title: Презентація на тему «Періодична система хімічних елементів»

text:
  Презентація на тему “ Періодична система хімічних елементів "
Спроби класифікацій хімічних елементів
Історія відкриття періодичного закону, «укріплювачі» системи Д. І. Менделєєва
Біографія Д.И.Менделєєва
Підготувала учениця 8 – го класу
Петриченко Юлія
Спроби класифікацій хімічних елементів

В хімії існують класифікації елементів, речовин, хімічних реакцій
Класифікація -це розподіл об'єктівна групиабо класи за певнимиознаками
В кінці ХVІІІ ст. А.-Л. Лавуазьє запропонував першу класифікацію хімічних елементів. Він розділив прості речовини на метали і неметали.  Така класифікація була недосконалою, але розподіл простих речовин, а також хімічних елементів на дві великі групи відіграло важливу роль у розвитку хімії.
Вчені об'єднали їх в окремі групи.Прості речовини кожної групи отримали такі загальні назви:
У ХІХ ст. німецький вчений В. Деберейнер розподілив частину подібних елементів на тріади.1 тріада - лужні елементи2 тріада – лужноземельні4 тріада – галогени.Розмістив їх за збільшенням атомних мас.Закономірність: напівсума елементів приблизно дорівнює відносній атомній масі середнього елемента.
Він помітив, що в багатьох випадках кожний восьмий елемент є подібним до обраного за перший (таку особливість має звуковий ряд у музиці).Тому таку закономірність виявлену цим ученим назвали правилом октав.
У 1865. англійський вчений Дж. Ньюлендс розмістив відомі тоді хімічні елементи у ряд за зростанням відносних атомних мас.
H, Li, Be, B, C, N,
O, F, Na, Mg, Al, Si, P, S, Cl, K, Ca, Cr,
Ti, Mn, Fe…
У 1864р. німецький хімік Л.Мейєр запропонував таблицю, в якій розмістив елементи за зростанням відносних атомних мас і відповідно до їх валентності. Однак деякі данні були помилковими або взагалі невідомими.
Періодична система Д.І. Менделеева.Історія відкриття періодичного закону.
«Познавая бесконечное, наука сама бесконечна»
Д.І.Менделєєв
Періодичний закон відкритий Д. І. Менделєєвим в березні 1869 року при зіставленні властивостей всіх відомих на той час елементів і величин їхніх атомних мас (ваг). Термін «періодичний закон» Д.І.Менделеев вперше вжив у листопаді 1870, а в жовтні 1871 дав остаточне формулювання періодичного закону: «... властивості елементів, а тому і властивості утворених ними простих і складних тіл, стоять у періодичній залежності від їх атомної маси ». Графічним (табличним) зображенням періодичного закону є розроблена Менделєєвим періодична система елементів.
Періодична система хімічних елементів (таблиця Менделєєва) - класифікація хімічних елементів, що встановлює залежність різних властивостей елементів від заряду атомного ядра. Система є графічним виразом періодичного закону, встановленого російським хіміком Д. І. Менделєєвим в 1869 році.
Періоди — це горизонтальні ряди в таблиці Менделєєва. Періоди поділяються на малі, що складаються з одного ряду (1—3 періоди), і великі, що складаються з двох рядів (4—7 періоди). У періодах добре помітна періодичність зміни властивостей елементів, простих речовин, утворених цими елементами, та їх сполук.У періодах із зростанням порядкового номера елементів їх металічні властивості слабшають, а неметалічні посилюються.
Група — це вертикальний стовпчик у таблиці Менделєєва, у якому розміщені подібні за властивостями хімічні елементи.У короткоперіодному варіанті Періодичної системи кожна група поділяється на підгрупи — головну (або А) і побічну (або Б). До складу головної підгрупи входять елементи великих і малих періодів, а до складу побічних підгруп — тільки великих періодів і лише метали.У групах у головних підгрупах виявляється подібність елементів (наприклад однакова вища валентність) та їхніх сполук (наприклад загальні формули вищих оксидів і водневих сполук). У групах із зростанням порядкового номера металічні властивості елементів посилюються, а неметалічні послаблюються.
Зіставляючи між собою відомі на той час хімічні елементи, Менделєєв після колосальної роботи відкрив, нарешті, ту чудову залежність, ту загальну закономірний зв'язок між окремими елементами, в якій вони постають як єдине ціле, де властивості кожного елемента є не чимось відірваним, самостійним , само собою існуючим, а періодично і правильно повторюваним явищем.
Періодична система Д. І. Менделєєва стала найважливішою віхою в розвитку атомно-молекулярного вчення.
Завдяки їй склалося сучасне поняття про хімічний елемент, були уточнені уявлення про прості речовини і з'єднаннях.
 При переміщенні вздовж періоду справа ліворуч металеві властивості елементів посилюється. У зворотному напрямку зростають неметалічні.Це пояснюється тим, що правіше знаходяться елементи, електронні оболонки яких ближче до октету. Елементи в правій частині періоду менш схильні віддавати свої електрони для утворення металевого зв'язку і взагалі в хімічних реакціях. Слева направо в периоде также увеличивается и заряд ядра.
В сучасному варіанті системи передбачається зведення елементів у двовимірну таблицю, в якій кожна
 група (їх 8) визначає основні фізико-хімічні властивості, а періоди (їх 7), певною мірою подібні один одному.
Біографія Д.І.Менделєєва
Дмитро Іванович Менделєєв народився 8 лютого1834 року у Тобольську, у родині директора місцевої гімназії. З 1850 р. навчався на фізико-математичному факультеті Петербурзького педагогічного інституту. У 1855 р. закінчив його з золотою медаллю
Іван Павлович Менделєєв,
батько вченого
Марія Дмитрівна Менделєєва,
мати вченого
Дмитро Іванович
Менделеев, 1885 год
Тобольська гімназія,
 у якій вчився Д.І.Менделєєв
Вид Тобольска
 Був направлений учителем гімназії спочатку в Сімферополь, а потім в Одесу. У 1856 р. Дмитро Менделєєв відправився у Петербург і захистив магістерську дисертацію за темою «Про питомі об'єми», після чого на початку 1857 р. був прийнятий приват-доцентом на кафедру хімії Петербурзького університету. 1859 — 1861 р. він перебував у науковому відрядженні у Німеччині, у Гейдельберзькому університеті. У 1860 р. Менделєєв взяв участь у роботі першого міжнародного хімічного конгресу в Карлсрує. У 1861 р. Менделєєв написав перший у Росії підручник з органічної хімії. Навесні 1862 р. підручник був визнаний гідним повної Демидівської премії. У 1863 р. він отримав місце професора у Петербурзькому технологічному інституті, а в 1866 р. — у Петербурзькому університеті, де читав лекції з органічної, неорганічної і технічної хімії. У 1865 р. Менделєєв захистив докторську дисертацію за темою «Про сполуки спирту з водою».
перший у Росії підручник
з органічної хімії
Феозва Микитична Лещова,
Дружина Менделєєва, 1860-е роки
Ганна Іванівна Попова,
Друга дружина
Менделєєва
Дочка Д.І.Менделєєва – Ольга Трирогова
та його внучка Наталя
Дочка Менделєєва Люба
та її чоловік
У наступні роки з-під пера Менделєєва вийшло ще кілька основних праць з різних розділів хімії. Його повна наукова і літературна спадщина величезна і містить 431 роботу. Праці Менделєєва отримали широке міжнародне визнання. Він був обраний членом багатьох академій наук, іноземних наукових товариств. Тільки Російська академія наук на виборах 1880 р. забалотувала його через внутрішні інтриги.Пішовши в 1890 у відставку, Менделєєв брав активну участь у виданні Енциклопедичного словника Брокгауза й Ефрона, був консультантом у пороховій лабораторії при Морському міністерстві. Провівши необхідні дослідження, усього за три роки він розробив ефективний склад бездимного пороху. У 1893 р. Менделєєв був призначений хранителем (керівником) Головної палати мір і ваги.Помер у лютому 1907 р. в Санкт-Петербургу від запалення легень.
Могила Д.І.Менделєєва
на Волковому кладовищи
Пам'ятник  Д.І.Менделєєву


title: Презентація на тему «Рідкі кристали та їх властивості» (варіант 1)

text:
Рідкі кристали та їх властивості
Підготувала Кравченко Дарина

Застосування рідких кристалів.Термографія.
Застосування рідких кристалів
Застосування рідких кристалів у техніці
Застосування рідких кристалів у техніці
Застосування рідких кристалів у техніці


title: Презентація на тему «Великі вчені хіміки»

text:
.
.
Великі вчені хіміки
.
.
Видатний хімік – органік, учений, педагог
Винайшов вугільний протигаз
 Розробив способи ароматизації та бензотизації нафти

Зелінський Микола Дмитрович

.
Фізик і електротехнік, хімік винахідник, організатор науки, громадський діяч, перекладач.
Видував скляні трубки для своїх дослідів та для потреб колег-фізиків
Пулюй Іван Павлович

.
Філософ, природознавець, мислитель, засновник геохімії та космізму.
Збагатив науку  ідеями, що лягли в основу нових провідних напрямків сучасної мінерології гідрогеологїї
Вернадський Володимир Іванович

.
Фізико-хімік, член Петербурзької академії наук
Основним дослідження є визначенння теплот утворення оксинів лужних металів і вивчення динаміки явищ
Бекетов Микола Миколайович

.
Хімік, біохімік, гігієніст та епідеміолог, громадсько-політичний діяч.
Першим здійснив синтез сечової кислоти з гліцирину. Вказав, що амінокислоти є складовими білків.
Горбачевський Іван Якович

.
Вчений у галузі обробки металів тиском. Заслужений діяч науки і техніки УРСР.
Наукові досліди присвячені теорії прокатки, удосконаленню прокатного устаткування, розробці нових процесів.
Чекмарьов Олександр Петрович

.
15 років віддав на вивчення залізних руд Кривого Рогу. Сприяв тому, щоб розпочались промислові розробки, які визначили подальший бурхливий економічний розвиток Придніпровського регіону.
Виявив родовища залізної руди.
Поль Олександр Миколайович

.
Доктор біологічних наук. Засновник наукового напрямку рекультивації земель, порушених гірничними розробками.
Обгрунтував і експериментально довів наявність родючості в осадових гірських породах.
Масюк Микола Трохимович

.
Автор 121 наукової та 22 навчально-методичних публікацій, 30 авторських свідоцтв та одного патенту.
Учасник багатьох наукових міжнародних і всеукраїнських конференцій.
Гуцуляк Борис Михайлович


title: Презентація на тему «Хімія у побуті» (варіант 1)

text:
Презентація на тему: «Хімія у побуті»
Виконала:Коновалова Марина11-А
Побутова хімія
Побутова хімія — самостійна галузь промисловості. Щороку у світі виробляється майже 30 млн. т товарів побутової хімії. Це мийні, чистячі, дезінфікуючі засоби, засоби догляду за меблями й підлогою, для боротьби з комахами і захисту рослин, засоби для вибілювання, підкрохмалювання, підсинювання, різноманітні фарби, клеї, автокосметика тощо.
           Мийні засоби
 Мийний засіб- поверхнево-активна речовина або суміш поверхнево-активних речовин з «очисними властивостями в розведених розчинах». У більшості контекстів побутовий термін «миючий засіб» сам по собі відноситься або конкретно до прального порошку або до засобу для миття посуду чи ін., на відміну від мила для рук. Миючі засоби зазвичай доступні у вигляді порошків або розчинів
          Мийні засоби
Чиста вода добре видаляє із забрудненої поверхні лише розчинні в ній речовини. Часточки нерозчинних речовин, але які змочуються водою (гідрофільні), можна видалити за рахунок механічного впливу. Якщо ж речовини незмочуються водою (гідрофобні) . І до того ж мають підвищену в'язкість, то практично їх не можна видалити водою. Це стосується жирових забруднень,воску, стеарину, олії, різних органічних речовин тощо . У таких випадкахзастосовується мило, а ще краще— синтетичні мийні засоби (СМЗ), що належать до групи поверхнево-активних речовин (ПАР).

Які бувають мийні засоби?
Використання побутової хімії
Використання побутової хімії
            Косметика
Косметика - будь-які речовини або препарати, що контактують з будь-якою частиною поверхні тіла людини (тобто шкірою, волосяним покривом, нігтями й зовнішніми статевими органами) або зубами, слизовою оболонкою порожнини рота винятково з метою чищення, ароматизації, зміни зовнішнього вигляду, захисту, підтримання в гарному стані, усунення запаху тіла (за винятком тих випадків, коли очищення, ароматизація, зміна, збереження й коригування спрямовані на лікування або запобігання хворобі). Наприклад, креми з догляду за шкірою, лосьйони, пудри, парфуми, губна помада, лаки для нігтів, макіяж для очей і обличчя, речовини для хімічної завивки, фарба для волосся, лаки й гелі для волосся, дезодоранти, товари для дітей, олії для ванн, кульки для ванн, солі для ванн, олії й багато інших видів товарів.
Чи безпечна косметика насправді?
Численні опубліковані звіти посилили занепокоєння щодо безпеки кількох поверхнево-активних речовин. Лаурилсульфат натрію (SLS) викликає низку захворювань, у тому числі шкіри - дерматит.

 Парабени можуть викликати подразнення шкіри і контактні дерматити у людей з алергією на парабени, невеликий відсоток від загальної чисельності населення. Експерименти на тваринах показали, що парабени мають слабку естрогенну активність, діючи як ксеноестрогени. Випадання вій також може бути пов’язане з тривалим застосуванням косметики. Синтетичні аромати широко використовуються в споживчих товарах. Дослідження на основі шкірних алергічних проб показують, що синтетичні аромати, зроблені з багатьох компонентів, викликають алергічні реакції. Косметичні компанії були піддані критиці за створення псевдо-наукових тверджень про свої продукти, які вводять в оману або не підтримуються науковими доказами.
                    Клей
Клей — розчин, дисперсія чи розплав переважно високомолекулярних органічних або неорганічних речовин природних або штучних, які застосовують для з'єднання (склеювання) матеріалів. З'єднання відбувається внаслідок утворення між склеюваними поверхнями та клейовим прошарком міцних адгезійних зв'язків, обумовлених міжмолекулярною та міжатомною взаємодією. Адгезійні зв'язки посилюються взаємною дифузією атомів матеріалів, що контактують.
Для доброго прилягання один з матеріалів — клей — має бути пластичним, а другий — твердим.

Клеї частіше за все являють собою в'язкі рідини або пасти, клеї-розплави являють собою тверді матеріали та можуть бути у вигляді плівки, стержнів, брусків, гранул.
Хімічна промисловість випускає великий асортимент клеїв.  Міцність зчеплення  клею  відносно склеюваних поверхонь визначається  силами міжмолекулярної взаємодії (електростатичними силами) або хімічними силами, які ведуть до утворення хімічного зв'язку. До групи найкращих смол, клеїв і лаків належать епоксидні. Їм властивависока липкість до скла, порцеляни, металів, пластмас, дерева та висока межа міцності. У побуті широко використовуються клеї типу БФ, БФ-2, БФ-5, виготовлені на основі фенол формальдегідних смол.

 Лакофарбові матеріали
Лакофарбові матеріали включають оліфи, лаки, фарби, емалі, ґрунтовки, шпатльовки і допоміжні матеріали для обробки, які утворюють стійкі до зовнішніх умов покриття і підвищують естетичні властивості.

Лакофарбові матеріали – складні складові, які містять плівкоутворюючі речовини (синтетичні полімери, рослинні масла, синтетичні жирні кислоти, ефіри целюлози, нафтопродукти, клеї, силікати), пігменти (сухі фарби), наповнювачі (крейда, тальк, каолін та ін.), розчинники (скипидар, бензин та ін.), сикативи – прискорювачі висихання.

Якість ЛФМ визначається їх споживчими властивостями. Безпечність ЛФМ залежить від їх складу, багато з них шкідливо діють на організм людини. Функціональні властивості визначаються здатністю ЛФМ прилипати до поверхні і створювати стійкі до зовнішніх умов покриття. До ергономічних властивостей відносять зручність користування цими матеріалами, яка визначається терміном висихання, тобто вони повинні швидко висихати. Надійність ЛФМ характеризується зберігаємістю, довговічністю і ремонтопридатністю покриття. Естетичні властивості обумовлені кольором, блиском і прозорістю ЛФМ і покриття.
              Висновок
Хімічна промисловість набула досить широкого розвитку. Мийні, чистячі, дезінфікуючі засоби, засоби догляду за меблями й підлогою, для боротьби з комахами і захисту рослин, засоби для вибілювання, підкрохмалювання, підсинювання, різноманітні фарби, клеї, автокосметика – це те, без чого ми не уявляємо нашого життя, та багато з них можуть нанести шкоду нашому здоров’ю, тому до всіх цих речовин треба ставитись з крайньою обережністю!!!

           Рекомендації
При виборі очищувальних засобів віддавайте перевагу засобам з більш простим складом, без барвників та ароматизаторів.
Користуйтеся найбільш щадними засобами для миття посуду або для ручного прання (наприклад, з позначкою "для чутливої шкіри").
Обов'язково звертайте увагу на те, що написано на етикетці та в інструкції, що додається до чистячих засобів.
Зберігайте засоби побутової хімії в добре закритих ємностях і в приміщенні, де мешканці будинку бувають найрідше.
Бережіть шкіру від прямого контакту з агресивними речовинами, використовуючи господарські рукавички і захисні креми.
Обмежте себе і своїх домочадців у використанні побутової хімії та косметичних засобів в аерозольних балончиках під тиском.
Обов'язково ретельно споліскуйте або змивайте засоби побутової хімії, щоб не контактувати з  залишками активних речовин на предметах.
При алергічних, дерматологічних захворюваннях або просто проблемній шкірі, а також для маленьких дітей використовуйте гіпоалергенні засоби особистої гігієни та побутову хімію.
При використанні та зберіганні засобів побутової хімії необхідно знати, що рідкі речовини в разі необхідності слід переливати, обов'язково користуючись лійкою, а пересипати сипучі - ложкою.
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Мило» (варіант 10)


title: Презентація на тему «Рідкі кристали та їх властивості» (варіант 2)

text:
Рідкі кристали та їх властивості
Класифікація та застосування
Рідкі кристали
Деякі органічні матеріали при переході з рідкого стану в твердий мають проміжну структуру. Речовина в такому стані( між твердим кристалічним та ізотропним рідким) називається – рідкими кристалами.
За структурою РК це рідини схожі на желе.

   Речовини, молекули яких за певних умов здатні утворювати рідкокристалічні фази, називаються мезогенами. Як правило, ці молекули є певною мірою жорсткими та анізотропними.

    Рідкі кристали відкрив в 1888 р. австрійський ботанік Ф. Рейнитцер.
     Науковий доказ було надано професором університету Карлсруе Отто Леманном.
     У 1963 р. американець Фергюсон використав найважливішу властивість рідких кристалів - змінювати колір під впливом температури.
     Тільки після 1973 р., коли група англійських хіміків під керівництвом Джорджа Грея отримала рідкі кристали з відносно дешевого і доступного сировини, ці речовини отримали широке поширення в різноманітних пристроях.
Трішки історії..

Нематичні кристали
Найбільш простий різновид  РК- нематики (від грец. «Нема» - нитка) - утворюють довгі ниткоподібні молекули. У рідкокристалічному стані «палички» паралельні один одному, але безладно зрушені вздовж своїх осей.
Смектичні кристали
У смектичних кристалах (від грец. «Смегма» - мило) ступінь впорядкованості вище. Молекули смектика згруповані в шари. Спільним для всіх смектиків є слабка взаємодія між шарами, які легко сковзаяться один щодо одного, тому смектики на дотик слизькі та милоподібні.
Найбільш складно влаштовані молекули холестеричних рідких кристалів мають форму довгастих пластинок, розташованих паралельно один одному.
Їх особливістю є те, що вони різко змінюють забарвлення при зміні температури середовища навіть  на десяті долі градуса.
Холестеричні кристали

Освітленні пучком поляризованого білого світла, холестеричні рідкі кристали мають райдужне забарвлення, яке залежить від природи речовини, температури та кута падіння світла

Загальна для всіх типів рідких кристалів властивість – подвійне заломлення світла, характерне для більшості твердих кристалів, за допомогою якої можна ідентифікувати мезоморфний стан

Перехід Фредеріка
Явище переорієнтації молекул рідкого кристалу під дією електричного поля
Використання
Одне з важливих напрямів використання рідких кристалів - термографія.
Рідкі кристали у вигляді плівки наносять на деталі електросхем. Несправні елементи - сильно нагріті або холодні, непрацюючі - відразу помітні по яскравим колірним плямам. Нові можливості отримали лікарі: рідкокристалічний індикатор на шкірі хворого швидко діагностує приховане запалення і навіть пухлини.

Рідкі кристали також використовують у косметичних цілях для догляду за волоссям.
Дякую за
Увагу!!!


title: Презентація на тему «Штучні і синтетичні волокна» (варіант 3)

text:
Штучні і синтетичні волокна
Природні волокна
Хімічні волокна
Схема добування волокна
http://www.youtube.com/watch?v=Xpn8ahNX5PY
Відеофрагмент «Як роблять пряжу»
Схема добування волокна природного походження
http://www.youtube.com/watch?v=--mnMD1ao8E
Відеофрагмент «Як роблять шовк»
Штучні волокна

Розчинення целюлози

Витягування і термообробка волокна

Видавлювання розчину через фільєри
Розчинники целюлози
Схема добування штучного волокна
Схема добування синтетичного  волокна
Полімери синтетичних волокон
Реакції добування полімерів
Капрон
Лавсан
Переваги і недоліки волокон


Презентація на тему «Волокна» (варіант 5)


Презентація на тему «Видалення забруднень із поверхні тканини»


title: Презентація на тему «Хімічні зв’язки»

text:
Алмакаева 8-Б

Хімічні  зв’язки
Види хімічних зв’язків
Хімі́чний зв'язо́к — енергія взаємодії між     атомами, яка утримує їх у молекулі чи твердому тілі.
Хімічні зв'язки є результатом складної взаємодії електронів та ядер атомів і описуються квантовою механікою. В останні десятиліття виникла окрема галузь хімії, предметом якої є вивчення структури молекул і кристалів за допомогою квантово-механічних розрахунків: квантова хімія.

Ковалентний зв’язок
Ковалентний зв'язок є формою хімічного зв’язку характерною особливістю якого є те, що задіяні атоми поділяють одну чи більше спільних пар електронів, що і спричиняють їх взаємне притяжіння, яке утримує їх у молекулі. Електрони при цьому, як правило, заповнюють зовнішні електронні оболонки задіяних атомів. Такий зв'язок завжди сильніший ніж  міжмолекулярний зв’язок та порівняльний за силою чи сильніший за йонній зв’язок.
Іонний зв’язок
Іо́нний хімі́чний зв'язо́к, також йонний хімічний зв'язок — це тип звя’зку, при якому електрони переходять із одного атоиа до іншого, й основний вклад в притягання вноситься електростатистичною взаємодією.
Ковалентний зв'язок найчастіше виникає між атомами із схожою високою електронегативністю. Ковалентний зв'язок найчастіше виникає між неметалами, тоді як іонний зв'язок є найпоширенішою формою зв'язку між атомами металів та неметалів.
… а іонний зв’язок
Утворюється між атомами або групами атомів зі значною різницею в електронегативністю.
Характерний для сполук металів з найтиповішими неметалами.
Кристалічні тверді тіла, утворені завдяки йонному зв'язку, називаються іонними кристалами. Прикладом такого кристалу є кам’яна сіль NaCl. До йонних кристалів належать також численні оксиди (MgO).

Металі́чний зв'язо́к — тип хімічного зв'язку, при якому валентні електрони атомів делокалізуються і починають взаємодіяти з атомними остовами усього тіла.
При встановленні металічного типу зв'язку з атомів утворюється метал, в якому позитивно заряджені іони занурені в електронний газ. Незважаючи на заряджений стан іонів, взаємодія між ними екрануеться рухливими електронами, й не поширюється на далекі відстані.


title: Презентація на тему «Розчини»

text:
           «Розчини»
Рóзчини (рос. раствор, англ. solution, нім. Lösung f) — цілком однорідні суміші з двох (або кількох) речовин, в яких молекули (або іони) одної речовини рівномірно розподілені між молекулами іншої речовини.Розчин — однофазна, гомогенна, багатокомпонентна система змінного хімічного складу. Практично усі рідини, що є в природі, являють собою розчини. Крім рідинних, існують газові (газуваті) розчини — їх прийнято називати газовими сумішами (наприклад, повітря) і тверді розчини (наприклад, деякі сплави). Як правило, під розчином розуміють рідку молекулярно-дисперсну систему (так звані істинні розчини, англ. true solution). Розчинником називають компонент, концентрація якого суттєво більша концентрації інших компонентів. Розчинник у чистому вигляді має той самий агрегатний стан, що й розчин. Процес утворення розчину полягає у руйнуванні зв'язків між молекулами (йонами) вихідної речовини і утворенні нових зв'язків між молекулами (йонами) розчиненої речовини і розчинника. За концентрацією розчиненої речовини розчини поділяють на насичені, ненасичені й пересичені. За наявністю чи відсутністю електролітичної дисоціації розчиненої речовини на йони розрізняють розчини електролітів і розчини неелектролітів. Крім того, виділяють розчини полімерів, головна особливість яких — дуже велика різниця у розмірах молекул розчинника і розчиненої речовини.

Властивості розчину.Розчини характеризуються також рядом певних властивостей, відмінних від властивостей їх складових частин. Зокрема, вони відрізняються від своїх складових частин густиною, температурою замерзання і кипіння і іншими властивостями. Існує ряд властивостей розчинів, які залежать від концентрації, але не від природи розчинених речовин, такі властивості називаються колігативними. Розчини можуть бути в рідкому, твердому і газоподібному стані. Прикладом перших можуть служити розчини цукру, солі і спирту у воді. Тверді розчини — це різні металічні сплави: міді або сріблав золоті, нікелю в міді тощо. Газоподібними розчинами є суміші різних газів, наприклад повітря.
Розчинник - це компонент розчину, агрегатний стан якого не змінюється при утворенні розчину, або вміст якого переважає над вмістом інших компонентів. Компонентами розчину є: розчинник та розчиненна речовина.Розчинник і розчинена речовина. Кожний розчин складається з розчинника і розчиненої речовини. Розчинником називають звичайну речовину, яка служить середовищем для розчиненої речовини і в чистому вигляді перебуває в тому ж агрегатному стані, що й утворюваний розчин. Однак інколи важко сказати, яка речовина є розчинником, а яка — розчиненою речовиною, особливо коли обидві речовини взаємно розчиняються одна в одній у необмеженій кількості (як спирт і вода). В таких випадках розчинником називають ту речовину, якої в розчині більше.Найбільш поширеним і практично найважливішим розчинником є вода. Вода морів та океанів є природним розчином, який має солоно-гіркий смак. У середньому в 1 кг морської води міститься 35 г розчинених речовин — середня солоність морської води становить 35‰. До складу морської води входить понад сто речовин, утворених з майже всіх відомих у природі хімічних елементів. Як розчинники використовують також інші речовини: ацетон, бензин, спирт тощо, але значно рідше.Значення розчинів.Водні розчини відіграють величезну роль у природі і практичній діяльності людини. Досить сказати, що рослини беруть з ґрунту всі потрібні для їх росту поживні речовини лише у вигляді водних розчинів. Тому своєчасне надходження води до ґрунту має таке велике значення для нормального розвитку рослин і забезпечення високого врожаю сільськогосподарських культур. Процеси травлення і засвоєння їжі людиною і всіма тваринами теж зв'язані з переведенням поживних речовин у розчин.Розчини відіграють величезну роль у техніці. Більшість хімічних процесів у промисловості проводять у розчинах. Такі галузі техніки, як шкіряне і паперове виробництво, виробництво цукру, мінеральних добрив, лікувальних речовин і багато інших, нерозривно пов'язані з широким застосуванням водних розчинів.


title: Презентація на тему «Згубний вплив спиртів на організм людини»

text:
Згубний вплив спиртів на організм людини
Підготувала Гуцал Наталія9-Б клас
                      ПЛАН:1.Вступ2.Метанол або метиловий спирт та його вплив на організм людини
3.Етанол або етиловий спирт та його вплив на організм людини4.Висновки
Вступ:
Спирти   це органічні сполуки, в молекулах яких міститься одна або
декілька гідроксильних груп, сполучених з вуглеводневим радикалом.

Назви спиртів походять від назв радикалів, а також з назв вуглеводів
додаванням закінчення -ол (метанол, етанол, пропанол, бутанол і т.д.)
Нижчі спирти   рідини, вищі з числом вуглецевих атомів більше 12 -
тверді речовини. Всі спирти легше за воду.

Найбільш відомі і що часто застосовуються на практиці з граничних
одноатомних спиртів - це метанол і етанол.
Метанол (інші назви: метиловий спирт, карбінол, деревний спирт); формула: CH3OH — найпростіший одноатомний спирт, безбарвна рідина зі слабим спиртовим запахом.
Будучи полярною сполукою, він добре розчиняється у воді, легше за воду. Температура кипіння метанолу - 65°З. Метиловий спирт уперше був отриманий в XVII в., а вивчений в першій половині XIX в. Його називають деревним спиртом, оскільки першим з відомих методів його отримання був метод сухої перегонки деревини. Сучасний метод отримання - каталітичний синтез з оксиду карбону (II) і гідрогену (температура 250С, тиск 7Мпа, каталізатор суміш оксиду цинку і купруму (II)):СО + 2Н2 CH3OH              Метиловий спирт дуже отруйна речовина, діюча на                                      нервову і судинну системи людини. При попаданні в організм людини 10 мл метанолу може призвести до важкого отруєння, до сліпоти. А попадання 25-30 мл метанолу призводить до смертельного випадку. Найбільш легка форма отруєння характеризується наявністю головного болю , загальною слабкістю , нездужанням , ознобом , нудотою , блювотою. Тому небезпечний для життя не тільки чистий метанол , але і рідини , що містять цю отруту навіть у порівняно невеликій кількості.

Особлива небезпека метанолу пов'язана з тим , що по запаху і смаку він не відрізняється від етилового спирту , через що і відбуваються випадки його вживання всередину. У домашніх умовах метанол можна відрізнити наступним способом: згорнути з товстої мідного дроту спіраль і загострити її на вогні до червоного світіння ; при опусканні спіралі в метанол відбувається його каталітичне окислення з виділенням формальдегіду , що володіє вельми різким запахом ; етанол ж такого ефекту не дає ( буде нагадувати запах прілого яблук) . Другий спосіб - йодоформна реакція: з етиловим спиртом випаде йодоформ жовтого кольору , а з метанолом нічого не випадає (реакція не підходить для визначення вмісту метанолу в розчині етанолу) Як зазначено в керівництві для лікаря швидкої медичної допомоги , при отруєнні метанолом антидотом є етанол , який вводиться внутрішньовенно у формі 10 % розчину крапельно або 30-40 % розчину перорально із розрахунку 1-2 грами розчину на 1 кг ваги на добу .Корисний ефект в цьому випадку забезпечується відволіканням АДГ I на окислення екзогенного етанолу. Слід врахувати , що при недостатньо точному діагнозі за отруєння метанолом можна прийняти алкогольну інтоксикацію , отруєння дихлоретаном або чотирьоххлористим вуглецем - в цьому випадку введення додаткової кількості етилового спирту небезпечно
Етанол:(інші назви: етиловий спирт, винний спирт, алкоголь), С2Н5ОН, - безбарвна рідина. Кипить при 78,3 С, замерзає при -114°С. Горить слабо світловим пломенем.Археологічні розкопки свідчать, що в епоху стародавніх цивілізацій уміли виготовляти вино і пиво. Схоже, що алкоголь був першою речовиною, синтезованою людиною. Перша літературна згадка про власне етиловий спирт, як «горючу воду», отриману перегонкою вина, відноситься до VIII в. А елементний склад етанолу був визначений на початку XIX в.
Одним із проявів на ЦНС є пригнічення судинно-рухового ценру, внаслідок
чого відбувається розширення шкірних судин, тим самим збільшується
тепловіддача, і на холоді спирт етиловий приводить до переохолодження
організму, а не навпаки, як існує думка серед людей. У з(язку з цим, щоб
викликати відчуття тепла, прийом спиртного може бути оправдано після
попадання з холоду у тепле приміщення, коли небезпека замерзання
виключаються.
Спирт етиловий впливає на ШКТ слідуючи чином: він посилює секреторну
активність слинних та шлункових залоз. Він не являється поживною
речовиною, він не служить матеріалом для побудови нових тканин, не
накопичується в організмі, і має велику токсичну дію на організм в
цілому.При тривалому прийомі спирту етилового виникає звикання. Хронічне
отруєння е.с. називається алкоголізмом, який характеризується
різновидністю клінічних проявів: знижуються працездатність, інтелект,
увага, пам(ять, можуть виникати психічна і фізична деградація
особистості.
Метанол і етанол - дуже схожі рідини, розрізнити їх можна тільки
хімічним шляхом або по температурі кипіння. Трапляється, що люди
помилково вживають метанол замість етанолу і це призводить до трагічних наслідків. Легкий анестезуючий ефект при цьому випробують усі, але пияцтво чи алкогольна залежність розвиваються приблизно в 11% питущих. Однак наявні на сьогоднішній день дані не дозволяють заздалегідь визначити, хто з питущих стане п'яницею чи алкоголіком.

Висновки:

Етиловий спирт, С2Н5ОН, у тих чи інших кількостях присутній в пиві, вині і таких продуктам перегонки, як віскі, джин і ром. Потрапляючи в шлунок і кішківник, спирт всмоктується і швидко розподіляється по рідинах і тканинам організму. Алкоголь робить в основному анестезуючу дію, хоча встановлено, що в малих дозах він стимулює деякі функції центральної нервової системи. У середніх і великих дозах він пригнічує діяльність центральної нервової системи, у тому числі головного мозку, причому цей ефект прямо пропорційний його концентрації в крові.В організмі відразу ж починається знешкодження алкоголю шляхом його окислювання в печінці, але швидкість цього процесу може відставати від швидкості нагромадження; це накладає обмеження на кількість спиртного,
котре може бути випите без виникнення ознак отруєння. Після припинення прийому алкоголю до організмі продовжується його окислювання до кінцевих продуктів - вуглекислоти і води, що може тривати не одну годину.

Малі дози алкоголю звичайно знімають почуття чи напруги утоми і
підсилюють апетит. Великі кількості пригнічують активність вищих
психічних центрів, викликаючи відчуття самовпевненості і притупляючи
почуття тривоги і провини. Перестають турбувати тяжкі чи болісні
ситуації, і чим більше випито, тим голосніше стає мова. Можуть
відбуватися необережні вчинки, наслідки яких питущий людина, утративши розважливість, не усвідомлює. Помітно порушуються фізіологічні рефлекси і координація рухів. Продовження вживання алкоголю веде до повної втрати контролю над собою і може закінчуватись втратою свідомості, а іноді і смертю. Люди відносяться до алкоголю по-різному. Одні не п'ють зовсім. В інших споживання алкоголю є даниною прийнятим правилам без прагнення відчути його дію. Треті п'ють часто і , багато, випробовуючи особливе задоволення від ефекту алкоголю на нервову систему. Легкий анестезуючий ефект при цьому випробують усі, але пияцтво чи алкогольна залежність розвиваються приблизно в 11% питущих. Однак наявні на сьогоднішній день дані не дозволяють заздалегідь визначити, хто з питущих стане п'яницею чи алкоголіком.
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Анілін»


title: Презентація на тему «Альберт Ейнштейн» (варіант 1)

text:
Альберт
 Ейнштейн

Альберт Ейнштейн  (Albert Einstein) — один з найвизначніших фізиків XX століття. Лауреат Нобелівської премії 1921 року.

У 1900 Ейнштейн закінчив Політехнікум, отримавши диплом викладача математики і фізики. Хоча його успішність не була зразковою, проте він серйозно зацікавився цілим рядом наук, у тому числі геологією, біологією, історією культури, літературознавством, політичною економією.

Унаслідок відсутності заробітку Альберт Ейнштейн буквально голодував, не приймаючи їжу по декілька днів поспіль. Згодом це стало причиною хвороби печінки, що нагадувала про себе до кінця життя.

Не зважаючи на проблеми, що переслідували його в 1900–1902 рр., Ейнштейн знаходив час для подальшого вивчення фізики.
Не зважаючи на проблеми, що переслідували його в 1900–1902 рр., Ейнштейн знаходив час для подальшого вивчення фізики.

 Один з друзів Ейнштейна, математик Марсель Гроссман, що був одночасно і батьком одного з його учнів, рекомендував Ейнштейна на посаду експерта третього класу у федеральне Бюро патентування винаходів

6 січня 1903 Ейнштейн одружився на двадцятисемирічній Мільові Маріч- дипломованого математика

904 року «Аннали фізики» отримали від Альберта Ейнштейна низку статей, присвячених вивченню питань статистичної механіки й молекулярної фізики.
1904 року «Аннали фізики» отримали від Альберта Ейнштейна низку статей, присвячених вивченню питань статистичної механіки й молекулярної фізики.

Нагородили Ейнштейна премію за пояснення явища фотоефекту

Після переїзду в США Альберт Ейнштейн отримав посаду професора фізики у недавно створеному інституті фундаментальних досліджень в Прінстоні, штат Нью-Джерсі.
Після переїзду в США Альберт Ейнштейн отримав посаду професора фізики у недавно створеному інституті фундаментальних досліджень в Прінстоні, штат Нью-Джерсі.

Статуя Альберта Ейнштейна в Ізраїльській академії природничих і гуманітарних наук.


title: Презентація на тему «Колообіг Оксигену в природі»

text:
Колообіг Оксигену в природі
Кисень та озон
Джерела кисню
Утворення кисню
Функція кисню
Кисень широко використовується як окисник. Його застосовують для зварювання та різання металів, у хімічній промисловості – для добування різноманітних сполук та інтенсифікації деяких виробничих процесів. У космічній техніці кисень застосовується для спалювання водню та інших видів палива, в авіації – при польотах на значних висотах, у хірургії – для підтримання хворих з ускладненим диханням.
Біологічна роль кисню зумовлена його здатністю підтримувати дихання. Людина при диханні протягом однієї хвилини в середньому споживає 0,5 дм3 кисню, протягом доби – 720 дм3, а протягом року – 262,8 м3 кисню.
Утворення озону
Озон утворюється у верхніх шарах атмосфери внаслідок поглинання киснем ультрафіолетового випромінювання Сонця.
Крім того, поглинаючи променисту енергію Сонця (фотони), молекули кисню переходять у збуджений стан і під час дальшої взаємодії зі звичайним киснем також утворюють озон.
Функція озону
Озон, що утворився, огортає Землю з усіх боків. Але молекули озону існують недовго. Відбувається зворотна реакція фотохімічного розкладу озону, яка, власне, являє собою поглинання озоном фотонів.
Отже, в атмосфері існує цикл озону — його збалансовані утворення і розклад. Результатом цього циклу є перетворення ультрафіолетового випромінювання Сонця на теплову енергію. Але для нас головна «заслуга» озону полягає в тому, що він, «жертвуючи собою», поглинає ультрафіолетове випромінювання і тим самим не допускає високоенергетичні фотони Сонця до Землі.
Утворення озонових дір
Озоновий шар не є стабільним. Він може самовільно то збільшуватись, то зменшуватись над певною місцевістю по кілька разів на рік. Під впливом природних факторів (фото-хімічного розкладу, виверження вулканів, значного переміщення великих повітряних мас), а більшою мірою під впливом забруднення навколишнього середовища він зазнає руйнування, внаслідок чого утворюються так звані «озонові дірки», які збільшують ультрафіолетове навантаження на все живе на Землі.

Причини утворення озонових дір
Причиною руйнування озонового шару є забруднення атмосфери оксидами нітрогену, наявність яких у 20 разів збільшує токсичність озону. Так, масове викидання в атмосферу вихлопних газів реактивних літаків, що містять оксиди нітрогену, руйнує озоновий шар. Окрім того, використання хлоро- і флуоровмісних речовин (фреонів) у холодильних машинах також спричинює руйнування озонового шару. Адже фреони, якщо потрапляють в атмосферу, реагують лише з озоном, бо відносно інших речовин вони інертні. Внаслідок цього над місцевістю може утворитися «озонова дірка».
Озонові діри в Україні.Як захистити себе
Над Україною (окрім південної частини) загальний вміст озону за останні 20 років зменшився на 6 %, і утворилася і аномальна зона. Особливо небезпечна «озонова дірка» влітку. У цей період дуже потерпають очі, тому треба користуватися сонцезахисними окулярами. Варто утримуватися і від загару, щоб не зашкодити шкірі.


Презентація на тему «Синтетичні миючі засоби» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Нафта» (варіант 20)

text:
РОБОТА
 УЧЕНИЦІ 11-А КЛАСУ
КУЦАН НАТАЛІЇ
НАФТА
НАФТА
горюча корисна копалина, складна суміш вуглеводнів  різних класів з невеликою кількістю органічних кисневих, сірчистих і азотних сполук, що являє собою густу маслянисту рідину.
ДЖЕРЕЛА ВУГЛЕВОДНІВ
ФІЗИЧНІ ВЛАСТИВОСТІ
Забарвлення в неї червоно-коричневе, буває жовто-зелене і чорне, іноді зустрічається безбарвна нафта. Нафта має характерний запах, легша за воду, у воді нерозчинна.
ЕЛЕМЕНТНИЙ СКЛАД
 вуглець 80-88%, водень 11-14,5%, сірка 0,01-5%, кисень 0,05-0,7%, азот 0,01-0,6%
ПОХОДЖЕННЯ НАЗВИ
Вважають, що сучасний термін «нафта» є похідним від слова «нафата», що мовою народів Малої Азії означає «просочуватися».
ПРОДУКТИ ПЕРЕРОБКИ НАФТИ ТА НАФТОПРОДУКТІВ
1. Гази крекінгу
2. Моторне паливо
3. Лаки
4. Нафтени
5. Парафін
6. Мазут
7. Мило
8. Ароматичні вуглеводні

Геологічний розріз нафтоносної місцевості.
СКЛАД
Усього в нафті виявлено понад 50 хімічних елементів. Так, нарівні зі згаданими в нафті присутні V, Ni ,Cl і т. д.
Нафта являє собою суміш бл. 1000 індивідуальних речовин, з яких велика частина — рідкі вуглеводні і гетероатомні органічні сполуки (4-5 мас.%), переважно сірчисті , азотисті (понад 30) і кисневі (бл. 85), а також метал-органічні сполуки .   Інші компоненти — розчинені вуглеводневі гази, вода (від слідів до 10%), мінеральні солі (головним чином хлориди), розчини солей органічних кислот і ін., механічні домішки (частинки глини, піску, вапняку).

НАФТА В УКРАЇНІ
На території України поклади нафти є у Передкарпатті, у Дніпровсько-донецькій областях та на шельфі Чорного і Азовського морів.
Україна лише на 10-12% забезпечена нафтою власного виробництва.
ДЕРЕВО НАФТОПРОДУКТІВ
ЗАСТОСУВАННЯ
Нафта — найважливіше джерело рідкого палива, мастил, сировина для синтетичних матеріалів тощо. Займає провідне місце в світовому паливно-енергетичному господарстві. Її частка в загальному споживанні енергоресурсів безперервно зростає: 3% в 1900 р., 5% перед Першою світовою війною 17,5% напередодні Другої світової війни  24% у 1950 р., 41,5% у 1972 р., 48%. У перспективі ця частка буде меншати внаслідок зростання застосування атомної і інших видів енергії, а також збільшення вартості видобутку.


title: Презентація на тему «Синтетичні каучуки»

text:
Синтетичні каучуки
Мета проекту.
Розширити знання учнів про полімерні матеріали на прикладі синтетичних каучуків; ознайомити учнів з головними характеристиками, класифікацією синтетичних канчуків; вивчити склад, властивості й застосування матеріалів на прикладі синтетичних канчуків; показати значення сучасних полімерних матеріалів на прикладі синтетичних каучуків.
Актуальність проекту.
Цiлий ряд подiй вплинув на винахiд синтетичного каучуку-iндустрiальна революцiя,прогрес в моторо будуваннi,двi свiтовi вiйни,зростаючий попит на каучук i дефiцит натурального каучуку.Синтетичнi каучуки-необхiдна альтернатива натуральному,що надали додаткових властивостей виробам.

План проекту.
1.Каучуки:
- Властивості і застосування;
- Види.
2.Хімічна будова синтетичного каучуку.
3.Синтетичний каучук:
Каучуки загального та спеціального призначень;
Застосування каучуків загального та спеціального призначень;
Найпоширеніші способи одержання синтетичних каучуків;
4.Висновок.
5.Джерела.
1.Каучуки
Каучуки – реакційноздатні високомолекулярні сполуки.
Властивості і застосування
 Становлять головну складову частину гуму;
 Найхарактерніша властивість - здатність до високих оборотних деформацій;
 Тверда речовина, до складу якої входять два елементи: вуглець і водень;
 Каучуки - еластичні матеріали.
 У техніці з каучуків виготовляють шини для автотранспорту, літаків, велосипедів;
 Каучуки застосовують для електроізоляції, а також виробництва промислових товарів та медичних приладів.
Види
Розрізняюсь два види каучуків
2.Хімічна будова синтетичного каучуку
    У розробці синтезу каучуку Лебедєв пішов шляхом наслідування природі. Оскільки натуральний каучук - полімер дієнового вуглеводню, то Лебедєв скористався також дієновим вуглеводнем, тільки більш простим і доступним - бутадіеном
Сировиною для одержання бутадієну служить етиловий спирт. Отримання бутадієну засноване на реакціях дегідрування і дегідратації спирту.

3.Синтетичний каучук.
    Синтетичні каучуки - синтетичні полімери, здатні перероблятися в гуму шляхом вулканізації, складають основну масу еластомерів.
Каучуки загального та спеціального призначень.
Застосування каучуків загального та спеціального призначень
Найпоширеніші способи одержання синтетичних каучуків
5.Джерела.
 Ф. А. Деркач «Хімія» Л. 1968;
 http://ua-referat.com/%D0%9A%D0%B0%D1%83%D1%87%D1%83%D0%BA;
http://subject.com.ua/lesson/chemistry/11klas/61.html;

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «My favorite kind of sport» (варіант 2)

text:
Slide show on the theme:
‘My favorite kind of sport’
10 Form
Furman Olha
My favorite sport is swimming. It is very interesting, also in Kaniv possible go to the beach almost every day in the summer.
By the classification of swimming as a sport includes: the actual swimming, water polo, diving and synchronized swimming.
Coordinating the development of water sports in the world is engaged in the International Swimming Federation carrying out the world championships since 1973, and in Europe - Ligue of European swimming championships conductive Europe since 1926.
Swimming has a very long history. Drawings on the archaeological findings show that people in ancient Egypt, Assyria, and in many other countries were able to swim for a few thousand years before our era. In those times, swimming was purely applied character - for fishing, hunting for waterfowl game, underwater fishing and military affairs.
The first swimming competition took place in the XV-XVI centuries. The first sports organization swimmers originated in England in 1869, followed by similar organizations appeared in Sweden (1882), Germany, Hungary (1886), France (1887), The Netherlands, USA (1888), New Zealand (1890), Russia (1894) , Italy, Austria (1899) and many others ... The growth of popularity of competitive swimming at the end of XIX century is associated with the construction of artificial pools.
In 1896, the swimming was included in the program of the first Olympic Games, and has since been included in the Olympic program. In 1899, in Budapest held major international competitions with the participation of athletes from several European countries, then they have been held every year in different European countries and were designated the "European Championship"
Individual heats and then the competition over long distances in open water bodies have been held at the end of XIX century. Probably the most famous of them - swim across the English Channel, first crossed the English Channel in 1875, the Englishman Matthew Webb.
Since 1991, swimming in open water is included in the program of the World Championships in Aquatics, and since 2000, in even years are also held separate championships in swimming in open water.
Some professions need swimming skills. For example, miners and abalone pearls to swimming and diving to earn a living, as well as underwater hunters. Swimming - a special kind of sport that is useful for almost all systems of the body and also helps to relax.


title: Презентація на тему «Пластмаса» (варіант 6)

text:
Пластмаси як різновид полімерів
Робота Роговченко Тетяни, 11-А
Пластична маса (пластмаса) — штучно створені матеріали на основі синтетичних або природних полімерів. Пластмаси формують при підвищеній температуі  у той час, коли вони мають високу пластичність. Сировиною для отримання полімерів є нафта, природний газ, кам'яне вугілля, сланці. Поширенню пластмас сприяють їх мала густина, що значно зменшує масу деталей, висока корозійна стійкість, широкий діапазон властивостей.
До складу найважливіших пластмас входять такі полімери:
 Поліетилен

 Поліпропілен

 Полівінілхлорид

 Полівінілацетат

Фенолоформальдегідні смоли
Пластмаси можуть містити наповнювачі, пластифікатори та спеціальні добавки, що надають пластмасі певних властивостей.
Наповнювачами можуть бути органічні або неорганічні речовини у вигляді порошків, волокон або листів . Наповнювачі підвищують міцність, зносостійкість, теплостійкість та інші властивості пластмас.
Пластифікатори вводять для підвищення пластичності та еластичності пластмас.
Добавки:
стабілізатори — речовини, які уповільнюють старіння;
барвники — речовини, що надають пластмасовим виробам декоративного вигляду;
каталізатори — речовини, що прискорюють твердіння пластмаси (уротропін, оксиди металів);
антистатики — речовини, які перешкоджають виникненню і накопиченню статичного електричного заряду у виробах з полімерних матеріалів.

Наповнювачі та пластифікати
Класифікація пластмас
Залежно від властивостей смоли пластмаси поділяють на термопластичні і термореактивні.
Термопластичні пластмаси (термопласти) — це такі, що під час нагріву розм'якшуються, переходять у в'язко текучий стан, а при охолодженні затвердівають. Цей процес повторюється при повторному нагріві. Тобто такі пластмаси допускають повторну переробку.
Термореактивні пластмаси (реактопласти) нагріваючись розм'якшуються, але при певній температурі відбувається полімеризація, внаслідок якої смола переходить у твердий стан і повторна переробка таких пластмас неможлива.

Система маркування пластмас
Для створення умов для утилізації пластикових предметів одноразового використання в 1988 році Співтовариством Пластикової індустрії була запроваджена система з ідентифікаційними кодами для маркування всіх видів пластмас. Маркування містить три стрілки у формі трикутника, всередині якого поміщена цифра, що означає тип пластика:

Види пластмас
Поліетилентерефталат (PETE/PET)
Найпоширеніший вид пластмас. В пляшки, що виготовляються з поліетилентерефталату, розливають різні напої, соняшникову олію, кетчупи, майонези, косметичні засоби.Переваги: дешевизна, міцність, безпечність.Недоліки: низькі бар'єрні властивості.

Види пластмас
Поліетилен високої щільності (HDPE)
Із поліетилену високої щільності виготовляються флакони для шампуней, косметичних та миючих засобів, каністри для моторних мастил, одноразовий посуд, контейнери і ємності для продуктів харчування, контейнери для заморожування продуктів, іграшки.Переваги: дешевизна, безпечність, міцність, легкість переробки, стійкість до масел.
Недоліки: уразливі для газів і тому непридатні для пакування продуктів

Види пластмас
Полівінілхлорид (PVC/V)
Полівінілхлорид, він же ПВХ, вініл застосовується для виготовлення лінолеуму, віконних профілів, кромки меблів, упаковки побутової техніки, штучної шкіри, плівки для натяжних стель, а також деяких іграшок.Переваги: стійкість до кислот, лугів, розчинників і масел, бензину, гасу, хороший діелектрик, не горить.Недоліки: важкість переробки, токсичність.

Види пластмас
Поліетилен низької щільності (LDPE)
Із поліетилену низької щільності виготовляються різні пакувальні матеріали, пакети для супермаркетів, CD, DVD диски.Переваги: дешевизна, легкість.Недоліки: низька рентабельність переробки.

Види пластмас
Поліпропілен (PP)
З поліпропілену виготовляють відра, посуд для гарячих страв, одноразові шприци, мішки для цукру, контейнери для заморожування продуктів, кришки для більшості пляшок, маслянки, упаковку деяких продуктів харчування, в будівництві використовується для шумоізоляції.Переваги: термостійкість, стійкість до зношування.Недоліки: чутливий до світла та кисню, швидше старіє ніж поліетилен.

Види пластмас
Полістирол (PS)
Із полістиролу виготовляється одноразовий посуд, контейнери для їжі, стаканчики для йогуртів, дитячі іграшки, теплоізоляційні плити, сандвіч панелі, пакувальні таці для продуктів харчування в супермаркетах.Переваги: дешевизна, морозостійкість, легкість в переробці, хороший діелектрик.Недоліки: низька механічна міцність і хімічна нестійкість.

Види пластмас
OTHER або О — інші.
Небезпека для здоров'я та довкілля: в цю групу входять інші види пластмас, тому їх використання в побуті може бути пов'язане з небезпекою для вашого здоров'я.
Переробка: не підлягає.
Цікаві факти про пластик
Повинно пройти близько 450 років, перш ніж пластик почне розкладатися. Після цього пройде ще 50-80 років, поки він повністю не розкладеться. При нинішніх темпах виробництва цього матеріалу наша планета повністю покриється пластиком, перш ніж почнеться процес його розкладання.
У 1976 році середньостатистичний американець випивав близько 3,8 літрів бутильованої води. У 2006 році ця цифра склала 106 літрів.
Приблизно 40% від загального обсягу відходів з пластмаси у середньостатистичній американській сім’ї становлять пластикові пляшки.
90% ціни на воду у пляшках становить вартість самої пластмаси. Вода коштує лише 10% від цієї суми.
Середньостатистичний американець купує 167 пляшок води на рік.

Необхідно 90 мільйонів літрів нафти для виготовлення мільярда пластикових пляшок.
Всього 25 перероблених пляшок достатньо, щоб справити піджак для дорослої людини.
Європейці не особливо цікавляться переробкою пластмаси. На даний час у Європі переробляється лише 2,5% пластикових пляшок.
Це сумно, але залишається фактом. Щорічно світова рибна промисловість викидає в океан неймовірну кількість сміття з пластику. Кожного року у море потрапляють до 150000 тонн пластику, включаючи упаковки, мережі і буї. Це сміття викликає загибель багатьох морських тварин, які помилково приймають його за їжу. Загальне число загиблих тварин вже налічує близько мільйона особин. Викид сміття також призводить до утворення Великого Тихоокеанського сміттєвого острова, куди течії приносять весь пластик.
Щорічно виготовляється понад 13 мільярдів пластикових пляшок, що складає 300 штук на одного дорослого.
Утилізація однієї пластикової пляшки вивільняє енергію, достатню для того, щоб запалити 60 Вт лампочку і протримати її ввімкненою протягом 6 хв.

Переробка пластмаси дозволяє зберегти до 2/3 енергії необхідної для виробництва пластику з сировини.
4 з 5 пляшок у США зроблені з пластику.
Згідно з опитуваннями, 90% споживачів пластикових пакетів використовують їх повторно.
Зберігання та відвантаження води в пластикових пляшках є найменш енергозберігаючим методом, але тим не менш найпопулярнішим.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Електричний струм у газах» (варіант 5)

text:
Електричний струм у газах

Механізм провідності газів

Нагріте повітря втрачає свої ізоляційні властивості.
Під час нагрівання в газі з’являються вільні заряди і газ стає провідником.

Процес утворення іонів і електронів у газах називається іонізацією.
Електричний струм у газах
Фактори, які приводять до виникнення електронів і іонів у газах, називають іонізаторами.
Електричний струм у газах
Якщо іонізатор перестає діяти, то газ знову стає діелектриком: відбувається рекомбінація.
Газовий розряд, який відбувається тільки за наявності зовнішнього іонізатора, називають несамостійним газовим розрядом.
Самостійні газові розряди
Самостійний газовий розряд — розряд, який не потребує для свого підтримування зовнішнього іонізатора.
тліючий,

дуговий,

іскровий

коронний.
Тліючий газовий розряд
Спостерігається при малих тисках
Дуговий газовий розряд
Це безперервний процес проходження електричного току через повітряний зазор між електродами.
Температура каналу дуги досягає 5000—7000 °С
Іскровий газовий розряд
Виникає при високих напругах.
            Коронний розряд
«Вогні святого Ельма»


Презентація на тему «Властивості та застосування полімерів»


title: Презентація на тему «Як же вимірюється швидкість в літаках?»

text:
Як же вимірюється швидкість в літаках?
Трубка Піто
 Види трубки Піто:

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Види палива. Бензин»

text:
Види паливаБензин

Бензин, рідше: бензина (рос.бензин; англ. petrol, gasoline; нім. Benzin; фр. benzine) — природна (одержують з нафти) або штучно одержана суміш вуглеводнів різної будови, які киплять найчастіше між 40 °C і 205 °C.
Що таке бензин?
Бензин — рухлива, горюча здебільшого безбарвна рідина з характерним запахом;
питома вага 0,700—0,780 кг./л.;
легко випаровується;
утворює з повітрям у певних концентраціях вибухові суміші;
Т° спалаху нижче 0°;
більшість бензинів замерзає нижче -60 °C;
має від 4 до 12 атомів Карбону.
Головні характеристики
Види бензину

Бензин прямої гонки одержують прямою перегонкою нафти, відбираючи фракцію (бензинову) при температурах нижче 200 °C. При цьому способі кількість вугдеводнів, що визначають якість, залежить від природи нафти.

Бензин прямої гонки
Крекінг-бензин утворюються крекінгом (розщепленням) важких фракцій нафти (мазуту, солярового масла) при температурі вище 400 °C. Крекінг при наявності алюмосилікатних каталізаторів дає бензин високої якості. Близько половини виробляють способом крекінгу.

Крекінг-бензин
Газовий бензин добувають з природних і нафтових газів, які містять пару бензинів. Щоб відокремити їх, гази стискують і охолоджують (компресійний метод) або вбирають маслом чи активованим вугіллям. Газовий бензин хімічним складом схожий на такий отриманий прямою гонкою, але містить більше легких фракцій.

Газовий бензин
Гідрогенізований бензин  добувають гідрогенізацією(приєднання водню) нафти та вугілля, яку провадять під тиском 200 — 800 атмосфер. Синтетичний бензин одержують, переробляючи водяний газ при наявності каталізаторів.

Гідрогенізований бензин
Вживають як моторне паливо, розчинники для жирів, каучуку, смол тощо. Для підвищення детонаційної стійкості до нього додавали тетраетилсвинець, ізооктан та ін. Випари бензину отруйні, тому під час роботи в приміщеннях, де є випари бензинів, треба вживати запобіжних заходів.
Застосування
Як високооктанові добавки до бензину широко застосовуються метил-трет-бутиловий та етил-трет-бутиловий етери. В Україні для підвищення октанового числа бензинів застосовується алкілат і етанол, який випускається під маркою ВКД (високооктанова кисневмісна добавка).
Як добавки до бензину використовують
Половину імпорту бензину в Україні становить продукція білоруського заводу »Мозирський НПЗ»;
у 1910 році світові обсяги продажу бензину вперше перевищили продаж газу;
близько 90 % добувають з нафти.

Цікаве про бензин
Дякуємо за увагу!


title: Презентація на тему «Ізомерія»

text:
    8           7           6            5           4             3        2         1
  6           5        4          3         2         1
-
-
-
 1           2        3    4          5          6
 6           5        4    3          2          1
 1          2        3          4           5         6          7
3

2

1
4             5             6            7              8
6

7

8
5             4             3

2

1
6

7

8
5             4             3

2

1
6

7

8
5             4             3

2

1
 1             2         3       4        5


title: Презентація на тему «Охорона довкілля від забруднень під час переробки вуглеводневої сировини»

text:
Охорона довкілля від забруднень під час переробки вуглеводневої сировини
Вступ
Проблема відходів, що утворюються внаслідок переробки вуглеводневої сировини, актуальна не лише в природоохоронному аспекті. Адже ці речовини здебільшого є цінними матеріальними ресурсами. їхнє комплексне використання сприятиме істотному зниженню темпів споживання первинних природних ресурсів, передусім невідновлюваних.
Природний газ
Його небезпідставно вважають екологічно чистим паливом. Однак з видобутком цієї корисної копалини, її використанням як джерела енергії і сировини в органічному синтезі пов’язана низка екологічних проблем.
Попереднє очищення природного газу від домішок підвищує його споживчі якості і безпечність для довкілля. Наприклад:
   H2S + NaOH = NaHS + H2O H2S + 2NaOH - Na2S + 2Н20
   CO2 + 2NaOH = Na2CO3 + H2O Na2CO3 + H2S = NaHS - I - NaHCO3

Новітні підходи до очищення вуглевод невої сировини від карбон(ІУ) оксиду і сірководню передбачають використання мембранних технологій і плазмохімічний  спосіб розкладання сірководню з одночасним отриманням сірки і екологічно чистого енергоносія - водню.
Супутній нафтовий газ
Як енергоносій і сировину для органічного синтезу його використовують не повною мірою. Спалювання у факелах призводить до значних викидів забруднюючих речовин і погіршення екологічної ситуації в нафтопромислових районах. В атмосферу потрапляють недопалений метан, вуглекислий і чадний гази, сажа, оксиди Нітрогену й Сульфуру, відбувається хімічне й теплове забруднення довкілля.
Сланцевий газ
Сланцевий газ — альтернативне джерело енергії, на яке покладають неабиякі надії. Однак його видобування пов’язане з використанням канцерогенних речовин у складі рідин для розриву пластів. Це може спричинити забруднення артезіанської води і негативно вплинути на здоров’я її споживачів.
Нафта і нафтопродукти
Унаслідок промислової переробки нафти і використання нафтопродуктів як палива утворюється багато речовин-забруднювачів. Тож попереднє очищення нафти також зменшує техногенне навантаження на довкілля. Смог- одна з першопричин забруднення повітряного середовища - багато в чому зумовлений використанням нафтопродуктів як моторних палив. Саме тому актуальним є використання в автомобілях каталітичного нейтралізатора
Дуже небезпечним для довкілля є потрапляння нафти і продуктів її переробки в природні водойми, підземні води.  Здатність нафти вкривати воду тонкою плівкою  призводить до вкрай негативних наслідків. Темна нафтова плівка на поверхні моря знижує освітленість товщі води, інтенсивність фотосинтезу слабшає, зменшується обсяг кисню.  Наразі використовують різноманітні сорбенти, за допомогою яких збирають і видаляють нафту з поверхні води, ґрунту тощо.
Кам’яне вугілля
Кам’яне вугілля ж паливо має істотні недоліки, найголовніший поміж яких — небезпечність для довкілля. У довкілля надходять вугільний пил, сажа, чадний газ, отру», ні сполуки Нітрогену, Сульфуру, Меркурію, Кадмію. Берилію, Плюмбуму, Арсену, Селену. Унаслідок фізико-хімічних процесів токсичні сполуки мігрують у ґрунти, підземні й ґрунтові води, а звідти потрапляють у живі організми.Тому нагальним завданням є зниження екологічних збитків від використання вугілля. Цього можна досягти запровадженням нових технологій.

Комплексне використання вугільної сировини
Приміром, з породних відвалів і відходів золи і шлаку можна вилучати практично безкоштовну сировину для виробництва алюмінію. У вугіллі та продуктах його переробки міститься Германій. У вугіллі і відходах його переробки міститься багато цінних мікроелементів, зокрема Аурум і Аргентум. До того ж переробка відходів для одержання цінної сировини дозволить вивільнити земельні площі для їхнього подальшого використання.
Технічна політика коксохімічної підгалузі
Технічна політика коксохімічної підгалузі ґрунтується на постійному впровадженні останніх досягнень у технології коксування і переробки продуктів вуглехімії з обов’язковим розроблянням природоохоронних заходів. Це істотно знижує екологічне навантаження на довкілля, особливо в містах, де розташовано коксохімічні підприємства.
Як можемо ми особисто запобігти негативному впливу на довкілля?
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Ферменти»

text:
ФЕРМЕНТИ
Ферме́нти або ензи́ми — білкові молекули, що є біологічними каталізаторами. Основна функція: прискорення швидкості перебігу реакції у сотні разів.
Винайдення ферментів
Вперше ферменти були відкриті у 1814 році російським хіміком К.С. Кірхгофом.
Функції ферментів
Будівельна
Каталітична або ферментативна
Рухова
Захисна
Антитіло
Транспортна
Енергетична
Енергія
Енергія
Білок
Амінокислоти
Низькомолекулярні речовини
Регуляторна-гормони
Ферменти діють на визначені субстрати(речовини)

Субстрат

Білкова частина фермента

Розщеплення субстрату

А взагалі існує 2 види з’єднання
Відповідність фермента і субстрата
Гіпотеза «ключ-замок»
Гіпотеза «рука-рукавичка»
До складу ферментів входять
Вітаміни - низькомолекулярні органічні сполуки, необхідні для підтримки життя.

Гормони - біологічно активні сполуки, що виділяються безпосередньо в кров і лімфу. Регулюють ріст, розможення та диференціювання тканин, синтез білків, проникність кліткових мембран.
Бліц-опрос
Білкові молекули, що є біологічними каталізаторами- це …

У процесі реакції, що каталізується, активний центр фермента вступає в реакцію з …

Низькомолекулярні органічні сполуки, необхідні для підтримки життя.

Речовини що виділяються безпосередньо у кров і лімфу.

Як називається частина фермента, яка з’єднюється із субстратом?

С   у   б    с        р  а    т
В    і    т    а   м   і          и
Ферменти
Г    о        м   о   н   и
Білк ва
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Білки та Амінокислоти»


title: Презентація на тему «Історія розвитку хімічних знань»

text:
«Історія розвитку хімічних знань»

Історія хімії — це тільки частина культури людства, оскільки виникнення хімії пов'язане з розвитком цивілізації. Історія становлення і розвитку хімії віддзеркалює зміни матеріальної та духовної культури залежно від розвитку економіки, політики, суспільних вiдносин.

Розвиток хімії можна розділити на 6 етапів:
Хімія давнини
Алхімічний період: III–XVII ст
Зародження сучасної хімії
XVIII століття. Хімічна революція
XIX століття
XX століття
Хімія давнини
У Давньому Єгипті були широко розвинуті хімічні ремесла. Єгиптяни вміли дубити шкіру, добувати з рослин лікарські й духмяні речовини, різноманітні барвники, виготовляти керамічні вироби.
Алхімічний період: III–XVII ст
Дещо пізніше хімія досягла значного розвитку в арабів. Араби почали називати хімію алхімією.
Зародження сучасної хімії
Протягом 16 ст. подвоїлося виробництво золота і в дев'ять разів зросло виробництво срібла.

З'являються численні виробничі лабораторії, передусім металургійні.

Почали вважати, що основне завдання алхімії не пошуки способів отримання золота, а виготовлення лікарських засобів.

Хімічна революція
Значну роль в розвитку хімії 18-го століття відіграв Михайло Ломоносов. У 1756 він провів  досліди з випалювання металів в закритій посудині, що довели збереження речовини при хімічних реакціях і ролі повітря в процесах горіння. Пружність газів він пояснював рухом часток.

Михайло Ломоносов (1711–1765)
XIX століття
У 1869 російський хімік  Дмитро Менделєєв, що був присутнім на конгресі в Карлсруе, опублікував свою періодичну таблицю.
  Дмитро Іванович Менделєєв (1834-1907)
XІX – ХХ століття
У 1896 Антуан Анрі Беккерель відкрив явище радіоактивності.

У 1897 Джозеф Томсон відкрив електрон, заряд якого з високою точністю виміряв в 1909 році Роберт Міллікен.

Зараз хімічні знання активно використовуються і продовжують поповнюватися.
Підсумки
Хімія – невід'ємна  частина нашого життя. Люди завжди розуміли цінність цієї науки, тому вона стрімко розвивається і донині.


title: Презентація на тему «Електричний струм» (варіант 3)

text:
Електричний струм
види зарядів у газах
Самостійним розрядом у газі
називають такий розряд, що
зберігається після припинення дії зовнішнього іонізуючого фактора.
Самостійний розряд виникає
в газі за певних умов.
Якщо напругу між
електродами постійно
підвищувати, то у певний
момент сила струму
різко зросте.
Самостійний розряд
Тліючий розряд
спостерігається тільки
при низьких тисках (десяті й соті частки
мм рт. ст.). Для збудження тліючого розряду напруга між електродами повинна складати всього лише кілька сотень вольтів, а іноді й менше.
Газовий розряд
Дуговий розряд виникає між електродами, що контактують між собою, якщо їх почати повільно віддаляти один від одного, коли вони підключені до потужного джерела струму. Нагрітий світний газ ніби «провисає» між електродами, тому явище й одержало назву дугового розряду.
Дуговий розряд
Іскровий розряд розвивається поступово. Для його пояснення користуються стримерною теорією. Відповідно до неї, виникненню каналу іскри (яскраво сяючого, розгалуженого і вигнутого) передує утворення стримера — сильно іонізованого провідного каналу, що виникає з окремих потоків електронів.
Іскровий розряд
Поблизу провідника з великою кривизною поверхні (наприклад, вістря) спостерігається високовольтний електричний розряд. Тиск при цьому досить високий, а поле поблизу провідника — неоднорідне. Коли напруженість поля поблизу вістря сягає 30 кВ/см, то навколо нього виникає свічення у вигляді корони, що й дало назву розрядові — коронний.
Коронний розряд
Щоб газ почав проводити електричний струм, потрібно створити в ньому вільні носії заряду, тобто заряджені частинки. Цей процес називається іонізацією газу. При цьому в газі відбувається розщеплення нейтральних атомів і молекул на іони і вільні електрони.

 Іонізувати газ можна двома шляхами:

 1) заряджені частинки вносяться в газ ззовні або створюються дією якого-небудь зовнішнього фактора;

 2) заряджені частинки створюються в газі дією електричного поля.
Підсумки

Дякуємо за увагу
11-Б клас


Презентація на тему «Галактики» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Вода» (варіант 2)

text:
Вода
Підготувала
Учениця 10-Б класу
Брикова Ганна
Вода — рідина без кольору, запаху, смаку і з нульовою калорійністю — абсолютно необхідна для всіх видів життя на Землі. Без води не зможуть прожити ні люди, ні тварини, ні рослини.
На Землі водою покрито 70,9 % поверхні. Вода здійснює у природі постійний кругообіг, випаровуючись з поверхні й повертаючись на неї у вигляді опадів.
Типи води
1. Природна негазована вода класифікується за категоріями. Категорій дві: перша і вища. Перша категорія природного негазованої води - дуже добре очищена водопровідна вода. Природна негазована вода вищої категорії видобувається з підземних джерел і вважається корисною для здоров'я. Однак навіть така вода може бути неякісною, якщо вона не пройшла фільтрації.
2. Природна газована вода збагачується двоокисом вуглецю для збільшення термінів її зберігання. У такій воді немає мікробів, але через вплив двоокису вуглецю на кислотно-лужний баланс шлунка вона не рекомендується людям, що страждають захворюваннями шлунково-кишкового тракту.
3. Питна вода з збагаченим складом - вода, додатково насичена сріблом, селеном, киснем, йодом і фтором, що надає їй антибактеріальні тонізуючі властивості. Вживання такої води протипоказано людям з алергічними реакціями на ці елементи.
4. Мінеральна столова вода буває двох видів: природна і штучна. Природна містить у своєму складі кальцій, магній, натрій, хлориди і гідрокарбонати не більше 1 г на 1 л. Штучна виготовляється з прісною: після процедури очищення і знезараження вона насичується мінералами.

5. Мінеральна лікувально-столова вода характеризується вмістом в ній 1-10 г солей на 1 л. Така вода нормалізує обмін речовин і нерідко рекомендується лікарями хворим з відповідними проблемами. При цьому зловживання такою водою може призвести до скупчення солей в організмі і негативному їх впливу на різні органи, тому лікування мінеральною водою проводиться курсами.
6. Мінеральна лікувальна вода відрізняється високою мінералізацією понад 10 г на 1 л. У такій воді може бути як один, так і багато активних елементів. Мінеральна лікувальна вода є завжди газована. Вживати її також рекомендується за рекомендацією лікаря.

7. Артезіанська вода - вважається найкориснішою і чистою. Вона дуже часто продається і в магазинах.
Роль води в природі і житті
У природі вода відіграє надзвичайно важливу роль. Випаровуючись, вода переноситься на величезні віддалі і там випадає у вигляді дощу і снігу. Вологість повітря і кількість атмосферних опадів є найважливішими факторами, що регулюють клімат і погоду.

Шкідливість води
наслідки повені, що призвели до затоплення і підтоплення земель та населених пунктів;
руйнування берегів, захисних дамб та інших споруд;
заболочення, підтоплення і засолення земель, спричинені підвищенням рівня ґрунтових вод внаслідок ненормованої подачі води під час зрошення, витікання води з водопровідно-каналізаційних систем та перекриття потоків підземних вод при розміщенні великих промислових та інших споруд;
осушення земель, зумовлене забором підземних вод в кількості, що перевищує встановлені обсяги відбору води;
забруднення земель в районах видобування корисних копалин, а також після закінчення експлуатації родовищ та їх консервації;
ерозія ґрунтів, утворення ярів, зсувів і селей.
Вода у техніці
Вода має численні технічні застосування. Енергія падіння води широко використовується на гідроелектростанціях для одержання дешевої електричної енергії. Воду використовують у будівельній, текстильній, шкіряній, металургійній і багатьох інших галузях промисловості. Особливо широко застосовують воду у хімічній промисловості для процесів розчинення, фільтрування, промивання і як сировину для одержання різних хімічних продуктів.
Людина вийшла з води?
У гірських печерах Перу збереглися малюнки про явище з океану першої людини – загадкової істоти з хвостом і ластами. Нарешті, є схожий варіант – таємничий острів Пасхи, загублений в Тихому океані, – там теж в глибокій старовині побудовані мощені дороги, які вирушають далеко під воду. Отже що все це могло означати?
Суть гіпотези про земноводне походження наших предків полягає в тому, що приблизно 25 мільйонів років назад одна з гілок еволюції приматів освоїла як середовище проживання мілководдя морів - естуарії, мілководні затоки. Саме у цьому середовищі  і сформувалася людська подоба: прямоходіння, уміння плавати і пірнати, затримуючи дихання до 8-10 хвилин, всеїдність, втрата волосяного покриву.
Життя одночасно в двох середовищах вимагало розвитку мозку. Ймовірно, самці частіше виходили на сушу, чим самки. Зміна клімату на Землі, скорочення площі мелководій, якісь інші причини змусили людей все більше часу проводити на суші. Ось і згодився розвинений мозок: рятуючись від холоду, люди навчилися будувати собі житло, виготовляти одяг, змогли об'єднатися в групи і налагодили комунікацію за допомогою жестів і звуків.
З цієї гіпотези можна зробити декілька практичних висновків:

Жінки повинні народжувати у воді.
Щодня людина повинна проводити у воді хоч би   2-3 години.

Водне середовище покращує кровообіг, зміцнює нервову систему, розвиває дихання і удосконалює навички та рефлекси.
  Такі програми, розвиваючі немовлят, дуже важливі для їх майбутнього життя.
Вода - основа життя
Добре відомо, що люди можуть прожити без їжі 20 і більше днів, а без питної води лише тиждень. Це відбувається тому, що вода вирішує відразу безліч важливих задач.
Вода є універсальним розчинником, завдяки чому засвоюються живильні речовини, що надходять з їжею, і потім доставляються по кровоносній системі до всіх тканин і кліток організму.
 Питна вода забезпечує організм мінеральними елементами: кальцієм, магнієм, натрієм, йодом, залізом, фтором, міддю і так далі.
 За допомогою води відбуваються міжклітинний обмін речовин і всі необхідні біохімічні процеси.
 З водою через нирки, кишечник, шкіру і легені виводяться з організму продукти обміну.
 Завдяки водному обміну регулюється температура тіла.
Вода формує середовища-мастила, за допомогою яких, наприклад, вільно рухаються частини суглобів, що труться між собою.
Дисбаланс на обличчя
Порушення водного обміну приводить до того, що рідина починає скупчуватися в міжклітинному просторі, при цьому самі клітини зневоднюються.  В результаті усередині кліток скупчуються продукти обміну, які насилу виводяться. Така «зашлакованность» організму часто супроводжується нездужанням, загальною слабкістю,надбавкою ваги.
Поради щодо вживання води
Скільки пити питної води
Потреба в рідині - величина індивідуальна. В молодому віці, коли м'язи найбільш розвинені, процентний вміст рідини в організмі вище, а значить, і потреба в ній більше.
 З тієї ж причини в жіночому тілі води завжди менше, ніж у чоловічому. В середньому за нормальних умов дорослій людині необхідно в добу близько 40 мл води на кілограм ваги. А от дітям грудного віку - 120-150 мл.
8 склянок води необхідно пити щодня.
Навіть коли у вас заболіла голова, перш ніж узяти  пігулку спробуйте випити склянку води. І тільки потім, у крайньому випадку, якщо не пройшов головний біль можна випити пігулку.
Яку воду пити?
Відомо, що кип'ячена вода - мертва. Вона лише заповнює баланс рідини в організмі, але не несе енергетичної цінності.
Ідеальна питна вода - це вода з природних джерел - джерельна, ключова, кринична, тала і т.д.
У місті пити воду потрібно обов'язково профильтрованну!Вода, що тече  з-під крана, хлорується на муніципальних станціях водоочищення. Хлор вбиває бактерії практично миттєво, завдяки чому ми не хворіємо на тиф, холеру і дизентерію. Але, з'єднуючись з органічними речовинами, які неможливо повністю видалити з води, він утворює тригалометани - канцерогенні сполуки, здатні викликати рак.
Жорстка вода зовсім непридатна для гігієнічних цілей, особливо для миття волосся. Миття жорсткою водою не тільки не очищає, але і псує волосся. Мило в ній недостатньо добре обмилюється і волосся погано промивається.
Волосся склеюються, а при висиханні стають жорсткими, сухими і легко обламуються. Розчісування ускладнюється або робиться зовсім неможливим.
          Пам'ять води
Дослідження знаменитого японського вченого й цілителя Масару Емото показують, що вода здатна вбирати, зберігати і передавати людські думки і емоції. Форма кристалів льоду, що утворюються при замерзанні води, не лише залежить від її чистоти, але і змінюється в залежності від того, яку над цією водою виконують музику, які їй показують зображення та вимовляють слова, і навіть від того, думають люди про неї або не звертають на неї уваги.
Для води можна виконувати музику
Ці знімки кристалів були зроблені після того, як скляні пляшки з водою поміщали між двох стереоколонок.
Бетховен, Симфонія № 5
Бетховен, Симфонія № 6
Моцарт, Симфонія №40
Бах, Арія на струне соль
Чайковский, Лебединне озеро
Бітлз, Yesterday
Елвіс Преслі, Готель розбитих серце
Весна
Осінь
Літо
Зима
Воді можна показувати слова
Любов і вдячність
Спасибі
(по-англійськи)
Ти мені противний. Я вб'ю тебе! (по-японськи)
Давай це зробимо (по-японськи)
Озерна вода до і після буддійської молитви
Цікавинка
Цікаві факти про воду
За даними ЮНЕСКО, найчистіша вода знаходиться у Фінляндії. Всього в дослідженні свіжої природної води брало участь 122 країни. При цьому 1 млрд людей по всьому світу взагалі не має доступу до безпечної води.
Найчистіша вода у Фінляндії
У води більше 3 станів
Ще зі школи всі знають, що у води є 3 агрегатних стани: рідке, тверде й газоподібне. Проте вчені виділяють 5 різних станів води в рідкому вигляді і 14 станів в замерзлому вигляді.
Вода - переносник хвороб
Вода не тільки дарує життя, але може і віднімати її. 85% всіх захворювань в світі передається за допомогою води. Щорічно 25 млн. чоловік помирає від цих захворювань.
Вода як дієта
За допомогою води можна боротися із зайвою вагою. Вживаючи з напоїв тільки воду, можна різко знизити загальну калорійність раціону. По-перше, тому, що людина припиняє пити калорійні солодкі газованої води і соки, по-друге, тому, що після води менше тягне взяти солодощів, як у випадку з чаєм або кавою.
Найдорожча вода
Вода може бути безкоштовною, а може бути і дуже дорогою. Найдорожча у світі вода продається в Лос-Анджелесі. Виробники упаковують дорогоцінну рідину зі збалансованим смаком і значенням ph в пляшки зі стразами "Swarovski". Коштує така вода 90 $ за 1 л.
Існує і небезпечна вода. Так, наприклад, в Азербайджані є вода, в якій багато метану, тому вона може загорітися, якщо піднести до неї сірник. А в Сицилії в одному з озер є підводні джерела кислоти, які отруюють усю воду в цій водоймі.
Є вода, яка горить
Прикмети
Відро з водою в будинку на підлогу не ставлять, тільки на піднесення.
 З тріснутої чашки воду не п'ють.
 Пусте відро в будинку - до сварки.
 Святу воду, налиту в скляний посуд, ставлять у кімнаті нагорі.
 Не можна перегороджувати греблею природний плин води.
Купатися до сходу сонця у водоймах недобре - втрачається сила.
Краплі дощу, зібрані губами з вербових листків, лікують серце.
Після втоми холодною водою слід вимити вуха, обличчя, шию, за вухами.
Перед сном вимити ноги. Вода змиває не тільки бруд, втому, але і вирівнює потік енергії в стопах.
 Перш ніж купатися в річці, повапни себе глиною на березі кілька разів. Тіло стане білим і гнучким.
Поради
Якщо на етикетці води вказано, що вона йодована, то це не більше, ніж маркетинговий хід. Насправді вчені ще не виявили, яким чином можна насичувати воду йодом.
При виборі бутильованої води краще всього віддати перевагу вітчизняному виробнику, оскільки зарубіжні виробники очищають воду за допомогою технології зворотного осмосу, що не є ефективним.
При покупці уважно огляньте пляшку. Вона повинна бути новою, пружною без пошкоджень і дефектів. Пробка повинна бути герметично закрита, а етикетка акуратно приклеєна.
 Злегка збовтайте пляшку і подивіться, чи з'явиться на дні осад. Воду з осадом краще не брати.
 Здавна існує думка, що срібло здатне очищати воду, робити її корисною і навіть лікувальною. Тим не менш, не дивлячись на широку славу, наукових даних, що підтверджують теорію корисності «срібної» води, немає.
 Не варто  куховарити на мінеральній воді. Справжню мінеральну воду можна нагрівати, розбавляти, змішувати або звільняти від газу - додаткова обробка її руйнує.

З великим трепетом перед тим, хто її створив. Давайте вчитися любити воду, берегти її, вчити цьому своїх дітей та онуків. І тоді наша блакитна від води планета буде в надійних руках.
Використана література
http://aleksandra-avanesjan.blogspot.com/2011/07/5.html
http://uk.wikipedia.org/wiki/Вода
http://jupiters.narod.ru/human1.htm
http://www.gazeta.lv/story/2335.html
http://jupiters.narod.ru/human1.htm
http://cellulitu-boi.blogspot.com/p/blog-page_02.html
http://gerbl.ru/voda.htm
http://www.peredelka.tv/articles/flat/systems-constructions/communications/filtry-dlya-vody/
http://delfinenok.ru/grudnihkovoe_plavanie.html
http://kachestvo.ru/interesno/gde-kupit-vodu.html
http://subscribe.ru/catalog/science.health.vseovode?pos=7
http://www.bibliotekar.ru/voda/index.htm
http://eco.ria.ru/info/20100322/215773125.html
http://ledenev.tv/news/detail/94/
http://subscribe.ru/archive/science.health.vseovode/200803/13101613.html


Презентація на тему «Природні та супутні нафтові гази. Їх склад. Використання»


title: Презентація на тему «Презентація на тему:синтетичні та штучні волокна»

text:
Презентація на тему:синтетичні та штучні волокна
Виконав
учень 11-Б класу
Путьо Михайло
Синтетичне волокно — це хімічне волокно, яке формують із синтетичних полімерів. У промисловості для одержання синтетичних волокон застосовують поліаміди, поліефіри, поліакрилонітрил, поліолефіни, полівінілхлорид, полівініловий спирт.
Приготування прядильного розплаву (поліаміди, поліефіри, поліолефіни) або розчину (поліакриламід, полівінілхлорид, полівініловий спирт) з наступним видаленням з них домішок і бульбашок повітря;
Формування волокна з розчину (розплаву) з подальшим витягуванням в пластичному стані і термофіксацією;
Обробка сформованих волокон (обробка різними реагентами, замаслення, сушка, крутіння, упаковка).
Стадії виробництва синтетичних волокон:

Синтетичні волокна випускають у вигляді моноволокна, текстильного або технічних ниток і штапельного волокна. Міцність синтетичного волокна може досягати 1,2 Гн/м², високоеластична деформація становить від 2 до 1000%. Текстильні та фізико-хімічні показники набагато різноманітніші, ніж у штучних волокон. Виробництво синтетичних волокон розвивається швидше виробництва штучних волокон, що пояснюється доступністю вихідної сировини, швидким розвитком виробництва різноманітних полімерів і, особливо, різноманітністю властивостей і високою якістю.Швидкість формування хімічного волокна дуже велика — 3000 м/хв
Залежно від виду вихідної сировини та умов його формування можна отримувати волокна з самими різними, заздалегідь наміченими властивостями. Чим сильніше тягнути цівку в момент виходу її з фільєри, тим міцніше виходить волокно. Іноді хімічні волокна навіть перевершують по міцності сталевий дріт такої ж товщини.
Штучне волокно:
Штучні волокна — волокна, які одержують з продуктів хімічної переробки природних полімерів.
Хімічна промисловість виробляє такі штучні волокна:
    Ацетатне волокно – це волокно ацетилцелюлозне, в якому 74-92 відсотки гідроксильних груп є ацетильованими.
Купро (cupro) (Мідно-аміачне волокно):
Мідноаміачні волокна -один з видів штучних целюлозних волокон, формують їх по «мокрому» методу - у воду або розчин лугу пропускають полімерну масу. Прядильний розчин готують дією на целюлозу водного розчину купрумамінгідроксиду.
Ці волокна  застосовують в основному для виробництва килимів і сукна, тонкі текстильні нитки (товщина 5 — 10 текс ) — для вироблення трикотажних виробів, легких тканин.
Віскозні волокна:
Віскозне волокно (від латинського viscosus - клейкий) - штучне целюлозне волокно, одержуване переробкою природної целюлози. Виробляється у вигляді текстильних і кордових ниток і штапельного волокна.
Поліефірні волокна:
Поліефірне волокно - синтетичне волокно, сформоване з розплаву поліетилентерефталату або його похідних.

Поліамідне волокно:
Поліамідне волокно-синтетичне волокно, для виробництва якого використовують деякі похідні амінокислот, наприклад, капролактан, амінокапронову кислоту.
Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Місяць — супутник Землі» (варіант 4)

text:
Мі́сяць — єдиний природний супутник планети Земля. Це другий за яскравістю об'єкт на земному небосхилі після Сонця і п'ятий за величиною природний супутник планет Сонячної системи. Також є першим і єдиним позаземним об'єктом природного походження, на якому побувала людина. Середня відстань між центрами Землі і Місяця — 384 467 км
Місяць привертав увагу людей з доісторичних часів. Це другий за яскравістю об'єкт на небосхилі після Сонця. Оскільки Місяць обертається навколо Землі з періодом близько місяця, кут між Землею, Місяцем і Сонцем змінюється; ми спостерігаємо це явище як цикл місячних фаз. Період часу між послідовними новими місяцями становить 29,5 днів (709 годин).
Радіус = 1738 км
Велика піввісь орбіти = 384 400 км
Орбітальний період = 27,321 661 діб
Ексцентриситет орбіти = 0,0549
Нахил орбіти до екватора = 5,16
Температура поверхні = від −160° до +120 °C
Доба = 708 годин
Середня відстань від Землі = 384 400 км (у перигеї — 356 400 км, в апогеї — 406 800 км)
Планетарні характеристики
Орбіта
З давніх часів люди намагалися описати і пояснити рух Місяця, використовуючи все точніші теорії.
 Основою сучасних розрахунків є теорія Брауна. (cтворена на рубежі XIX—XX століть, вона пояснювала рух Місяця з точністю вимірювальних приладів того часу)
Сучасна наука може розраховувати рух Місяця і перевіряти розрахунки на практиці з ще більш високою точністю.
Реальний рух Місяця досить складний, для його розрахунку необхідно враховувати багато чинників, зокрема, сплюснутість Землі і потужний вплив Сонця, яке притягує Місяць в 2,2 рази сильніше, ніж Земля.
* Умови на поверхні Місяця*
Атмосфера Місяця вкрай розріджена.;

Коли поверхня не освітлена Сонцем, вміст газів над нею не перевищує 2,0×105 частинок/см ³ (для Землі цей показник становить 2,7×1019 частинок/см ³), а після сходу Сонця збільшується на два порядки за рахунок дегазації ґрунту;

Розрідженість атмосфери призводить до високого перепаду температур на поверхні Місяця (від -160 ° C до +120 °C;

 Зважаючи на практичну відсутність атмосфери небо на Місяці завжди чорне, навіть коли Сонце перебуває над горизонтом, і на ньому видно зорі;

Земний диск висить у небі Місяця майже нерухомо;

Ступінь освітленості Землі, видима з Місяця, обернена місячними фазами, видимим на Землі

Давні римляни називали Місяць Луною (лат. Luna) від індоєвропейського кореня louksnā — світла, заграва. Звідси грец. λύχνος — світильник.[2] Греки називали супутник Землі Селеною (грец. Σελήνη), стародавні єгиптяни — Ях (Іях)
Назва

Фази Місяця
Місяць не є самосвітним тілом, як і всі планети. Місяць завжди освітлюється Сонцем лише з одного боку, але земний спостерігач у різний час бачить освітлену половину під різними кутами. Місяць змінює свою видиму форму, і ці зміни називають фазами. Фази залежать від відносного розташування Землі, Місяця й Сонця.

Молодик — фаза, коли Місяць перебуває між Землею і Сонцем. У цей час він невидимий для земного спостерігача.
Повня — протилежна точка орбіти Місяця, у якій його освітлена Сонцем півкуля видима земному спостерігачеві повністю.
Проміжні фази — положення Місяця між молодиком і повнею, коли земний спостерігач бачить більшу або меншу частину освітленої півкулі, їх називають чвертями.
Дослідження Місяця
Вперше Місяць відвідав радянський космічний корабель Луна-2 13 вересня 1959 року

 Перша посадка сталася 20 липня 1969 року  (Космічна програма «Аполлон»)

 надсилання СРСР на Місяць двох радіокерованих самохідних апаратів — «Луноход-1» у листопаді 1970 року і «Луноход-2» у січні 1973.
Першу місячну карту склав Річчіолі 1651 року, він же дав назву найбільшим кратерам

Oдин з перших людей на Місяці – американський астронавт Ніл Армстронг.
20 липня 1969  р.
Спеціальні машини –
                            місяцеходи
На Місяці немає такого тяжіння як на Землі і тому астронавти, навіть не зважаючи на важкі скафандри, могли як слід настрибатиися. Але ж на Землі в цих скафандрах космонавти ледь могли  б пересуватися. Ще б пак, адже на Землі всі предмети в цілих 6 разів важче, ніж на Місяці.
Грудень 1972. Готується до запуску остання місячна експедиція - Аполлон 17. З тих пір люди жодного разу не були на Місяці.
Походження Місяця
Перші теорії утворення Місяця передбачали, що він утворився зі первинної газо-пилової хмари разом із Землею (як подвійна планета);

теорія утворення Місяця в якихось інших місцях сонячної системи, збіднених залізо;

гіпотеза про відокремлення Місяця від Землі. ( запропонував Дж. Дарвін )

теорія, за якою Місяць утворився внаслідок зіткнення із Протоземлею іншої протопланети приблизно марсіанського розміру;

теорія  утворення внаслідок радіоактивного розпаду урану та торію
Карта Місяця
	Зараз вчені вже створили дуже докладні карти обох поверхонь Місяця. Детальні місячні картки складають для того, щоб в найближчому майбутньому підготуватися для висадки людини на Місяць, вдалого розташування місячних баз, телескопів, транспорту, пошуку корисних копалин тощо

	У колишньому СРСР було створено «Повну карту Місяця» у масштабі 1:5 000 000 та глобус Місяця у масштабі 1:10 000 000. Для окремих ділянок є великомасштабні карти масштабом від 1:1 000 000 до 1:40, створені в СРСР та США[5]. 2011 року в Інтернеті було опубліковано наразі найдокладнішу фотографію зворотного боку Місяця[6]. Зображення було складене з безлічі світлин, отриманих зондом NASA під назвою LRO.
Міжнародно-правові проблеми освоєння Місяця
« Космічний простір і небесні тіла відкриті для дослідження і використання всіма державами на основі рівності і згідно з міжнародним правом.
Космічний простір і небесні тіла не підлягають національному привласненню ні шляхом проголошення на них суверенітету, ні шляхом використання або окупації, ні будь-якими іншими засобами.
* Більшість правових питань освоєння Місяця було розв'язано 1967 року:
Образ Місяця широко використовується в культурі практично всіх народів світу. Місяць є символом таємничості, романтичності, кохання. Численним є випадки використання в міфології, фольклорі, побуті, художній літературі, музичному й образотворчому мистецтві, кіно, комп'ютерних іграх тощо.
Місяць у культурі
Наш супутник неодноразово надихав  людей на витвори мистецтва
Місячна ніч в Криму.
 И.К. Айвазовський
«Ніч на Дніпрі»                     А. Куїнджі


title: Презентація на тему «Окисно-відновні реакції»

text:
-2
O
-1
H
-1
Cl
-2
S
-3
N
-3
P
-4
C
-4
Si
H20 ; O20 ; F20 ; Cl20 ; Ca0.
- H+1
H2O
-2
+1
H2SO4
+1
-2
+6
+1
-2
+1
-2
+4
Cr2O3
H3PO4
Ca(NO3)2

+2    -2    +4  -2    +1   -2    +4 -2
CaO, SiO2, H2O, CO2,
+1 -1         +2  -1
NaH , CaH2 ,
+1 -1     +1    -1   +3  -1
HCl, NaCl, FeCl3,
+1  -2    +1   -2     +2  -2
H2S, Na2S, FeS,
+1 -3    +2   -3      +3  -3
H3N, Ca3N2, AlN,
+1   -3    +2   -3      +3  -3
H3P, Ca3P2 AlP,
+1  -4    +2   -4       +3  -4
H4C, Ca 2C, Al4C3,
+2    -4         +3 -4
Mg2Si,  Al4Si3.
+1   -3    +2   -3      +3  -3
H3P, Ca3P2 AlP,


title: Презентація на тему «Органічна хімія» (варіант 1)

text:
Органічна хімія
Органі́чна хі́мія — один з найважливіших розділів хімії, який вивчає структуру та властивості органічних сполук.Органічними називають сполуки вуглецю з іншими елементами. Здатність вуглецю з'єднуватися з більшістю елементів і утворювати молекули різного складу і будови обумовлює різноманіття органічних сполук (до кінця XX століття їх число перевищило 10 млн, зараз більше 20 млн). Органічні сполуки відіграють ключову роль в існуванні живих організмів.
1) встановлення залежності властивостей органічних сполук від їх будови,
2) вивчення фізичних і хімічних властивостей органічних сполук, зокрема практично цінних властивостей, з метою використання цих сполук у різних галузях господарства,
3) вивчення нових типів і механізмів органічних реакцій, розвиток методів синтетичної органічної хімії.

Основною метою фундаментальних досліджень у галузі органічної хімії є:
Способи отримання різних органічних речовин були відомі ще з давнини. Єгиптяни і римляни використовували барвники індиго іалізарин, що містяться в рослинах. Багато народів знали секрети виробництва спиртних напоїв і оцту з сировин, які містять цукорі крохмаль.
Історія органічної хімії
За часів середньовіччя до цих знань нічого не додалося, деякий прогрес почався тільки в XVI–XVII століттях: були отримані деякі речовини, в основному шляхом перегонки певних рослинних продуктів. У 1769–1785 роках Шеєле виділив кілька органічних кислот, таких як яблучна, лимонна, винна, галова, молочна і щавелева. У 1773 році Руель виділив з людської сечі сечовину.
Важливим етапом стала розробка теорії валентності Купером і Кекуле в 1857 році, а також теорії хімічної будови Бутлеровим в1861 році. В основу цих теорій були покладені чотиривалентність Карбону і його здатність до утворення ланцюгів. У 1865 роціКекуле запропонував структурну формулу бензену, що стало одним з найважливіших відкриттів в органічній хімії. У 1875 роціВант-Гофф і Ле Бель запропонували тетраедричну модель атома Карбону, за якою валентності Карбону направлені до вершинтетраедра, якщо атом Карбону помістити в центр цього тетраедра. У 1917 Льюїс запропонував розглядати хімічний зв'язок за допомогою електронних пар.
Основні напрямки досліджень:
Розробка методів синтезу органічних сполук різних класів.
Розробка теоретичних та експериментальних методів дослідження будови і властивостей органічних сполук.
Вивчення будови, фізичних та хімічних властивостей органічних сполук.
Вивчення нових типів і механізмів органічних реакцій.
Хімія аліфатичних, аліциклічних, ароматичних, гетероциклічних, азотовмісних, сірковмісних та інших органічних сполук.

Основні напрямки досліджень в органічній хімії
Класифікація органічних сполук
Вуглеводні — сполуки, що складаються тільки з атомів вуглецю і водню. Вони в свою чергу діляться на:
Насичені — не містять кратних зв'язків в своїй структурі (алкани);
Ненасичені — мають у своєму складі хоча б один подвійний (алкени) і / або потрійний зв'язок (алкіни).
З відкритим ланцюгом;
З замкнутим ланцюгом — містять цикл (циклічні).
За характером функціональних груп поділяються на:
Галогенні;
Спирти, феноли;
Прості ефіри (етери);
Складні ефіри (естери);
Сполуки, що містять карбонільну групу:
альдегіди;
кетони;
хінони;
Сполуки, що містять карбоксильну групу (Карбонові кислоти, складні ефіри);
Сірковмісні сполуки;
Азотовмісні сполуки;
Металоорганічні сполуки;
Гетероциклічні — містять гетероатоми у складі кільця. Розрізняються за кількістю атомів в циклі, по виду гетероатому, за кількістю гетероатомів в циклі;
Полімери — речовини дуже великої молекулярної маси, які складаються з періодично повторюваних фрагментів — мономерів.

Органічні молекули в основному утворені ковалентними неполярними зв'язками C-C, або ковалентними полярними типу C-O, C-N, C-Hal. Згідно з октетною теорією Льюїса іКосселя молекула є стійкою, якщо зовнішні орбіталі всіх атомів повністю заповнені. Для таких елементів як C, N, O, галогени потрібно 8 електронів, щоб заповнити зовнішні валентні орбіталі, для водню необхідно тільки 2 електрони. Полярність пояснюється зміщенням електронної густини у бік більш електронегативного атома. Класична теорія валентних зв'язків не спроможна пояснити всі типи зв'язків, що існують в органічних сполуках, тому сучасна теорія використовує методи молекулярних орбіталей і квантовохімічні методи.
Будова органічних молекул
Властивості органічних речовин визначаються не тільки будовою їх молекул, але й числом і характером їх взаємодій із сусідніми молекулами, а також взаємним просторовим розташуванням. Найбільш яскраво ці фактори проявляються у відмінності властивостей речовин, що знаходяться в різних агрегатних станах. Так, речовини, легко взаємодіють у вигляді газу, можуть зовсім не реагувати в твердому стані, або приводять до інших продуктів. У твердих органічних речовинах, в яких найбільш яскраво проявляються ці фактори, розрізняють органічні кристали і аморфні тіла. Їх описом займається наука «хімія органічного твердого тіла», основу якої пов'язують з ім'ям радянського фізика-кристалографа А. І. Китайгородського.
Будова органічної речовини