоїсь східної мови, ймовірно з фінікійської (для порівняння: івритською barzel, шумерською barzal, ассирійською parzilla).
Германські мови запозичили назву заліза (готською eisarn, англійською iron, німецькою Eisen, нідерландською ijzer, данською jern, шведською järn) з кельтських мов.

План доповіді:
Походження назви
Поширення в природі
Ізотопи
Історія заліза
Отримання
Фізичні властивості
Хімічні властивості
Застосування
Чавуни
Сталі
Біологічна роль
Цікаві факти і вислови

← назад
Вперед →

Поширення в природі
		Оксиди феруму служать рудами, з яких добувають залізо, а пірит — сировиною для сульфатно-кислотного виробництва.
Розповсюдженість феруму в гірських породах (% за масою): ультраосновні — 9,85; основні — 8,56; середні — 5,85; кислі — 2,70; лужні — 3,60; осадові — 3,33. Відомо понад 300 мінералів, що містять ферум: оксиди, сульфіди, силікати, фосфати, карбонати та ін.
Найважливіші мінерали феруму: гематит Fe2O3 (70 % Fe), магнетит Fe3O4 (72,4 % Fe), ґетит FeOOH (62,9 % Fe), лепідокрокіт FeO(OH) (62,9 % Fe), лімоніт — суміш гідрооксидів Fe з SiO2 та ін. речовинами (40-62 % Fe), сидерит FeCO3 (48,2 % Fe), ільменіт FeTiO3 (36,8 % Fe), шамозит (34-42 % FeO), вівіаніт (43,0 % FeO), скородит (34,6 % Fe2О3), ярозит (47,9 % Fe2О3) та ін.
Багаті родовища магнітного залізняку зосереджено на Уралі поблизу м. Магнітогорська та в Курській області (так звана Курська магнітна аномалія). Родовища червоного залізняку є в Україні поблизу м. Кривий Ріг. Родовища бурого залізняку зосереджені на Керченському півострові. Крім того, потужні родовища залізних руд виявлено і в інших місцях — на Кольському півострові, в Сибіру і на Далекому Сході.

За поширеністю в природі ферум посідає друге місце серед металів (після алюмінію). На нього припадає 5,10 % маси земної кори. За вмістом у земній корі ферум посідає 4-е місце. Зустрічається він виключно у вигляді сполук. Вільне залізо знаходять лише в метеоритах.
Ферум — поширений елемент метеоритної речовини: в кам'яних метеоритах міститься до 25 %, а в залізних 90,85 мас.% Fe. Космічна поширеність заліза близька до його вмісту в фотосфері Сонця — 627 г/т. Частка феруму в речовині Землі досить велика — 38,8 %. Найбідніша на ферум поверхня Землі.
        	Найважливішими природними сполуками феруму, що мають промислове значення, є магнітний залізняк Fe3O4, червоний залізняк Fe2O3, бурий залізняк Fe2O3 · nH2O та пірит FeS2.

Вперед →
← назад
Історія заліза

Використання заліза почалося набагато раніше, ніж його виробництво. Перші залізні вироби мали космічне (метеоритне) походження і були виготовлені з уламків метеоритів ще в III—II тис. до н. е. Час від часу знаходили шматки сірувато-чорного металу, який перековували на кинджал або наконечник списа, що був зброєю міцнішою і пластичнішою, ніж бронза, і довше тримав гостре лезо.
Першим кроком у зародженні металургії заліза було отримання його шляхом відновлення з окису. Руда перемішувалася з деревним вугіллям і закладалася в піч. При високій температурі, створюваної горінням вугілля, вуглець починав з'єднуватися не лише з атмосферним киснем, але і з тим, що пов'язаний з атомами заліза. Після вигоряння вугілля в печі залишалася так звана криця — грудка речовини з домішкою відновленого заліза. Крицю потім знову розігрівали і піддавали обробці куванням, вибиваючи залізо із шлаку. Таке залізо не відрізнялось твердістю та пружністю, тому мало обмежену галузь застосування.
Вперше залізо навчилися обробляти народи Анатолії. Давньогрецька традиція вважала відкривачем заліза народ халібів, для яких традиційно вживалася стійка назва «батько заліза», і сама назва народу бере початок саме від грецького слова Χάλυβας («залізо»).

«Залізна революція» почалася на межі I тисячоліття до н. е. в Ассирії. З VIII століття до н. е. зварне залізо швидко стало поширюватися в Європі. Першими, хто почав на землях сучасної України виплавляти з болотної руди залізо, були кіммерійці (VII ст. до н. е.)[8]. У IV—III ст. до н. е. більша частина арсеналу зброї скіфських воїнів — мечі, кинджали, бойові сокири тощо було виготовлено з заліза. У III столітті до н. е. залізо витіснило бронзу в Галлії, у II столітті нової ери з'явилося у Німеччині, а в VI столітті нашої ери вже широко вживалося в Скандинавії. В Японії залізний вік настав лише в VIII столітті нашої ери.
Побачити залізо у рідкому стані металурги змогли лише в XIX столітті, однак, ще на початку I тисячоліття до нової ери — індійські майстри зуміли вирішити проблему отримання пружної сталі без розплавлення заліза. Таку сталь називали булатом, але через складність виготовлення і відсутність необхідних матеріалів у більшій частині світу ця сталь так і залишилася індійським секретом на тривалий час.
Технологічніший шлях одержання пружної сталі, при якому не потрібні ні особливо чиста руда, ні графіт, ні спеціальні печі, було винайдено в Китаї в II столітті нашої ери. Сталь перековували дуже багато разів, при кожному куванні складаючи пластину вдвічі, внаслідок чого виходив відмінний матеріал для зброї, що отримав назву дамаська сталь, з якого, зокрема, робилися японські катани.
З XVI століття в Європі набув поширення так званий переробний процес в металургії — технологія, при якій залізо ще при отриманні за рахунок високої температури плавлення і інтенсивного навуглецьовуванния перетворюється на чавун, а вже потім, рідкий чавун, звільняючись від зайвого вуглецю при відпалі в горнах, перероблявся на сталь.

Вперед →
← назад

Отримання

У промисловості залізо отримують із залізної руди, в основному з гематиту (Fe2O3) і магнетиту (FeO · Fe2O3).
Існують різні способи отримання заліза з руд. Найбільш поширеним є доменний процес.
Перший етап виробництва — відновлення заліза вуглецем у доменній печі за температурі 2000 °C. У доменну піч вуглець (у вигляді коксу), залізна руда (у вигляді агломерату або окатишів) і флюс (наприклад, вапняк) подаються зверху, а знизу нагнітається гаряче повітря.
У печі вуглець у вигляді коксу окислюється до монооксиду вуглецю. Цей оксид утворюється під час горіння в умовах нестачі кисню:

У свою чергу, монооксид вуглецю відновлює залізо з руди. Щоб реакція йшла швидше, нагрітий чадний газ пропускають через оксид заліза(III):

Флюс додається для позбавлення від небажаних домішок (в першу чергу від силікатів, наприклад кварцу) у видобутій руді. Типовий флюс містить вапняк (карбонат кальцію) і доломіт (карбонат магнію). Для усунення інших домішок використовують інші флюси.

		Дія флюсу (у наведеному випадку — карбонат кальцію) полягає в тому, що під час нагрівання він розкладається до його оксиду:

          		Оксид кальцію з'єднується з діоксидом кремнію, утворюючи шлак — метасилікат кальцію:

 		Шлак, на відміну від діоксиду кремнію, плавиться в печі. Легший, ніж залізо, шлак плаває на поверхні — це властивість дозволяє відділяти шлак від металу. Шлаки потім можуть застосовуватися у будівництві та сільському господарстві. Розплав заліза, отриманий у доменній печі (чавун), містить досить багато вуглецю . Крім тих випадків, коли чавун використовується безпосередньо, він вимагає подальшої переробки.
		Надлишки вуглецю та інші домішки (сірка, фосфор) видаляють з чавуну окисленням у мартенівських печах або в конвертерах. Електричні печі застосовуються для виплавки легованих сталей.
		Крім доменного процесу, поширений процес прямого отримання заліза. У цьому випадку попередньо подрібнену руду змішують з особливою глиною, формуючи окатиші. Окатиші обпалюють, і обробляють в шахтній печі гарячими продуктами конверсії метану, які містять водень. Водень легко відновлює залізо:
                                                                                ,
 		при цьому не відбувається забруднення заліза такими домішками як сірка і фосфор, які є звичайними для кам'яного вугілля. Залізо утворюється в твердому вигляді, і надалі переплавляється в електричних печах.
		Хімічно чисте залізо добувають електролізом розчинів його солей.

Вперед →
← назад

Вперед →
Фізичні властивості
		Залізо — блискучий сріблясто-білий важкий метал. Густина його 7,86 т/м3; температура плавлення 1538 °C, температура кипіння 2862 °C. Залізо досить пластичне. Воно легко кується, штампується, витягується в дріт і вальцюється в тонкі листи, легко намагнічується і розмагнічується. Вище температури Кюрі (770 °C) втрачає феромагнітні властивості. До температури 912 °C існує в алотропній модифікації α-заліза з об'ємноцентрованою кубічною кристалічною ґраткою, за вищої температури — γ-заліза із гранецентрованою кубічною ґраткою, вище 1394 °C знову змінює тип ґратки на об'ємноцентровану кубічну (δ-залізо).

Хімічні властивості
		Ферум належить до восьмої групи періодичної системи елементів Менделєєва. Його атоми на зовнішній електронній оболонці мають по два електрони, а на передостанній — 14 електронів. Атоми феруму можуть легко втрачати два електрони і перетворюватись у двовалентні катіони Fe2+. Вони можуть втрачати і три електрони (один з передостанньої оболонки) і перетворюватись у тривалентні катіони Fe3+. Таким чином, залізо утворює два ряди сполук. Сполуки тривалентного феруму стійкіші.
		У сухому повітрі за звичайної температури залізо досить стійке, але у вологому швидко іржавіє, вкриваючись товстим шаром іржі. Іржа є сумішшю оксидів і гідроксидів феруму. Основну частину іржі складає сесквіоксид заліза Fe2O3 і тригідроксид заліза Fe(OH)3. Крім того, до її складу входить монооксид заліза FeO, дигідроксид заліза Fe(OH)2 та інші сполуки. Процес ржавіння заліза можна зобразити такими приблизними рівняннями:
		2Fe + O2 + 2Н2О = 2Fe(OH)2
		4Fe(OH)2 + O2 + 2Н2О = 4Fe(OH)3
		Fe(OH)2 = FeO + H2O
		2Fe(OH)3 = Fe2O3 + 3H2O
		Іржа досить крихка і пориста. Тому вона не може ізолювати метал від атмосфери, через що процес ржавіння відбувається безперервно. При високій температурі залізо легко сполучається з киснем, ; утворюючи окалину Fe3O4 (FeO · Fe2O3). В атмосфері кисню розжарена залізна дротина горить яскравим полум'ям, утворюючи теж окалину Fe3O4. При нагріванні залізо може легко реагувати з хлором, сіркою та іншими неметалами:
		2Fe + 3Cl2 = 2FeCl 3
		Fe + S = FeS
		метали з розчинів їхніх солей, наприклад:
		Fe + CuSO4=FeSO4 + Cu

← назад
Шматок заліза високої
(99,97 %) чистоти
Гідротермальне джерело з
 високим вмістом заліза

Застосування
		Чисте залізо має досить обмежене застосування. Його використовують при виготовленні сердечників електромагнітів та якорів електромашин, як каталізатор хімічних процесів, для виготовлення анодних пластин залізо-нікелевих акумуляторів. Карбонільне залізо використовують для нанесення найтонших плівок і шарів на магнітофонні стрічки та диски носіїв постійної пам'яті, як антианемічний засіб та ін. Залізний порошок використовують при зварюванні, а також для цементації міді.
		Залізовуглецеві сплави чавун і сталь — основний конструкційний матеріал, що застосовується у всіх галузях промисловості. Виробництво заліза та його сплавів складає більше 90 % виробництва всіх металів і утворює окрему галузь промисловості — чорну металургію.
		Сталі містять до 2,14 % карбону, чавун — понад 2,14 %. Фундаментом науки про сталь і чавун, як сплави заліза з вуглецем є діаграма стану сплавів залізо-вуглець — графічне відображення фазового стану сплавів заліза з вуглецем в залежності від їх хімічного складу і температури.

Чавуни

		Розрізняють сірий чавун (містить 2-3,5 % C, а також, Si і Mn) — він не дуже твердий, добре відливається у форми, крихкий і при ударі легко розколюється. Графіт у ньому має пластинчасту форму. Сірий чавун йде на виливок машинних станин, махових коліс, каналізаційних труб, плит тощо Чавуни з кулястим графітом порівняно з іншими чавунами мають вищу пластичність, ударну в'язкість й одночасно міцність (за що їх називають високоміцними), що насамперед зумовлено кулястою формою графіту, яка забезпечується сфероїдизуванням.
		Чавун, в якому майже весь вуглець міститься у вигляді цементиту (Fe3C), твердіший (450…550 НВ), має назву білий чавун (містить 2-3,5 % C, Si> 1 %, Mn-1-1,5 %). Білий чавун використовується для подальшої переробки: при виплавці сталі та отримання шляхом графітизувального відпалу ковкого чавуну.

← назад
Вперед →
Виробництво чавуну

Сталі
		Сталь, на відміну від чавуну, легко піддається куванню та вальцюванню. При швидкому охолодженні (гартуванні) вона виходить дуже твердою, при повільному охолодженні м'якою. М'яку сталь легко обробляти. З неї роблять гайки, болти, дріт, покрівельні матеріали, деталі машин. З твердої і теплостійкої сталі інструментальної сталі виготовляють інструменти для обробки матеріалів. Велике значення мають в сучасній техніці леговані сталі. Вони містять так звані легуючі елементи, до яких відносяться хром, нікель, молібден, ванадій, вольфрам, марганець, мідь, кремній та ін. Легуючі елементи додаються для надання сталям певних властивостей.
		Знаходять широке застосування і багато сполук заліза. Так, сульфат заліза (III) використовують при водопідготовці, оксиди та ціанід заліза служать пігментами при виготовленні барвників, семиводний сульфат заліза (залізний купорос) у суміші з мідним купоросом використовується для боротьби із шкідливими грибками в садівництві та будівництві.

Біологічна роль
		Ферум життєво важливий хімічний елемент для всіх організмів. В клітинах ферум зазвичай зберігається в центрі метал-протеїнів, оскільки вільний ферум неспецифічно зв'язується із численними хімічними речовинами клітини і може каталізувати утворення токсичних вільних радикалів. Нестача феруму в організмі може призводити до анемії.
		У тваринах, рослинах та грибах ферум часто входить до складу гемного комплексу. Гем — важлива складова частина цитохромних білків, які грають роль посередиників у окисно-відновлювальних реакціях, та білків, які переносять оксиген — гемоглобіну, міоглобіну й леггемоглобіну. Неорганічний ферум також може впливати на окисно-відновлювальні реакції у залізо-сіркових кластерах багатьох ензимів, як, наприклад, нітрогенази.
		До негемних протеїнів належать ензими монооксигенази метану, які окиснюють метан до метанолу, рибонуклеотид редуктаза, яка відновлює рибозу до деоксирибози, гемеритріни, які відповідають за транспортування й фіксацію оксигену у морських хребетних та пурпурова кислотна фосфатаза, що каталізує гідроліз ефірів фосфору.
← назад
Вперед →
Електродугове виробництво сталі
2

		У ссавців розподіл феруму в організмі жорстко регулюється, оскільки ферум потенціально токсичний. Розподіл феруму регулюється ще й тому, що його потребують чимало бактерій, тож обмеження доступу бактерій до цього елементу допомагає запобігти інфекції або обмежити її. Вочевидь це причина відносно малої кількості феруму в молоці ссавців. Основу системи регулювання вмісту феруму складає білок трансферин, який зв'язує залізо й транспортує його до кров'яних клітин.

Цікаві факти і вислови
		Письменник і вчений пізньої античності Пліній так висловився про роль заліза: «Рудокопи заліза видобувають для людини найкраще й найзлісніше знаряддя. Цим знаряддям прорізаємо ми землю, висаджуючи кущі, оброблюємо плодоносні сади й, обрізуючи дикі виноградні лози, примушуємо їх щоразу омолоджуватися. Цим знаряддям зводимо ми будівлі, руйнуємо камінь і використовуємо залізо на всі подібні потреби. Але тим же самим залізом вчиняємо війни, битви, грабунки й користуємося як зброєю не тільки обличчям до обличчя з ворогом, але й як летючим снарядом, що я вважаю злочинною підступністю людської винахідливості, бо для того, щоб смерть настигла людину, ми зробили її крилатою й надали залізу крила. Хай вина за це буде приписана людині, а не природі».

← назад
Вперед →


title: Презентація на тему «Лужні, лужноземельні метали та магній»

text:
?

«Лужні, лужноземельні метали та магній».
Урок в 10 класі КЗ Верхівцевського НВК
 Учитель Кукса Н.М.
1.Узагальнити і систематизувати знання про лужні та лужноземельні метали. 2.Вміти характеризувати елементи за положенням в періодичній таблиці.  3.Знати фізичні і хімічні властивості . 4.Вміти пояснити біологічну роль елементів та значеня в промисловості.5.Захист довкілля від шкідливого впливу  мийних засобів.4. 4.
Цілепокладання:
Місце в періодичній системі
Лужні метали

Лужноземельні метали

Ігрупа
ІІ група
1Чим пояснити активність металів?2.Чому на вашу думку їх називають лужні та лужноземельні?
Фізичні властивості
Лужні метали
Лужні метали — м'які (натрій ріжеться ножем, як вершкове масло, інші трохи жорсткіші) метали від сріблисто-білого до сірого кольору з характерним блиском, що дуже швидко тьмяніють на повітрі.
Легкоплавкі й рухливі. Агресивні, вибухонебезпечні (зберігаються під шаром гасу (керосин))
Лужноземельні метали.
Практично всі ці елементи являють собою тверді речовини сіруватого кольору (принаймні, при нормальних умовах і кімнатній температурі)
Володіють вищими за лужні метали t°пл. і t°кип., потенціалами іонізації, щільністю і твердістю.
Знайдіть у підручнику , які фізичні властивості має магній, чи дуже вони відрізняються від властивостей  лужноземельних  металів
7

Физичні властивості Mg
Хімічні властивості
Лужні метали
 1. Легко реагують із киснем повітря. Літій при окисленні утворює оксид Li2O, решта - перексиди й супероксиди:
4Li + O2 = 2Li2O
4Na + O2 = 2Na2O
4K + O2 = 2K2O
  2. Легко й з вибухом реагують із водою:
2Na + 2H2O = 2NaOH + H2
  3. Легко реагують із неметалами:
2Na + S = Na2S
2K + Br2 = 2KBr
4. Специфічні властивості:
2К+Н2 =2КН (гідрид калію)
Лужноземельні метали
1.Взаємодіють з простими речовинами:
2Me0 +O2   →  2Me+2O-2
Me0  +H2    → Me+2H2
Me0  +Cl02 → Me+2Cl2
Me0 +S0    → Me+2S-2
Me0 +2HCl → Me+2Cl2 + H2
Me0 +2HOH → Me+2(OH)2 +Н2

Ca2
Sr2+
Ba2+
Відмінні властивості магнію.
4Mg + Fe3O4 = 4MgO + 3Fe

3Mg + Al2O3 = 3Mg O + 2Al
Магнйтермія -  відновленням оксидів металів магнієм, яке супроводжується виділенням значної кількості теплоти.
Основний характер оксидів та гідроксидів металів.
Ме―Ме2О―МеОН―сіль
Ме―МеО―Ме(ОН)2―сіль
Складіть будь ласка ланцюжки для Li,та Mg
Поширення в природі
У природі лужні елементи трапляються лише у вигляді солей. Найважливішими мінералами Натрію є кам’яна сіль або галіт NaCl, чилійська селітра NaNO3, глауберова сіль або мірабіліт Na2SO4 • 10H2O.
Велика кількість солей Натрію кристалізується при випаровуванні морської води. Масова частка Натрію у земній корі становить 2,6 %.
Калій, як і Натрій, є досить розповсюдженим хімічним елементом. Масова частка Калію в земній корі — 2,5%.
Природні солі Калію :
          сильвін KCl,
          сильвініт КCl ∙ NaCl
          карналіт КCl ∙ MgCl2 ∙ 6H2O

Калій входить до складу польових шпатів і слюди.
Літій досить широко поширений в земній корі
Поширення в природі
У зв'язку з високою хімічною активністю у вільному стані в природі він не зустрічаються, а тільки у вигляді різних сполук. Деякі з них, як хлорид калію, утворюють потужні родовищ

Найбагатші у світі родовища солей калію у вигляді мінералів сильвіну KCl, сильвініту KCl·NaCl, карналіту КCl ∙ MgCl2 ∙ 6H2O  і каїніту KCl·MgSO4·3H2O розташовані поблизу м. Солікамська. Крім того, значні поклади сполук калію знайдені в Білорусії (м. Солігорськ) і в Україні (м. Калуш і м. Стебник у Прикарпатті).
хлорид калію
нітрат калію
Родовища України
Біологічна роль та використання
сполук калію та натрію
ответ
ответ
ответ
NaCl
Кристалли-ческая сода
Na2CO3 · 10H2O
Питьевая сода
NaHCO3
поташ
K2CO3
Калийная селитра
KNO3
Глауберова соль
Na2SO4 · 10H2O
Ĉ/ß
Поширення в природі лужноземельних металів.
У зв'язку з високою хімічною активністю у вільному стані в природі вони не зустрічаються, а тільки у вигляді різних сполук.  Наприклад:
Гіпс CaSO4∙ 2H2O , барітова каша BaSO4
Апатит Ca3(PO4)2   , вапняк,мармур CaCO3 Вапно     Са(ОН)2
Та інші.

Поширення Магнию в природі
Брусит
Доломит
Магнезит
Каинит
Карналлит
Біологічна роль та використання магнію
Ĉ/ß
Так як у  лужному середовищі гинуть мікроорганізми,то речовини з цим середовищем є добрими антисептиками: мило, СМС. Ці речовини,також добре розчиняють жири.
Застосування лужних властивостей  сполук металів.
Користь,та шкода лужного середовища.
Тому, регулярне миття рук з милом ,захистить вас від хвороб
Але в лужному середовищі гинуть як шкідливі,так і корисні мікроорганізми.

Тож давайте дамо відповідь на наше проблемне питання.
Перевірка знань
       Порівняйте атоми елементів, поставивши знаки <,> або = замість *:

 а) заряд ядра: Mg * Ca, Na * Mg, Ca * К;
 б) число електронних шарів: Mg * Ca, Na * Mg,
         Ca * К;
 в) число електронів на зовнішньому рівні: Mg * Ca,
Na * Mg, Ca * К;
 г) радіус атома: Mg * Ca, Na * Mg, Ca * K
Рефлексія:Продовжіть ланцюжок:
        Я  знаю …..
 	Я вмію …..
 	Я використовую ……
 	Мені це буде необхідно для …..
 	Я навчився ……
 	Я набув вміння …….

Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Полімери» (варіант 3)

text:
Презентація на тему: “Полімери”
Підготували:
Учні 10-А класу
ЗОШ №25 м. Луцька
Матвійчук Роман та Андрійчук Богдан
Зміст
Актуальність презентації.
Полімери – загальні знання.
Особливості будови.
Класифікація.
Властивості полімерів.
Застосування.
Обсяг випуску.
Полімери та іх властивості.
Заключення.

Актуальність презентації
Полімерні високомолекулярні речовини проникають в усі сфери людської діяльності - техніку, охорону здоров'я, побут. Щодня ми стикаємося з різноманітними  пластмасами, гумами, синтетичними волокнами.
Полімерні матеріали можуть похвалитися багатьма корисними властивостями: вони високостійкі в агресивних середовищах, деякі мають високу стійкість до низьких температур, інші характеризуються водовідштовхувальними властивостями тощо.
 Отже сучасне людство не мислить себе без полімерів.

Полімери – загальні знання
 Полімери - це високомолекулярні речовини, молекули яких складаються з повторюваних структурних елементів - ланок, з'єднаних у ланцюжки хімічними зв'язками, в кількості, достатній для виникнення їхніх специфічних властивостей.

Шкіра, хлопок, цемент та глина – все це
полімерні матеріали.
Особливості будови
Характерним для полімерів є наявність довгих ланцюгових молекул з різким розходженням характеру зв'язків вздовж ланцюга і між ланцюгами. Наслідком цього є виникнення гнучкості ланцюгової молекули. Вона полягає в її здатність змінювати форму під впливом температури (термопластичність).
Класифікація за походженням
За типом ланцюгів
Властивості полімерів
 Лінійні полімери мають специфічний комплексом фізико-хімічних і механічних властивостей:

 Здатність утворювати високоміцні волокна і плівки.
 Здатність до великих оборотних деформацій.
 Здатність у високоеластичному стані набухати перед розчиненням.
 Висока в'язкість розчинів.
Застування у промиловості
Промисловість – головний споживач полімерних матеріалів. Використання їх у машинобудуванні росте  темпами, які не знають прецеденту в історії. Майже три чверті внутрішніх салонів легкових автомобілів, автобусів, літаків, річкових і морських судів і пасажирських вагонів виконується нині з декоративних пластиків, синтетичних плівок, тканин, штучної шкіри.

Застування у приладобудуванні
Широко застосовуються полімерні матеріали у приладобудуванні. Тут отриманий найвищий економічний ефект у середньому в 1,5-2,0 рази вище, ніж в інших галузях машинобудування. Пояснюється це тим, що велика частина полімерів переробляється в приладобудуванні прогресивними способами, що підвищує рівень корисного використання і безвідходність  термопластів, збільшує коефіцієнт заміни дорогих матеріалів.

Застосування у будівництві
Застосування у господарстві
Плівкові матеріали для парників  і теплиць, гідроізоляції водойм.
Труби для дренажу і поливу.

Обсяг випуску полімерів
Чи сподобалася вам ця презентація?
Що нового ви дізналися про полімерні матеріали?
Які факти вас найбільше вразили?
Що можете розповісти про полімери ви?

Заключення


title: Презентація на тему «Поняття про хімічні засоби захисту рослин»

text:
Поняття про хімічні засоби захисту рослин
Виконала учениця 11 класу
Квас Жанна
Однією з важливих галузей застосування похідних бензолу є сільське господарство. Тут використовуються речовини, що захищають рослини від комах-шкідників, паразитичних грибів, бур’янів. Такі речовини називають пестицидами(від лат. «pestis» - зараза і «caedo» - убиваю), тобто речовини, що знищують шкідників.
Потреба в пестицидах виникла в ту давню пору, коли народилося сільське господарство. Як тільки людина приручила тварин, почала вирощувати рослини і будувати постійні житла, з’явилися й організми, які конкурують з людьми за їжу і життєвий простір – шкідники.
Це комахи і гризуни, які знищують врожай, рослини-бур’яни, а також непрошені «домашні тварини» - мухи, таргани, жучки-червиці, міль і кліщі. Сумно відомі і колорадський жук – картопляний шкідник, і капусниця, і попелиця… Вважається, що бур’яни, комахи, грибкові та вірусні захворювання знищують близько половини світового врожаю.
Здавна відомо, що деякі рослини, наприклад окремі види ромашки, отруйні для комах і в той же час нешкідливі для людини. Їх широко використовували як природні пестициди.

У ХІХ ст. почали застосовувати сполуки миш’яку і ртуті, правда, вкрай обмежено, адже ці речовини небезпечно, адже ці речовини небезпечні не тільки для шкідників, але й для людини.
У ХХ ст. з’явилися синтетичні пестициди, і зараз у світі постійно використовується близько 500 різних засобів боротьби зі шкідниками.
До пестицидів належать гексахлорциклогексан (або промислова назва гексахлоран), гексахлорбензол тощо. Гексахлоран C6H6Cl6 дуже токсичний. Протягом тривалого часу його використовували проти бавовникового довгоносика.
В сільському господарстві використовують: інсектициди, гербіциди, фунгіциди та зооциди.
Інсектициди – засіб боротьби проти комах-шкідників.

Якщо суміш бензену і хлору освітити ультрафіолетовим промінням, то відбувається реакція приєднання атомів Хлору до бензенового ядра й утворюється сполука гексахлорциклогексан, або промислова назва – гексахлоран:
СН СНCl НС СН ClНС СНCl → + 3Cl2 НС СН Cl НС СНCl СН СНCl
                  hυ                                    бензен гексахлорциклогексан
Ця сполука протягом тривалого часу використовувалася проти бавовникового довгоносика, але, зважаючи на токсичність, її використання останнім часом скорочується.
Гербіциди – засоби боротьби з бур’янами.

Для знищення бур’янів у посівах зернових культур використовується сполука 2,4-Д (технічна назва):
НС СН Сl-C C-O-CH2-COONa НС С-Сl
Фунгіциди – засоби боротьби з з грибковими хворобами рослин.

Продукт заміщення всіх шести атомів Гідрогену на атоми Хлору – гексахлорбензен – використовується для протруювання (знезараження) насіння зернових культур перед висіванням у грунт.
СCl ClС СCl ClС СCl СCl

Зооциди – засоби боротьби проти тварин-шкідників.

 В більшості випадків використовують з'єднання, що згубно діють на тваринах при попаданні в шлунок (фосфід цинку, гліфтор, крисид, зоокумарін ратіндан і ін.). З. застосовуються переважно у вигляді отруєних приманок. Нерозчинні отрути (фосфід цинку) закріплюють на зерні рослинною олією, а на коренеплодах і зелених частинах рослин — водою.


title: Презентація на тему «Побутова хімія» (варіант 2)

text:
Побутова хімія
У чому її користь, а у чому шкода?
 Хімія у повсякденному житті
У побуті ми практично щоденно зустрічаємося з продуктами хімічної промисловості та з хімічними процесами. Це прання білизни, миття посуду, доглядання за підлогою та меблями застосування клею, а також готування їжі, умивання з милом, догляд за шкірою обличчя та інша особиста гігієна тощо.
Нині побутова хімія — це самостійна галузь промислово¬сті Щороку у світі виробляється майже 30 млн. т товарів по¬бутової хімії. Це мийні, чистячі, дезінфікуючі засоби, засоби догляду за меблями й підлогою, для боротьби з комахами і захисту рослин, засоби для вибілювання, підкрохмалювання, підсинювання, різноманітні фарби, клеї, автокосметика тощо.

Великий асортимент клеїв
Клеї – це полімери, чи сполуки на їх основі , що застосовуються для з’єднання різних матеріалів. Дія клеїв заснована на утворенні між ними і склеюючим матеріалом адгезії. В склад клею входять полімери (клейкі речовини), розчинники, наповнювачі, пластифікатори і ін. Побутова синтетичні клеї поступають в продаж готовими до використання, вони зручні в застосуванні і забезпечують надійність склеювання.
 Найбільш поширеними являються наступні клеї:
 - на основі полівінілхлориду – МЦ-1, ПВХ;
  -на основі полі вінілацетату і його похідних – ПВА, полі вінілацетат;
 - на основі модифікованих фенол формальдегідних смол – БФ-2, БФ-4.
 - двокомпонентні – епоксидний, уретановий та ін., в які перед використанням добавляють затвердувач.

Засоби прання і миття
До них відносять миючі, відбілюючи і водопом’якшуючі засоби.
 Миючі засоби – це сполуки, основною складовою яких є миючі речовини. До них відносять господарське мило і синтетичні миючі засоби (СМЗ). Вони являються товарами першої необхідності для особистого застосування і відіграють значну роль в різних галузях промисловості. Функціональні властивості визначаються миючою здатністю (здатністю відновлювати чистоту брудної поверхні), виконанням допоміжних функцій (дезінфекція, антистатичний ефект та ін.), універсальністю – здатністю миючих засобів виконувати основну функцію в середовищі різної жорсткості і температури розчину.

Синтетичні миючі засоби
Синтетичні миючі засоби – це сполуки, основною складовою яких є синтетичні миючі речовини. В склад СМЗ, крім синтетичних миючих речовин, входять лужні і нейтральні солі, відбілюючи і дезінфікуючі речовини, піноутворювачі та піногасники, ароматизовані речовини і ін.
 СМЗ розрізняють за призначенням, консистенції (порошкові, пасти, рідкі), наявності допоміжної функції (з відбілюванням, підкрашуванням і ін.).
 За призначенням СМЗ поділяють на засоби для прання виробів із волокна льону; із волокна шерсті, шовку і хімічних; універсальні, комплексної дії, піномиючі.

Засоби для очищення та засоби догляду за підлогою, меблями.
 Засобами для очищення користуються в тих випадках, коли потрібно видалити бруд, плями, накип, ржавчину.
 За призначенням їх ділять на засоби: для очищення керамічних виробів, емальованих поверхонь (ванн та ін.); для очищення посуду, виробів із металів; для чищення і миття скла; для чищення килимів, декоративних тканин; для видалення плям і чищення одягу та ін.
 Засоби для чищення випускаються у вигляді порошків, паст, рідин, аерозолів, салфеток.

Лакофарбові матеріали
  Лакофарбові матеріали включають оліфи, лаки, фарби, емалі, ґрунтовки, шпатльовки і допоміжні матеріали для обробки, які утворюють стійкі до зовнішніх умов покриття і підвищують естетичні властивості.
  Лакофарбові матеріали – це складні складові, які містять плівкоутворюючі речовини (синтетичні полімери, рослинні масла, синтетичні жирні кислоти, ефіри целюлози, нафтопродукти, клеї, силікати), пігменти (сухі фарби), наповнювачі (крейда, тальк, каолін та ін.), розчинники (скипидар, бензин та ін.), сикативи – прискорювачі висихання.
  Функціональні властивості визначаються здатністю ЛФМ прилипати до поверхні і створювати стійкі до зовнішніх умов покриття. До ергономічних властивостей відносять зручність користування цими матеріалами, яка визначається терміном висихання, тобто вони повинні швидко висихати. Надійність ЛФМ характеризується зберігаємістю, довговічністю і ремонтпридатністю покриття. Естетичні властивості обумовлені кольором, блиском і прозорістю ЛФМ і покриття.

Засоби гігієни та парфумерно-косметичні                                                  препарати
 Жодна людина не може уявити своє життя без засобів гігієни, це і зубна паста, мило, різні креми та скраби, лосьйони, гелі, конденсатори та ін. А хіба є така жінка, яка вийшла надвір ненаклавши на себе косметику чи ненапахтившись парфумами? Все це можливо завдяки ХІМІЇ. Основне призначення косметичних засобів полягає в збереженні і зміцненні цього захисного бар'єра. Крім того, біологічно активні речовини (БАР), що входять до складу косметичних засобів, повинні стимулювати кровообіг, сприяти зволоженню і живленню глибоких шарів шкіри.
Хімічні процеси в харчовій промисловості
Харчові добавки – природні і синтезовані хімічні сполуки, призначені для введення в харчові продукти з метою прискорення або поліпшення їх технологічної обробки, збільшення термінів зберігання, консервування, а також зберігання або надання готовим продуктам харчування певних органолептичних властивостей (кольору, запаху, смаку, консистенції). Забороняється застосовувати харчові добавки для приховання псування або недоброякісності сировини чи готового продукту. Харчові добавки звичайно не використовуються як харчові продукти. Речовини, що додаються в харчові продукти для підвищення їх поживної цінності або з лікувально-профілактичними цілями (вітаміни, мікроелементи, амінокислоти тощо), а також прянощі і спеції не вважаються харчовими добавками.
Медичні препарати
Хімія розробила багато хімічних препаратів, які дозволяють здужувати хворих та зменшувати їхній біль. Медики використовують широкий асортимент лікарських препаратів, зокрема антибіотики, що вбивають бактерії, застосовують вакцинацію. Широко використовуються капсули і таблетки, рідкі ліки та ін.
Хімічні засоби захисту рослин та канцелярське приладдя
  До простих хімічних засобів захисту рослин можна сміло віднести інсектициди, родентицид, фумігант, гербіцид, фунгіцид, регулятор росту, протруйники, десиканти, а також  добрива. Оскільки вони підвищують не тільки урожай, а і його якість, стійкість рослин проти хвороб, сприяють їх швидшому росту і розвитку, збільшують ефективність використання вологи тощо.
  До канцелярського приладдя відносять різні види чорнил, туш, фарби, ластики тощо.
       ДІЙСНО ПОБУТОВА ХІМІЯ Є НЕВІД'ЄМНОЮ ЧАСТИНОЮ НАШОГО ЖИТТЯ, АЛЕ ЗВЕРНІТЬ УВАГУ НА ЦЕ:
Негативний вплив побутової хімії
   Косметика, парфуми, розчинники, ліки, харчові добавки, пестициди
(препарати для сільського господарства), засоби побутової хімії — це все
хімікати. Повний облік та оцінювання якості хімікатів ніколи не
проводилися. Щороку до торгівлі надходять одна-дві тисячі нових назв
хімікатів, більшість яких не проходять попередньої апробації й не
отримують оцінювання к можливого впливу на довкілля. Дані, необхідні для
повного оцінювання впливу на довколишнє середовище, здоров'я людей,
охоплюють усього 10% пестицидів, 18% ліків, 80% хімічних речовин, що
використовуються у торгівлі та технологічних процесах, не перевірено
всебічно на токсичність.

Наслідки побутової хімії
Ми не замислюємося про наслідки побутової хімії проте, слід розуміти,
що на сьогодні в Україні ВСЯ! побутова хімія містить такі фосфати, які не вдається повністю змити з поверхні посуду чи виполоскати із волокон тканин. Тоді зрозуміло, чому алергія на сьогодні вважається однією з найважливіших проблем здоров'я людства. Щодня, дорослі та діти, отримують дозу фосфатів та інших небезпечних речовин через шкіру та після, так званого, „миття посуду”, з їжею. «Фосфати та хімікати», що несе побутова хімія, потрапляють в організм людини та викликають порушення роботи печінки, нирок, скелетних м’язів, що призводить, в свою чергу, до тяжких отруєнь, порушення обмінних процесів та загострення
 Токсичні синьо-зелені водорості від фосфатів ростуть все швидше хронічних захворювань, запалень слизових оболонок, утруднення  дихання, кашлю, приступів астми.
Смертельна дія побутової хімії
  Побутова хімія міцно увійшла в наше життя і так її спростила, що ми довіряємо їй як найкращому другові, не підозрюючи, що численні баночки, пляшечки і коробочки це міна уповільненої дії. Концентрація особливо токсичних хімікатів у квартирі може бути перевищена в п'ять разів, а вміст деяких хімічних речовин до 70 разів вище, ніж на вулиці. Загрожують нашому здоров'ю речовини, що входять до складу звичайних засобів для чищення. Додають їх для досягнення найкращого результату, однак, чим ми дійсно розплачуємося за таку чистоту? Алергією, дерматитами, хронічними захворюваннями системи дихання, безпліддям, мігренню, раком, вродженими вадами і багато чим ще? Чистота - запорука здоров'я!? Парадокс. Адже у прагненні зробити свій будинок чистіше, ми руйнуємо своє здоров'я і здоров'я наших дітей.
Вплив Хлору та Аніонних ПАР
Речовини, що надають настільки згубний вплив на організм, законодавчо заборонені до використання в побуті в більшості цивілізованих країн.

ХЛОР. Викликає захворювання серцево-судинної системи, сприяє виникненню атеросклерозу, анемії, гіпертонії, алергічних реакцій. Руйнує білки, негативно впливає на шкіру і волосся, підвищує ризик захворювання на рак.

А-ПАР - аніонні поверхнево-активні речовини. Вкрай агресивні, викликають руйнування на клітинному рівні, алергію, вражають печінку, нирки, легені, мозок і імунну систему. Здатні накопичуватися в організмі. Небезпечні концентрації зберігаються до чотирьох діб. Чим більше піни утворює пральний порошок, тим вищий вміст А-ПАР.
Вплив Фосфатів
ФОСФАТИ. У ряді країн перебувають під забороною вже 20 років. Додаються в пральні порошки для пом'якшення води. Підсилюють отруйні властивості А-ПАР, сприяють проникненню ПАР через шкіру і накопиченню цих речовин на волокнах тканин, призводять до посиленого обезжирення шкірних покривів, порушення властивостей крові. Навіть якщо кілька разів прополоскати речі в гарячій воді, повністю позбутися від фосфатів і ПАР не вийде. У вовняних і бавовняних тканинах (з яких виробляються дитячі речі) речовини утримуються найдовше. Крім того, фосфати - це серйозна загроза для навколишнього середовища. Потрапляючи у водойми, сприяють посиленому утворенню синьо-зелених водоростей, які призводять до отруєнь, невиношування вагітності, вроджених травм, активізують розвиток ракових клітин. 1 грам триполіфосфату натрію стимулює утворення 5-10 кг водоростей!
Вплив Фталатів та оптичних відбілювачів
ФТАЛАТИ. Продукти нафтопереробки, використовувані при створенні штучних ароматизаторів та віддушок. Через легкі потрапляють в кров і накопичуються в організмі. Особливо небезпечні для вагітних і годуючих грудьми жінок, так як викликають у дітей розвиток вад статевої системи (безпліддя, імпотенція).

ОПТИЧНІ ВІДБІЛЮВАЧІ. Не вимиваються з тканин і оказують постійний вплив на шкірний покрив. Причому, якість прання ці речовини не покращують, тому що вони тільки відбивають світло і лише створюють видимість білизни не роблячи речі дійсно чистіше. А також: формальдегід, діетаноламін, амоній, фенол, бензол, стирол, толуол, ксилол, ацетон, оксиди азоту, оксид вуглецю і т.д.

             ВИСНОВОК
В наш час хімічна промисловість набула досить широкого розвитку. Мийні, чистячі, дезінфікуючі засоби, засоби догляду за меблями й підлогою, для боротьби з комахами і захисту рослин, засоби для вибілювання, підкрохмалювання, підсинювання, різноманітні фарби, клеї, автокосметика – це те, без чого ми не уявляємо нашого життя, та багато з них можуть нанести шкоду нашому здоров’ю, тому до всіх цих речовин треба ставитись з крайньою обережністю.
           Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Ядерна Енергетика» (варіант 4)

text:
Ядерна енергетика України
Загальна характеристика. Історія та сучасний стан. Атомні електростанції України.
Ядерна енергетика України
Галузь української енергетики.
Ядерна енергетика України
В електроенергетиці України генеруюча потужність атомних електростанцій (АЕС) становить 24,5%. В критичні зимові періоди на частку АЕС припадає понад 40% електроенергії, яка виробляється в Україні.
Загальна характеристика
Управління ядерною промисловістю в Україні представлено Державним департаментом ядерної енергетики, що є частиною Міністерства енергетики України.
Загальна характеристика
За кількістю ядерних реакторів Україна посідає дев'яте місце у світі та п'яте в Європі. Всі реактори типу ВВЕР. В Україні діють 4 атомних електростанцій з 15 енергоблоками, одна з яких, Запорізька АЕС з 6 енергоблоками загальною потужністю в 6000 МВт є найпотужнішою в Європі.
Загальна характеристика
У 2009 році відсоток ядерної енергетики склав 48% від усього виробництва електроенергії в Україні. Загальна потужність АЕС склала 13 835 МВт.

Загальна характеристика
Крім того в 1996 році була заснована Національна компанія ядерної енергетики «Енергоатом» для поліпшення енергозабезпечення промисловості та суспільного сектору, підвищення якості діяльності атомних електростанцій, забезпечення їх конкурентоспроможності в умовах енергетичного ринку.
Історія та сучасний стан
1977-й рік — рік народження української атомної енергетики.
Історія та сучасний стан
З 1986 по 1990 було введено в експлуатацію 6 атомних блоків потужністю 1000 МВт кожний: три на Запорізькій АЕС і по одному на Південно-Українській, Рівненській та Хмельницькій АЕС. На час здобуття незалежності (серпень 1991 р.) в Україні працювало 15 енергоблоків на 5 атомних електростанціях.
Енергогенеруючі українські АЕС:
Недобудовані АЕС:
Історія та сучасний стан
Запорізька АЕС
Південноукраїнська АЕС
Рівненська АЕС
Хмельницька АЕС
Харківська АТЕЦ
Одеська АТЕЦ
Кримська АЕС
Чигиринська АЕС
Атомні електростанції України
Список всіх атомних електростанцій України.
Атомні електростанції України
Запорізька АЕС
Атомна електростанція, розташована в степовій зоні на березі Каховського водосховища в Запорізькій області України поруч із містом Енергодар. Це найбільша в Європі атомна електростанція, вона складається з 6 атомних енергоблоків.
Запорізька АЕС
Запорізька АЕС
Запорізька АЕС
Південно-українська АЕС
Атомна електростанція, розташована в степовій зоні на лівому березі ріки Південний Буг, при Ташлицькому водосховищі, неподалік (на схід) від міста Южноукраїнська, що в Миколаївській області. Збудована у 1975–1982 роках.
Південно-українська АЕС
Південно-українська АЕС
Південно-українська АЕС
Рівненська АЕС
Перша в Україні атомна електростанція з енергетичним водо-водяним реактором типу ВВЕР-440 (В-213), розташована біля міста Кузнецовськ, є відокремлений підрозділ НАЕК «Енергоатом». Розташована на західному Поліссі, біля річки Стир.
Рівненська АЕС
Рівненська АЕС
Рівненська АЕС
Хмельницька АЕС
Розташована на території Хмельницької області в місті Нетішин на електростанції працює 2 ядерних реактори ВВЕР-1000 (підключені у 1987 і 2004 роках відповідно) загальною потужністю 2000 МВт. Основне призначення станції — покриття дефіциту електричних потужностей в Західному регіоні України.
Хмельницька АЕС
Хмельницька АЕС
Хмельницька АЕС
Кримська АЕС
Недобудована атомна електростанція, розташована поблизу міста Щолкіне в Криму на березі солоного Актаського озера (ставок-охолоджувач). Будівництво Кримської АЕС було припинено на стадії високого ступеня готовності після аварії на Чорнобильській АЕС (готовність першого енергоблоку становила — 80%, другого — 18%).
Кримська АЕС
Кримська АЕС
Кримська АЕС
Чигиринська АЕС
Знаходиться на схід від Чигирина, на території прилеглій до берега Кременчуцького водосховища. Рішення про будівництво Чигиринської ДРЕС потужністю 4800 тис. кВт було прийнято ЦК Компартії України в 1970 р. Також планувалося звести сучасне містечко енергетиків на 20 тис. жителів. До 1981 р., будівництво було заморожене.
Чигиринська АЕС
Чигиринська АЕС
Чигиринська АЕС
Чорнобильська АЕС
У м. Прип'ять (Київська обл.); на ній у квітні 1986 року сталась одна з найбільших в історії людства техногенна катастрофа, внаслідок чого тривали і тривають досі значні трудоємні і капіталоємні аварійні роботи, заходи з реабілітації постраждалих територій і населення, яке на них проживало і проживає.
Чорнобильська АЕС
Чорнобильська АЕС
Чорнобильська АЕС
Дякуємо за увагу!
Кучминда Олексій та Шевченко Тарас 11-А


title: Презентація на тему «Резина»

text:
Резина
Искусственные и синтетические
Резина (от лат. resina «смола») — эластичный материал, получаемый вулканизацией каучука
Каучуки — натуральные или синтетические эластомеры, характеризующиеся эластичностью, водонепроницаемостью и электроизоляционными свойствами, из которых путём вулканизации получают резины и эбониты
Применяется для изготовления шин для различного транспорта, уплотнителей, шлангов, транспортёрных лент, медицинских, бытовых и гигиенических изделий и др.
Получают из натурального или синтетического каучука методом вулканизации - смешиванием с вулканизирующим веществом (обычно с серой) с последующим нагревом
История
История резины начинается с открытием американского континента. Коренное население Центральной и Южной Америки, собирая млечный сок каучуконосных деревьев (гевеи) получали каучук. Ещё Колумб обратил внимание, что применявшиеся в играх индейцев тяжёлые монолитные мячи из чёрной упругой массы, отскакивают намного лучше, чем известные европейцам кожаные
Реакция получения натурального каучука

              n СН2═ С─СН═СН2 + СН2═ С─СН═СН2
                           │                               │
                           СН3                             СН 3

               ─[ СН2─С═СН─СН2─СН2─С═СН─СН2]n─
                             │                             │
                             СН3                                    СН3

Кроме мячей каучук применялся в быту: изготовления посуды, герметизация днищ пирог, создание непромокаемых "чулков«, применялся каучук и как клей: с помощью него индейцы приклеивали перья к телу для украшения. Но сообщение Колумба о неизвестном веществе с необычными свойствами осталось незамеченным в Европе, хотя, несомненно, что конкистадоры и первые поселенцы Нового света широко использовали каучук
По-настоящему Европа познакомилась с каучуком в 1738 г., когда вернувшийся из Америки путешественник Ш. Кодамин представил французской академии наук образцы каучука и продемонстрировал способ его получения. Первое время практического применения в Европе каучук не получил
Первым и единственным применением в течение примерно 80 лет было изготовление ластиков для стирания следов карандаша на бумаге. Узость применения каучука обусловливалась высыханием и твердением каучука
Лишь в 1823 году шотландский химик и изобретатель Чарльз Макинтош нашёл способ возвращения каучуку свойства эластичности. Он изобрёл также водонепроницаемую ткань, получаемую пропиткой плотной материи раствором каучука в керосине. Из этой материи стали изготовлять непромокаемые плащи (получившие по фамилии изобретателя ткани нарицательное название «макинтош»), галоши, непромокаемые почтовые сумки
В 1839 году американский изобретатель Чарльз Гудьир нашёл способ температурной стабилизации эластичности каучука — смешиванием сырого каучука с серой и последующим нагревом. Этот метод получил название вулканизация, и, вероятно, является первым промышленным процессом полимеризации. Продукт, получаемый в результате вулканизации, был назван резиной
После открытия Гудьира резина стала широко использоваться в машиностроении в качестве различные уплотнителей и рукавов и в зарождающейся электротехнике, индустрия которой остро нуждалась в хорошем изоляционном эластичном материале для изготовления кабелей
Процесс вулканизации
Развивающееся машиностроение и электротехника, а позже автомобилестроение потребляли всё больше резины. Для этого требовалось всё больше сырья. Из-за увеличения спроса в Южной Америки стали возникать и быстро развиваться огромные плантации каучуконосов, выращивающие монокультурно эти растения. Позже центр выращивания каучуконосов переместился в Индонезию и Цейлон.
После того, как резина стала широко применяться и природные источники каучука не могли покрыть возросшие потребности стало ясно, что надо найти замену сырьевой базе в виде каучуконосных плантаций. Проблема усугублялась тем, что плантациями монопольно владели несколько стран (основной из них была Великобритания), кроме того, сырьё было достаточно дорогим из-за трудоёмкости выращивания каучуконосов и сбора каучука и больших транспортных расходов.
Поиск альтернативного сырья шёл двумя путями:
Интенсивно производство синтетических каучуков стало развиваться в СССР, который стал пионером в этой области. Это было связано с острой нехваткой резины для интенсивно развивающейся промышленности, отсутствием эффективных природных каучконосов на территории СССР и ограничение поставок каучуков из-за рубежа, так как правящие круги некоторых стран пытались помешать процессу индустриализации СССР. Проблема налаживания крупнотоннажного промышленного производства синтетической резины была успешно решена, несмотря на скептицизм некоторых зарубежных специалистов
Синтетические каучуки стали необходимой альтернативой натуральному каучуку и придали дополнительные свойства изделиям.
В общем виде их можно разделить на два крупных сегмента: каучуки общего назначения и каучуки специального назначения
Изопрен по износоустойчивости превосходит натуральный каучук. Изопрен используют в основном при изготовлении обуви, перчаток и рукояток некоторых ножей
Изопрен
Бутадиен стирольный
Основными свойствами бутадиена стирольный являются: высокая прочность, сопротивление раздиру, эластичность и износостойкость
Этот каучук считают лучшим каучуком общего назначения благодаря отличным свойствам высокой стойкости к истиранию и высокому проценту наполняемости
Применяются для большинства резиновых изделий (в том числе для изготовления жевательных резинок)
Основное достоинства резин из бутилкаучука - стойкость к действию многих агрессивных сред, в том числе щелочей, перекиси водорода, некоторых растительных масел, высокие диэлектрические свойства. Важнейшая область применения бутилкаучука - производство шин. Кроме того, бутилкаучук применяют в производстве различных резиновых изделий, стойких к действию высоких температур и агрессивных сред, прорезиненных тканей
Бутилкаучук
Одной из многочисленных областей применение являются покрытия для открытых спортивных и детских площадок
Этилен-пропиленовый каучук
Этилен-пропиленовый каучук подходит для производства  шлангов, изоляции, противоскользящих профилей,  сильфонов
Эти каучуки имеют два значительных недостатка. Они не могут быть перемешаны с другими простыми каучуками и неустойчивы к воздействию масла
Бутадиен-нитрильный каучук
[-CH2-CH=CH-CH2-]n - [-CH2-CH(CN)-]m
Бутадиен-нитрильный каучук - синтетический полимер, продукт сополимеризации бутадиена с акрилнитрилом
Хлоропреновый каучук
Хлоропреновый каучук кристаллизуется при растяжении, благодаря чему резины на его основе имеют высокую прочность.
Используется для производства резино-технических изделий: конвейерных лент, ремней, рукавов, шлангов, водолазных костюмов, электроизоляционных материалов. Изготовляют также оболочки проводов и кабелей, защитные покрытия. Важное промышленное значение имеют клеи и хлоропреновые латексы
Хлоропреновый каучук -  эластичная светло-желтая масса
Силоксановый каучук
Силоксановые резины обладают комплексом уникальных свойств: повышенными термо-, морозо- и огнестойкостью, сопротивлением накоплению остаточной деформации сжатия и т. д.
Они применяются в весьма важных областях техники, а относительно высокая их стоимость окупается более длительным сроком эксплуатации по сравнению с резинами на основе углеводородных каучуков
Презентацию выполнили ученицы 11-А класса
Соколова Анастасия
и
Чернявская Карина


title: Презентація на тему «Каучуки і гума»

text:
КАУЧУКИ І ГУМА
Підготувала
учениця 7(11)-Б класу
Луцької гімназії №4
Імені Модеста Левицького
Цибульська Вікторія

Що таке каучук і гума?
Каучук - речовина, що одержується з каучуконосних рослин, що ростуть у тропіках і утримуючих молочну рідину (латекс) у коренях, стовбурі, гілках, чи листах плодах або під корою. Гума - продукт вулканізації композицій на основі каучуку. Латекс не є соком рослини, і його роль у життєдіяльності рослини до кінця не з'ясована. Латекс містить частки, що виділяються шляхом коагуляції у виді суцільної пружної маси, називаної сирим, чи неопрацьованим, каучуком.
ДЖЕРЕЛА НАТУРАЛЬНОГО КАУЧУКУ
Сирий натуральний каучук буває двох видів:
1) дикий каучук, що добувається з дерев, що виростають у природних умовах, кущів і лози;
2) плантаційний каучук, що добувається з оброблюваних людиною дерев і інших рослин. Протягом 19 ст. уся маса сирого каучуку промислового застосування являла собою дикий каучук, що добувався подсочкой гевеї бразильської в екваторіальних тропічних лісах Латинської Америки, з дерев і лози в екваторіальній Африці, на Малаккском півострові і Зондских островах.

ВЛАСТИВОСТІ КАУЧУКУ
Каучук володіє двома важливими властивостями, що обумовлюють його промислове застосування. У вулканізованому стані він пружний і після розтягання приймає первісну форму; у невулканізованому стані він пластичний, тобто тече під впливом чи тепла тиску.
ОБРОБКА КАУЧУКУ І ВИРОБНИЦТВО ГУМИ
Призначеннягуми
Понад половину виробленої ґуми витрачають на автомобільні шини. Крім шин, із ґуми виробляють взуття, одяг, рукавички, труби, ластики, тенісні м'ячі , прокладки клапанів для герметизації трубопроводів і двигунів. Ґума знайшла дуже широке застосування у промисловості. Сучасна ґумотехнічна промисловість виготовляє з ґуми приблизно 40 тисяч найменувань виробів.
Компоненти ґуми
Найважливішим компонентом ґуми є натуральний або синтетичний каучук, від якого залежать основні властивості ґумового матеріалу. Для поліпшення властивостей гуми до її складу крім каучуку додають вулканізатори, зміцнювачі, пластифікатори, барвники, стабілізатори та інші компоненти.
Вулканізація
Вулканіза́ція — процес перетворення сирого каучуку на гуму шляхом нагрівання його з сіркою. Цей процес був розроблений американським винахідником Чарлзом Гудьїром 1844 року.
Сирий каучук має низьку міцність і дуже липкий, особливо при нагріванні, а наморозі стає твердим і ламким. Тому для виготовлення різних виробів у сирому вигляді каучук непридатний. Свої цінні властивості каучук набуває при вулканізації, тобто при нагріванні з сіркою.Вулканізований каучук називають гумою
Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Жири, вуглеводи, білки, вітаміни як компоненти їжі» (варіант 1)

text:
Жири,вуглеводи,білки,втаміни як компоненти їжі
 роль їжі  в організмі
Їжа для росту
й енергії
В XIX столітті вчені виділили різні компоненти їжі, такі як білки (протеїни), жири й вуглеводи, необхідні для росту й життєдіяльності будь-якої живої істоти
Протягом усього життя саме споживана їжа в значній мірі визначає ріст, фізичний стан нашого організму й кількість вироблюваної їм енергії, необхідної для забезпечення всіх процесів життєдіяльності
Їжа в житті людини
Харчування — одна із основних життєво необхідних умов існування людини.
Харчування впливає на стан здоров`я, працездатність, настрій та тривалість життя людини.
Важливе значення  для організму має кількість,якість,асортимент споживання,своєчасність і регулярність приймання їжі.

Склад їжі
До організму людини з їжею надходить понад 600 різноманітних нутрієнтів, які сприяють виконанню їжею різноманітних функцій у процесі життєдіяльності організму.
Академік О.О. Покровський класифікував
компоненти їжі на
 аліментарні - харчові та неаліментарні - нехарчові
Аліментарні речовини поділяються на макронутрієнти та мікро-нутрієнти.
Білки
Незамінні речовини, без яких неможливі не тільки ріст і розвиток організму, але і саме життя.
Білки необхідні для синтезу постійно расходующихся травних соків, гормонів, гемоглобіну крові та імунних тіл, що забезпечують несприйнятливість до інфекційних захворювань.

Оптимальні норми споживання білка враховують стать, вік та інтенсивність праці людини.
Чоловікам у віці 18-29 років в залежності від тяжкості виконуваної роботи потрібно в добу 90-118 г білка, жінкам - від 77 до 87 р. З віком потреба в білку знижується і в 30-39 років становить для чоловіків 87-113 г, для жінок 74-84 р.
Недостача в їжі білків призводить до важких розладів здоров'я. Білкова недостатність у дітей призводить до повної зупинки росту дитини, з'являються млявість, набряки,проноси, недокрів'я, важкі розлади функцій печінки і підшлункової залози, знижується опірність організму до інфекційних захворювань.
Жири
Служать джерелом енергії, допомагають організму засвоювати деякі вітаміни.
Жири містять протисклеротичні і попереджуючі атеросклероз компоненти.Вони є важливим чинником збереження білка, джерелом великої кількості біологічно активних, необхідних для процесів життєдіяльності харчових речовин.
Роль жирів у харчуванні визначається їх високою калорійністю й участю у процесах обміну. Жир входить до складу клітин і тканин як пластичний матеріал і використовується організмом як джерело енергії.
З жирами в організм надходять необхідні для життєдіяльності речовини: вітаміни А,D,Е, незамінні жирні кислоти, лецитин.
Жири
Насичені
Ненасичені
Маргарин
Тваринні жири, такі, як вершкове масло, сир, нутряний жир, нирковий жир і білий жир на м’ясі.
Тропічні рослинні жири — пальмова і кокосова олія.

Жирні кислоти (олеїнова, ліноленова, арахідонова та ін.)
Свиняче сало
Маслинова олія
Вершкове масло
Жир риб.
На добу людині потрібно 80-100 г жиру, в тому числі рослинних жирів 20-25 г. Вміст жирів у продуктах різний, наприклад, %: у вершковому маслі — 82,5; олії — 99,9; молоці — 3,2; м'ясі — 1,2-4,9; рибі — 0,2-3,3.
Надлишок жиру в організмі негативно впливає на стан здоров'я людини — порушуються функції печінки, серця,розвивається атеросклероз.

Вуглеводи
Це органічні речовини, до складу яких входять вуглець, водень, кисень.

Вуглеводи основні постачальники енергії організму людини, на їхню частку припадає 70 % добового раціону людини.
Вони входять до складу клітин і тканин, містяться у крові і в печінці (у вигляді глікогену — тваринного крохмалю). В організмі вуглеводів мало (до 1 % маси тіла людини), тому для поповнення енергетичних затрат вони повинні надходити з їжею постійно
Джерелом постачання організму вуглеводів є рослинні продукти, в яких вони представлені у вигляді моно-, ди- і полісахаридів.
Моносахариди — це прості вуглеводи, солодкі на смак і розчинні у воді. До них належать глюкоза, фруктоза і галактоза.
Глюкоза (виноградний цукор) міститься у багатьох плодах і ягодах, а також утворюється в організмі при розщепленні дисахаридів і крохмалю їжі.
Фруктоза (фруктовий цукор) міститься у плодах, ягодах, овочах. Вона солодша, ніж глюкоза і сахароза, не підвищує вмісту цукру в крові. У печінці швидко перетворюється на глікоген.
Галактоза — складова частина молочного цукру (лактози), не дуже солодка, не підвищує вмісту цукру в крові.

Дисахариди (сахароза, лактоза і мальтоза) — вуглеводи, які солодкі на смак, розчинні у воді.
Сахароза (буряковий цукор) входить до складу цукрових буряків, цукрової тростини, моркви, слив, абрикосів. У цукрі 99,7 % сахарози.
Мальтоза (солодовий цукор) наявна у невеликій кількості в продуктах. Вміст її підвищують штучно пророщуванням зерна, в якому мальтоза утворюється з крохмалю під дією ферментів.
Лактоза (молочний цукор) міститься у молоці (4,7 %) і молочних продуктах. Вона сприятливо впливає на життєдіяльність молочнокислих бактерій у кишечнику, стримує розвиток гнильних бактерій.
a).
b).
c).
Полісахариди — складні вуглеводи, утворені з багатьох молекул глюкози. До них належать крохмаль, глікоген, інулін, клітковина. Вони несолодкі, тому називаються несахароподібними вуглеводами.

Крохмаль — дуже важливий для організму людини вуглевод, який під дією ферментів і кислот спочатку розщеплюється на мальтозу, а потім — на глюкозу. Він міститься у багатьох рослинних продуктах, %; зерні пшениці — 54, рису — 55, гороху — 47, картоплі — 18. Розрізняють крохмаль картопляний, пшеничний, рисовий і кукурудзяний. У холодній воді крохмаль не розчиняється, а з гарячою утворює клейстер (драглі) .

Глікоген — тваринний крохмаль, який міститься в основному у печінці і м'язах. В організмі людини розщеплюється до глюкози. Глікоген відіграє важливу роль у процесі дозрівання м'яса. У воді легко набухає і розчиняється.
Інулін наявний у часнику (15-20%), бульбах топінамбура (13-20%), корені цикорію (17%), замінюючи в них крохмаль. Він солодкий на смак, легко засвоюється, добре розчиняється у теплій воді й утворює густу в'язку масу. При гідролізі перетворюється на фруктозу. Використовується інулін у харчуванні хворих на цукровий діабет.
Вміст вуглеводів у харчових раціонах, які стали основним джерелом енергії, поступово починає збільшуватися у період неолітичної революції.За період Великих географічних відкриттів XV–XVI ст. європейці дізнались про прянощі, картоплю, соняшник, кукурудзу, помідори, суниці, шоколад.
Значну кількість простих, легкозасвоюваних вуглеводів у формі цукру європейці почали споживати лише в XX ст

Вітаміни
Це органічні сполуки різної хімічної структури, що регулюють процеси обміну речовин у живих організмах, беруть участь в утворенні ферментів і тканин, підтримують захисні властивості організму. Вони не синтезуються організмом людини, а надходять з продуктами харчування.
Відсутність вітамінів у їжі спричинює захворювання — авітаміноз. Недостатнє споживання вітамінів викликає гіповітаміноз, а надлишкове споживання жиророзчинних вітамінів — гіпервітаміноз.
Авітаміноз
Вітаміни не синтезуються в організмі людини або накопичуються в недостатній кількості. Мікрофлорою  тонкої
Кишки здійснюється ендогенний синтез деяких із них, що не може задовольнити потребу організму у вітамінах і тому потрібне постійне надходження їх з продуктами харчування.
Ми їмо для того, щоб жити. А жити - це значить одержувати енергію. Людині, щоб жити, треба одержувати енергію від чотирьох елементарних складових, які й підтримують існування на землі кожної живої істоти, у тому числі й людини. Це складові, які древні філософи вважали джерелом усього у Всесвіті: чотири елементи - Земля, Вода, Вогонь і Повітря. Тому нашому організму необхідні й корисні тільки ті продукти, які несуть у собі енергії Вогню, Землі, Води, Повітря - енергії життя. Продукти, які не несуть енергії життя, - це "порожні калорії", а те й отрути.


title: Презентація на тему «Будівельні матеріали» (варіант 7)

text:
Будівельні матеріали
Найпростіші будівельні матеріали — пісок, глина, деревина, природний камінь, гравій.
Пісо́к— осадова уламкова гірська порода і штучний матеріал, що складається із зерен гірських порід. Часто зерна піску представені майже винятково кварцем.
Окремі різновиди
Пісок валунний
Пісок кварцовий
Пісок середньозернистий
Пісок стандартний
 SiO2
T=1 728 °C
Нерозчинний
Гли́на— пластична осадова гірська порода, що складається в основному з глинистих мінералів. Тип глини виділяють за переважанням в ній того чи іншого глинистого мінералу. Глини становлять близько 50 % всіх осадових гірських порід земної кори.
Глина може бути білою, сірою, червоною, жовтою, блакитною або чорною.
SiO2 (30—70 %), Al2О3 (10—40 %), Н2O (5—10 %),
 крім того присутні Fe2O3 (FeO), TiO2, CaO, MgO,
 К2O, Na2O, CO2 та інші.
При зволоженні пластична, при нагріванні (випалі) стає міцною і твердою. Глина може утримувати воду, що сприяє створенню водоносних шарів у ґрунті.
Деревина — внутрішня частина дерева, що знаходиться під корою і використовується як сировина для будівництва, виготовлення меблів, виробництва паперової пульпи тощо.

Деревина містить
близько 50% вуглецю,
6% водню і 44% кисню.
Основні органічні речовини, з яких складається деревина: целюлоза, лігнін і геміцелюлози.
Нині широкого використання набули будівельні матеріали на основі силікатів: цемент, бетон,цегла, кераміка.
Цемент - штучна неорганічна в'язка речовина . Один з основних будівельних матеріалів. При замішуванні водою , водними розчинами солей та іншими рідинами утворює пластичну масу , яка потім твердне і перетворюється на камневидное тіло.
Бетон - суміш щебню (подрібненої гірської породи гранітного походження), піску й цементу. Його також широко використовують у будівництві.
Зведення мостів,будинків, гребель не обходиться без залізобетону – бетону,підсиленого залізним каркасом.
Перші заводи в Україні були збудовані на Донеччині та Рівненщині наприкінці ХІХ ст. Архітектор В.Городецький в 1903р. використав вітчизняний цемент для виготовлення оздоблення однієї з найкрасивіших будівель ХХст.,яка і донині прикрашає м.Київ.
Керамічне виробництво
До керамічних виробів належать:
Будівельна цегла
Кахлі
Облицювальні плитки
Раковини умивальників
Посуд із порцеляни і фаянсу

Сировиною для виробництва звичайного скла є сода Na2C03, вапняк СаС03 і пісок Si02. Усі складові частини очищають, змішують і сплавляють за температури близько 1400 °С. Відбуваються такі реакції (спрощено):
Na2C03 + Si02 = Na2Si03 + C02↑
СаС03 + SiO2 = CaSi03 + С02↑

Скло — це твердий прозорий матеріал. Найпоширенішим є силікатне скло, основний компонент якого — оксид силіцію (ІV) Si02.
Властивості скла
Здатність пропускати сонячні промені
Поступовий перехід із твердого стану в рідкий через відсутність постійної точки плавлення й кипіння
Стійкість до дії кислот,лугів

РІЗНОВИДИ СКЛА ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
Стіни
Стеля
Фотокамера
Посуд
Меблі
Лампочка
Ялинкові прикраси
Кришталь
Вхід у метро

Кришталь-скло,яке замість силікатів Натрію і Кальцію містить силікати і борати Калію та Плюмбуму(II).Кришталь сильно заломлює світло і грає всіма кольорами веселки.

Існує ще й кварцове скло – чистий переплавлений силіцій(IV) оксид. Це скло майже не змінює свого об’єму за зміни температури.

Емаль – це матеріал, виготовлений із звичайної скломаси шляхом додавання до неї станум (IV) оксиду. З кольорової емалі виготовляють картини,посуд,прикраси.
Дякую за увагу!
Презентацію підготували
Слюсаренко Анжела та
Мандра Ірина


title: Презентація на тему «Наша галактика» (варіант 1)

text:
Наша галактика. Зоряні скупчення та їх асоціації. Туманності. Підсистеми галактики  та її спіральні структури.
Підготували
Учениці 11-А класу
Кубацька Тетяна
Онищук Олена

Галактика
Галактики - гігантські зоряні острови, що знаходяться за межами нашої зоряної системи (нашої Галактики). Різняться за своїми розмірами, зовнішнім виглядом і складом, умовами формування та еволюційними змінами. Наша ГалактикаНаша Галактика — це велетенський зоряний острів, до
складу якого входить Сонце. Переважна більшість зір Галактики, а їх за сучасними оцінками налічується понад 200 млрд., сконцентрована в плоскому диску, що його ми бачимо на небі як світну смугу Чумацького Шляху, а також у спіральних відгалуженнях. У центрі Галактики знаходиться компактне згущення речовини — ядро, фізична природа якого  фізичні процеси, що відбуваються в ньому, нині в предметом детального вивчення.

На початку 20 століття стало очевидним , що майже все видиме речовина у Всесвіті зосереджено в гігантських зоряно -газових островах з характерним розміром від кількох парсеків до декількох десятків кілопарсек Сонце разом з оточуючими його зірками також входять до складу спіральної галактики , завжди обозначаемой з великої літери : Галактика . Галактика складається з диска , гала і корони . Центральна , найбільш компактна область Галактики називається ядром. Центральна , найбільш щільна частина гало в межах декількох тисяч світлових років від центру Галактики називається балджа

Галактика складається з ядра і кількох спіральних гілок. Її розміри близько 100 тис. світлових років. Велика частина зірок нашої галактики зосереджена в гігантському "диску" товщиною близько 1500 світлових років. Збоку галактика має вигляд літаючої тарілки. Швидкість обертання галактики становить приблизно 200 км / с . Розподіл зірок у Галактиці має дві яскраво виражені особливості: дуже високу концентрацію зірок у галактичної площини і велику концентрацію в центрі Галактики
Приблизно так виглядає наша Галактика збоку

Розташування Сонця в нашій Галактиці досить невдале для вивчення цієї системи як цілого: ми знаходимося поблизу площини зоряного диска, і з Землі складно виявити структуру Галактики. До того ж, в області, де розташовано Сонце, досить багато міжзоряної речовини, що поглинає світло і робить зоряний диск майже непрозорим для видимого світла в деяких напрямах, особливо у напрямі її ядра. Тому дослідження інших галактик грають величезну роль в розумінні природи нашої Галактики.

З історії відкриття
Демокріт давньогрецький філософ, вважав, що Чумацький Шлях - це скопище слабосветящихся зірок

 В.Гершель відкрив безліч подвійних, потрійних кратних зірок. Представив схему будови Галактики і її структуру.
Кант вважав, що наша Галактика не включає в себе весь зоряний світ і існують інші, подібні з нею зіркові системи.

Е. Хаббл виявив цефеїди в туманностях Андромеди і Трикутника. Його відкриття дали початок науці, званої позагалактичної астрономією.

Наша Галактика, - Чумацький Шлях, також досить велика. Її маса дорівнює приблизно 200 х 109 мас Сонця. Найменші галактики містять в мільйон разів менше зірок. Абсолютна зоряна величина найяскравіших сверхгигантских галактик М = - 24, у карликових галактик М = - 15.
Найдешевші слабкі з карликових галактик мають абсолютну зоряну величину М = - 6. У туманності Андромеди абсолютна зоряна величина М = - 20,3, у нашої Галактики М = - 19.
Чумацький Шлях
Одним з найбільш примітних об'єктів зоряного неба є Чумацький Шлях. Стародавні греки називали його «молочне коло». Вже перші спостереження в телескоп проведені Галілеєм, показали, що Чумацький Шлях - це скупчення дуже далеких і слабких зірок.

Особливо ефектно виглядає Чумацький Шлях в південній півкулі Південна частина Чумацького Шляху

Карта Чумацького Шляху

За останні десятиліття астрономія зробила великий крок вперед, використовуючи найсучасніші технології для досліджень Галактики в радіо, інфрачервоному, оптичному, рентгенівському і інших частотних діапазонах. Ці дослідження дозволили людям глибше зрозуміти будову і еволюцію нашої Галактики.
Чумацький Шлях в різних довжинах хвиль: Атомарний водень
Чумацький Шлях в різних довжинах хвиль: Чадний газ
Чумацький Шлях в різних довжинах хвиль: Радіодіапазон
Чумацький Шлях в різних довжинах хвиль: ІЧ - діапазон
Чумацький Шлях в різних довжинах хвиль: Гамма - діапазон

Одна з найбільш найближчих до нас галактик, галактика Сомбреро (М 104), має видиму зоряну величину m = + 8. Спіральна галактика Сомбреро в сузір'ї Діва. Добре  помітна на знімку темна лінія пилу і гало із зірок і кульових скупчень і дали назву цій галактиці.
Галактика Вир (М 51), розташована в сузір'ї Гончі Пси, має видиму зоряну величину m = +8,1.

Ця класифікація відображає не тільки особливості їх видимої форми, а й властивості входять до них зірок: Е-галактики складаються з дуже старих зірок, в Ir-галактиках основний внесок у випромінювання дають зірки, істотно молодше Сонця. У S-галактиках характер спектра видає присутність зірок різного віку.
Спіральні  галактики
Спіральні галактики за зовнішнім виглядом нагадують дві складені разом тарілки або двоопуклу лінзу . У них є як гало , так і масивний зоряний диск . Центральна частина диска , яку видно як здуття , називається балджем . Темна смуга, що йде уздовж диска непрозорий шар міжзоряного середовища , міжзоряний пил . Спіральна галактика NGC 4414 Спіральна галактика NGC 1566 Позначають спіральні галактики буквою S. Їх розрізняють за ступенем своєї спіральної структури додаванням до символу S букв a , b , c . Sa- спіральна галактика з мало розвиненою спіральною структурою і з потужним ядром. Sc - галактика з малим ядром і з сильно розвиненими спіральними гілками .
Еліптичні галактики
Еліптичні галактики становлять приблизно 25% від загального числа галактик високої світності. Їх прийнято позначати буквою E (англ.elliptical). Типова Е-галактика виглядає як сфера або еліпсоїд, диск в ній практично повністю відсутня.

Найближчими до нас і найяскравішими на небі галактиками є Магелланові Хмари . Їх  добре видно в Південному і півкулі неозброєним оком як дві туманних хмари, подібно Чумацькому Шляху. Світло від Великого Магелланової Хмари йде до нас 170 тисяч років, від Малого - 200 тисяч років.
Неправильні галактики
Неправильна галактика NGC 1313
Мала Магелланова Хмара

Наша Галактика також захоплює карликову галактику, що знаходиться на відстані всього в 60 тисяч світлових років. Через сотню мільйонів років зірки цієї карликової галактики стануть зірками нашої Галактики. Магелланові Хмари також руйнуються, перебуваючи неподалік від нашої Галактики. За підрахунками астрономів в найближчі 10 мільярдів років Чумацький Шлях повністю поглине все речовина Магелланових Хмар. Магелланові Хмари втрачають речовину, притягуючись нашою Галактикою.
Підсистеми Галактики
Сферична

Проміжна сферична

Проміжна диск

Плоска стара

Плоска молода
     Туманність
Туманність - ділянка міжзоряного середовища, виділяється своїм випромінюванням і поглинанням випромінювання на загальному тлі неба
типи туманностей
-Темні туманності
-Відбивні туманності
-Туманності, іонизованного випромінюванням
-Планетарні туманності
-Туманності, створені ударними хвилями
-Туманності в областях зореутворення
- Туманності навколо зірок Вольфа - Райе
-Туманності навколо O-зірок
-Залишки наднових і нових зірок

Темна туманність
Темна туманність - тип міжзоряної хмари, настільки щільної, що вона поглинає видиме світло, що виходить від емісійних або відбивних туманностей або зірок
Відбивні туманності
Відбивні туманності є газо-пиловими хмарами, що підсвічуються зірками. Якщо зірки знаходяться в міжзоряному хмарі або поруч з ним, але недостатньо гарячі, щоб ионизовать навколо себе значну кількість міжзоряного водню, то основним джерелом оптичного випромінювання туманності виявляється світло зірок, розсіюється міжзоряного пилью.Отражательние туманності зазвичай мають синій відтінок

Туманності іонізовані  випромінюванням
Туманності, іонізованниє випромінюванням, - ділянки міжзоряного газу, слабо іонізованого випромінюванням зірок або інших джерел іонізуючого випромінювання. Виникають також навколо потужних рентгенівських джерел в Чумацькому Шляху і в інших галактиках
Планетарна туманність
Планетарна туманність - астрономічний об'єкт, що з іонізованої газової оболонки і центральної зірки , білого карлика. Планетарні туманності утворюються при скиданні зовнішніх шарів ( оболонок) червоних гігантів і надгігантів з масою 2,5-8 сонячних на завершальній стадії їх еволюції. Планетарна туманність - бистропротекающее ( за астрономічними мірками) явище, що триває всього кілька десятків тисяч років , при тривалості життя зірки- предка в кілька мільярдів років. В даний час в нашій галактиці відомо близько 1500 планетарних туманностей.
Туманності створені ударними хвилями
Різноманітність і численність джерел надзвукового руху речовини в міжзоряному середовищі призводять до великої кількості і різноманітності туманностей, створених ударними хвилями. Зазвичай такі туманності недовговічні, оскільки зникають після вичерпання кінетичної енергії рухомого газу.
Основними джерелами сильних ударних хвиль в міжзоряному середовищі є вибухи зірок - скиди оболонок при спалахах наднових і нових зірок, а також зоряний вітер
Туманності, створені ударними хвилями
«Котяче око»
«Пісочний годинник»
Залишки наднових і нових зірок
Крабовидна туманність
Найбільш яскраві туманності, створені ударними хвилями, викликані вибухами наднових зірок і називаються залишками спалахів наднових зірок. Вони відіграють дуже важливу роль у формуванні структури міжзоряного газу. Поряд з описаними особливостями для них характерно нетеплове радіовипромінювання зі статечним спектром, викликане релятивістськими електронами, прискорює як у процесі вибуху наднової, так і пізніше пульсаром, зазвичай залишаються після вибуху. Туманності, пов'язані з вибухами нових зірок, малі, слабкі і недовговічні.
Туманності навколо зірок Вольфа - Райе
Тип туманностей, створених ударними хвилями пов'язаний із зоряним вітром від зірок Вольфа - Райе. Ці зірки характеризуються дуже потужним зоряним вітром. Вони створюють туманності з яскравими волокнами на кордоні астросфери такої зірки. На відміну від залишків спалахів наднових зірок, радіовипромінювання цих туманностей має теплову природу. Час життя таких туманностей обмежено тривалістю перебування зірок у стадії зірки Вольфа - Райе і близько до 105 років.
Туманності навколо O-зірок
Аналогічні за властивостями туманностям навколо зірок Вольфа - Райе, але утворюються навколо найбільш яскравих гарячих зірок спектрального класу О - Of, що володіють сильним зоряним вітром. Від попередніх  туманностей, вони відрізняються меншою яскравістю, великими розмірами і, мабуть, більшою тривалістю життя.

Туманності в областях зореутворення
туманність Оріон
Ударні хвилі менших швидкостей виникають в областях міжзоряного середовища, в яких відбувається зореутворення. Вони призводять до нагрівання газу до сотень і тисяч градусів, збудженню молекулярних рівнів, часткового руйнування молекул, нагріванню пилу. Такі ударні хвилі видно у вигляді витягнутих туманностей світяться переважно в інфрачервоному діапазоні.
Зоряні скупчення та їх асоціації
Зоряні асоціації

Зо́ряні асоціа́ції — угрупування гравітаційно непов'язаних або слабопов'язаних між собою молодих зір (віком до декількох мільйонів років), об'єднаних спільним походженням.
За типом зоряного населення асоціації поділяють на:
-OB-асоціації, що здебільшого     складаються з гарячих зір спектральних класів O та B;
-T-асоціації, характерні об'єкти яких  змінні зорі типу T Тельця.

Зо́ряне ску́пчення — гравітаційно зв'язана група зірок, що має загальне походження і рухома в гравітаційному полі галактики як єдине ціле.
За своєю морфологією зоряні скупчення історично поділяються на два типи — кулясті і розсіяні.

Розсіяне зоряне скупчення
(відкрите скупчення) — гравітаційно пов'язана група зір I типу зоряного населення. У структурі виділяють ядро і корону. Вік розсіяних скупчень — від десятків мільйонів до мільярда років. Внаслідок цього вони можуть суттєво відрізнятися одне від одного зоряним складом і, отже, виглядом діаграми Герцшпрунга—Рассела. Розсіяні скупчення сконцентровано до галактичної площини, а наймолодші з них зосереджено у спіральних рукавах. Розсіяні скупчення містять небагато зір і мають неправильну форму.
Кулясте зоряне скупчення

зоряне скупчення, що відрізняється від розсіяного скупчення більшою кількістю зірок і чітко окресленою симетричною формою зі збільшенням концентрації зірок до центру скупчення.


title: Презентація на тему «Хімія у побуті» (варіант 2)

text:
Хімія у побуті
елек
Одяг і взуття із синтетичних тканин та штучної шкіри. Приваблюють своїми кольоровими барвами, які дає хімія.
Нескінченна множина речей робиться з  допомогою хімії.

елек
 Хімія створила матеріали із яких будують літаки та автомобілі, електронно-вичислювальні машини і синхрофазотрони, протези суглобів і кровоносних судин.
Створила можливість міжпланетних польотів, дала ракетам і космічним кораблям паливо і конструкційні матеріали.
Органічний синтез
Органічний синтез — розділ  органічної хімії, вивчаючий різні способи добування органічних сполук, а також сам процес добування речовин.
- вуглеводні
- спирти
- альдегіди
- кетони
- кислоти
- ефіри
- аміни

Органічні сполуки, що містять
- Хлор,
- Бром,
- Фосфор,
- Силіцій
Більшість з них іде на виробництво пастмас, хімічних волокон, синтетичних каучуків, лаків і фарб, мийних засобів і отрутохімікатів
Розвиток синтезу
В 1982 році в “Радянській енциклопедії” зазначалося про існування 3 млн. хімічних сполук.
На сьогодні відомо, що кількість хімічних сполук, більша за 10 млн, 96% яких є органічними.

Роль хімії

Серед усіх галузей природничих наук хімія тому є особливою наукою, бо створює і такі хімічні речовини, яких немає у природі і яких людина у минулому не могла собі уявити.
Тому хімії можемо прогнозувати велике майбутнє і бути впевнені в тому, що завтрашній світ буде ще більш хімізованим світом.
Матеріали – це речовини, що використовуються для виготовлення будь-якого фізичного тіла.
        Німецький хімік Герман Штаудінгер                 висунув теорію, згідно якої невеликі молекули можуть об’єднуватися  в ланцюги, що містять десятки тисяч атомів.
        Почався синтез штучних речовин, які в природі не зустрічалися.

Штучні:

віскоза;
 ацетат;
 целюлоза.

Синтетичні:

- поліамідні;
 поліефірні;
 поліакрилонітриль-    ні.
ХІМІЧНІ ВОЛОКНА

(-NH-(CH2)6-N-C-(CH2)4-C-)n

                                  H  O            О

(-NH-(CH2)6-C-)n
                     О

Поліаміди
(-C-NH-(CH2)5-)n
    О

Капрон
Нейлон-7
(енант)
Нейлон
(анід)

Нейлон знайшов щонайширше вживання в різних областях, зокрема, в електротехніці Нейлонові нитки використовується у складі різної пряжі для поліпшення її споживчих якостей.

З капрону виготовляють канати, риболовні сіті ,а також штапельні тканини, панчохи і інші побутові товари.

Поліефіри
Застосовується лавсан у виробництві:

волокон і ниток для виготовлення трикотажу і тканин різних типів;
плівок, бутлів, пакувального матеріалу і др.;
транспортних стрічок, канатів, електроізоляційних і фільтрувальних матеріалів;

Торгівельна назва – трилен, дакрон, тетерон, елана, тергаль, тесил, поліестер.
Лавсан
     Поліакрилонітрильні волокна
 Властивості: близьке до шерсті, стійке до світла

 Застосування: виготовлення верхнього одягу та білизняного трикотажу, килимів, тканини.

Основна торгівельна назва: нітрон, орлон, акрилан,
куртель, драпон.

[-CH2-CH-(CH)-]n
- Поліетилен
(-CH2-CH2-)n
-Поліпропілен
CH3
- Полістирол
(-CH2-CH-)n

C6H5
- Тифлон
(-CF2-CF2-)n
- Полівінілхлорид
(-CH2-CH-)n
Cl
(-CH2-CH2-)n
Пластмаси
- Бакеліт
Значним успіхом у синтезі нових матеріалів став синтез у 1931 р. за методом С.В. Лебедєва бутадієнового каучуку.
 ізопреновий                                                         - міцний,зносостійкий;

 хлоропреновий                                                    - стійкий до дії світла, тепла,розч.

 бутадієностирольний                                                                           - має високу
                                                                                мех. міцність.

 бутадієн-нітрильний                                                                          - стійкий до

(- CH2 – CH = C – CH2 -)n
CH3
(- CH2 – CH = C – CH2–)n
Cl
(- CH2 – CH = CH – CH2 – CH2  - CH - )n
 C ≡ N
(- CH2 – CH = CH – CH2 – CH2  - CH - )n

Каучуки:

агрес. середовища
 В літаку ТУ–104     –
 близько 9 тис. гумових деталей загальною масою 2,5 т.
Із синтетичного каучуку одержують 50 тис. різних виробів: авіаційні, велосипедні шини, шланги, прокладки, іграшки.

Побутова хімія
косметика та парфуми
синтетичні мийні засоби
засоби особистої гігієни
фармакологія
GALA миє скло до блиску, не залишаючи розводів. Щоб долоні залишались ніжними, використовуємо різноманітні зволожуючі креми на основі гліцерину.МІСТЕР МУСКУЛ швидко і без зусиль зробить роботу, яку ви терпіти не можете.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ
Підготувала Карпенко Анастасія
Вчитель – Біла В.М.


title: Презентація на тему «Планета Марс» (варіант 1)

text:
Планета Марс
Виконала
Учениця 11-Б класу
Калініна Лілія
Марс  –  четверта  планета  Сонячної  системи,  яка  з  періодом  687 земних дібрухається  навколо  Сонця  на  середній  відстані 228 млн. км. За розмірами Марсмайже  вдвічі,  а  за  масою – в дев’ять разів менший від Землі
 Вісь його обертання нахилена до площини орбіти підкутом  25°, завдяки чому на Марсі відбувається зміна пір року, а тривалість добилише  на  20  хв.  менша за земну. Напрямок на точку перигелію Марса близький донапрямку  на  точку афелію Землі. Тому коли обидві планети у своєму русі навколоСонця   опиняються   поблизу   цих   точок  водночас,  тобто  Марс  перебуває  упротистоянні  до  Землі,  віддаль  між  ними  стає  найменшою – 56 млн. км. Такевзаємне положення Землі та Марса називається великим протистоянням.
Великі  протистояння  повторюються через кожні 15 років і трапляються у серпні –на  початку  вересня.  У  цей  час Марс повернутий до Землі південним полюсом, ітому його південна півкуля вивчена краще, ніж північна. Марс  має  розріджену атмосферу. Це дозволяє вивчати його поверхню безпосередньоз  Землі. Дві третини поверхні Марса займають світлі ділянки, які отримали назвуматериків,  близько  третини  –  темні  ділянки, названі морями.
 Вони зберігаютьсвою  форму  в  часі, що дозволило скласти точні карти поверхні. Поблизу полюсіввосени  утворюються білі плями – полярні шапки, які зникають повністю або значнозменшуються в розмірах на початку літа.
Підчас  великого  протистояння  1877  року  італійський астроном Дж. Скіапарелліповідомив   про   відкриття  ним  на  поверхні  Марса  чітких  ліній,  які  нібиперетинають  марсіанські  пустелі, і дав їм назву канали. Було навіть висловленоприпущення,  що це споруди, створені розумними істотами для транспортування водивід полюсів планети у зневоднені при екваторіальні райони.
Виявилося, що Марс, які  Місяць,  укритий  кратерами.  Але,  наприклад.  така  ділянка,  як  Еллада  –величезна  чаша  діаметром  1700 км., що лежить нижче навколишнього ландшафту на5,5  км., – практично позбавлена кратерів. Є на Марсі також безладно розташованіпагорби  і  провалля,  різного  роду  утворення,  схожі на русла висохлих річок,системи вузьких тріщин, гірські райони і окремі гори вулканічного походження.
Біля  екватора  планети  розташована  головна  геологічна  особливість  Марса  –вулкано-тектонічний   регіон   Фарсіда,   який,   окрім  того,  є  найважливішимпогодотворчим  фактором  на  планеті.  Це  вулканічне плато, яке здіймається наднавколишньою  територією  на висоту до 4-5 км., а третина його площі – навіть на8-9  км,  є  п’єдесталом  для  велетенських  і  давно згаслих вулканів 19-27 км.заввишки.  Три  з  них  розташовані  в  одну  лінію,  яка  перетинає  екватор. Ачетвертий, феноменальний у своїй грандіозності, знаходиться осторонь від них. Цей  найбільший  у  Сонячній  системі  вулкан носить назву Олімп.
На  особливу  увагу заслуговує рифтова долина Маринер понад 4000 км. завдовжки ідо  200  км. завширшки. Основою цієї рифтової долини є величезний (2500 Ч 75-150Ч  6  км.)  каньйон  Титоніус  Часма,  що означає “ величезна безодня ” . На крутихсхилах  каньйону  –  зсуви  та осипи, глибокі яруги. Його дно несе на собі слідибурхливої  діяльності  потоків  води. Оскільки зараз рідкої води на Марсі немає,то  існує  припущення,  що в минулому клімат планети був значно теплішим, так щона ній існували моря і протікали річки.
Марсіанський  грунт  – це дрібнодисперсний матеріал (реголіт), в якому міститься15-20  %  кремнію,  12-16  %  заліза,  близько  10  %  фосфору,  7 % марганцю такобальту,  а  також кальцій, хром, нікель, ванадій, титан, молібден, цирконій таін.   Жодна  з  відомих  земних  гірських  порід  не  збігається  за  складом  змарсіанськими.
Температурні  умови  на Марсі визначаються його відстанню від Сонця, густиною таскладом  атмосфери, а також оптичними властивостями грунту. Найвища температура,зареєстрована  на  поверхні Марса, становить 300 К, але вона різна для світлих ітемних  ділянок,  що  лежать поряд. Тому говорять про середню температуру 230 К.На  екваторі  вона  встановлюється  приблизно  через годину після полудня. Уночітемпература  навіть в екваторіальних районах знижується до 170 К, а в полярних –до  140  К.  Такий великий перепад температур пояснюється малою теплопровідністюгрунту.
Найсильніші  пилові бурі можуть тривати по декілька місяців і повністю закриватиповерхню.  Через  невелику  силу  тяжіння навіть після закінчення пилової бурі вповітрі зависає значна кількість пилинок, забарвлюючи небо у рожевий колір. Полярні  шапки,  які  змінюють  свої  розміри в залежності від марсіанської порироку,  складаються  з твердої вуглекислоти. Улітку вона випаровується, залишаючиневелику  ділянку  водяного  льоду завтовшки в кількасот метрів. Вважається, щовся  вода  на  Марсі  знаходиться у зв’язаному стані на полярних шапках і в шарівічної мерзлоти.
Багато  цінної  інформації  отримали  астрономи  від марсохода „ Соджорнер ”, якийпрацював  на  поверхні  Марса  у другій половині 1997 р. Зокрема, він передав наЗемлю  близько  40  стереоскопічних знімків поверхні планети. Життя на Марсі вінне виявив.
В  існуванні  двох супутників Марса не сумнівався свого часу Кеплер, як це видноз  його  листа  до  Галілея:  „Я...  шалено хочу мати телескоп, щоб, якщо зможу,випередити вас у відкритті двох супутників, які обертаються навколо Марса ”. Під  час  протистояння  Марса у серпні 1877 р. американець А. Холл, випробовуючиновий  66-сантиметровий  рефрактор,  узявся відкрити ці супутники. 2 серпня Холлуперше  побачив  супутник,  згодом  названий Деймосом (грец. „ жах ”), а 17 серпнявін відкрив Фобос
Учені, шляхом експериментів, визначили, які живі організми зможуть достатньо довго прожити на Марсі. Ними виявилися трихоходки, а також деякі види архей. Дослідження в камері, яка максимально імітує середовище проживання на Марсі, показали, що ці «живчики» проживуть в атмосфері Червоної планети кілька сотень днів. Учені досить давно припускали, що земні апарати можуть проти своєї волі «доставити» на Марс живих істот. З цієї причини кожному старту передувала особлива процедура стерилізації. Але, як показало дане дослідження, на нашій планеті живуть такі істоти, які можуть легко пережити вплив жорстких хімікатів і випромінювання.


title: Презентація на тему «Обережно — ртуть!»

text:
ОбережноРТУТЬ!

Ртуть або Меркурій  — хімічний елемент. Символ Hg, атомний номер 80, атомна маса 200,59 а.о.м.

Ртуть — сріблясто-білий важкий метал, рідкий при кімнатній температурі.
Поширення

У земній корі ртуть переважно розсіяна. Ртуть отримують з ртутних, ртутно-стибієвих, ртутно-арсенових і ртутно-золотих руд, а також попутно з поліметалічних, вольфрамових і олов'яних. Відомо 20 мінералів ртуті, але промислове значення мають кіновар HgS(86,2 %), метацинабарит HgS (86,2 %), ртуть самородна Hg, блякла руда — шватцит (Hg,Cu)12•Sb4S13 (17 %), лівінгстоніт HgSb4S7 (22 %), кордероїт Hg3S2Cl2 (82 %) і каломель Hg2Cl2 (85 %), а також тиманіт (HgSe), колорадоїт (HgTe) і ін.
Символ меркурія для позначення ртуті
Застосування
Завдяки унікальним властивостям ртуть застосовується в металургії, хімічній промисловості, гальванічних елементах, гальванотехніці, медицині, сільському господарстві та багатьох інших галузях.
Особливо велике значення має ртуть в лабораторній практиці. Вона застосовується в термометрах, манометрах, всіляких регулювальних пристроях і затворах. У лабораторії використовується електроліз з ртутним катодом, колонки з амальгованими металами, каломельний електрод порівняння і ртутно-кадмієвий елемент Вестона.

Завдяки ртуті виник один із найзручніших і найчутливіших методів хімічного аналізу — полярографія. Ртуть застосовують для дослідження пористої структури вугілля, силікагелів та інших матеріалів.
У вакуумній техніці. Ртутний дифузійний насос незамінний для створення глибокого вакууму (10-13 мм рт. ст.). Він застосовується в мас-спектрометрах, прискорювачах частинок, установках, які використовують фотоемісію або імітують умови космічного вакууму.
В медицині. Ртуть — один з найсильніших антисептиків. Раніше лікарі часто користувалися рушниками, змоченими розчином сулеми HgCl2 — з метою дезінфекції. Застосовуються також мазі на основі сполук ртуті. У Ярослава Гашека описаний епізод, коли його улюблений поручик Лукаш заразився лишаєм, і Гашек вилікував поручика ртутною маззю, в результаті чого отримав медаль «За хоробрість». У ряді країн каломель Hg2Cl2 досі використовують як проносний засіб.
Біологічна роль
Пари ртуті та її сполуки дуже отруйні. З потрапнянням до організму людини через органи дихання, ртуть акумулюється та залишається там на все життя. Встановлено максимально допустиму концентрацію парів ртуті: для житлових, дошкільних, навчальних і робочих приміщень — 0,0003 мг/м³; для виробничих приміщень — 0,0017 мг/м³. Концентрація парів ртуті в повітрі понад 0,2 мг/м³ викликає гостре отруєння організму людини. Симптоми гострого отруєння проявляються через 8-24 години: починається загальна слабкість, головний біль та підвищується температура; згодом — болі в животі, розлад шлунку, хворіють ясна.
Хронічне отруєння є наслідком вдихання малих концентрацій парів ртуті протягом тривалого часу. Ознаками такого отруєння є: зниження працездатності, швидка стомлюваність, послаблення пам'яті і головний біль; в окремих випадках можливі катаральні прояви з боку верхніх дихальних шляхів, кровотечі ясен, легке тремтіння рук та розлад шлунку. Тривалий час ніяких ознак може й не бути, але потім поступово підвищується стомлюваність, слабкість, сонливість; з'являються — головний біль, апатія й емоційна нестійкість; порушується мовлення, тремтять руки, повіки, а у важких випадках — ноги і все тіло. Ртуть уражає нервову систему, а тривалий її вплив викликає навіть божевілля.
Демеркуризація
При розливі ртуті (в тому числі й з розбитого термометра) прийнято такий порядок дій:
Стороннім покинути приміщення й обмежити туди доступ.
Зібрати ртуть механічно - грушею для клізм або аркушами паперу в баночку і залити водою.
Не застосовуйте пилосос (інакше його доведеться викинути).
Консультацію можна отримати телефоном у пожежників 101(служби порятунку).
Обробити підлогу чи місце де розлилась ртуть розчином перманганату калію. (марганцівка) з розрахунку двох грамів перманганату калію на 1 літр води, кілька разів після чого помити місце мильною водою. Ганчірки викинути.
Організувати провітрювання приміщення
Ртуть з медичних термометрів при попаданні в організм через органи шлунково-кишкового тракту не становить небезпеки, бо токсичні лише солі ртуті.
Утилізація предметів із вмістом ртуті
МНС приймає градусники і ртуть, тільки якщо вони несуть шкоду здоров'ю людини. Цілі градусники не приймають.
Приймають ртуть спеціальні підприємства, як правило, не безкоштовно. За один кілограм зданої ртуті потрібно буде заплатити 75 гривень, за один ртутний термометр 2,20 гривні, а за люмінесцентну лампу, яка також містить ртуть, потрібно заплатити 4,80 гривні.


title: Презентація на тему «Розчинник»

text:
“РОЗЧИННИК”
Розчини - однорідна багатокомпонентна система, що складається з розчинника, розчинених речовин і продуктів їх взаємодії.
Розчини - це молекулярні суміші, які  за агрегатним станом можуть бути рідкими - морська вода, газоподібними – повітря ,або твердими - багато сплавів металів.

Процес взаємодії розчинника і розчиненої речовини називається сольватацією, якщо розчинником є вода - гідратацією.
Процес розчинення внаслідок взаємодій компонентів супроводжується різними тепловими явищами.

Розчинністю - називається здатність речовини розчинятися в тому чи іншому розчиннику.
Розчинність залежить від природи  речовини і розчинника,температури і тиску.

Чинники, що впливають на розчинність
Концентрація розчинів
Масова частка розчиненої речовини - це безрозмірна величина,що дорівнює відношенню маси розчиненої речовини до загальної маси розчину.

Молярна концентрація показує, скільки моль розчиненої речовини міститься в 1 літрі розчину.
Дисперсні системи – це системи, в яких одна речовина рівномірно розподілено у вигляді частинок всередині іншої речовини.
До дисперсних систем відносяться звичайні (справжні) розчини, колоїдні розчини, а також суспензії та емульсії.
Суспензії - це дисперсні системи, в яких дисперсної фазою є тверда речовина, а дисперсним середовищем – рідина.
Емульсії - це дисперсні системи, в яких і дисперсна фаза і дисперсне середовище є рідинами, взаємно не змішуються. Прикладом емульсії є молоко, в якому дрібні кульки жиру плавають у рідині.

Колоїдні розчини - це високодисперсні двофазні системи, що складаються з дисперсійного середовища і дисперсної фази, причому лінійні розміри частинок останньої лежать в межах від 1 до 100 нм.
Колоїдні розчини інакше називають золями.
Для осадження золю необхідно, щоб його частинки з'єдналися в більш великі агрегати. З'єднання часток в більш великі агрегати називається  коагуляцією, а осадження їх під впливом сили тяжіння - седиментацією.
Значення золів виключно велике, тому що вони більш поширені, ніж істинні розчини: протоплазма живих клітин, кров, соки рослин.
Колігативні властивості— властивості розчинів, які залежать від кількості частинок розчинених речовин і не залежать від їх природи.
Зниження тиску насиченої пари розчину описується законом Рауля: відносне зниження тиску насиченої пари розчинника над розчином рівне мольній частці розчиненої речовини.

Щоб кількісно оцінити збільшення температури кипіння і зменшення температури плавлення розчину, слід знайти температуру при якій, за сталого тиску (1 атм.), пара чистого розчинника або чистий розчинник у твердій формі відповідно має такий же хімічний потенціал, як і розчинник у розчині.
Осмос— це спонтанний перехід чистого розчинника у розчин, відділений від нього напівпроникною мембраною. Значення осмотичного тиску для сильно розведених розчинів можна приблизно обчислити, використовуючи рівняння, виведене Вант-Гоффом.
Причини застосування розчинів
Дякуємо за увагу!