title: Презентація на тему «Целлюлоза» (варіант 3)

text:
Целлюлоза

   Целлюлоза (от лат. cellula — клетка, то же самое, что клетчатка) Целлюлоза (C 6 H 10 O 5 ) n – природный полимер, полисахарид, состоящий из остатков β-глюкозы, молекулы имеют линейное строение. В каждом остатке молекулы глюкозы содержатся три гидроксильные группы, поэтому она проявляет свойства многоатомного спирта.
    Целлюлоза представляет собой длинные нити, содержащие 300—10 000 остатков глюкозы, без боковых ответвлений. Эти нити соединены между собой множеством водородных связей, что придает целлюлозе большую механическую прочность.

Строение
Физические свойства
Волокнистое вещество
Белый цвет
Не растворяется в Н2О
Хорошо растворяется в концентрированном растворе ZnCl2 и NH4Cu(OH)2
гигроскопична.
Обладает большой механической и химической прочностью.
Химические свойства
Химические свойства
1. Целлюлоза – полисахирид, подвергается гидролизу с образованием глюкозы:
(C6H10O5)n + nН2О → nС6Н12О6
2. Целлюлоза – многоатомный спирт, вступает в реакции этерификации с образованием сложных эфиров
(С6Н7О2(ОН)3)n + 3nCH3COOH → 3nH2O + (С6Н7О2(ОCOCH3)3)n
                                                                        триацетат целлюлозы

 Ацетаты целлюлозы – искусственные полимеры,  применяются в производстве   ацетатного шёлка, плёнки (киноплёнки), лаков.
Получение
Образуется в растениях, как и другие углеводы, в процессе фотосинтеза.
50% целлюлозы выделяют из древесины,
 Почти чистой клетчаткой является хлопок, который идёт на изготовление ткани: в хлопковом волокне содержится до 99,5 % целлюлозы
ЦЕЛЛЮЛОЗА. НАХОЖДЕНИЕ В ПРИРОДЕ
Волокна хлопка, льна, конопли – почти чистая целлюлоза
Древесина содержит 50% целлюлозы
         Лен
Конопля
 Солома содержит 30% целлюлозы
Применение
Из ацетилцеллюлозы получают ацетатный шёлк

На гидролизных заводах отходы древесины (щепки, опилки) перерабатывают в глюкозу и далее в спирт
(С6Н10О5)n
→ С6Н12О6
→ С2Н5ОН
Целлюлоза древесины 50 % даёт бумагу
   Тринитроцеллюлоза (пироксилин) используется как взрывчатое вещество и для производства бездымного пороха.
   Динитроцеллюлоза (коллоксилин) применяется для получения коллодия (для создания шрамов и рубцов)

Биологическая роль
    В организме целлюлоза служит главным образом строительным материалом, и в обмене веществ почти не участвует. Целлюлоза не расщепляется обычными ферментами желудочно-кишечного тракта млекопитающих (амилазой, мальтозой); при действии фермента целлюлазы, выделяемого микрофлорой кишечника травоядных животных


title: Презентація на тему «Значение теории химического строения А.М.Бутлерова»

text:
Значение теории химического строенияА.М.Бутлерова
1.Доказала, что с помощью химических методов ( синтеза, разложения и других реакций) можно установить порядок соединения атомов в молекулах ( этим самым была доказана возможность познания строения вещества);
2. Дала возможность предвидеть свойства органических соединений на основании строения, синтезировать новые вещества, придерживаясь плана;
3.Позволила объяснить многообразие органических соединений;
4.Дала мощный толчок синтезу органических соединений, развитию промышленности органического синтеза ( синтез спиртов, эфиров, красителей, лекарственных веществ и др.).
5.Творчески обобщила достижения в химии
Факты, не объясняемые существующими теориями, наиболее дороги для науки, от их разработки следует по преимуществу ожидать ее развития в ближайшем будущем.
М.А.Бутлеров
Спасибо за внимание


Презентація на тему «Спирти» (варіант 8)


title: Презентація на тему «Оксиди неметалічних елементів» (варіант 3)

text:
 Оксиди неметалічних елементів
Оксиди―бінарні сполуки Оксигену, в яких цей елемент виявляє ступінь окиснення -2.
              Загальна формула оксидів―ЕmОn
Майже всі неметалічні елементи утворюють оксиди. Винятками є Флуор і три інертні гази –Гелій, Неон, Аргон.
Для більшості елементів існує по кілька оксидів, а для Бору та Гідрогену – по одному.
             Формули важливих оксидів     	       неметалічних елементів                 	               (крім води)

Майже всі оксиди неметалічних елементів складаються з молекул. У них ковалентні зв’язки між атомами є полярними, а самі молекули можуть бути полярними і неполярними.

                    Кулестержневі моделі молекул:

                  SO2

                                                                                CO2

       Фізичні властивості:
Оксиди неметалічних елементів за звичайних умов перебувають у різних агрегатних станах. Так, сполуки SO2, NO2, NO, CO2, CO є газами, N2O4–рідина, а оксиди P2O5, SiO2–тверді речовини.

Сполуки SO2, SO3, NO2, CO2, P2O5  і багато інших оксидів неметалічних елементів розчиняються у воді, взаємодіючи з нею і перетворюючись на кислоти.
            Хімічні властивості оксидів    	           неметалічних елементів
Кислотні властивості вищих оксидів неметалічних елементів у кожному періоді посилюються з ліва на право. У такому самому напрямку збільшується і сила відповідних кислот.

Чим вища валентність неметалічного елемента в оксиді, тим більшою мірою виражені властивості в оксиду і відповідної кислоти.
  Реакція з водою:
        * SO2+H2O=H2SO3
        * 2NO2+H2O=HNO3+HNO2  	 	     	       	    	(окисно-відновна реакція)
        * SiO2 +H2O=
Реакції з основними й амфотерними оксидами, основами, амфотерними гідроксидами:

 При взаємодії кислотних оксидів зі сполуками основної або амфотерної природи утворюються солі:

              * 2NO2+2NaOH=NaNO3+NaNO2 +H2O

Деякі оксиди можуть взамодіяти з киснем або розкладатися з утворенням інших оксидів:
	              * 2CO+O2 =t  2CO2

              * 2SO3  =t    2SO2+O2

              * K2CO3+SiO2  =t   K2SiO3+CO2

 Застосування неметалічних оксидів:* Сучасні вогнегасники містять зріджений карбон(IV) оксид.* Добавлення вуглекислого газу в повітря теплиць прискорює ріст і достигання ранніх овочів.* Вуглекислий газ застосовують для приготування газованих напоїв.* Пісок, який складається переважно з силіцій(IV) оксиду, застосовують для виробництва скла та бетону.
Оксиди NO і NO2 є проміжними продуктами у виробництві нітратної кислоти, а SO2–сульфатної.
* Карбон(ІІ) оксид входить до складу горючих газових сумішей і слугує вихідною речовиною для синтезу метанолу.
* Із фосфор(V) оксиду виробяють частину ортофосфатної кислоти.
   Парниковий ефект. Нагріта Сонцем поверхня нашої планети віддає в космічний простір частину отриманої теплової енергії у вигляді інфрачервоних променів. Вуглекислий газ здатен поглинати ці промені і затримує частину теплоти на Землі. Таке явище називають парниковим ефектом. Учені припускають, що на планеті скоро може потеплішати на кілька градусів, що призведе до танення льодовиків та затоплення великих територій.
Фізіологічна дія оксидів
Більшість оксидів неметалічних елементів токсичні. Чадний газ СО дуже отруйний. Він не має запаху і людина його не відчуває.

Вуглекислий газ не вважають токсичною речовиною. Однак якщо об’ємна частка цього газу в повітрі досягає 0,25%, то людина починає відчувати задуху. Висока концентрація СО2 може спричинити смерть через зупинку дихання.


title: Презентація на тему «Мінеральні добрива» (варіант 9)

text:
Мінеральні добрива
Азотні добрива
Добрива, які містять поживний елемент Нітроген, називаються азотними.
Внесення азотних добрив сприяє нормальному росту і розвитку рослин, підвищує врожайність. Рослини засвоюють Нітроген із ґрунту у вигляді сполук NН3 і нітрат-іона.
До азотних добрив відносять:

Селітри (нітрати калію, натрію, амонію, кальцію).

Солі амонію, рідкий амоніак, амоніачна вода, сечовина (карбамід).
Фосфорні добрива
Фосфор — один із важливіших елементів для живих організмів.
Без фосфору неможливо утворення хлорофілу та засвоєння рослинами вуглекислого газу. Внесення фосфатних добрив у грунт не тільки підвищує врожай, але і покращує якість продуктів…
 Рослини вбирають з ґрунту калій, який накопичується переважно в молодих пагонах.
За його нестачі знижується інтенсивність фотосинтезу. Калійні добрива значно підвищують врожайність. Калій в ґрунті знаходиться переважно в недоступних для рослин формах.
Потреби сільського господарства у калійних добривах дуже великі. Майже усі калійні добрива містять іони хлору, натрію, магнію, які впливають на ріст рослин.
Калійні добрива
Вплив добрив на рослину


title: Презентація на тему «Каучук» (варіант 2)

text:
Презентаціяна тему:Каучук. Історія його відкриття
Каучук
Каучук – натуральний або синтетичний матеріал, що характеризується еластичністю, водонепроникністю і електроізоляційними властивостивостями, з якого шляхом спеціальної обробки отримують гуму.
Історія відкриття
Відкриття каучуку, як і багатьох інших корисних речей, приписують всюдисущому Колумбу. Потрапивши в Америку, він побачив індіанців, які грали у м'яча з невідомої чорної маси. М’яч стрибав набагато краще за шкіряні європейські м'ячі. Він був зроблений із соку дерева, яке росте зараз в країнах із тропічним кліматом - в Індонезії, Індії, Бразилії, на Цейлоні. Найбільш поширена бразильська гевея, її висота - 30 метрів, в обхваті - 3,5 метри. При надрізі її кори виступає білий молочний сік, латекс. Сік гевеї індіанці і назвали "каучу" - це означало "сльози дерева“.
Збір латексу і виробництво натурального каучуку
Це високе струнке дерево може досягати 45 метрів у висоту при 2,5-2,8м в обхваті. Батьківщиною гевеї є басейн Амазонки - великої водної магістралі. Звідси вивозився перший каучук до Європи.
Для збору латексу з дерев на корі робиться діагональний гострокутний надріз, вершиною кута спрямований вниз, потім надріз розширюють до 0,3-0,5від окружності стовбура. З надрізу виділяється латекс і стікає в невелику чашу. З кожного надрізу виходить близько 30 мл латексу. Після цього зазвичай на наступний день нижче початкового надрізу обдираються тонка смужка кори, щоб отримати новий сік.

Залежно від того, в яких тканинах накопичується каучук, каучуконосні роcлини поділяють на:
паренхімні - каучук в коренях і стеблах;
хлоренхімние - каучук у листі і зелених тканинах молодих пагонів.
 латексні - каучук в Чумацькому соку.

Фізичні та хімічні властивості натурального каучуку
Натуральний каучук - аморфне, здатне кристалізуватися тверде тіло. Природний необроблений (сира) каучук - білий або безбарвний вуглеводень. Він не набухає і не розчиняється у воді, спирті, ацетоні і ряді інших рідин. Набухаючи і потім розчиняючись у жирних і ароматичних вуглеводнях (бензині, бензолі, ефірі та інших) та їх похідних, каучук утворює колоїдні розчини, що широко використовуються в техніці.

Склад і будова натурального каучуку
Натуральний (природний) каучук є високомолекулярним ненасиченим вуглеводнем, молекули якого містять велику кількістьподвійних зв'язків; складу його може бути виражений формулою (C5H8) n (девеличина n становить від 1000 до 3000); він є полімером ізопрену. Природний каучук міститься в Чумацькому соку каучуконосних рослин, головним чином, тропічних (наприклад, бразильського дерева гевея).

В нерозтягнутому стані молекули каучука звернуті в клубки
Вулканізація каучука
У 1834 році німецький хімік Людерсдорф вперше виявив, що каучук можна зробити твердим після обробки його розчином сірки в скипидарі.
Американський торговець Чарлз Гуд'їр відкрив спосіб отримання нелипкої, міцної і пружної гуми шляхом змішування каучуку з сіркою і нагрівання.
У 1843 році Генкок, незалежно від Гуд'їр, знайшов спосіб вулканізації каучука зануренням його в розплавлену сірку, а трохи пізніше Паркс відкрив можливість отримання гуми обробкою каучуку розчином напівхлористої сірки (холодна вулканізація).

Застосування гуми в промислових товарах
Каучук має величезне народно-господарське значення. Найчастіше його використовують не в чистому вигляді, а у вигляді гуми. Гумові вироби застосовують у техніці для ізоляції проводів, виготовлення різних шин, у військовійпромисловості, у виробництві промислових товарів: взуття, штучної шкіри, медичних виробів ...
Найбільшими споживачами гумових технічних виробів є автомобільна промисловість і сільськогосподарське машинобудування.


title: Презентація на тему «Карбамід»

text:
КАРБАМІД

Сечовина або карбамід — CO(NH2)2 - являє собою білі або безбарвні кристали без запаху, легко розчинні у полярних розчинниках: воді, спирті, рідкому аміаку, сірчистого ангідриду. Розчиняється і у неполярних розчинниках (алкани, хлороформ).

Щільність 1,32 г/см³.
Температура плавлення - 132,7° C.
Температура розкладання - 150-160° C.

Карбамід при нормальних умовах негорючий, пожежо- та вибухобезпечний, за ступенем впливу на організм відноситься до речовин 3-го класу небезпеки.

Карбамід отримують взаємодією аміаку і вуглекислого газу при температурі 130 °C і тиску 100 атм в водному розчині:
Цей спосіб отримання карбаміду відкрив і описав у своїй дисертації у 1868 році О. І. Базаров.
    CO2 + 2NH3 = CO(NH2)2 + H2O
Хімічні
властивості:
При нагріванні вище температури плавлення розпадається на аміак і біурет:
В умовах високої температури та тиску реагує з метанолом з утворенням диметилкарбонату.
Гідролізується при нагріванні у водних розчинах кислот і лугів.

Не придає воді запаху, не змінює її колір, але придає їй гірко-в'яжучий присмак.
Фізичні
Властивості:
Білі або безбарвні кристали.
Без запаху.
Легко розчинний у полярних розчинниках.
Використання:
Карбамід використовується в сільському господарстві як висококонцентроване азотне добриво і як добавка до корму жуйних тварин.
Використовується при отриманні карбамідоформальдегідних полімерів, пластмас, клеїв, штучних волокон, барвників тощо. На основі карбаміду отримують дешеві пластмаси, так звані карбамідні пластинки.
Карбамід також служить матеріалом для отримання багатьох органічних речовин і лікарських препаратів.
Деяким похідним карбаміду притаманні гербіцидні властивості — їх використовують для боротьби з бур'янами.
Входить до складу жувальних гумок.


title: Презентація на тему «Промислові способи отримання металів»

text:
Промислові способи отримання металів

Електрометалургійний спосіб
Электрометалургія
методи отримання металів,
засновані на виділенни металів із
розчинів або розплавів їх
сполук під дією електричного струму.

2Аl2 О3   → 4Al + 3O2
  (розчин в кріоліті)

Ел.струм
Узнать больше

Гидрометалургійний спосіб
Гідрометалургія-
методи отримання металів,
засновані на хімічних
реакціях, які відбуваються в розчинах :
1 стадія: перетворення руд в розчин
 СuS + HCl → CuCl2 + H2S
2 стадія: виділення з розчинів (заміщення іншими  металами)

Узнать больше
CuCl2  + Fe  → Cu  + FeCl2

Пірометалургійний спосіб
Пірометалургія-
методи отримання металів,
засновані на хімічних реакціях, які відбуваються при високих температурах.

Узнать больше
1 стадия: випал з метою переведення сульфідів в оксиди
 ZnS + O2 → ZnO + SO2
2 стадия: відновлення металів з оксидів
ZnO + CO → Zn + CO2

Металотермія
Узнать больше

II

Металлотермия-
метод отримання металів,
заснований на виділенні металів з їх оксидів більш активними металами

    2 Cr2 О3  + 4 Al →
                  4 Cr+ 2 Al2O3


Презентація на тему «Наш небезпечний побут»


title: Презентація на тему «Способи виведення іржі»

text:
2
3
4
7
8
9
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master subtitle style
Click to edit Master title style
2
3
4
7
8
9


Презентація на тему «Алкоголь» (варіант 5)


title: Презентація на тему «Сульфур» (варіант 2)

text:
У   попередньому       випуску:
CУЛЬФУР
Будова атома
                +16  S )2)8)6

  1S2 2S2 2P6 3S2 3P4

Електронна конфігурація атома Сульфуру:
У цьому випуску докладніше про таке:
Сполуки Сульфуру в природі
  мірабіліт
пірит
галеніт
гіпс
сфалерит
 CaSO4•2H2O.
FeS2
ZnS
PbS
Na2[SO4]•10H2O
Застосування у медицині:

ШАМПУНЬ СУЛЬСЕНА

Сірка потрапляє в грунт одночасно з розкладанням білків та інших органічних речовин у формі сірководню - отруйного для рослин газу. Це з'єднання переходить у два етапи в сірчану кислоту під впливом бактерій роду Sulfomonas, Tiobacterium. Спочатку сірководень окислюється і утворюється вільна сірка, потім в присутності кисню і води утворюється сірчана кислота, яка сприяє розчиненню основ. Кількість сірчаної кислоти, що утворюється за вегетаційний період, може становити 200-250 кг/га. В анаеробних умовах солі сірчаної кислоти знову відновлюються до сірководню.


title: Презентація на тему «Каучуки»

text:
Презентація на тему:Каучуки
Виконав:
Учень 11-Б класу
Путьо Михайло

Каучуки
Каучук — еластичний матеріал, який отримують при коагуляції латексу каучуконосних рослин, головним чином бразильської гевеї, що росте в тропічних країнах. Основний компонент —поліізопрен — вуглеводневе полімерне хімічне з'єднання, що має загальну формулу (C5H8)n.
Зараз дерево культивується в південно-східній Азії, Малазії, Індонезії, Шрі-Ланці, Камбоджі, Таїланді, Сараваці і Брунеї. На території України кліматичні зони, придатні для виростання каучуконосних рослин, відсутні. Натуральний каучук та латекс натурального каучуку Україною купується за кордоном.
   Як саме в дереві синтезується вуглеводень (поліізопрен) каучуку, невідомо.
   З вулканізованих каучуків одержують міцну й еластичну гуму. Застосовується у виробництві шин, амортизаторів, виробів санітарії і гігієни та ін.
Дерево можна використовувати через 7 років. На ньому роблять зарубки і сік збирають в спеціальні посудини. Щоб видобути каучук із каучуконосних дерев, робітник робить на корі дерева вузький спіралеподібний надріз. Білий сік (латекс) повільно стікає в склянку, закріплену під надрізом. За кілька годин після надрізання збирається приблизно 150 грам соку (надрізи можна робити через кожні 2 дні). Сік густіє й застигає, перетворюючись на грудочки, а потім висихає. Це і є сирий натуральний каучук, який буває двох видів:
1.дикий каучук, добутий з дерев, кущів
   і лози, які ростуть в натуральних
   природних умовах;

2.плантаційний каучук.

Каучуки
Він твердіє на холоді й розм'якшується на сонці. При нагріванні вище 180 °C у відсутності повітря — розкладається і виділяє ізопрен. Натуральний каучук бразильської гевеї має структуру, яка складається на 97,8% із 1,4-цис-поліізопрену.
Загальне виробництво натурального каучуку становить близько 9 млн т і досягає 40% у загальному виробництві й споживанні разом синтетичного і природного каучуків

Полімеризацію ізопрену можна схематично зобразити таким рівнянням:
Молекули природного каучуку теж мають лінійну структуру і також звивисті. Молекулярна маса природного каучуку досягає 170 000 в.о., а число елементарних ланок в молекулі — до 2500.
Сирий каучук має низьку міцність і дуже липкий, особливо при нагріванні, а на морозі стає твердим і ламким. Тому для виготовлення різних виробів у сирому вигляді каучук непридатний. Свої цінні властивості каучук набуває при вулканізації, тобто при нагріванні з сіркою. Вулканізований каучук називають гумою.
При процесі вулканізації з каучуку, сірки і наповнювача (переважно сажі) виготовляють суміш, якою наповнюють відповідні форми і під тиском нагрівають. При 130–160°С каучук взаємодіє з сіркою і його молекулизв'язуються між собою атомами сірки. Частково вони зв'язуються між собою і безпосередньо. Зв'язок між ними здійснюється за рахунок вільних валентностей, які виникають при розриві подвійних зв'язків.
Синтетичні — добувають штучним шляхом з бутадієну, ізопрену, хлоропрену, стиролу. При нагріванні вони також розкладаються. Вони є основою для виробництва гуми. Синтетичний каучук у промисловому масштабі вперше одержали у Росії у 1932 році за способом С.В. Лєбедєва
Гума виробляється при нагріванні каучуку з сіркою, барвниками. Відбувається «зшивання» карбонових ланцюгів за допомогою S-S «містків» — вулканізація каучуку. Утворюється еластичний,стійкіший і міцніший до змін температур матеріал. Якщо сірки взяти у надлишку — утвориться тверда нееластична речовинаебоніт, яку використовують для виготовлення електрохімічних деталей.
З гуми виготовляють: шини, шланги, чоботи, рукавиці та багато чого іншого. Ці вироби добре горять, можуть бути тепло і морозостійкі, хімічно стійкі. Але концентровані кислоти і луги, високі і дуже низькі температури їх руйнують.
Дякую за увагу


Презентація на тему «Виведення чайних плям з одягу в домашніх умовах»


title: Презентація на тему «Ознайомлення зі змістом етикеток. Харчові добавки»

text:
Ознайомлення зі змістом етикеток. Харчові добавки
Левицька Юлія
7(11) - А
   Харчові добавки – це речовини природного і синтетичного походження, спеціально внесені в харчові продукти для досягнення певних технологічних ефектів:
      Розвиток у XIX столітті органічного синтезу і прагнення виробників зменшити собівартість продукції зумовили використання у харчовій промисловості синтетичних барвників. Адже їхні кольори інтенсивніші, вони стійкіші до змін температури і дії світла. Консерванти запобігають розмноженню бактерій, грибів і призначені для подовження термінів зберігання харчів.
      У сучасних промислових технологіях консервування фруктів та овочів замість перевірених часом консервантів - кухонної солі, цукру, оцту використовують, зокрема, бензойну (бензоатну) кислоту і натрій бензоат.
      У виробництві м’ясних та ковбасних виробів зазвичай використовують нітрит і нітрат  Натрію, які також є стабілізаторами кольору. Надлишок цих речовин негативно позначається на процесах обміну.
      Антиоксиданти - добавки, які використовують для збереження свіжості харчових продуктів. Ці сполуки добавляють до складу масел, аби запобігти згіркненню та зміні кольору внаслідок окиснення. Зверніть увагу: в одному продукті має бути використаний лише один антиоксидант. Найпоширеніші представники цієї групи харчових добавок - аскорбінова кислота і лецитин, який використовують у виготовленні шоколаду.Емульгатори зазвичай використовують у виробництві непрозорих безалкогольних напоїв, алкогольних з осадом, кондитерських виробів на основі какао. Стабілізатори надають стійкості емульсіям (майонезу, наприклад), їх добавляють до м’ясної продукції, рибного фаршу, плавлених сирків тощо. Поширеним загусником є пектини - різноманітні полісахариди рослинного походження.
     Буквені коди “Е”(перша буква в слові Europe) – це система кодифікації, розроблена в Європі для зручності сприйняття.

     Майже все, що ми їмо щодня, містить  харчові добавки. Зокрема, рибні консерви містять консервант Е-211, що сприяє розвитку раку. Рулети з оселедця з огірком містять ракоутворюючі добавки Е-330, Е-331, Е-339, які крім того підвищують холестерин. Плавленим сирком "Дружба”, якщо його їсти щодня, можна надмірно підвищити холестерин в крові, оскільки він містить емульгатори Е-450 і Е-451. Ковбасний сир також містить багато консервантів, зокрема, Е-451, Е-452, Е-412, Е-415, які негативно впливають на здоров’я, спричиняючи онкозахворювання.
      Печиво "Топлене молоко"може горіти, як свічка, і при цьому виділяти їдкий дим. Можливо, справа у тому, що до його складу входить стабілізатор Е-503, який визнано небезпечним для життя і здоров’я людини. Ковбаса "Варена"містить ракоутворюючі компоненти Е-451 та Е-452. При частому вживанні ковбаси копченої "Посольської"теж можна захворіти на рак, адже вона містить у собі цілий "букет"шкідливих консервантів – Е-451, Е-452, Е-450, Е-250. Не поступається іншим за вмістом небезпечних складників і ковбаса варена "Ніжна”, куди входять Е-450, Е-451, Е-452, Е-250.

     Улюблена всіма дітьми згущенка "Полтавська"уже не корисний продукт, бо містить Е-466. Дієтичний шоколад містить підсолоджувач Е-966, який може викликати розлад шлунку. У мармелад додають Е-494, який негативно впливає на внутрішні органи. Чимало видів печива, особливо сухого, містять стабілізатор  Е -450, який знижує здатність до концентраціїї уваги дітей і викликає у них гіперактивність. Карамель з шоколадим наповнювачем підфарбовують небезпечним для здоров’я барвником Е-110, який надає цукеркам золотистого кольору й викликає у дітей невмотивовану нервову збудливість. Велику кількість добавок містять і деякі види морозива. Не слід захоплюватися і картопляними чіпсами, зерновими пластівцями та хрусткими хлібцями, бісквітами та крекерами, в яких багато акриламіду, що стимулює утворення ракових клітин. Майже в усіх сухариках, чіпсах, сухих супах, бульйонних кубиках міститься натрій глутамат, який позначають як "підсилювач смаку"Е-621. Він відновлює смак продуктів, які втратили його через тривале зберігання, чи надає смаку речовинам, які його не мають. Ця добавка негативно впливає на зір, провокуючи глаукому.

Практично всі безалкогольні напої  виготовляються з використанням синтетичних підсолоджувачів. Чому? Для виробника це полегшуе технологічну обробку продовольчої сировини та здешевлює і скорочує технологічний процес. Один із найпопулярніших підсолоджувачів – аспартам у 180 – 200 разів солодший від цукру, але безконтрольне споживання цієї речовини може призвести до накопичення її в організмі, що викликає стомлюваність, депресію, порушення зору, пам’яті. До речі, за висновками медиків, діти повинні споживати лише натуральні цукри. Між іншим, окрім цукру, існують і такі натуральні нешкідливі для здоров’я підсолоджувачі, як стевія, кленовий сироп, цикорій, солодковий корінь. Але замість них виробники застосовують синтетичні речовини. Те саме стосується йогуртів і глазурованих сирків, у назві яких зазначається "з апельсином”, "з полуницею”, "з ананасом”, що вводить споживача в оману, адже насправді під час виробництва використовуються наповнювачі, підсилювачі смаку, ароматизатори, але аж ніяк не відповідні фрукти.
Чимало батьків купують своїм дітям квас, розфасований у поліетиленові пляшки. Але якщо ви уважно прочитаєте інформацію на етикетці, то побачите, що з корисним для здоров’я напоєм, виготовленим за традиційною рецептурою, у нього спільна лише назва "Квас”. Насправді ж це безалкогольний напій, виготовлений з допомогою води, емульсії, яка надає йому відповідного смаку, підсолоджувача та інших харчових добавок.

        Крім того, небезпечні речовини містяться і в іншій продукції, яку обожнюють діти. Скажімо, жувальна гумка. З телеекрану закликають нас жувати, без утоми нормалізуючи свій кислотно-лужний баланс. Але чи є корисною жуйка? Щодо кислотно-лужного балансу, то його нормалізує тільки та жуйка, котра без цукру. А без цукру – означає із цукрозамінниками: ксилітом, сорбітом, аспартамом. Вчені стверджують, що деякі з цих речовин здатні призводити до проносного ефекту. На пачці “Dirol"правдиво написано, що у 100г жуйки міститься 64г поліолів. Вага однієї пачки коливається від 13 до 15г, тож кількість проносно-солодких спиртів у ній може бути від 8,3 до 10,2г. Для діареї зазвичай потрібно 30-40г, але багатьом буде достатньо і однієї пачки. Але ж реклама закликає жувати по дві подушечки після кожного прийому їжі. Разом вийде по 1,5 – 2 пачки на день. Тож розслаблення шлунка забезпечене. Нещодавно вчені висловили думку про те, що цукрозамінники при їх непомірному споживанні можуть порушити в організмі гормональний баланс, оскільки до складу аспартама входить амінокислота фенілаланін. Особливо це небезпечно для дітей а також для блакитнооких, світлошкірих і світловолосих людей. В їх організмі занадто мало ферментів, здатних розщепити і перетворити фенілаланін, тому він перетворюється на надлишок адреналіну і токсичних речовин. Це загрожує і уповільненням росту, і порушеннями в розвитку нервової системи, і навіть олігофренією.

   Консерванти додають навіть у багаті на вітаміни цитрусові. Щоб запобігти ураженню цвілевими грибами, екзотичні фрукти обробляють Е-230 – 232, а для захисту від висихання наносять віск. Причому розпізнати цитрусові, оброблені хімічними препаратами, за зовнішнім виглядом практично неможливо. Тому перед уживанням такі фрукти бажано ретельно промити проточною водою, а після зняття шкірки добре вимити руки з милом.

     Чому це важливо знати і для чого використовувати? Купуючи продукти, неодмінно звертайте увагу на їхній склад. Свідомий споживач завжди уваж но читає етикетки харчових продуктів, аби зробити правильний вибір і не зашкодити.власному здоров’ю і здоров’ю членів своєї родини. Зважайте на те, що назви інгредієнтів на етикетці розташовують за зменшенням їхнього вмісту в харчовому продукті. Зверніть увагу: якісні продукти виготовляюті з мінімумом харчових добавок (поміркуйте, як це впливає на термін їхньд придатності).

      Щоб бути здоровим та оберегти себе та свою родину від шкідливого впливу харчових добавок варто слідувати наступним порадам:
Уважно читати етикетки, знати розшифровку кодів і не звертати уваги на квапливих покупців, що хапають все підряд.
Не купувати продукти з неприродно яскравим забарвленням. Швидше за все, у них повно барвників.
Не купувати продукти з надмірно тривалим терміном зберігання.
Пам’ятати, що імпортні овочі та фрукти (яблука, лимони і т.д.) обробляють спеціальними речовинами для кращого зберігання та блиску.
Чим меншим є список інгредієнтів в готових продуктах, тим менше добавок. Продукти з вишуканим, пікантним смаком, швидше за все, містять різні добавки;
Замість того, щоб купувати готові соки, робити їх самим.
Обмежити вживання чіпсів,   супів з пакетика, хот-догів, бургерів.
Відмовитись від перероблених або законсервованих м'ясних продуктів, таких як ковбаса, сосиски.
І, нарешті, готувати самим, без жодних харчових добавок!


title: Презентація на тему «Природні І синтетичні Органічні речовини» (варіант 2)

text:
Природні
І синтетичні
Органічні речовини
Природні речовини
Органічний синтез - розділ хімії, що вивчає різні способи, методики, засоби визначення, апаратуру тощо для одержання органічних сполук і матеріалів, а також сам процес їхнього одержання в лабораторних умовах чи промисловості.
За допомогою органічного синтезу добувають безліч різноманітних органічних речовин.
З природних джерел органічні речовини виділяють переважно в готовому вигляді або шляхом переробки природної сировини.
До органічних речовин відносяться такі , як : білки , вітаміни , вуглеводи , нуклеїнові кислоти .
Нуклеїнові кислоти
Нуклеїнові кислоти — біополімери, мономерами яких є нуклеотиди. Залежно від виду моносахариду нуклеїнові кислоти поділяють на дві групи:
1) рибонуклеїнову кислоту (РНК), що містить рибозу;
2) дезоксирибонуклеїнову кислоту (ДНК), до складу якої входить дезоксирибоза.
Два полінуклеотидні ланцюги в молекулі ДНК з’єднуються між собою за допомогою водневих зв’язків між відповідними азотистими основами: аденін взаємодіє з тиміном за допомогою двох водневих зв’язків, цитозин з гуаніном — за допомогою трьох. При цьому утворюється подвійна спіраль, полінуклеотидні ланцюги в якій орієнтовані антипаралельно.
Синтетичні
речовини
Використання продуктів синтетичної органічної хімії не лише забезпечує людству комфортне існування, а й пов'язане з неабиякими ризиками. Дотримання правил безпечного поводження з продуктами органічної хімії - природного чи синтетичного походження - умова збереження здоров'я (а, трапляється, і життя) кожної окремої людини.
Органічний синтез - розділ хімії, що вивчає різні способи, методики, засоби визначення, апаратуру тощо для одержання органічних сполук і матеріалів, а також сам процес їхнього одержання в лабораторних умовах чи промисловості.
За допомогою органічного синтезу добувають безліч різноманітних органічних речовин. Ця галузь хімії почала стрімко розвиватися лише з розвитком капіталістичного виробництва, аби задовольнити зрослий попит на пальне, мастила, барвники тощо.
Органічним синтезом добувають барвники, лікарські препарати, каучуки, гуму та інші полімерні матеріали. До того ж органічний синтез сприяє зменшенню використання цінної харчової сировини для технічних потреб.
Поліетилен
Твердий, безколірний, жирний на дотик матеріал. Він легший за воду, горить повільно синюватим полум'ям без кіптяви.
Середня молекулярна маса полімеру може істотно змінюватися залежно від умов його одержання, а разом з тим змінюються і властивості полімеру.
Поліетилен біологічно нешкідливий, тому він широко застосовується у медицині, у житловому будівництві. Завдяки високій хімічній стійкості поліетилен широко застосовується в хімічній промисловості для виробництва пластикових труб, частин різних апаратів, внутрішньої футеровки місткостей для зберігання кислот тощо. Поліетилен застосовується також в електротехнічній, електрокабельній і радіотехнічній промисловості як високоякісний і високочастотний діелектрик. Значна частина поліетилену йде на виготовлення водопровідних труб, а також різних побутових предметів — поліетиленових плівок, бутелів, пробок тощо.
Каучук синтетичний
Синтетичний каучук - вихідною речовиною для одержання штучного каучуку за способом С. В. Лебедєва служить ненасичений вуглеводень з двома подвійними зв'язками бутадієн (дивініл) CH2=CH—CH=CH2. Його молекули мають лінійну структуру. Однак молекули каучуку не витягнуті, а звивисті. Цим обумовлюється його здатність розтягуватися.
Сирий каучук має низьку міцність і дуже липкий, особливо при нагріванні, а на морозі стає твердим і ламким. Тому для виготовлення різних виробів у сирому вигляді каучук непридатний. Свої цінні властивості каучук набуває при вулканізації, тобто при нагріванні з сіркою. Вулканізований каучук називають гумою.
Ебоніт
Ебоніт стає високоеластичним при температурі більше плюс 55 градусів за Цельсієм. До складу суміші для отримання ебоніту входять наповнювачі (вугільна або ебонітова пил).
Ебоніт газонепроникний, негігроскопічний, легко піддається механічній обробці, має високі адгезіруютуючі  властивості по відношенню до металу.
Єдиний недолік ебоніту - його крихкість, підвищується в умовах зниженої температури. Ебоніт з успіхом використовується для виробництва деталей електричних приладів, ємностей для агресивних рідин, акумуляторних баків, для гумування хімічної апаратури.
Фотоплівка

Фотоплі́вка — це прозора стрічка, вкрита чутливою до світла речовиною (емульсією).
Основа емульсії — желатин, речовина, що збільшує об'єм в воді, але не розчиняється. В желатиновій емульсії міститься бромисте срібло. Це нестійка сполука, що під впливом світла розпадається на складові елементи — бром та срібло. В процесі хімічної обробки бром виводиться з плівки, залишаючи на ній лише срібло. Чим більше світла потрапило на плівку, тим більше срібла утворюється в емульсії під час проявлення, і тим темнішим стане ця ділянка кадру.
Професійна плівка має термін зберігання і зберігати її слід у холодильній камері звичайного домашнього холодильника. Плівка повинна знаходитися в пластиковій коробочці, і відкривати її слід не раніше, ніж через 1,5-2 години після того, як плівку дістали з холодильника. Інакше може утворитися небажаний конденсат. З часом, якість професійної плівки може погіршуватися. Тому її бажано використовувати «свіжою».


title: Презентація на тему «Еволюція зір» (варіант 5)

text:
Еволюція зір

Всесвіт складається на 98% із зірок. Вони ж є основним елементом галактики.
«Зірки - це величезні кулі з гелію і водню, а також інших газів. Гравітація тягнеїх всередину, а тиск розпеченого газу виштовхує їх назовні, створюючи рівновагу. Енергія зірки міститься в її ядрі, де гелій взаємодіє з воднем ».
Зірки утворюються шляхом конденсації хмар газово-пилового  міжзоряного середовища

Неозброєним оком на небі видно близько 6000 зір. Астрономи античності поділяли їх за яскравістю на шість зоряних величин. Найяскравіші зірки належали до першої величини, найтьмяніші — до шостої.
Усі видимі з Землі зорі (навіть ті, що доступні для спостереження за допомогою найпотужніших телескопів) розташовані в місцевій групі галактик.
В астрономії застосовують особливу одиницю виміру відстані до зір — парсек (пк). Зоря, яка перебуває на відстані 1 пк, має паралакс рівний 1".
Відповідно,1 пк  = 30 трлн км.
Поряд із парсеком застосовується ще одна особлива одиниця виміру відстані — світловий рік. Він дорівнює відстані, яку світло долає протягом року, тобто 9,46×1012км, або 0,307 пк.
Найближчою до Сонця зіркою є Проксима Центавра — червоний карлик 11-ї зоряної величини. Вона має паралакс 0,77", тобто відстань до неї становить 1,3 пк (40 трлн км або 4,3 св.роки).
Відстані до найближчих зір
Диаграмма

Діагра́ма Герцшпрунга—Рассела— графічно відображена залежність між світністю (чи абсолютною зоряною величиною) та спектральним класом (тобто, температурою поверхні) зорі.
Змінна зоря - це зоря, за всю історію спостереження якої хоч один раз зафіксовано зміну її блиску. Причин змінності багато і пов'язані вони можуть бути не тільки з внутрішніми процесами: якщо зоря подвійна і промінь зору лежить у площині обертання компонентів (або під невеликим кутом до нього), то час від часу одна зоря закриватиме іншу від спостерігача, що спостерігається як зменшення блиску; блиск може змінитися якщо світло від зорі пройде крізь сильне гравітаційне поле. Однак у більшості випадків змінність пов'язана з нестабільними внутрішніми процесами.
Зірки, які не є змінними називаються “нормальними”. До таких зірок належить і наше Сонце
Зорі можуть бути поодинокими й кратними: подвійними, потрійними і більшої кратності. У разі, коли до системи належить більше десяти зір, її називають зоряним скупченням. Подвійні (кратні) зорі дуже поширені. За деякими оцінками, більше 70% зір у Галактиці кратні. Так, серед 32 найближчих до Сонця зір — 12 кратних, з яких 10 подвійних, зокрема й найяскравіша зоря, небосхилу — Сіріус. В околиці 20 парсек від Сонячної системи близько половини із більш, ніж 3000 зір, — подвійні зорі всіх типів.
Зоряні системи
Подвійна зоря — система з двох гравітаційно пов'язаних зір, які обертаються навколо спільного центру мас по еліптичних орбітах. Інколи трапляються системи із трьох і більше зірок; у тому загальному разі система називається кратною зіркою.
Схематичне зображення двох небесних тіл, що обертаються навколо спільного центру мас
График эволюции

Зо́ряне ску́пчення — гравітаційно зв'язана група зірок, що має загальне походження і рухома в гравітаційному полі галактики
 як єдине ціле.
За своєю морфологією зоряні скупчення історично поділяються на два типи — кулясті і розсіяні. Групи гравітаційно незв'язаних зірок або слабкопов'язаних молодих зір, об'єднаних загальним походженням, називають зоряними асоціаціями.
Гравитационное сжатие

Зорі - це найпоширеніші об’єкти у Всесвіті, у них міститься понад 98% видимої речовини Всесвіту. У зорях відбувається синтез та перетворення хімічних елементів, які потім за сприянням умов можуть стати складовими живих організмів.
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Каучук. Історія його відкриття» (варіант 2)


Презентація на тему «Еволюція зір» (варіант 7)


title: Презентація на тему «Майбутнє альтернативного палива» (варіант 2)

text:
Презентація
З хімії
На тему :
” Майбутнє альтернативного палива”
Виконала учениця 11-А класу
Твердохліб Анжеліка

Па́ливо альтернати́вне  — це паливо, що є альтернативою (заміною) відповідним традиційним видам палива і яке виробляється (видобувається) з нетрадиційних джерел та видів енергетичної сировини.

Сьогодні автомобілі заправляють переважно бензином та дизелем, але виготовляється дедалі більше біопального. Які перспективи в "альтернативного" палива?
Від біопалива ще більше шкоди?

Згідно з дослідженням міжнародної групи хіміків під керівництвом Пауля Круцена, біопаливо може спричиняти більшу шкоду довкіллю, ніж чисте викопне паливо, тобто вугілля, нафта чи природний газ.
Зважаючи на це, а також на той факт, що для вирощування сировини для біопалива використовується велика кількість сільськогосподарських угідь, в ЄС вимагають, щоб таке пальне виділяло як мінімум на 35 відсотків менше парникових газів, ніж "традиційне".

Паливо з рослинної сировини виробляється зазвичай з рапсу, кукурудзи чи цукрової тростини.
Сировина - водорості та деревина
Сировиною для біопалива можуть бути й водорості з природним вмістом олії. Їхня велика перевага полягає у тому, що для вирощування певної кількості потрібно в десять разів менше площі, ніж для рапсу чи кукурудзи. Через те, що переробка деяких видів водоростей дозволяє отримати високу частку олії, їх можна використовувати для виробництва авіаційного керосину. Біокеросин - як його називають - до цього часу вироблявся з рапсової та пальмової олії, а також з олії горіхів "ятрофа".
           Їхати з газом
Автомобілі з двигунами внутрішнього згорання можуть їхати не тільки на рідкому паливі, а й на газі. Заправками для автомобілів з такими двигунами вже нікого не здивуєш - їх достатньо у багатьох країнах. Особливо популярне використання таких двигунів у міських автобусних парках та на вантажівках, оскільки при зростанні цін на бензин та дизельне пальне вартість природного газу не змінюється. Крім тог о, газ згорає більш чисто, ніж дизель, оскільки у процесі згоряння продукується менше дрібного пилу. Тому автомобілі, які їздять на газі, видаються ідеальними у великих містах, перенасичених смогом.
        Струм з газу
З водню чи чадного газу, а також з природного газу можна виробити рідке паливо. Уже з початку ХХ століття відома складна технологія здобуття синтетичного рідкого палива з газових сумішей. Для цього потрібен певний каталізатор. Але йому також треба енергія. Тому використання такої технології на практиці є більш затратним, ніж виробництво бензину чи дизелю
        Викопне паливо
Викопне паливо також останніми роками переживає ренесанс. Нові методи видобутку - як от гідравлічний розрив пластів - дозволяють освоювати зони, які ще кілька десятків років тому були недоступними.  Екологи натомість технологію "фрекінгу" критикують, оскільки під час видобутку газу хімічний коктейль під тиском потрапляє в землю.


title: Презентація на тему «Зв’язок астрономії з иншими науками»

text:
зв*язок астрономії з иншими науками
Фізика і астрономія
Завдяки розвитку радіофізиці з’явилася радіоастрономія яка дала змогу розширити уяву про Всесвіт. Також за допомогою радіочутливих приборів ми дізнаємося інформацію про інші планети.
Дослідження процесів, що відбуваються на різних небесних тілах, дозволяють астрономам вивчати матерію в таких її станах, які ще не досягнуті в земних лабораторних умовах. Тому астрономія, і зокрема астрофізика, тісно пов'язана з фізикою, хімією, математикою, сприяє розвитку останніх, а вони, як відомо, є основою всієї сучасної техніки.

Важлива роль астрономії у формуванні правильного матеріалістичного світогляду
Астрономія, вивчаючи небесні явища, досліджуючи природу, будову і розвиток небесних тіл, доводить матеріальність Всесвіту, її природне, закономірне розвиток в часі і просторі без втручання яких би то не було надприродних сил.
Астрономія з прадавніх часів служила людям для визначення часу і місця розташування на поверхні Землі, т.е для навігації і геодезії.

З запуском першого штучного супутника Землі в нашій країні в 1957 році розпочалась ера космічних досліджень. Вивчення Землі з космосу дозволило ще ширше поставити астрономію на службу наук про Землю (геології, геохімії, геофізики і т.п.)

Особливе значення астрономія набуває в даний час, вирішуючи задачу попередження про зіткнення Землі з астероїдом або кометою.

Завдяки спільній роботі астрономів та хіміків вдалося визначити хімічний склад зір.

Астрономія і Астрологія науки тісно стикалися з математикою, так що терміни "астроном", "астролог" і "математик" були синонімічні. Астрономія займалася спостереженням неба, математика - розрахунками руху небесних тіл і обчисленням даних для гороскопів, а астрологія - інтерпретацією отриманих даних.

Зв'язок дидактики астрономії з філософією зумовлена тим, що астрономія як наука має не тільки спеціальний, але і загальнолюдський, гуманітарний аспект, вносить найбільший вклад у з'ясування місця людини і людства у Всесвіті, у вивчення відношення "людина - Всесвіт". Астрономія відповідає на ряд корінних, світоглядних питань.

Підготувалала Прокопенко Аннаучениця 11-А класу


Презентація на тему «Оцтова кислота» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Основи» (варіант 1)

text:
+
+
NaOH
Ca(OH)2
Al(OH)3
NaOH
NaOH
NaOH


Презентація на тему «Химия и окружающая среда» (варіант 1)


Презентація на тему «Оцтова кислота» (варіант 3)


title: Презентація на тему «Алотропні зміни карбону»

text: f


title: Презентація на тему «Кальций хлорид»

text:
Кальций хлорид

Кристалы кальция хлорида
Фармакологическое действие
Снижает проницаемость клеток и сосудистой стенки
Предотвращает развитие воспалительных реакций
Повышает устойчивость организма к инфекциям и может значительно усиливать фагоцитоз
При внутривенном введении стимулирует симиатический отдел вегетативной нервной системы

Кровотечения различной этиологии и локализации
Аллергические заболевания
Дистрофические алиментарные отеки, спазмофилия
И другие
Показания к применению
Гиперчувствительность, гиперкальциемия
Атеросклероз. склонность к тромбозам
Противопоказания
Раствор

Спасибо за внимание!


title: Презентація на тему «Алюміній» (варіант 14)

text:
1
2
3
4
5
6
7
1
2
3
4
10
9
8
7
5
6
I
II
VI
V
VII
III
IV
VIII
1.
2.
3.
4.
5.
27
+13
0
Al
27
+13
0
2
8
3
P = 13
e =  13
N = 14
1s²
3p
1
2s²
3s²
2Al
+3O2
Al2O3
+3Cl2
2AlCl3
+3S
Al2S3
+6HCl
2AlCl3 + 3H2
+3CuSO4
Al2(SO4)3 + 3Cu


Презентація на тему «Корозія»


title: Презентація на тему «Силікон»

text:
Силікон
Корєшкова А. В.
11-М

Силіко́ни (поліорганосилоксани) — кисневмісні високомолекулярні кремнійорганічні з'єднання з хімічною формулою [R2SiO]n, де R = органічна група (метильна, етильна або фенільна).
Класифікація
  Силікони діляться на три групи:
Силіконові рідини;
Силіконові еластомери;
Силіконові смоли.
Рідкі силікони
Зміна в'язкості з температурою у них менше, ніж у всіх інших рідин, і це ставить їх водин ряд з маслами, загущеними добавками смоли;
стискаються легше, ніж звичайні рідини (з рідких силіконових смол можна робити амортизатори).
Силіконові еластомери
Висока термостійкість;
надійна електроізоляція;
стійкість до дії хімічних сполук;
“брудовідштовхуюча” властивість;
виготовляється із силіконових гелів шляхом гарячої вулканізації.
Силіконові смоли
Ізоляційні лаки;
захисні покриття;
стійкі до високої температури та хімічних впливів;
зв’язуючі речовини в силіконових фарбах та штукатурках.

Силіконові імплантанти

 Наповнювач – рідкий силікон;
 оболонка – еластомер;
 операції по збільшенню грудей за допомогою спеціальних силіконових імплантантів (ендопротезів) виконуються з початку 60-х років;
 силіконовий гель володіє так званим "ефектом пам'яті", тобто завжди приймає задану форму;
 потребує періодичної зміни.
Силікон в мистецтві
В чому секрет популярності виробів з силікону?
    Вироби з силікону можуть використовуватися в умовах, в яких використання традиційних еластомерів неможливо:
кільця з силікону стійкі до впливу морської та прісної води, спиртів, мінеральних масел і т.д.;
вироби з силікону стійкі до механічних пошкоджень;
стійкий до впливу УФ променів, електричних полів та розрядів.

Джерела
http://www.elmhurst.edu/~chm/vchembook/404silicone.html
http://uk.wikipedia.org/wiki/Полімер
http://uk.wikipedia.org/wiki/Кремнійорганічні_сполуки
http://kayiles.ru/page/implantanti-zbilshennja-grudej-silikonovi-implantanti-grudej-vidi-i-termin-vstanovlennja-implantantiv-grudej-jakimi-materialami-napovnjujutsja-implantanti-jak-vplivaye-zbilshennja-grudej-na-zovnishnij-vigljad
http://press.unipack.ru/43601/
http://techtrend.com.ua/index.php?newsid=1489


title: Презентація на тему «Види пластмаси»

text:
Види пластмаси
Поліетилен
(-СН2–СН2-)n
Поліпропілен
[—СН2—СН(СН3)—]n
 [-CH2-CHCl-]n
Полівінілхлорид
Полістиро́л
(C8H8)n
Політетрафторетилен            (Тефлон)
(C2F4)n
(-NH-(CH2)5-CO-)n.
Поліамід
Поліетилен
(-СН2–СН2-)n
[—СН2—СН(СН3)—]n
 [-CH2-CHCl-]n
Полістиро́л
Політетрафторетилен            (Тефлон)
(C2F4)n
Поліамід
(-NH-(CH2)5-CO-)n.
Дякую за увагу)
Виконала учениця 11 класу Щур Юлія


title: Презентація на тему «Нафта» (варіант 14)

text:
Нафта та її переробка
На́фта — горюча корисна копалина, складна суміш вуглеводнів різних класів з невеликою кількістю органічних кисневих, сірчистих і азотних сполук, що являє собою густу маслянисту рідину, від темно-бурого до чорного кольору. Нафта має характерний запах, легша за воду, у воді нерозчинна.
Добування нафти, її склад
Нафта і рідкі нафтопродукти, що одержують при її переробці, служать основними рідкими паливами. Раціональне використання нафти базується на її глибокій хімічній переробці з максимальним виходом легких, світлих продуктів (бензин) і газоподібної вуглеводневої сировини для хімічної промисловості.
Нафта, що надходить на поверхню, у своєму складі містить:
побіжні гази - 50-100 м3/т,
воду - 200-300 кг/т;
мінеральні солі: 10-15 кг/т.
Тому на нафтових промислах роблять підготовку нафти до переробки. Вона полягає в наступному:
видалення розчинених газів;
видалення мінеральних солей; .
зневоднювання нафтової емульсії.
Нафта являє собою складну суміш різноманітних хімічних сполук: у першу чергу - вуглеводнів.
До складу нафти входять:
1) рідкі і розчинені тверді парафінові вуглеводні (алкани);
2) нафтенові вуглеводні ( циклоалкани);
3) ароматичні вуглеводні (арени).
Нафта містить: нафтенові кислоти, смолисті й асфальтові речовини, сірчисті сполуки, азотисті сполуки й інші. Елементарний склад нафти (у % мас): - вуглець 83-87, водень 12,5-14, сірка 0,3-3, кисень 0,1-1,азот до 0,4.
Основні нафтопродукти:

На НПЗ із нафти виробляють:
індивідуальні парафінові, олефинові й ароматичні сполуки, котрі є сировиною органічного синтезу;
пальні і мастильні матеріали;
моторні палива (авіаційні, автомобільні бензини, керосин, лігроїн),
дизельне паливо;
тверді і напіврідкі суміші парафинів (парафін, вазелін);
бітуми,електродний кокс, розчинники;
мастила.
Класифікація нафти:

За хімічним складом нафти відносять до: парафінових; парафіно-нафтенових; нафтенових; парафіно-нафтено-ароматичних; нафтено-ароматичних; ароматичних. Згідно технологічній класифікації нафти, прийнятої в Україні, клас нафти характеризує вміст сірки, тип— вихід моторних палив, група та подгрупа — вихід та якість мастил, вид—вміст парафінів у нафті.
Технологічна класифікація діє з 1967 р.
Методи переробки нафти:

Розрізняють первинні і вторинні методи переробки нафти.
Первинні (фізичні) методи засновані на різних температурних інтервалах кипіння окремих фракцій нафти - це прямий відгін нафти.
Вторинні (хімічні) методи засновані на повному перетворенні нафтової сировини під дією підвищеної температури і тиску, а також застосування каталізаторів; це різні види крекінгу і риформінгу нафти.

Термічні процеси переробки:

У залежності від умов і призначення поділяються на:
 термічний крекінг;
 піролиз;
 коксування.
Так як, нафта складається з великого числа індивідуальних вуглеводнів, при високих температурах будуть протікати різноманітні реакції. Поряд з термічним розпадом будуть здійснюватися реакції синтезу, ізомеризації, причому багато з цих реакцій - оборотні.

Для деструктивної переробки нафтової сировини характерні наступні реакції: деалкілування (укорочення бічних парафінових ланцюгів ), полімеризація, циклізація алкенів (алкени в сировині відсутні, але утворюються при дегідруванні алканів), дециклизація (утворюються ароматичні вуглеводні), розпад моноциклічних вуглеводнів на алкани й алкени.

Деструктивна перегонка нафти (крекінг) (вторинні або хімічні методи переробки):

Процеси крекінгу поділяються на:
термічні - процеси розщеплення вуглеводнів під дією високих температур і тиску;
термокаталитичні – процеси, які протікають під впливом температури в присутності каталізаторів.
Переваги термокаталітичних процесів:
протікають з більшою швидкістю при більш низьких температурі і тиску, за рахунок застосування каталізаторів;
збільшується вихід коштовних продуктів, підвищується їхня якість за рахунок застосування селективних каталізаторів;
можливість одержання продуктів заданого складу.
Піролиз
Основне призначення процесу піролізу вуглеводневої сировини - одержання нижчих алкенів. Процес ведуть при 700-1000 °С під тиском, близьким до атмосферного.

Коксування нафтових залишків:
Процес глибокого розкладання нафтових фракцій без доступу повітря з метою одержання нефтянного коксу і рідкого палива (бензин, газойль) при температурі 400-500°С.

Нафта та нафтопродукти: негативний вплив на оточуюче середовище:

Транспортні аварії у Світовому океані, аварії на міжнародних нафтомагістралях, викиди відходів переробки нафти у атмосферу, ґрунтові води – все це призводить до забруднення довкілля, змушує частіше звертатися до питання доцільності такого "перспективного" прогресу, підвищення безпеки нафтової та нафтопереробної галузі
Виконав:
учень 11 класу
Білецький Михайло


Презентація на тему «Пластмаси» (варіант 7)


title: Презентація на тему «Хімічні добавки. Е-числа» (варіант 2)

text:
Хімічні добавки.Е-числа
План
1.Вступ
2.Визначення терміна «харчові добавки»
3.Класифікація харчових добавок, їх функції і характеристика
4.Негативні наслідки вживання харчових добавок.
5.Висновок
6.Використані джерела

Сьогодні в суспільстві не вщухають численні суперечки щодо харчових добавок. Добро чи шкоду вони завдають здоров’ю людини??

Харчові добавки — природні або синтезовані речовини, що цілеспрямовано вводяться в продукти харчування з метою надання їм необхідних властивостей (наприклад, органолептичних, технологічних), продовжити термін їх придатності. Вони не вживаються безпосередньо у вигляді самостійних компонентів їжі.

Для класифікації харчових добавок у країнах Євросоюзу розроблено систему нумерації. Кожна добавка має унікальний номер.

Оригінальні назви добавок досить довгі та складні. Тому для простоти використання та їх безперешкодної ідентифікації у всьому світі запровадили індекс «Е» від слова «Європа». Його також асоціюють зі словами «essbar/еdible», що в перекладі українською відповідно з німецької та англійської мов мають означати «їстівний».

Число харчових добавок, що застосовуються у виробництві харчових продуктів у різних країнах, досягає сьогодні 500, не враховуючи комбінованих добавок, ароматизаторів. У Європейському співтоваристві класифіковано 296 харчових добавок.

Згідно із системою кодифікування харчових добавок, усі вони розподілені на групи.

Е100–Е182 — барвники; Е200–Е280 — консерванти;Е300–Е391 — антиокиснювачі (антиоксиданти);Е400–Е481 — стабілізатори, емульгатори, загусники;

Характеристика  харчових добавок
Харчові добавки, що мають мутагенні, канцерогенні й токсичні ефекти офіційно заборонені на території України: фарбники Е121 (цитрусовий червоний) та Е123 (амарант), консервант Е240 (формальдегід). З 2005 року заборонені також консерванти E216 та E217.

Вчені довели, що найбільше страждають саме діти. Штучні харчові барвники впливають на мозок дитини так само, як свинець, крім того, деякі з них можуть викликати звикання.

Коли малюк регулярно вживає їжу з добавками і замінниками, в його організмі перестає працювати так звана «система сповіщення» про отриману отруту

Наслідком вживання барвників із солодощами стає неуважність, неконтрольована поведінка, що часто переростає в синдром гіперактивності. Що більше дитина вживає яскравих солодощів, то більше вона ризикує захворіти нервовими і психічними розладами.

Добро чи шкоду  харчові добавки завдають здоров’ю людини??
      Альтернативи широкому використанню харчових добавок не існує. Неможливо, скажімо, виготовити якісний зефір без пектину, напої тривалого зберігання— без консервантів, шоколадні цукерки — без емульгаторів, а варену ковбасу — без кольорокоригуючих речовин.

Можна сказати точно,що харчові добавки  негативно впливають на наш організм ,тому  радимо  не купувати продукти з неприродно яскравим забарвленням та уважно читати етикетку.


title: Презентація на тему «Многоатомные спирты»

text:
Многоатомные спирты
Фенолы
Карбоновые кислоты
Альдегиды
Эфиры
Многоатомные спирты (полиспирты, полиолы) — органические соединения класса спиртов, содержащие в своём составе более одной гидроксильной группы.
Многоатомные спирты

Фенолы — органические соединения ароматического ряда, в молекулах которых гидроксильные группы связаны с атомами углерода ароматического кольца. По числу ОН-групп различают:одноатомные фенолы (аренолы): фенол (C6H5OH) и его гомологи;двухатомные фенолы (арендиолы): гидрохинон, пирокатехин, резорцин;трёхатомные фенолы (арентриолы): пирогаллол, флороглюцин, гидроксигидрохинон и т. д.
Фенолы

Одноосновные предельные карбоновые кислоты (одноосновные насыщенные карбоновые кислоты) — карбоновые кислоты, в которых насыщенный углеводородный радикал соединен с одной карбоксильной группой -COOH. Все они имеют общую формулу СnH2n+1COOH
Карбоновые кислоты

Альдегиды (от лат. alcohol dehydrogenatus — спирт, лишённый водорода) — класс органических соединений, содержащих альдегидную группу (–CHO)[1]. ИЮПАК определяет альдегиды как вещества вида R-CHO, в которых карбонильная группа связана с одним атомом водорода и одной группой R[2].
Альдегиды

Сложные эфиры — производные оксокислот (как карбоновых, так и минеральных) RkE(=O)l(OH)m, (l ≠ 0), формально являющиеся продуктами замещения атомов водорода гидроксилов —OH кислотной функции на углеводородный остаток (алифатический, алкенильный, ароматический или гетероароматический);  рассматриваются также как ацилпроизводные спиртов. В номенклатуре IUPAC к сложным эфирам относят также ацилпроизводные халькогенидных аналогов спиртов (тиолов, селенолов и теллуролов).Отличаются от простых эфиров, в которых два углеводородных радикала соединены атомом кислорода (R1—O—R2).
Эфиры


title: Презентація на тему «Пластмаси, синтетичні каучуки» (варіант 2)

text:
Підготував учень 11 класу
Петро Ферій
Пластмаси, синтетичні каучуки

Потреби людини в різних матеріалах постійно зростають, але ресурси природних матеріалів на планеті обмежені. Друга половина XX ст. стала періодом інтенсивного пошуку, дослідження і виробництва полімерів. За своїми властивостями полімерні матеріали вигідно відрізняються від природних. Вони довговічніші, не зазнають корозії, мають невелику густину, досить міцні; їх легко формувати, обробляти, забарвлювати.

Чимало полімерів після нагрівання і подальшого охолодження хімічно не змінюються і зберігають свої фізичні властивості. У розплавленому стані їх заливають у форми, де при охолодженні вони тверднуть. Цю операцію можна повторювати декілька разів. Такі полімери називають термопластичними. До них належать поліетилен, поліпропілен, полістирен, тефлон, поліметилметакрилат та ін. За допомогою пресування, видавлювання, лиття із термопластичних полімерів виготовляють різні вироби.

Існують ще й термореактивні полімери. Під час нагрівання вони втрачають пластичність, а також здатність плавитися і розчинятися. Це — результат необоротних хімічних змін у полімерах, пов'язаних з утворенням додаткових ковалентних зв'язків і формуванням сітчастої структури. Термореактивними полімерами є, наприклад, фенолоформальдегідні й епоксидні смоли.

Велика кількість полімерів становить основу пластичних мас (скорочена назва — пластмаси).

Пластмаси — це матеріали, створені на основі полімерів, які здатні під впливом температури і тиску набувати певної форми і зберігати її
.

Пластмаси, крім полімерів, містять різні добавки, які покращують їхні властивості, підвищують стійкість до хімічно агресивного середовища і зміни зовнішніх умов. Добавками слугують розмелена деревина, крейда, графіт, папір, різні волокна. Полімери в таких пластмасах є зв’язуючими компонентами. Якщо до мономера добавлено сполуку, яка розкладається при нагріванні з виділенням газів, то добутий полімер має вигляд застиглої піни (його називають пінопластом). Добавки-пластифікатори надають полімерному матеріалу еластичності.

Розглянемо кілька полімерів, які входять до складу найважливіших пластмас.

Поліетилен — безбарвний прозорий або білий напівпрозорий еластичний матеріал, який на дотик нагадує парафін. Це термопластичний полімер; його властивості залежать від умов перебігу реакції полімеризації.

На поліетилен не діють вода, кислоти (крім нітратної), луги, жири, масла. Він нестійкий щодо галогенів та органічних розчинників, горючий. Із поліетилену виробляють пакувальну плівку і плівку для теплиць, водопровідні и каналізаційні труби, електроізоляцію, предмети побуту. Поліетиленові вироби є морозостійкими, але не витримують нагрівання вище 60-100 °С.

Поліпропілен — полімер білого кольору, стійкий щодо лугів і кислот. Вироби з нього відзначаються достатньою міцністю. Із поліпропілену виготовляють одноразові шприци, посуд, пакувальну плівку, стільці, столи, труби, волокна.

Полівінілхлорид — найдешевший полімерний матеріал, стійкий щодо води, слабких основ і кислот, рідких вуглеводнів. Термопластичний полімер; його властивості визначаються добавками. Має невисоку термічну стійкість, при нагріванні розкладається з виділенням хлороводню, але незаймистий.

Із полівінілхлориду виготовляють лінолеум, плитку для підлоги. Він слугує ізоляційним матеріалом для дротів і кабелю. Прозорі гнучкі трубки із цього полімеру використовують у медицині (системи переливання крові).

Політетрафлуоретен, або тефлон, — полімер, зовні схожий на поліетилен, має високу хімічну і термічну стійкість, негорючий. Не руйнується навіть концентрованими кислотами, не розчиняється й не набухає в жодному з розчинників. Вироби з тефлону можна використовувати в інтервалі температур від -260 до +260 °С.

Тефлон є основою хімічно і термічно стійких пластмас. Його використовують у протезуванні, для покриття поверхні посуду, призначеного для нагрівання.

Епоксидні смоли — це полімери з невисокою молекулярною масою (здебільшого 300-3500),які містять групи атомів. Тверднуть при змішуванні з фенолоформальдегідними смолами, багатоосновними карбоновими кислотами, деякими іншими сполуками в результаті взаємодії з ними (при цьому утворюється сітчаста структура).

На основі епоксидних смол виробляють лаки, клеї, герметики тощо.
Каучуки — полімерні матеріали рослинного або синтетичного походження, з яких виготовляють гуму та гумові вироби. Вони дуже важливі для людства, хоча б тому, що без шин не можуть функціонувати ні автомобільний, ні повітряний транспорт.

Найхарактерніша властивість каучуків — еластичність, тобто здатність після деформації відновлювати свою форму. Але при нагріванні або охолодженні така властивість втрачається. Ці матеріали відзначаються ще й високою міцністю та зносостійкістю.
Більшість каучуків — це полімери дієнових вуглеводнів та їх похідних.

Синтетичні каучуки не лише виявилися замінниками натурального, а й набули широкого застосування.
Залежно від мономера (мономерів) розрізняють бутадієновий, бутадієн-стирольний, ізопреновии (аналог природного), хлоропреновий каучуки та ін.
Уперше синтетичні каучуки почали виробляти в Радянському Союзі в 1932 р. за технологією, розробленою академіком С. В. Лебєдєвим. їх синтезують за реакціями полімеризації , більшість яких відбувається за участю каталізаторів.

Каучуки є сировиною для виробництва гуми. Основу цієї технології становить процес вулканізації — нагрівання каучуку із сіркою. Каучук змішують з наповнювачами (глиною, сажею, крейдою, кремнеземом), барвниками, речовинами, які подовжують термін еластичності гуми. Потім до суміші добавляють сірку. В результаті взаємодії каучуку із сіркою відбувається зшивання карбонових ланцюгів за допомогою сульфідних «містків» S – S з утворенням просторової структури. Але частина подвійних зв'язків зберігається. Якщо взяти надлишок сірки, то всі подвійні зв'язки будуть «витрачені» на зшивання й утвориться твердий термореактивний матеріал — ебоніт. Його використовують для виготовлення електротехнічних деталей, хімічної апаратури.

Серед інших сфер застосування каучуків — виробництво на їхній основі клеїв, деяких пластмас, штучної шкіри, взуття, плитки для підлоги, електроізоляційних оболонок.

Волокна — це довгі гнучкі нитки, які виробляють із природних або синтетичних полімерів і використовують для виготовлення пряжі й текстильних виробів.
Розрізняють природні, або натуральні, і хімічні волокна.

Природні волокна. Рослинні волокна формуються на поверхні насіння (бавовна), у стеблах і листі (коноплі, льон). їхня основа — целюлоза.
Тваринні волокна є білковими полімерами. Більшість вовни виробляють із шерсті овець. Шовк — це речовина, яку виділяють особливі залози тутового шовкопряда.
Бавовна відзначається термічною стійкістю, вовна — еластичністю, а шовк — високою міцністю і характерним блиском.

Хімічні волокна виробляють із деяких полімерів лінійної будови. Полімери спочатку розплавляють або розчиняють в органічному розчиннику, а потім розплав або розчин пропускають крізь дуже малі отвори. При цьому утворюються довгі й тонкі нитки.
Хімічні волокна поділяють на штучні і синтетичні.

Штучні волокна добувають переробкою природних полімерів, здебільшого целюлози. Вони мають низку переваг, які стосуються технології волокон і якості виробів із них.
Найважливішими штучними волокнами є віскозне й ацетатне. Основу першого становить целюлоза [С6Н7О2(ОН)3]n, а другого — її ацетатні естери (наприклад, триацетат С6Н7О2(ОСОСН3)3]n).

Синтетичні волокна виробляють із органічних сполук, здійснюючи хімічні реакції. До волокон цього типу належать капрон, найлон, енант, нітрон, лавсан та ін.
Синтетичні волокна міцніші, еластичніші, довговічніші за природні. Вони мають і недоліки — малу гігроскопічність, здатність до електризації. Тому до синтетичних волокон додають природні волокна і речовини- антистатики.
Капрон, найлон і енант — поліамідні волокна. Зовні капронове волокно нагадує натуральний шовк, але є набагато міцнішим. Із синтетичних нього виготовляють канати, риболовні сітки, волокон тканини, трикотажні вироби.
Дякуємо за увагу!


title: Презентація на тему «Органічні сполуки» (варіант 1)

text:
Органічні сполуки
В побуті
Негативний вплив побутової хімії та шкідливих речовин на людину у приміщеннях

Косметика, парфуми, розчинники, ліки, харчові добавки, пестициди (препарати для сільського господарства), засоби побутової хімії — це все хімікати.
Косметика — це будь-які речовини або препарати, що контактують з будь-якою частиною поверхні тіла людини (тобто шкірою, волосяним покривом, нігтями й зовнішніми статевими органами) або зубами, слизовою оболонкою порожнини рота винятково з метою чищення, ароматизації, зміни зовнішнього вигляду, захисту, підтримання в гарному стані, усунення запаху тіла (за винятком тих випадків, коли очищення, ароматизація, зміна, збереження й коригування спрямовані на лікування або запобігання хворобі). Наприклад, креми з догляду за шкірою, лосьйони, пудри, парфуми, губна помада, лаки для нігтів, макіяж для очей і обличчя, речовини для хімічної завивки, фарба для волосся, лаки й гелі для волосся, дезодоранти, товари для дітей, олії для ванн, кульки для ванн, солі для ванн, олії й багато інших видів товарів.
Побутова хімія — хімікати, які зазвичай перебувають і використовуються в домашньому господарстві.

Будівельні хімікати. Термін «будівельні хімікати» позначає дуже широке коло матеріалів, але наразі цей термін, як правило, використовується для позначення таких хімікатів, як домішки, покриття, шпаклівки тощо.
Унаслідок недостатньої інформованості персоналу підприємств та населення про токсичні речовини, відсутності відповідного маркування, нерідко спостерігається порушення гігієнічних та екологічних вимог під час їх використання на виробництві й у побуті, що призводить до гострих та хронічних отруєнь, забруднення довкілля.
Загальні правила зберігання хімічних речовин:
Як досягти зменшення кількості шкідливих речовин у приміщенні?
уникайте виробів, що містять леткі органічні забруднювачі;
використовуйте, за можливості, пляшкову воду;
фільтруйте воду із крану вугільним фільтром;
не напускайте у квартирі пари, поліпшуйте вентиляцію у ванні та на кухні;
щодня провітрюйте приміщення вдома і на роботі по кілька разів;
частіше робіть вологе прибирання приміщення;
укривайте підлогу квартири паркетом, керамічною плиткою чи лінолеумом, їх найлегше чистити;
використовуйте пилосос з обертовою щіткою і з детектором, що фіксує момент, коли вже не можна всмоктати дрібних часточок;
витирайте ноги на доріжці чи добре пристосованому килимку біля порога, систематично стежте за його станом;
знімайте взуття перед тим, як зайти до приміщення;
категорично забороняйте палити у приміщенні членам своєї сім'ї, колегам по роботі, докладайте всіх можливих зусиль, знаходьте такі засоби впливу (індивідуальні), аби вони взагалі відмовились од паління тощо.

Побутові хімікати класифікують за різними ознаками.
За призначенням їх можна розділити на такі групи:
За агрегатним станом :

ТВЕРДІ
   РІДКІ

КОНЦЕНТРОВАНІ
ГОТОВІ ДЛЯ ЗАСТОСУВАННЯ
За вмістом основної речовини :
За ступенем небезпеки :

безпечні

виявляють певну небезпеку
вогненебезпечні
отруйні
Існують спеціальні системи маркування, розроблені для хімікатів і препаратів, детергентів, пестицидів і косметики, причому до кожної з них висуваються особливі вимоги. Обов’язковими є системи маркування, прийняті в Європейському Союзі, для деяких видів товарів, що містять хімікати:
хімічні товари;
•  детергенти;
•  засоби для захисту  рослин;
•  біоциди;
•  косметика.


title: Презентація на тему «Цікаві факти»

text:
Цікаві факти
Астрономія!
        Факти  про Плутон

Площа Плутона дорівнює площі Росії

Плутон має приблизно таку ж інфраструктуру .

Це фото зроблено космічним телескопом "Гершель" 20 травня 2010 року. Кожна точка - це ціла галактика. Відстань до галактик 10-13 мільярдів світлових років від Землі.
Найбільший телескоп у світі…
Будується на Гаваях.
За допомогою цього телескопа можна буде спостерігати райони Всесвіту, що знаходяться від нас на відстані в 13 мільярдів світлових років, тобто заглядати в минуле, бачачи світ таким, яким він був незадовго після Великого вибуху.
З'ясувалося, що Всесвіт розширюється не такими швидкими темпами, як вважалося раніше. Скоректований і її склад: 68,3 відсотка займає темна енергія, 26,8 відсотка - темна матерія і 4,9 відсотка - звичайна матерія.

Астероїд 274301 був відкритий в Андрушівської астрономічної обсерваторії, розташованої в Житомирській області. Небесне тіло обертається навколо Сонця на відстані близько 2,3 астрономічних одиниць (близько 344 мільйонів кілометрів), а один повний оборот робить за 3,68 року.
Велика Ведмедиця насправді не є сузір'ям - це астеризм. Так називаються зоряні скупчення розташовані дуже далеко один від одного, в різних галактиках. Земля знаходиться в особливому положенні щодо цього астеризма, тому нам здається, що зірки лежать в одній площині.
Місяць…
Насправді він має форму яйця. Якщо ви йдете по вулиці і поглянете на Місяць, то побачите, що один з його малих торців буде дивитися прямо на вас. Також варто зазначити, що місячний центр – це не центр в геометричному понятті, він знаходиться приблизно в 2 км від нього. У Землі, до речі, теж є опуклості в середній частині.
З кожною секундою Місяць віддаляється від нас. Щороку Місяць краде енергію обертання Землі і використовує її для просування на 4 см вище своєї орбіти. Вчені кажуть, що коли Місяць тільки сформувався (4,6 мільярда років тому), вона перебувала на відстані 22530 км від Землі. Зараз же ця відстань складає більше 450000 км.

Між тим, швидкість обертання Землі сповільнюється – дні стають все довшими і довшими. Зрештою, якщо так буде продовжуватися, то земний день стане дорівнювати дню на Місяці.
Перші теорії утворення Місяця передбачали, що він утворився зі первинної газо-пилової хмари разом із Землею (як подвійна планета).
Інші вчені пропонували теорії, за якими Місяць утворився в якихось інших місцях сонячної системи, збіднених залізом, і був захоплений Землею пізніше. Однак захоплення такого великого космічного тіла, як Місяць із далекої орбіти видається вкрай малоймовірним.
Тому час від часу виникали гіпотези про відокремлення Місяця від Землі. Зокрема, таку теорію пропонував Дж. Дарвін (син Ч. Дарвіна).
Останнім часом набули популярності теорії, за якими Місяць утворився внаслідок зіткнення із Протоземлею  Тейя.
     Дякую за увагу!


Презентація на тему «Значення хімії в повсякденному житті» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Екологічні проблеми при переробці вуглеводнів»

text:
LOGO
www.themegallery.com


Презентація на тему «Химия и окружающая среда» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Менделєєв та розвиток нафтохімічної промисловості»

text:
Менделєєв та розвиток нафтохімічної промисловості
Виконала:учениця 11-Акласу
Твердохліб Анжеліка
Д.І. Менделєєв(1834 – 1907)
8лютого 1834,†20 січня  1907 — російський хімік, один з авторів періодичної таблиці хімічних елементів.
Нафтохімія
Нафтохімія — галузь науки, яка займається питаннями хімічної  переробки нафти та її компонентів.
Технологія Менделєєва
Забезпечила високу якість пального і різноманітність її складу
Перші нафтопереробки
Менделєєв запропонував досконалу технологію переробки нафти в пальне. Раніше на заводах в основному виробляли керосин, потреба в якому була велика, але, від об’єму сировини виходило лише 30% керосину.
Умови підйому нафтової промисловості
           На підставі багаторічних комплексних досліджень вчений сформулював основні умови підйому вітчизняної нафтової промисловості:
-- розвиток техніки з поглиблення буріння і включення в роз-ку, крім Кавказу, інших нафтових районів;
-- перехід до повної переробки нафти;
-- спеціалізація нафтового справи;
-- будівництво нафтоперегінних заводів поза Баку і перевлаштування бакинських підприємств;
-- вихід російських нафтопродуктів на світовий ринок.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Нафта» (варіант 2)

text:
Нафта
Нафта— горюча корисна копалина, складна суміш вуглеводнів різних класів з невеликою кількістю органічних кисневих, сірчистих і азотних сполук, що являє собою густу маслянисту рідину.

Забарвлення в неї червоно-коричневе, буває жовто-зелене і чорне, іноді зустрічається безбарвна нафта. Нафта має характерний запах, легша за воду, у воді нерозчинна.
Нафту почали добувати на березі Євфрату за 6-4 тис. років до нашої ери. Застосовувалася вона і як ліки. Стародавні єгиптяни використовували асфальт (окиснену нафту) для бальзамування.

Походження нафти і газу — одне з найскладніших і дискусійних питань в геології. Ця проблема виникла ще у XVI ст. і продовжує залишаться дискусійною дотепер.

На території України поклади нафти є у Передкарпатті, у Дніпровсько-Донецькій областях та на шельфі Чорного і Азовського морів.

Колір нафти змінюється від жовтого до чорного забарвлення з ростом її густини.

Вуглеводневий склад. У нафті представлені парафінові і нафтенові , ароматичні і змішаної (гібридної) будови — парафіно-нафтенові, нафтено-ароматичні тощо.

Нафта — легкозаймиста рідина, температура спалаху від −35 до +120 °C. Питома теплота згоряння (нижча) 43,7-46,2 МДж/кг. Нафта розчинна в органічних розчинниках, у звичайних умовах не розчинна у воді, але може утворювати з нею стійкі емульсії. У технології для відділення від нафти води і розчинених у ній солей проводять зневоднення і знесолювання.

Усі процеси переробки нафти пов'язані з нагріванням чи охолодженням, що вимагає всебічного вивчення теплових властивостей нафти і нафтопродуктів.

Нафта — найважливіше джерело рідкого палива, мастил, сировина для синтетичних матеріалів тощо. Нафта займає провідне місце в світовому паливно-енергетичному господарстві. Її частка в загальному споживанні енергоресурсів безперервно зроста.


title: Презентація на тему «Реактопласти»

text:
Реактопласти
підготував учень 11-в класу Котенко Роман
Вступ
	Термореактивні пластмаси (реактопласти) — полімерні матеріали, які при нагріванні розм'якшуються, але при певній температурі і під дією затверджувачів, каталізаторів чи ініціаторів хімічних реакцій зазнають полімеризації, внаслідок якої переходять у твердий стан і повторна переробка таких пластмас неможлива. Теплостійкість їхня вища і досягає 200-370 °С.
Домішки
	Термореактивні полімери порівняно рідко використовуються у чистому вигляді. Зазвичай, у них вводять наповнювачі (дисперсні, волокнисті суцільні), розчинники, згущувачі, стабілізатори, барвники, змазки, завдяки чому отримують складні багатокомпонентні системи — реактопласти. Полімерну основу реактопласта (термореактивний полімер) називають «смола» або «сполучник».
Різноманітність
	На початковій стадії отримання матеріалів та виробів термореактивний сполучник має малу в'язкість, що полегшує процес формування виробів. Різниця у хімічній структурі сполучників, широкий спектр затверджувачів, ініціаторів затверднення, модифікаторів, наповнювачів дозволяють отримувати конструкційні матеріали з великим діапазоном механічних, електротехнічних та інших експлуатаційних характеристик.
Різновидності
 фенопласти, що базуються на фенолоальдегідних смолах;
 амінопласти, що утворюються на основі аміносмол;
 поліефірні, отримані на основі поліефірних смол і скловолоконних наповнювачів;
 епоксидні — мономерні, олігомерні або поліефірні сполуки, у склад молекул яких входить не менше двох епоксидних або гліцидилових груп;
 кремнійорганічні, що отримані на основі кремнійорганічних олігомерів, що містять гідроксильні і ефірні групи;
 поліуретанові, що отримуються на основі поліуретанових полімерів, котрі містять в основному ланцюгу макромолекул уретанові групи;
 алкидні, котрі базуються на алкидних смолах (гліфталевій, пентафталевій, етриіталевій).
Приклади
	Одні з найвідоміших реактопластів – фенол-формальдегідні смоли, що утворюються в результаті реакції фенолу з формальдегідом. Готові вироби з цих матеріалів усім нам добре відомі та широко використовуються в побуті (від ґудзиків до корпусів телевізорів та сантехнічних труб). Також використовуються в електроніці.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


title: Презентація на тему «Основи» (варіант 3)

text:
Презентація на тему «Основи»

План
1)Що таке основи
2)Склад основ і їх класифікація
3)Хімічні властивості
4)Добування і застосування

Ca(OH)2

Основами називають складні речовини, в яких атоми металів сполучені з однією або кількома гідроксильними групами.

Хімічні властивості основ
1)Оксид неметалу+луг=сіль+вода
2)Луг+кислота=сіль+вода
3)Луг+сіль(р)=основа(н)+сіль нова
4)Основа(н)+кислота сильна=сіль+вода
5)Основа(н)=оксид металу+вода

Добування основ
Оксид неметалу+вода=луг
Метал+вода=луг+водень
Луг+сіль(р)=основа(н)+сіль нова

NaOH
   (натрій гідроксид) -  використовується у виробництві   твердого мила.

KOH
   (калій гідроксид) –
   використовується  у  виробництві рідкого мила.

Застосування основ


title: Презентація на тему «Крем»

text:
Крем

История

Виды кремов

ВИДЫ КРЕМОВ
Защитный крем

Отличие от традиционных увлажняющих кремов

Увлажнение и лечение сухой кожи

Фактор безопасности косметики
Крем от STYX
Состав(INCI): Aqua (Water), Caprae Butyrum (Goat Butter), Glycerin, Isopropyl Myristate, Cetearyl Glucoside, Cetearyl Alcohol, MAcadamia Ternifolia Seed (MAcadamia Nut) Oil, Calendula Officinalis (Marigold Flower) Oil, Stearyl Alcohol, Benzyl Alcohol, Aloe Barbadensis (Aloe Vera Extract) Leaf Juice, Simmondsia Chinensis (Jojoba) Oil, Tocopheryl Acetate (Vitamin E), Chamomilla Recutita (Camomile) Extract, Calendula Officinalis (Marigold Flower) Extract, Achillea Millefolium (Yarrow) Extract, Gentiana Lutea (Gentian) Extract, Melilotus Officinalis (Melilot) Extract, Gramineae (Grass-Hay Flower) Extract, Parfum, Dehydroacetic Acid, Butylphenyl Methylpropional, Potassium Sorbate, Sodium Benzoate, Limonene


Презентація на тему «Пластмаси» (варіант 1)


Презентація на тему «Оцет»


Презентація на тему «Поживні добавки для рослин – ДОБРИВА»


title: Презентація на тему «Будова Всесвіту» (варіант 3)

text:
M87
M82


Презентація на тему «Проект – дослідження мило Dove»


Презентація на тему «Нафтоперегінні заводи в Україні»


Презентація на тему «Вода» (варіант 5)


title: Презентація на тему «Нафта» (варіант 15)

text:
West Texas Intermediate (WTI)
Brent Crude
Dubai Crude
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%9D%D0%B0%D1%84%D1%82%D0%B0
http://www.grinchuk.lviv.ua/referat/1893/1897.html
http://energetika.in.ua/ua/books/book-1/part-2/section-8/8-2/8-2-1
http://energetika.in.ua/ua/books/book-1/part-2/section-8/8-3


title: Презентація на тему «The most successful partnership»

text:
The most successful  partnership
in the world

Usually, all well-known companies such as twitter and eBay were built by multiple leaders with productive relationships. Not surprisingly, many partners  were long-time friends, classmates, or relatives. Some partners do not get along at all. I always  thinking how two or three people can work together because partners  sometimes argue about something and it can «kill» business.
But I think the most important thing in a partnership one goal in life, not a relationship
Pierre Omidyar and Jeffrey Skoll
Company: eBay
Year Founded: 1995
How their partnership was formed: Skoll and Omidyar were casual acquaintances when Omidyar built the code for eBay.
They share common democratic values and a common goal which is why theirs Partnership working
Ben Cohen and Jerry Greenfield
Company: Ben & Jerry's
Year Founded: 1978
How their partnership was formed: Ben Cohen and Jerry Greenfield were childhood friends. They met during high school gym class in 1963 and  quickly became inseparable.
Ben and Jerry were able to turn their friendship into a successful business thanks to a joint passion for food and a desire to do more than just profit.

Evan Williams and Biz Stone
Company: Twitter
Year Founded: 2006
How their partnership was formed: They met at work. Williams hired Biz Stone to new work.
They have worked very hard in blogs and have common interests.

Two heads are better than one
I think partners should have a new idea, a common goal and will work hard then the world will see new sites, firms, achievements and etc.
Made by Bonk Veronika 11-A


title: Презентація на тему «Мєндєлєєв»

text:
ДИТИНСТВО ТА ЖИТТЯ Д.І. МЕНДЕЛЄЄВА
Підготував
Учень 8-Б класу
Воротинцев Артем
     Д.І.Менделєєв народився 27 січня(8 лютого за новим стилем) 1834 року в сім’ї директора Тобольської чоловічої гімназії.
Дмитро був сімнадцятою
дитиною у сім’ї, «мізинцем»,
як він себе називав. У тому ж
році його батько за станом
здоров’я змушений був
залишити службу,
виклопотавши собі
 невелику пенсію.
    Цих грошей катастрофічно не вистачало на утримання великої сім’ї,і тому матері Марії Дмитрівні довелося потурбуватися про додаткові прибутки. Оскільки жінкою вона була рішучою,розумною і з сильним характером,то, опинившись у скрутному становищі,прийняла рішення переїхати із сім’єю в село Аремзянку,де вдалося відновити господарство невеликого склозаводу,що раніше належав братові. Жити стало легше.
    Дмитрик часто потайки пробирався на завод і з захопленням спостерігав за робітниками,які варили скло. Йому страшенно хотілося самому потримати довгу трубку,закласти її в піч,витягти звідти гарячу масу і видути з неї величезну скляну кулю.

    Марія Дмитрівна не забувала про духовне виховання своїх дітей. У сім ’ї любили читати. У спадок Марії Дмитрівні залишалася одна з найбагатших бібліотек у Сибіру,з якої навіть у найскладніші для сім’ї дні не було продано жодної книги.
    1841 рік. Семирічний Дмитро поступив у Тобольську гімназію,де захопився фізико-математичними науками. Крім того,він захоплювався історією та географією,полюбляв замислюватися над питаннями будови Всесвіту,а вдома «екзаменував» своїх старших братів і сестер. 1847 рік-помирає батько Дмитра.1848-згорів завод. Сім’я повертається в Тобольськ. Весною 1849 року Дмитро закінчує гімназію.
    Менделєєви переїжджають до Петербургу де він поступає у Головний педагогічний інститут на природниче відділення фізико-математичного факультету. В інституті Дмитро захоплюється хімією. У травні 1855 року він закінчує інститут з золотою медаллю. Вчена рада присвоїла йому титул «Старший учитель». Після навчання переїхав до Одеси,де викладав природничі науки в Першій Одеській гімназії при Ришельєвському ліцеї. Тут він розробив гідратну теорію розчинів,потім захистив магістерську дисертацію «Про питомі об’єми».
    1857 рік. Менделєєв стає приват-доцентом Петербурзького університету. Для вдосконалення знань він від'їжджає на два роки до Німеччини, де досліджує капілярність,розширення рідин і абсолютну температуру кипіння останнім терміном він позначив температуру,при якій рідина перетворюється на газ. У 1865 році захищає докторську дисертацію,його обирають професором Петербурзького технологічного інституту, а потім - університету,в якому він керував кафедрою неорганічної хімії протягом 23 років.
    Періодичний закон він відкрив,коли йому було 35 років.Д.І.Менделєєв- розробив гідратну теорію
    розчинів;- написав «Основи хімії»;- винайшов новий тип
    бездимного пороху;- узагальнив рівняння
    ідеального стану;- працював у галузі
    теоретичних
    і практичних питань
    метеорології;- проводив дослідження з
    метеорології,
    астрономії,
    повітроплавання.


title: Презентація на тему «Сполуки Нітрогену»

text:
Сполуки Нітрогену
 Нітроген (І) оксид
N2O – нітроген (І) оксид, закись азоту або «веселячий газ», збуджуючо діє на нервову систему людини, використовують у медицині як анестезуючий засіб.  Фізичні властивості:газ, без кольору та запаху. Проявляє окисні властивості,
       легко розкладається.  Несолетворний оксид
2N2O=
N2O + Сu=

Ступак А.В.
Нітроген (ІІ) оксид
Ступак А.В.
NO – нітроген (I I)оксид безбарвний газ, термічно стійкий, погано розчинний у воді, практично вмить реагує з киснем (при кімнатній температурі).
Несолетворний оксид.
NO+ O2=
Нітроген (ІІІ) оксид
N2O3 –нітроген (III) оксид. Рідина темно-синього кольору, термічно нестійка, t кип.= 3,5 С, існує  у вигляді рідини тільки при охолодженні, в нормальних умовах переходить у газоподібний стан. Кислотний оксид, при взаємодії з водою утворюється нітритна кислота
N2O3=
N2O3 + H2O =

Ступак А.В.
Нітроген (IV) оксид
NO2 –нітроген (IV) оксид або или диоксид азоту, бурий газ, добре розчинний у воді, повністю реагує з нею. Є сильним окисником.
NO2 + H2O =

Ступак А.В.
Нітроген (V ) оксид
N2O5 –нітроген (V) оксид, азотний ангидрид, біла речовинавещество
 ( t пл.= 410С). Проявляє кислотні властивості,є сильним окисником.

Ступак А.В.
Нітратна кислота
Нітратна кислота – безбарвна гігроскопічна рідина, має різький запах «димить « на повітрі, безмежно розчиняється у воді,tкип= 82.6 0С. Розчини з нітратної кислоти зберігають у склянках з темного скла, тому що вона розкладається на світлі:
Ступак А.В.
4HNO3=4NO2+2H2O+O2
Особливості взаємодії нітратної кислоти з металами
Ступак А.В.
Виділяються різноманітні сполуки нітрогену - NO2,    NO, N2O, N2   NH3

З нітратною кислотою реагують метали, які стоять перед Н та після у ряді активності металів.

Застосування нітратної кислоти має два боки:
Спочатку,як руйнівник нітратна кислота, була основою для
   одержання …

А потім шведський хімік А.Нобель використав для одержання…
Ступак А.В.

Застосування нітратної кислоти має два боки:
Спочатку нітратна кислота була основою для одержання….

А потім шведський хімік А.Нобель використовував його для одержання….
Ступак А.В.
п
о
р
о
х
у
д
и
н
а
м
і
т
у
 Застосування нітратної кислоти

Ступак А.В.
Нітратна кислота
пластмаси
Вибуховонебезпечні речовини
добрива
барвники
ліки


title: Презентація на тему «Синтетические лекарственные препараты» (варіант 2)

text:
Синтетичні лікарські препарати
Поняття про синтетичні лікарські препарати
Лікувальні препарати, лікарські засоби, ліки або медикаменти —це  речовини або суміші речовин, що вживаються для профілактики, діагностики, лікування захворювань, запобігання вагітності, усунення болю, отримані з крові, плазми крові, органів і тканин людини або тварин, рослин, мінералів, хімічного синтезу або із застосуванням біотехнологій.
1866 року англійський хірург Джозеф Лістер уперше використав під час операції карболову кислоту (фенол) для дезінфекції інструментів. Це істотно зменшило смертність поміж хворих, оскільки запобігало бактеріальним інфекціям.
 C6H5OH
Аспірин
 У 1899 р. на фірмі «Байєр» почалося виробництво препарату під назвою «аспірин» як аналгетичний, жарознижуючий і протизапальний засіб.
Аспірин  (2- ацетилоксибензойна  кислота,  ацетат  саліцилової  кислоти)  складається  із  залишків  саліцилової  та  оцтової  кислоти.
Молекулярна  формула:
С9Н8О4

Хімічна формула аспірину
Фізичні властивості
Кристалічна речовина;
Розчинний у воді;
Температура  плавлення  аспірину  135°С;
Густина—1,4г/мл.;
При  температурі  490°С  самозаймається.

Хімічні властивості
При  температурі  490°С  самозаймається.
Під  час  лужного  гідролізу  аспірину  можна  отримати  саліцилову  і  оцтову  кислоту.
Отримання аспірину
Саліцилова                                                                             кислота

Ацетилсаліцилова
кислота
Анальгін

Анальгін з’явився у 1920 р. Його синтезував німецький хімік Людвіг Кнорр.
Кнорр шукав покращену формулу для інших популярних на той час ліків – пірамідону.
До традиційної формули він додав залишок сірчаної кислоти. Це й отримало назву – анальгін .
Метамізол   натрію
Болезаспокійливий і жарознижуючий препарат.
C13H18N3NaO5S
Таблетки білого або білого з жовтуватим відтінком кольору, із плоскою поверхнею та рискою.
Склад: метемізол натрію о,5 г;
допоміжні речовини: крохмаль картопляний,кальцію стеара, тальк.
Синтез Анальгіну
Обережно! Анальгін!!!
Це коли в крові зменшується кількість лейкоцитів і гранулоцитів( клітин білої крові),які захищають організм від усіх зовнішніх та внутрішніх ворогів.

Як наслідок, у людини знижується імунітет і вона стає вразливою до інфекцій, бактерій та грибків.

Найбільша загроза – агранулоцитоз.


title: Презентація на тему «Алотропні модифікації карбону» (варіант 1)

text:
Алотропні модифікації карбону
Алотропні модифікації карбону
Хімічний елемент Карбон утворює кілька простих речовин. Їх загальна хімічна назва вуглець.
Алотропія – це явище існування хімічного елемента у вигляді двох або кількох простих речовин, різних за властивостями і будовою.
 Алотропні модифікації – це ці прості речовини.
Вуглець утворює декілька алотропних видозмін
1. Природні:
Алмаз
Графіт
Фуреллен
Вуглецеві нонотрубки
2. Штучні:
Карбін
Графен
аморфний вуглець у вигляді сажі і деревного вугілля

Алмаз
безбарвний прозорий мінерал класу самородних неметалів, тверда кристалічна кубічна алотропна видозміна Карбону. Алмаз належить до дорогоцінних каменів і є найтвердішою з відомих речовин.

Графіт
 мінерал класу самородних напівметалів, найстійкіший у земній корі кристалічний різновид вуглецю

Фуреллен
одна з кількох алоторопних модифікацій Карбону. Найвідоміший фулерен — молекула C60, яка має ідеальну  форму футбольного мяча.
Вуглецеві нанотрубки
протяжні циліндричні структури діаметром від одного до декількох десятків наномерів і завдовжки до декількох мікрон складаються з однієї або декількох згорнутих в трубку гексагональних графітових площин (графенів) і закінчуються зазвичай півсферичною головкою.
Карбін
кристалічна лінійна модифікація вуглецю. К. – електронейтральні сполуки одновалентного атома вуглецю з вільною електронною парою та неспареним електроном.

Графен
одна з алотропних форм вуглецю, моноатомний шар атомів вуглецю із гексагональною структурою. Графен був відкритий в 2004 Андрієм Геймом та Костянтином Новосьоловим із Манчестерського універстету. За це відкриття Гейм та Новосьолов були нагороджені Нобелівською премією з фізики за 2010.

Аморфний вуглець
стан вуглецю з неврегульованою структурою
вигляд сажі, деревного вугілля
Застосування вуглецю
Деревне вугілля має здатність адсорбувати (поглинати) на своїй поверхні різні гази і деякі речовини з розчинів. Адсорбція відбувається поверхнею вугілля, тому воно здатне поглинати (адсорбувати) тим більшу кількість речовин, чим більша його сумарна поверхня, тобто чим більше воно подрібнене або пористе. Пористість, а разом з тим і адсорбційна здатність деревного вугілля різко збільшується при попередньому нагріванні в струмені водяної пари. При цьому пори вугілля очищаються від смолистих речовин і його внутрішня поверхня дуже збільшується. Таке вугілля називається активованим.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Електричний струм в металах» (варіант 1)

text:
+11
2
8
1
Na
+
+
+
+
+
+
+
+
+
-
-
-
-
-
-
-
-
-
+
+
+
+
+
+
+
+
+
-
-
-
-
-
-
-
-
+

+

+

+

+
-


title: Презентація на тему «Небесная сфера»

text:
Небесная сфера
Когда мы наблюдаем небо, все астрономические объекты кажутся расположенными на куполообразной поверхности, в центре которой находится наблюдатель. Этот воображаемый купол образует верхнюю половину воображаемой сферы, которую называют «небесной сферой». Она играет фундаментальную роль при указании положения астрономических объектов.
Небе́сная сфе́ра — воображаемая вспомогательная сфера произвольного радиуса, на которую проецируются небесные светила: служит для решения различных астрометрических задач. За центр небесной сферы, как правило, принимают глаз наблюдателя. Для находящегося на поверхности Земли наблюдателя вращение небесной сферы воспроизводит суточное движение светил на небе. Площадь небесной сферы с учетом непостоянства значения размеров дуги равных склонений составляет 41252.96 кв. градусов.
Радиус небесной сферы может быть принят каким угодно: в целях упрощения геометрических соотношений его полагают равным единице.

Небесная сфера разделена небесным экватором.
центр небесной сферы может быть помещен в место:
где находится наблюдатель (топоцентрическая небесная сфера),
в центр Земли (геоцентрическая небесная сфера),
в центр той или иной планеты (планетоцентрическая небесная сфера),
в центр Солнца (гелиоцентрическая небесная сфера) или в любую др. точку пространства.

Каждому светилу на небесной сфере соответствует точка, в которой её пересекает прямая, соединяющая центр небесной сферы со светилом (с его центром). При изучении взаимного расположения и видимых движений светил на небесной сфере выбирают ту или иную систему координат, определяемую основными точками и линиями.
Представление о Небесной сфере возникло в глубокой древности; в основу его легло зрительное впечатление о существовании куполообразного небесного свода. Это впечатление связано с тем, что в результате огромной удалённости небесных светил человеческий глаз не в состоянии оценить различия в расстояниях до них, и они представляются одинаково удалёнными. У древних народов это ассоциировалось с наличием реальной сферы, ограничивающей весь мир и несущей на своей поверхности многочисленные звёзды. Таким образом, в их представлении небесная сфера была важнейшим элементом Вселенной.

История
Старинная карта небесных сфер
Представление небесной сферы
Небесную сферу можно изобразить на плоскости таким же образом, как сферическую Землю изображают на картах. В обоих случаях необходимо выбрать систему геометрической проекции. Первой попыткой представить участки небесной сферы на плоскости были наскальные рисунки звездных конфигураций в пещерах древних людей. В наши дни существуют различные звездные карты, изданные в виде рисованных или фотографических звездных атласов, покрывающих все небо.
Древние китайские и греческие астрономы представляли небесную сферу в виде модели, известной как «армиллярная сфера». Она состоит из металлических кругов или колец, соединенных вместе так, чтобы показать важнейшие круги небесной сферы. Сейчас нередко используют звездные глобусы, на которых отмечены положения звезд и основных кругов небесной сферы. У армиллярных сфер и глобусов есть общий недостаток: положение звезд и разметка кругов нанесены на их внешней, выпуклой стороне, которую мы рассматриваем снаружи, тогда как на небо мы смотрим «изнутри», и звезды нам кажутся размещенными на вогнутой стороне небесной сферы. Это иногда приводит к путанице направлений движения звезд и фигур созвездий.
Названия важнейших точек и дуг на небесной сфере

P,P' — полюсы мира, T,T' — точки равноденствия, E,C — точки солнцестояния, П,П' — полюса эклиптики, PP' — ось мира, ПП' — ось эклиптики, ATQT'- небесный экватор, ETCT' — эклиптика
Отвесная линия и связанные с ней (производные) понятия
Отвесная линия
Отве́сная ли́ния (или вертика́льная ли́ния) — прямая, проходящая через центр небесной сферы и совпадающая с направлением нити отвеса в месте наблюдения. Для наблюдателя, находящегося на поверхности Земли, отвесная линия проходит через центр Земли и точку наблюдения.
Зенит и надир
Отвесная линия пересекается с поверхностью небесной сферы в двух точках — зени́те, над головой наблюдателя, и нади́ре — диаметрально противоположной точке.

Вращение небесной сферы и связанные (производные) понятия
Ось мира
P,P' — полюсы мира, T,T' — точки равноденствия, E,C — точки солнцестояния, П,П' — полюса эклиптики, PP' — ось мира, ПП' — ось эклиптики, ATQT'- небесный экватор, ETCT' — эклиптика
Ось ми́ра — воображаемая линия, пересекающая небесную сферу в северном и южном полюсах (вокруг неё происходит вращение небесной сферы).
Полюсы мира
Ось мира пересекается с поверхностью небесной сферы в двух точках — се́верном по́люсе ми́ра и ю́жном по́люсе ми́ра. Северным полюсом называется тот, со стороны которого вращение небесной сферы происходит по часовой стрелке, если смотреть на сферу извне.
Небесный экватор
Небе́сный эква́тор — большой круг небесной сферы, плоскость которого перпендикулярна оси мира. Небесный экватор делит поверхность небесной сферы на два полушария: се́верное полуша́рие, с вершиной в северном полюсе мира, и ю́жное полуша́рие, с вершиной в южном полюсе мира.

Ось эклиптики
Ось экли́птики — диаметр небесной сферы, перпендикулярный плоскости эклиптики.
Полюсы эклиптики
Ось эклиптики пересекается с поверхностью небесной сферы в двух точках — се́верном по́люсе экли́птики, лежащем в северном полушарии, и ю́жном по́люсе экли́птики, лежащем в южном полушарии.

Галактические полюсы и галактический экватор
Точка небесной сферы с  экваториальными
α = 192,85948° β = 27,12825°
или
R.A.=12h51m26s Dec.=+27°07’42"
называется се́верным галакти́ческим по́люсом, а диаметрально противоположная ей точка — ю́жным галакти́ческим по́люсом.
Большой круг небесной сферы, плоскость которого перпендикулярна линии, соединяющей галактические полюсы, называется галакти́ческим эква́тором.

Термины, рождаемые в пересечениях понятий «Отвесная линия» и «Вращение небесной сферы»
Точки востока и запада
Небесный экватор пересекается с математическим горизонтом в двух точках: то́чке восто́ка и то́чке за́пада. Точкой востока называется та, в которой точки вращающейся небесной сферы пересекают математический горизонт, переходя из невидимой полусферы в видимую.
Небесный меридиан
Небе́сный меридиа́н — большой круг небесной сферы, плоскость которого проходит через отвесную линию и ось мира. Небесный меридиан делит поверхность небесной сферы на два полушария — восто́чное полуша́рие, с вершиной в точке востока, и за́падное полуша́рие, с вершиной в точке запада.
Полуденная линия
Полу́денная ли́ния — линия пересечения плоскости небесного меридиана и плоскости математического горизонта.
 Точки севера и юга
Небесный меридиан пересекается с математическим горизонтом в двух точках: то́чке се́вера и то́чке ю́га. Точкой севера называется та, которая ближе к северному полюсу мира.

Выполнила:
Шрамко Надя
Ученица 10 класса
Январь 2010год.