title: Презентація на тему «Жиророзчинні вітаміни»

text:
Жиророзчинні вітаміни
Презентацію підготувала
Учениця 11 класу
Гімназії  ім. Васильченка
Деркач Катерина
Вітаміни - це органічні сполуки різноманітної хімічної природи, що виконують найважливіші біохімічні і фізіологічні функції в організмі людини ,і володіють високою біологічною активністю. Кожен вітамін має літерне позначення і відповідну йому хімічну назву або назву, що характеризує його по фізіологічній дії.
 А (ретинол)
До жиророзчинних вітамінів
належать:
D (кальциферол, холекальциферол)
Е (токоферол)
К (філохінон)

Вітамін А (ретинол)
Активні форми:
Ретинол
Ретиналь
Ретиноєва  кислота
Речовини групи вітаміну A є кристалічними речовинами. Вони нерозчинні у воді, але добре розчиняються в органічних розчинниках.
Вітамін A являє собою циклічний ненасичений спирт, що складається з β-іононового кільця й бічного ланцюга з двох залишків ізопрену та первинної спиртової групи. В організмі окиснюється до ретиналю (вітамін A-альдегід) і ретиноєвої кислоти. Депонується в печінці у вигляді ретинілпальмітату, ретинілацетату й ретинілфосфату.
Більшість косметичних кремів містять ретинол.
Темнозелені і жовті овочі – джерело каротиноїдів: помідори, морква, абрикоси, петрушка, кукурудза, редиска.
Організм отримує ¼ вітаміну A з каротиноїдів .
Добрими джерелами вітаміну є червоний перець, зелена цибуля, салат, гарбуз і томати. Також риб'ячий жир, печінка (особливо яловича), ікра, молоко, масло, маргарин, сметана, сир, жовток яйця.
Біологічна роль вітаміну A:
Модулятор біомембран
Вітамін росту
Бере участь в окислювально-відновних реакціях
Регулює синтез кератину
Сприяє сперматогенезу і розвитку плаценти
Стимулює синтез антитіл і фагоцитоз
Бере участь в акті зору

Добова потреба:
 2-3 мг
Вітамін D
Вітамі́н D має кілька форм. Їх називають кальцифероли і представлені вони переважно у вигляді двох речовин: ергокальциферолу (вітаміну D2), що надходить із дріжджів, та холекальциферолу (вітаміну D3), який отримано із тканин тварин.
Біологічна роль кальциферолів пов'язана з їх активною участю в обміні кальцію. Вони стимулюють засвоєння цього елемента з відкладанням його у кістках.

Підсилює реабсорбцію Ca2+ в нирках та кишечнику та стимулює синтез транспортних білків для Ca2+ в епітеліоцитах слизової кишечника.
Добова потреба: 12-25 мікрограмів
Вітамін К
необхідний для вироблення у печінці протромбіну та інших протеїнів, що беруть участь у процесах зсіданні крові, регуляції ектопічної кальцифікації та ін. Вітамін К утворюється в організмі людини кишковою мікрофлорою. Сприяє зміцненню капілярів та припиненню кровотеч. Значна кількість цього вітаміну міститься у білокачанній капусті, гарбузах, щавлі, печінці, шпинаті. Є він у картоплі, томатах, горосі, яйцях, моркві, буряках. Добова потреба у вітаміні значно збільшується при гепатитах, цирозі печінки, жовчокам'яній недузі, хворобах кишечника, кровотечах, а також при тривалому застосуванні антибіотиків.
Хімічна будова
Природні вітаміни K є похідними метил-1, 4-нафтохінону, у яких у положенні 3 водень заміщений на залишок спирту фітолу або на ізопреноїдний ланцюг з різним числом вуглецевих атомів.
Вітамін K1, філохінон, фітохінон (2-метил-3-фітил-1,4-нафтохінон).
Вітамін K2 представлено кількома формами, що відрізняються по довжині ізопреноїдного ланцюга.
У 1943 р. А. В. Палладін і М. М. Шемякін синтезували дисульфідну похідну метил-1,4-нафтохінону, що одержала назву, вікасолу, який застосовується в медичній практиці в якості замінника вітаміну K.
Вітамін K є жиророзчинним вітаміном, що запасається в невеликих кількостях у печінці, він руйнується на світлі й у лужних розчинах.
Під загальною назвою вітамін K поєднується більша група близьких за своїм хімічним складом й дією на організм речовин (від вітаміну K1 до K7).
Із цієї групи найбільший інтерес представляють дві головні форми вітаміну K, що існують у природі: вітамін K1 і вітамін K2.
Вітамін K1 — речовина, яка синтезується в рослинах і знаходиться в листі.
Вітамін K2 — речовина, яка переважно синтезується в організмі людини мікроорганізмами (сапрофітними бактеріями) у тонкому відділі кишечнику, а також клітинами печінки тварин. Вітамін K можна виявити у всіх тканинах тварин.
Активність вітаміну K знижується при дії радіації й рентгенівських променів, при заморожуванні.
Добова потреба: 0.2-0.3 мг
Вітамін E
   Група жиророзчинних біологічно активних сполук (токофероли та токотрієноли), що проявляють антиоксидантні властивості.
Вітамін E накопичується головним чином в жировій тканині.
  Він є антиоксидантом і, зокрема, запобігає окисленню і руйнуванню вітаміну A. У людини, особливо у дітей, недостатність вітаміну E приводить до швидкого руйнування еритроцитів і анемії.
   Зв'язок між вітаміном E і репродукцією людини не доведений. Рекомендована щоденна доза вітаміну E в перерахунку на альфа-токоферол становить 10 міліграм.
Одержання в промисловості
У концентрованому вигляді токофероли одержують шляхом високовакуумної перегонки природних рослинних масел. Основними природними джерелами вітаміну E служать зелене листя рослин, а також бавовняна, арахісова, соєва і пшенична олії. Хорошим джерелом цього вітаміну є також маргарин, приготований з рослинної олії. Промисловістю випускається і синтетичний альфа-токоферол
Загалом, джерела харчування з найвищою концентрацією вітаміну це рослинне масло, потім горіхи та насіння.
Вітаміни — органічні речовини, що надходять в організм людини з їжею і забезпечують нормальний обмін речовин, його фізіологічне функціонування. Більшість вітамінів в організмі не синтезуються. Деякі синтезуються, але недостатньо. Тому особливо важливо, щоб вітаміни надходили регулярно. Значення їх в процесі життєдіяльності організму дуже велике. Більшість вітамінів доповнюють склад ферментативних систем, що беруть участь в вуглеводному, жировому, білковому та інших видах обмінів. Таким чином кожен вітамін відіграє свою, тільки йому належну роль в організмі людини.


title: Презентація на тему «Різноманітність птахів» (варіант 3)

text:
Різноманітність птахів

Віртуальний зоопарк
		За кількістю видів птахи поступаються лише кістковим рибам. Різноманітні й їхні середовища мешкання: вони поширені в лісах, парках, біля водойм. Представників рядів Соколоподібні та Совоподібні об'єднує те, що вони живляться майже виключно тваринною їжею. Але якщо Соколоподібні активні вдень, то Совоподібні - уночі.

	Чотири ряди
 птахів - Страусоподібні, Нандуподібні, Казуароподібні та Ківіподібні - включають представників,

нездатних до польоту. Ці птахи пересуваються по землі бігом або крокуючи. Крила та грудні           м'язи в них розвинені слабко. Кіля немає.     Натомість задні кінцівки довгі й міцні.

Серед безкільових птахів найбільший представник - африканський страус. Він найбільший із сучасних птахів: заввишки до 270 см, а маса - до 90 кг. Має на ногах усього два пальці, що сприяє швидкому бігу (до 70 км на годину).

Ряд Пінгвіноподібні

Галапагоський пінгвін

Галапагоський пінгвін (Spheniscus mendiculus) — вид пінгвінів роду Spheniscus, ендемічний до Галапагоських островів. Це єдиний вид пінгвінів, що мешкає на широті екватора здатний виживати в таких умовах через холодні течії Гумбольдта і Кромвеля. Гніздиться переважно на острові Фернандіна та заході острова Ісабела, хоча менші популяції існують і на інших островах архіпелагу.
Домен:Еукаріоти (Eukaryota)
Царство:Тварини (Metazoa)
Тип:Хордові (Chordata)
Клас:Птахи (Aves)
Ряд:Пінгвіноподібні (Sphenisciformes)
Родина:Пінгвінові (Spheniscidae)
Рід:Spheniscus
Вид:Галапагоський пінгвін

Ряд Лелекоподібні
До ряду Лелекоподібні належить 118 видів. Ці птахи мають довгу гнучку шию, довгі ноги та дзьоб. Живляться вони невеликими тваринами, і лише деякі види (наприклад, африканський марабу) трупоїди. Майже всі види лелекоподібних - перелітні птахи. Поширені Лелекоподібні скрізь, окрім Арктики та Антарктики, мешкають здебільшого у вологих місцях.

Американські грифи

Китоголові

Ібісові

Молотоголові

Лелекові

Рябкові
Чаплеві

Червона Книга України
Лелека чорний
Чапля жовта
Лелека чорний
Коровайка

Лелекоподібні Червоної Книги України

Журавлеподібні
Журавель сірий
Журавель степовий

Гусеподібні

Життя птахів з ряду Гусеподібні тісно пов'язане з водою. Вони мають середні або великі розміри, видовжену шию та вкорочені і зсунуті назад ноги. Таке розташування ніг полегшує пірнання за їжею під воду. Маса найбільшого представника ряду лебедя-шипуна сягає 12 кг.

Мала чирянка, чирок-свистунок (Anas crecca) — одна з найчисленніших качок, що зустрічаються в Європі. У деяких місцях живе більше чирянок, ніж крижнів. Мала чирянка — найдрібніша з європейських видів качок.

Представники виду
найменший
найбільший
Лебідь-шипун(Cygnus olor) — водоплавний птах родини качкових.Шипуном цей вид названий із-за звуку, що видається при роздратуванні. Шия товща,ніж у лебедя-кликуна, здається коротшою.

Представники ряду різноманітні за розмірами, але їх об'єднують спільні ознаки: короткий і гачкоподібно загнутий дзьоб, призначений для шматування здобичі; міцні загнуті кігті для хапання та утримання здобичі; здатність швидко літати, тривалий час ширяти в повітрі; гострий зір.
Ряд Соколоподібні

Представники ряду Совоподібні мають великі очі з розширеними зіницями. Удень сови ховаються у схованках, полюють переважно вночі. У них гачкоподібний дзьоб, міцні та загнуті кігті на пальцях ніг. Голова широка й округла, оперення утворює характерний лицьовий диск.
Представики ряду Совоподібні

Дятлоподібні
Ряд
 Ряд Дятлоподібні включає птахів дрібних і середніх розмірів, спосіб життя яких пов'язаний з деревною рослинністю. На їхніх ногах розташовані чотири пальці, з яких два спрямовані вперед, а два - назад, допомагаючи птахам утримуватися на стовбурах дерев під час лазіння.

 Ряд Куроподібні

Ряд Куроподібні об'єднує приблизно 250 видів птахів, з яких у фауні України відомо вісім. Їхнє тіло масивне, а крила відносно короткі. Ці птахи добре бігають і ходять, але неохоче піднімається у повітря. Лапи у куроподібних мають чотири сильні пальці з товстими та вигнутими кігтями, які допомагають розгрібати ґрунт у пошуках їжі. Живляться куроподібні переважно рослинною їжею, а також безхребетними тваринами

Фазан - один з найгарніших видів куроподібних. У яскравому забарвленні самців чергуються різноманітні кольори: золотистий, темно-зелений, оранжевий, фіалковий тощо, самки мають менш яскраве оперення. Цей птах поширений у південних та південно-східних регіонах Азії.
Фазан
куроподібні
куроподібні

Ряд Горобцеподібні

Ряд Горобцеподібні - найчисленніший за кількістю видів ряд птахів, адже до нього належить майже 2/3 відомих науці видів птахів - 5100. Найдрібніший з них - нектарка, маса тіла якої лише 3-4 г. Найбільший представник горобцеподібних у фауні України - крук, маса його тіла сягає до 1,6 кг.

горобцеподібні

Пеліканоподібні (Pelecaniformes) або веслоногі − ряд птахів. Як правило, мешкають поблизу водойм та живляться рибою. Усі чотири пальці з'єднані плавальною перетинкою, яка полегшує плавання. Відносяться до водних птахів.
За традиційною систматикою ряд включає 6 родин:
 Бакланові (Phalacrocoracidae)
 Змієшийкові (Anhingidae)
 Олушеві (Sulidae)
 Пеліканові (Pelecanidae)
 Фаетонові (Phaethontidae)
 Фрегатові (Fregatidae)

Пеліканоподібні

Бакланові

Олушеві

Змієшийкові
Пеліканові
Фаетонові
Фрегатові
Родини

Пдготувала:
Учениця 11 класу
Фролова Вікторія Сергіївна

Керівник:
Вчитель інформатики КЗШ № 42
Брень Тетяна Миколаївна

Інформаційні джерела:
http://uk.wikipedia.org
http://school.xvatit.com

Використані ресурси:
http://lenagold.ru
http://uk.wikipedia.org

Музичний супровід:
Поль Моріа – У світі тварин (нова інтерпретація)

Дякуємо за увагу!


title: Презентація на тему «Біохімія крові»

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
HbA
(96%)
HbA2
(2,5 %)
Electrophoresis of HbS
NIS
%
3-6


title: Презентація на тему «Біологічна зброя. Вплив на людину і тварин»

text:
Біологічна зброя. Вплив на людину і тварин.
Завалкевич Анастасія
Учениця 11-Б
Біологічна зброя - це патогенні мікроорганізми або їх спори, віруси, бактеріальні токсини, заражені люди і тварини, а також засоби їх доставки (ракети, керовані снаряди, автоматичні аеростати, авіація), призначені для масового ураження живої сили противника, сільськогосподарських тварин, посівів сільськогосподарських культур, а також псування деяких видів військових матеріалів і спорядження.
Є зброєю масового ураження і заборонено згідно Женевського протоколу 1925 року.

Вражаюча дія біологічної зброї грунтується в першу чергу на використанні хвороботворних властивостей патогенних мікроорганізмів і токсичних продуктів їх життєдіяльності.
Біологічна зброя застосовується у вигляді різних боєприпасів, для його спорядження використовуються деякі види бактерій, що збуджують інфекційні захворювання, що приймають вигляд епідемій. Воно призначене для ураження людей, сільськогосподарських рослин і тварин, а також для зараження продовольства і джерел води.
Способами застосування біологічної зброї, як правило, є:
бойові частини ракет
авіаційні бомби
артилерійські міни та снаряди
пакети (мішки, коробки, контейнери), що скидаються з літаків
спеціальні апарати, що розсіюють комах з літаків
диверсійні методи
У деяких випадках для розповсюдження інфекційних захворювань противник може залишати при відході заражені предмети побуту: одяг , продукти , цигарки і т. д. Захворювання в цьому випадку може відбутися в результаті прямого контакту з зараженими предметами. При розриві боєприпасів , споряджених бактеріальної рецептурою , утворюється бактеріальна хмара , що складається з зважених у повітрі дрібних крапельок рідини або твердих частинок.
Особливості ураження біологічною зброєю
При ураженні бактеріальними або вірусними засобами захворювання наступає не відразу , майже завжди є прихований ( інкубаційний) період, протягом якого захворювання не виявляє себе зовнішніми ознаками , а вражений не втрачає боєздатності . Деякі захворювання (чума , холера , сибірська виразка ) здатні передаватися від хворої людини здоровій і , швидко поширюючись , викликати епідемії . Встановити факт застосування бактеріальних засобів і визначити вид збудника досить важко , оскільки ні мікроби , ні токсини не мають ні кольору , ні запаху , ні смаку , а ефект їх дії може проявитися через великий проміжок часу. Виявлення бактерій і вірусів можливо тільки шляхом проведення спеціальних лабораторних досліджень , на що потрібен значний час , що ускладнює своєчасне проведення заходів щодо попередження епідемічних захворювань.
Сучасні стратегічні засоби біологічної зброї використовують суміші вірусів і спор бактерій для збільшення ймовірності летальних результатів при застосуванні , однак використовуються як правило штами , що не передаються від людини до людини , щоб територіально локалізувати їх вплив і уникнути внаслідок цього власних втрат .

Осередок біологічного ураження - це територія, на якій у результаті впливу біологічних засобів (зброї противника) виникли масові ураження людей, сільськогосподарських тварин, рослин. Він може утворитися не тільки в зоні зараження, а й за її межами, як результат поширення інфекційних захворювань. Осередок біологічного ураження характеризується видом біологічних засобів, кількістю уражених людей, тварин, рослин, тривалістю дії вражаючих властивостей збудників хвороб.
При виникненні осередку біологічного зараження для запобігання поширенню інфекційних захворювань із первинного осередку, вводиться карантин і обсервація.
Карантин - це система державних заходів, які проводяться в епідемічному осередку для запобігання поширенню інфекційних захворювань з вогнища ураження та для повної ізоляції і ліквідації його.
Карантин передбачає ізоляцію колективу, всередині якого виникли інфекційні хвороби, з госпіталізацією хворих, обсервацією тих, хто був у контакті з ними, медичним і ветеринарним спостереженням за рештою. З цією метою проводяться такі адміністративно-господарські заходи: забороняються в'їзд і виїзд людей, вивезення тварин, продукції тваринництва і рослинництва, прийом посилок. Проводяться протиепідемічні, ветеринарно-санітарні, санітарно-гігієнічні, проти- епізоотичні лікувально-профілактичні заходи. Навколо осередку встановлюють охорону.
Обсервація - це система заходів спостереження за ізольованими людьми або тваринами, які прибули з осередку, на який наклали карантин, або перебувають у загрозливій зоні, тобто на території, яка межує з осередком ураження. Ці заходи включать обмеження в'їзду і виїзду, вивезення з осередку майна, урожаю, продукції тваринництва без попереднього знезараження і дозволу медичної й ветеринарної служб, посилений медичний контроль за продуктами харчування і водою.

В осередку біологічного зараження проводять профілактичні й санітарно- гігієнічні заходи, дезинфекцію і санітарну обробку людей, тварин, води, техніки та ін. Особовий склад формувань робітники і службовці, які перебувають в осередку, для його ліквідації переводяться на казармене становище. Тривалість карантину і обсервації встановлюють, виходячи із тривалості максимального інкубаційного періоду захворювання.

Дякуємо за увагу


title: Презентація на тему «Computers in our life» (варіант 1)

text:
Computers in our life

Nowadays computer is a part of our life
A computer is an electronic machine which can be used to store, process and display data
We know many types of computer:
A personal computer
A desktop
A laptop
A notebook
A subnotebook
A palmtop
The central idea of computing system is that input is processed into output
The potential uses of computers are infinite. We use computer everyday: in school, in work, at home
Computer help you to use Internet. Internet is a network of communication and information
All people can use Internet how they want: some people for studies, some for distraction.
Internet can help you quickly search all information what you want. Its very help in studies.
Also you can use Internet in your wish:
Write and publish blogs
2. Download a files
3. Send e-mails
4. Find new friends from another countries
5. Play online games
But be careful!
In Internet on you waiting danger!
In every moments you can get sacrifice of criminal
Is very easily rules “How defend yourself in Internet”:
Never publish personal photos

Never call your phone or credit card number
Never download a file an pirates pager
Used computer and Internet with mind, and be in safety


Презентація на тему «Терморегуляція. Будова шкіри»


title: Презентація на тему «Організм людини як біологічна система»

text:
Організм людини як біологічна система
Подубієнко Цвітани 9-Б
Організм людини
Організм людини – це цілісна система, яка володіє властивостями: обміном речовин і енергії, подразливістю, гомеостазом, саморегуляцією, саморепродукцією, адаптацією, ростом і розвитком.Обмін речовин і енергії – це головна умова і ознака життя. В організмі людини, в його органах, тканинах, клітинах безперервно утворюються, руйнуються, оновлюються клітинні структури і складні хімічні сполуки.
Живі організми - це цілісні біологічні системи
Кожна біологічна система здатна й до саморегуляції, тобто до регулювання власних життєвих функцій та підтримання сталості свого внутрішнього середовища. Завдяки цьому живі організми мають змогу пристосовуватись до змін у навколишньому середовищі та відповідати на них зміною інтенсивності власних процесів життєдіяльності.
Гуморальна регуляція підпорядковується нервовій регуляції і становить разом з нею єдину систему нейрогуморальної регуляції функцій організму. Це відіграє важливу роль у підтримці відносної сталості складу та властивостей внутрішнього середовища організму – гомеостазу та пристосування його до змінних умов довкілля.Таким чином, регуляція функцій не може здійснюватися за допомогою лише нервової чи гуморальної регуляції, тому що це єдиний комплекс – нейрогуморальна регуляція.
Поняття про біологічні системи. Особливості будови клітин
Організм людини складається з величезної кількості клітин, різних за формою, розмірами, масою і функціями, але всі вони мають деякі спільні риси будови. Основні частини клітин - цитоплазма і ядро. У ядрі містяться хромосоми — носії спадкових задатків організму. Клітина вкрита мембраною, що забезпечує вибірну проникність речовин. У цитоплазмі містяться органели: ендоплазматична сітка, рибосоми,мітохондрії, лізосоми, комплекс Гольджі, клітинний центр. Органели функціонують взаємоузгоджено, забезпечуючи нормальну життєдіяльність клітини. Отже, клітина є цілісною біологічною системою.
Етапи біологічного розвитку людини


title: Презентація на тему «Presentation on Nottingham and Bristol»

text:
Presentation on Nottingham and Bristol

Nottingham
Nottingham - a city and unitary unit in the UK, in the ceremonial county of Nottinghamshire (England). Situated on the River Trent.
History of Nottingham
Nottingham was founded by Saxon settlers, about the VII century, then it won the Danes. In the IX century, it became one of five cities in the Danish law.

According to the official version, the name of the city in ancient times sounded like Snottingaham happened on behalf of one of the local leaders, Snot. Sound "s" at the beginning of the word was subsequently lost.

Nottingham city name associated with the origin of the legend of Robin Hood. The city is a monument to the famous highwayman.
There is a statue of Robin Hood in Sherwood Forest, where  once lived a brave gang, robbing the rich to help the poor.
Education in Nottingham
The city is the University of Nottingham, which has branches in Malaysia and China.
Attractions
Uollaton Hall - one of the key monuments of the English Renaissance

All Saints Church (Nottingham)

Bristol
Bristol - a city in England, unitary entity with the status of "city" and ceremonial county, a port in the South West of England in the UK, on the River Avon, near its confluence with the Bristol Bay Atlantic Ocean.
History of Bristol
On-site Bristol in Roman times there was a military camp Abona (Latin Abona), from which led to Batu paved road. After checking in Britain England town was renamed Brycgstow
Bristol continued to prosper and grow throughout the XVIII century, keeping the value of the leading port of the British Empire.
Several spurred the development of Bristol railway construction in 1841 and the famous suspension bridge over a deep gorge of Avon in 1864.

Culture in Bristol
Bristol - an important cultural center of the United Kingdom. Here are the famous theaters, museums, including the Bristol Industrial Museum and several art galleries.
Attractions
The main attraction is Bristol Bristol Cathedral , in the past the abbey church of St.. Augustine , build the XII and XVI century in the Gothic style , and during the Reformation facing the Cathedral , the center of the Anglican Diocese of Bristol . The tallest building in the city for centuries remained the parish church of St Mary Redcliffe , built mostly in the XV century and recognized by Queen Elizabeth I the best parish church in her kingdom ; for her altar William Hogarth wrote his famous triptych .

Attractions
Civil architecture of most of Bristol died during German air raids : One Night Only 2 November 1940 the city was dropped 15,000 bombs. Ancient Church of the Knights Templar was left in ruins as a reminder of the devastation . Surviving buildings are remarkable Theatre Royal and Cabot Tower , built in 1897 to commemorate the American expedition quatercentenary famous sailor. University of Bristol was founded in 1909 on the basis of the university college. Colston School operates from 1708 and Bristol Elementary School , Catholic school and school at the Queen Elizabeth Hospital are counting their stories with Tudor .

Thank you for
 attention


title: Презентація на тему «Шкідливий вплив тютюнопаління на організм людини»

text:
Шкідливий вплив тютюнопаління на організм людини
Підготувала
учениця 11-А класу
Кошина Анна
Що таке тютюн та нікотин?
	Тютюн — це однорічна рослина з родини пасльонових, висушені листки якої після спеціальної обробки подрібнюють і використовують для куріння.
	Основна особливість тютюну — вміст нікотину.
	Нікотин — одна з найсильніших рослинних отрут, основна складова частина тютюнового диму. У чистому вигляді це безбарвна оліїста рідина неприємного запаху, гірка на смак.
Смертельна доза нікотину для людини — 50-70 мг (1 мг на кілограм маси тіла).
Хімічний склад тютюнового диму
Тютюновий дим
виділено понад 1200
різноманітних речовин
органічні
неорганічні
 вуглеводні
 стерини
 спирти
 естери
 альдегіди
 кетони
 хініни
 нітрили
 кислоти
 феноли
 алкалоїди
 сполуки Ar
 Cu
 Fe
 Pb
 Mn
 Ni
 оксид N та ін.
Тютюнова смола, що утворюється при курінні, містить канцерогени - хімічні сполуки, які при взаємодії з тканинами живих організмів можуть спричинити злоякісні пухлини.
Нікотин – найшкідливіша речовина,
бо спричинює звикання!!!
Що ховається у сигареті?
Опорно-рухова система
Легенево-дихальна система
Серцево-судинна система
Нервова система
Травна система
Репродуктивна система
Статистичні дані
 Кожна цигарка скорочує життя людини у середньому на 12 хв.
У курців рак легень буває в 20 разів частіше, ніж у некурців.

 Під час сходження на Памір на висоті 5000 м один з альпіністів знепритомнів. Він був єдиним курцем у групі.

 Серед космонавтів немає жодного курця.

 Серед спортсменів немає жодного курця.
Обирай!
Після того, як ви кините палити…
 Через 8 годин рівень нікотину і чадного газу в крові зменшуються наполовину, рівень кисню збільшується до нормальних величин.
Через 24 години чадний газ повністю виводиться з організму, легені починають очищатися від накопичених смол.
Через 48 годин в організмі не залишається нікотину. Відновлюється чутливість до смаків і запахів.
Через 72 години дихання стає більш вільним, зникають труднощі у вигляді хрипів, кашлю. Бронхи розслабляються, рівень енергії в організмі збільшується.
Через 2-12 тижнів рівень кровообігу збільшується, фізичні навантаження даються легше.
Через 3-9 місяців повністю зникають труднощі з диханням (кашель, хрип), обсяг і ефективність легких зростають на 10%.
Через 1 рік ризик серцевого нападу зменшується вдвічі.
Через 10 років ризик раку легенів зменшується наполовину.
Через 15 років ризик серцевого нападу зменшується до рівня некурящої людини.

Висновок
 	Нікотин - це отрута повільної дії, він руйнує організм зсередини, протягом багатьох років. Мало того, адже курець губить не тільки себе, але і людей, які його оточують.	Куріння найсильнішим чином підриває здоров'я людини. Кожному необхідно це якомога глибше зрозуміти й усвідомити. Потрібно заборонити рекламу таких товарів, і продаж їх дітям і підліткам.
	Утвердження здорового способу життя - важлива загальнодержавне завдання. Всіма силами сприяти її вирішення - обов'язок усіх людей, кожного жителя нашої країни.


title: Презентація на тему «Переломи та вивихи. Перша допомога»

text:
Переломи та вивихи. Перша допомога.
Вивих
Травматичний
Патологічний
Тангенційний
Перша допомога: іммобілізація
Зменьшення болю
Лікування
Після операційна фіксація
Переломи
Закритий перелом
Прямий механізм
Непрямий механізм
Паталогічні переломи
Перша допомога: іммобілізація
Знеболюючі
Як і при вивиху потрібно прикласти холод
Перша допомога при відкритому переломі: оголити кінцівку
Зупинити кровотечу
Іммобілізація ушкодженого хребта
Приклад фіксації голови, якщо є можливість ураження хребта, при самостійному транспортуванні
Бінтування при переломі ребер
Бережіть свої кістки – виховуйте свого собаку


Презентація на тему «Серце»


title: Презентація на тему «Аскариди»

text:
☺☻Аскариди☻☺
Підготувала
Петрухно    Юлія
Аскаридові (Ascarididae) — родина нематод. Представники родини паразитують в кишечнику всіх класів хребетних. Містить багато родів. Найвідоміші такі:Amplicaecum
    Angusticaecum
    Ascaris
    Baylisascaris
    Crossophorus
    Dujardinascaris
    Hexametra
    Lagaochilascaris
    Ophidascaris
    Parascaris
    Polydelphis
    Seuratascaris
    Toxascaris
    Toxocara
    Travassoascaris

Біологічна класифікація
Царство: 	Тварини (Animalia)
Підцарство: 	Справжні багатоклітинні (Eumetazoa)
- 	Двобічно-симетричні (Bilateralia)
- 	Первиннороті (Protostomia)
Тип: 	Круглі черви (Nematoda)
Клас: 	Secernentea
Підклас: 	Spiruria
Ряд: 	Аскаридоподібні (Ascaridida)
Родина: 	Ascarididae

Аскаридоз - гельмінтоз, який відомий з часів глибокої старовини у населення країн з помірним, теплим і жарким кліматом за умови достатньої вологості протягом усього року. Аскаридоз є найбільш частим гельмінтозів, поширеним по всій земній кулі. У країнах з сухим кліматом зустрічається рідко, відсутня за Полярним колом.
Аскарида людська (Ascaris lumbricoides) — паразитичний круглий черв, що викликає захворювання аскаридоз. Космополіт. Живе у просвіті тонкого кишечнику людини, живиться його вмістом або верхніми шарами слизової оболонки. Тривалість життя — 11-12 місяців.
Етіологія. Збудником аскаридозу є круглий гельмінт - аскаріда людська (Ascaris lumbricoides). Дорослі особини мають веретено-подібну форму. Живі чи свежевиделівшіеся з кишечника аскариди червонувато-жовті, після загибелі стають білими. Самець помітно менше самки, довжина його 15-25 см х 2-4 мм і задній кінець тіла загнутий гачком. Самка має пряме тіло завдовжки 25-40 см і 3-6 мм в товщину; розмір яєць 0,050-0,106 х 0,40-0,050 мм.
Характеристика
Не має органів прикріплення, постійно рухається назустріч харчовим масам. Кутикула складається з 10 шарів. Кишечник трубкоподібний. Всмоктування поживних речовин відбувається в середній кишці.

З органів чуття розвинені лише дотикові горбики (папіли) навколо ротового отвору. Розміри самиць до 44 см, самців — 25 см. У самця задній кінець тіла загнутий на черевний бік. Органи розмноження мають вигляд звивистих тонких ниткоподібних трубочок. У самиць є два яєчники, у самця один сім'яник.

Життєвий цикл
Самиці аскарид за добу можуть виділяти понад 240 тис. яєць. Яйця вкриті товстою оболонкою, поверхня їх бугриста, легко чіпляється за різні предмети. В навколишньому середовищі яйця можуть зберігатися до 7 років і більше (здатні заражати людину). Весь цикл розвитку відбувається в одному хазяїні. Час міграції аскариди по організму людини триває близько 2, 5 місяців. Для організму хазяїна токсичні продукти обміну аскарид.

Яйця аскарид виводяться в зовнішнє середовище з кишечнику людини. Вони повинні потрапити до вологого ґрунту. Для їх розвитку необхідні певна температура (12˚С і вище), вологість, доступ кисню. У середині яйця формується личинка (при сприятливих умовах — через 2-3 тижні можуть заразити людину). До організму хазяїна потрапляють із немитими овочами, ягодами, фруктами, водою. У кишечнику личинки виходять та іммігрують — проникають до кровоносних судин, потрапляють до печінки, звідти — до серця, з серця через легеневу артерію — до легень, потім до повітроносних шляхів, до глотки і заковтуються знов у кишечник, де стають статевозрілими. У легенях личинки кілька разів линяють, а також руйнують стінки пухирців, легеневих капілярів, у кровоносних судинах — стінки судин, а в інших органах — тканини цих органів.
Зараження відбувається при ковтанні зрілих яєць. Епідеміологічне значення мають переважно овочі, на поверхні яких є частинки грунту. В даний час велику небезпеку для поширення аскаридозу мають садово-городні ділянки, де часом відбувається використання незнешкодженою фекалій людини для удобрення грунту.

Патогенез
Зараження людей аскаридами відбувається зазвичай у разі вживання овочів, ягід (садової суниці, полуниці), фруктів, зелені, забруднених яйцями паразита з дозрілими личинками. Забруднення овочів і ягід яйцями гельмінтів найчастіше відбувається при удобрюванні грунту городів, садів і ягідників не знезараженими людськими фекаліями.
 З зрілих яєць, проковтнув людиною, у тонкій кишці виходять личинки, впроваджуються в стінку кишки і проникають в кровоносні капіляри, потім гематогенно мігрують в печінку і легені. Крім кишечнику, печінки і легенів личинок аскарид знаходили в мозку, оку та інших органах. Вони інтенсивно харчуються сироваткою крові і еритроцитами. У легенях личинка активно виходить в альвеоли і бронхіоли, просувається по дрібним і великим бронхах за допомогою миготливого епітелію до ротоглотки, де відбувається заковтування мокротиння з личинками. Потрапляючи в кишечник, личинка протягом 70-75 діб досягає статевої зрілості. Тривалість життя дорослої аскариди досягає року, після чого відбувається її загибель і разом з калом вона видаляється назовні.
Симптоми захворювання
Джерелом розповсюдження аскариди людської є хворі люди. Хвора людина відчуває гострі болі в животі, розлад функцій кишечнику, порушення сну тощо. Для профілактики захворювання їх треба лікувати, не вживати в їжу немитих овочів, ягід, мити руки перед їжею.
Клінічні прояви аскаридозу залежать від локалізації паразитів і інтенсивності інвазії. У клінічному перебігу аскаридозу виділяють дві фази - ранню (міграційну) та пізню (кишкову). Перша фаза збігається з періодом міграції личинок, тоді як друга обумовлена паразитуванням гельмінтів в кишечнику і можливими ускладненнями. Аскарида є найпоширенішим паразитом людини. Особливо часто вона трапляється у дітей.

Ускладнення
Часте ускладнення аскаридозу - непрохідність кишечнику, яка обумовлена закриттям просвіту кишечника клубком з аскарид або внаслідок порушення нервово-м'язової регуляції тонусу кишки. При пальпації живота у хворих з подібними ускладненнями можна прищепити округлу, тестоватой консистенції пухлина-клубок з аскарид, який може локалізуватися в будь-якому відрізку кишечника. У деяких випадках при тонкої черевній стінці можна промацати тіла окремих гельмінтів в просвіті кишки.
Дякую за увагу!!!!!!
Аскарида☻

--------------------------------------------


Презентація на тему «Тип Хордові. Плазуни»


title: Презентація на тему «Шлюб та сім’я: поняття, сутність, типологія»

text:
Шлюб та сім'я: поняття, сутність, типологія
           Витяг з Сімейного кодексу України
      Стаття 21. Поняття шлюбу
Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
 Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.
Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення державних органів реєстрації актів цивільного стану.
Що таке шлюб?
             Відносини між подружжям регулюються сукупністю норм і санкцій інституту шлюбу. Останній є сукупністю соціальних норм, які санкціонують відносини між чоловіком та жінкою, систему взаємних обов'язків та прав, істотних для функціонування інституту сім'ї. Шлюбні відносини між чоловіком та жінкою регулюються юридичними та культурними нормами. До юридично закріплених норм, зокрема, відносяться питання володіння майном, матеріальних обов'язків подружжя відносно одне одного, мінімального віку тощо. Згідно Сімейного кодексу України шлюбний вік для жінки встановлюється у 17, а для чоловіка — у 18 років. При цьому особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу, але за заявою особи, яка досягла 14 років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам.

         Законом передбачено й перелік людей, між якими шлюб не може укладатись. Зокрема, у шлюбі між собою не можуть перебувати особи, які є родичами прямої лінії споріднення, а саме:
1) рідні (повно рідні і неповно рідні) брат і сестра;
2) двоюрідні брат і сестра, рідні тітка, дядько та племінник, племінниця;
 3) усиновлювач та усиновлена ним дитина.

Шлюб реєструється. Реєстрація проводиться урочисто та засвідчується свідоцтвом про шлюб. При оформленні шлюбу практикується укладення шлюбного контракту.
Що таке сім’я?
        Витяг з Сімейного кодексу України
    Стаття 3. Сім'я
1. Сім'я є первинним та основним осередком суспільства.
2. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
3. Права члена сім'ї має одинока особа.
4. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
            Основними ознаками сім'ї є шлюбні зв'язки; зв'язки спорідненості; спільний побут та спільний сімейний бюджет.
             Сьогодні за різними підходами і критеріями вчені нараховують понад 40 типів і форм сімей. В сучасних умовах сім'ю характеризують:
            1. За кількістю і характером сімейних пар, які проживають разом і ведуть спільне господарство, виховують дітей:
• розширена (складна) сім'я — складається із сімейних пар та дорослих дітей, які проживають разом;
• нуклеарна (проста) — складається з однієї сімейної пари, можливо, з дітьми.
            2. За наявністю батьків:
• повна сім'я (є обидва члени сімейної пари);
• неповна (один із батьків виховує дітей);

             3. За кількістю дітей:
• бездітні;
• однодітні;
• малодітні (дві дитини);
• багатодітні (троє і більше дітей).
             4. За тривалістю, віком:
• сім'я молодіжна (тільки створилась, оформилась);
• молода сім'я (сім'я, яка зустрілась з першими несподіваними для них перешкодами).
 Витяг з Сімейного кодексу України
Стаття 4. Право особи на сім'ю
1. Особа, яка досягла шлюбного віку, має право на створення сім'ї.
У випадках, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу, сім'ю може створити особа, яка не досягла шлюбного віку.
2. Сім'ю може створити особа, яка народила дитину, незалежно від віку.
3. Кожна особа має право на проживання в сім'ї.
Особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
4. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя.

      У середньому до 75-річного віку розпадаються всі шлюби. При цьому 23% - у результаті смерті дружини, 53% - смерті чоловіка, 24% розлучення.
        Зазначимо, що протягом багатьох років чітко визначаються шлюбостійкі й нешлюбостійкі регіони України. Наприклад, найміцніші сім'ї живуть у Закарпатській, Львівській, Волинській та Рівненській областях. Водночас у Черкаській області на один, шлюб припадає 1,2 розлучення, а в Луганській і Миколаївській областях вони становлять 56% від кількості шлюбів.


Презентація на тему «Environmental protection» (варіант 3)


Презентація на тему «Лікарські Засоби» (варіант 1)


Презентація на тему «Суцвіття» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Мутации, мутогены, виды мутаций, причины мутаций, значение мутаций»

text:
Мутации, мутогены, виды мутаций, причины мутаций, значение мутаций

Мута́ция (лат. mutatio — изменение) — стойкое (то есть такое, которое может быть унаследовано потомками данной клетки или организма) преобразование генотипа, происходящее под влиянием внешней или внутренней среды.
Термин предложен Хуго де Фризом.
Процесс возникновения мутаций получил название мутагенеза.
Причины мутаций
Мутации делятся на спонтанные и индуцированные.
Спонтанные мутации возникают самопроизвольно на протяжении всей жизни организма в нормальных для него условиях окружающей среды с частотой около  —  нануклеотид за клеточную генерацию.
Индуцированными мутациями называют наследуемые изменения генома, возникающие в результате тех или иных мутагенных воздействий в искусственных (экспериментальных) условиях или при неблагоприятных воздействияхокружающей среды.
Мутации появляются постоянно в ходе процессов, происходящих в живой клетке. Основные процессы, приводящие к возникновению мутаций — репликация ДНК, нарушения репарации ДНК, транскрипции и генетическая рекомбинация.

Связь мутаций с репликацией ДНК
Многие спонтанные химические изменения нуклеотидов приводят к мутациям, которые возникают при репликации. Например, из-за дезаминирования цитозина напротив него в цепь ДНК может включаться урацил (образуется пара У-Г вместо канонической пары Ц-Г). При репликации ДНК напротив урацила в новую цепь включается аденин, образуется пара У-А, а при следующей репликации она заменяется на пару Т-А, то есть происходит транзиция (точечная заменапиримидина на другой пиримидин или пурина на другой пурин).

Связь мутаций с рекомбинацией ДНК
Из процессов, связанных с рекомбинацией, наиболее часто приводит к мутациям неравный кроссинговер. Он происходит обычно в тех случаях, когда в хромосоме имеется несколько дуплицированных копий исходного гена, сохранивших похожую последовательность нуклеотидов. В результате неравного кроссинговера в одной из рекомбинантных хромосом происходит дупликация, а в другой — делеция.

Связь мутаций с репарацией ДНК
Спонтанные повреждения ДНК встречаются довольно часто, такие события имеют место в каждой клетке. Для устранения последствий подобных повреждений имеется специальные репарационные механизмы (например, ошибочный участок ДНК вырезается и на этом месте восстанавливается исходный). Мутации возникают лишь тогда, когда репарационный механизм по каким-то причинам не работает или не справляется с устранением повреждений. Мутации, возникающие в генах, кодирующих белки, ответственные за репарацию, могут приводить к многократному повышению (мутаторный эффект) или понижению (антимутаторный эффект) частоты мутирования других генов. Так, мутации генов многих ферментов системы эксцизионной репарации приводят к резкому повышению частоты соматических мутаций у человека, а это, в свою очередь, приводит к развитию пигментной ксеродермы и злокачественных опухолей покровов. Мутации могут появляться не только при репликации, но и при репарации — эксцизионной репарации или при пострепликативной.

Модели мутагенеза
В настоящее время существует несколько подходов для объяснения природы и механизмов образования мутаций. Общепринятой, в настоящее время, является полимеразная модель мутагенеза. Она основана на идее о том, единственной причиной образования мутаций являются случайные ошибки ДНК-полимераз. В предложенной Уотсоном и Криком таутомерной модели мутагенеза, впервые была высказана идея о том, что в основе мутагенеза лежит способность оснований ДНК находиться в различных таутомерных формах. Процесс образования мутаций рассматривается как чисто физико-химическое явление. Полимеразно — таутомерная модель ультрафиолетового мутагенезаопирается на идею о том, что при образовании цис-син циклобутановых пиримидиновых димеров может изменяться таутомерное состояние входящих в них оснований. Изучается склонный к ошибкам и SOS-синтез ДНК, содержащей цис-син циклобутановые пиримидиновые димеры. Существуют и другие модели.

Полимеразная модель мутагенеза
В полимеразной модели мутагенеза считается, что единственной причиной образования мутаций являются спорадические ошибки ДНК-полимераз. Впервые полимеразная модель ультрафиолетового мутагенеза была предложена Бреслером. Он предположил, что мутации появляются в результате того, что ДНК-полимеразы напротив фотодимеров иногда встраивают некомплементарные нуклеотиды. В настоящее время такая точка зрения является общепринятой. Известно правило (A rule), согласно которому напротив поврежденных участков ДНК-полимераза чаще всего встраивает аденины. Полимеразная модель мутагенеза объясняет природу мишенных мутаций замены оснований.

Таутомерная модель мутагенеза
Уотсон и Крик предположили, что в основе спонтанного мутагенеза лежит способность оснований ДНК переходить при некоторых условиях в неканонические таутомерные формы, влияющие на характер спаривания оснований. Эта гипотеза привлекала к себе внимание и активно развивалась. Обнаружены редкие таутомерные формы цитозина в кристаллах оснований нуклеиновых кислот, облученных ультрафиолетовым светом. Результаты многочисленных экспериментальных и теоретических исследований однозначно говорят о том, что основания ДНК могут переходить из канонических таутомерных форм в редкие таутомерные состояния. Было выполнено много работ посвященных исследованиям редких таутомерных форм оснований ДНК. С помощью квантовомеханических расчетов и метода Монте-Карло было показано, что таутомерное равновесие в цитозин — содержащих димерах и в гидрате цитозинасдвинуто по направлению к их имино формам как в газовой фазе, так и в водном растворе. На этой основе объясняется ультрафиолетовый мутагенез. В паре гуанин — цитозин устойчивым будет только одно редкое таутомерное состояние, в котором атомы водородов первых двух водородных связей, отвечающих за спаривание оснований, одновременно изменяют свои положения. А поскольку при этом изменяются положения атомов водорода, участвующих в Уотсон-Криковском спаривании оснований, то следствием может быть образование мутаций замены оснований, транзиций от цитозина к тимину или образование гомологичных трансверсий от цитозина к гуанину. Участие редких таутомерных форм в мутагенезе обсуждалось неоднократно.

Классификации мутаций
Существует несколько классификаций мутаций по различным критериям. Мёллер предложил делить мутации по характеру изменения функционирования гена на гипоморфные (измененные аллели действуют в том же направлении, что и аллели дикого типа; синтезируется лишь меньше белкового продукта), аморфные (мутация выглядит, как полная потеря функции гена, например, мутация white у Drosophila), антиморфные (мутантный признак изменяется, например, окраска зерна кукурузы меняется с пурпурной на бурую) и неоморфные.
В современной учебной литературе используется и более формальная классификация, основанная на характере изменения структуры отдельных генов, хромосом и генома в целом. В рамках этой классификации различают следующие виды мутаций:
   геномные;
   хромосомные;
   генные.

Геномные: — полиплоидизация (образование организмов или клеток, геном которых представлен более чем двумя (3n, 4n, 6n и т. д.) наборами хромосом) и анеуплоидия (гетероплоидия) — изменение числа хромосом, не кратное гаплоидному набору (см. Инге-Вечтомов, 1989). В зависимости от происхождения хромосомных наборов среди полиплоидов различают аллополиплоидов, у которых имеются наборы хромосом, полученные при гибридизации от разных видов, и аутополиплоидов, у которых происходит увеличение числа наборов хромосом собственного генома, кратное n.

При хромосомных мутациях происходят крупные перестройки структуры отдельных хромосом. В этом случае наблюдаются потеря (делеция) или удвоение части (дупликация) генетического материала одной или нескольких хромосом, изменение ориентации сегментов хромосом в отдельных хромосомах (инверсия), а также перенос части генетического материала с одной хромосомы на другую (транслокация) (крайний случай — объединение целых хромосом, т. н. Робертсоновская транслокация, которая является переходным вариантом от хромосомной мутации к геномной).

На генном уровне изменения первичной структуры ДНК генов под действием мутаций менее значительны, чем при хромосомных мутациях, однако генные мутации встречаются более часто. В результате генных мутаций происходят замены, делеции и вставки одного или нескольких нуклеотидов, транслокации, дупликации и инверсии различных частей гена. В том случае, когда под действием мутации изменяется лишь один нуклеотид, говорят о точечных мутациях.
Точечная мутация
Точечная мутация, или единственная замена оснований, — тип мутации в ДНК или РНК, для которой характерна замена одного азотистого основания другим. Термин также применяется и в отношении парных замен нуклеотидов. Термин точечная мутация включает так же инсерции и делеции одного или нескольких нуклеотидов. Выделяют несколько типов точечных мутаций.
Точечные мутации замены оснований. Поскольку в состав ДНК входят азотистые основания только двух типов — пурины и пиримидины, все точечные мутации с заменой оснований разделяют на два класса: транзиции и трансверсии. Транзиция — это мутация замены оснований, когда одно пуриновое основание замещается на другое пуриновое основание (аденин на гуанин или наоборот), либо пиримидиновое основание на другое пиримидиновое основание (тимин на цитозин или наоборот. Трансверсия — это мутация замены оснований, когда одно пуриновое основание замещается на пиримидиновое основание или наоборот). Транзиции происходят чаще, чем трансверсии.
Точечные мутации сдвига рамки чтения. Они делятся на делеции и инсерции. Делеции — это мутация сдвига рамки чтения, когда в молекуле ДНК выпадает один или несколько нуклеотидов. Инсерция — это мутация сдвига рамки чтения, когда в молекулу ДНК встраивается один или несколько нуклеотидов.

Встречаются также сложные мутации. Это такие изменения ДНК, когда один её участок заменяется участком другой длины и другого нуклеотидного состава.
Точечные мутации могут появляться напротив таких повреждений молекулы ДНК, которые способны останавливать синтез ДНК. Например, напротив циклобутановых пиримидиновых димеров. Такие мутации называются мишенными мутациями (от слова «мишень»). Циклобутановые пиримидиновые димеры вызывают как мишенные мутации замены оснований , так и мишенные мутации сдвига рамки.
Иногда точечные мутации образуются на, так называемых, неповрежденных участках ДНК, часто в небольшой окрестности от фотодимеров. Такие мутации называются немишенными мутациями замены оснований или немишенными мутациями сдвига рамки.
Точечные мутации образуются не всегда сразу же после воздействия мутагена. Иногда они появляются после десятков циклов репликаций. Это явление носит название задерживающихся мутаций. При нестабильности генома, главной причине образования злокачественных опухолей, резко возрастает количество немишенных и задерживающихся мутаций.
Возможны четыре генетических последствия точковых мутаций: 1) сохранение смысла кодона из-за вырожденности генетического кода (синонимическая замена нуклеотида), 2) изменение смысла кодона, приводящее к замене аминокислоты в соответствующем месте полипептидной цепи (миссенс-мутация), 3) образование бессмысленного кодона с преждевременной терминацией (нонсенс-мутация). В генетическом коде имеются три бессмысленных кодона: амбер — UAG, охр — UAA и опал — UGA (в соответствии с этим получают название и мутации, приводящие к образованию бессмысленных триплетов — например амбер-мутация), 4) обратная замена (стоп-кодона на смысловой кодон).

По влиянию на экспрессию генов мутации разделяют на две категории: мутации типа замен пар оснований и
типа сдвига рамки считывания (frameshift). Последние представляют собой делеции или вставки нуклеотидов, число которых не кратно трём, что связано с триплетностью генетического кода.
Первичную мутацию иногда называют прямой мутацией, а мутацию, восстанавливающую исходную структуру гена, — обратной мутацией, или реверсией. Возврат к исходному фенотипу у мутантного организма вследствие восстановления функции мутантного гена нередко происходит не за счет истинной реверсии, а вследствие мутации в другой части того же самого гена или даже другого неаллельного гена. В этом случае возвратную мутацию называют супрессорной. Генетические механизмы, благодаря которым происходит супрессия мутантного фенотипа, весьма разнообразны.
Почковые мутации (спорты) — стойкие соматические мутации происходящие в клетках точек роста растений. Приводят к клоновой изменчивости. При вегетативном размножении сохраняются. Многие сорта культурных растений являются почковыми мутациями.

Последствия мутаций для клетки и организма
Мутации, которые ухудшают деятельность клетки в многоклеточном организме, часто приводят к уничтожению клетки (в частности, к программируемой смерти клетки, — апоптозу). Если внутри- и внеклеточные защитные механизмы не распознали мутацию и клетка прошла деление, то мутантный ген передастся всем потомкам клетки и, чаще всего, приводит к тому, что все эти клетки начинают функционировать иначе.
Мутация в соматической клетке сложного многоклеточного организма может привести к злокачественным или доброкачественным новообразованиям, мутация в половой клетке — к изменению свойств всего организма-потомка.
В стабильных (неизменных или слабо изменяющихся) условиях существования большинство особей имеют близкий к оптимальному генотип, а мутации вызывают нарушение функций организма, снижают его приспособленность и могут привести к смерти особи. Однако в очень редких случаях мутация может привести к появлению у организма новых полезных признаков, и тогда последствия мутации оказываются положительными; в этом случае они являются средством адаптации организма к окружающей среде и, соответственно, называются адаптационными.

Роль мутаций в эволюции
При существенном изменении условий существования те мутации, которые раньше были вредными, могут оказаться полезными. Таким образом, мутации являются материалом для естественного отбора. Так, мутанты-меланисты(темноокрашенные особи) в популяциях березовой пяденицы в Англии впервые были обнаружены учеными среди типичных светлых особей в середине XIX века. Темная окраска возникает в результате мутации одного гена. Бабочки проводят день на стволах и ветвях деревьев, обычно покрытых лишайниками, на фоне которых светлая окраска является маскирующей. В результате промышленной революции, сопровождающейся загрязнением атмосферы, лишайники погибли, а светлые стволы берез покрылись копотью. В результате к середине XX века (за 50-100 поколений) в промышленных районах темная морфа почти полностью вытеснила светлую. Было показано, что главная причина преимущественного выживания чёрной формы — хищничество птиц, которые избирательно выедали светлых бабочек в загрязненных районах.

Если мутация затрагивает «молчащие» участки ДНК, либо приводит к замене одного элемента генетического кода на синонимичный, то она обычно никак не проявляется в фенотипе (проявление такой синонимичной замены может быть связано с разной частотой употребления кодонов). Однако методами генного анализа такие мутации можно обнаружить. Поскольку чаще всего мутации происходят в результате естественных причин, то в предположении, что основные свойства внешней среды не менялись, получается, что частота мутаций должна быть примерно постоянной. Этот факт можно использовать для исследования филогении — изучения происхождения и родственных связей различных таксонов, в том числе и человека. Таким образом, мутации в молчащих генах служат для исследователей «молекулярными часами». Теория «молекулярных часов» исходит также из того, что большинство мутаций нейтральны, и скорость их накопления в данном гене не зависит или слабо зависит от действия естественного отбора и потому остается постоянной в течение длительного времени. Для разных генов эта скорость, тем не менее, будет различаться.
Исследование мутаций в митохондриальной ДНК (наследуется по материнской линии) и в Y-хромосомах (наследуется по отцовской линии) широко используется в эволюционной биологии для изучения происхождения рас, народностей, реконструкции биологического развития человечества.

Проблема случайности мутаций
 40-е годы среди микробиологов была популярна точка зрения, согласно которой мутации вызываются воздействием фактора среды (например, антибиотика), к которому они позволяют адаптироваться. Для проверки этой гипотезы был разработан флуктуационный тест и метод реплик.
Флуктуационный тест Лурии-Дельбрюка заключается в том, что небольшие порции исходной культуры бактерий рассеивают в пробирки с жидкой средой, а после нескольких циклов делений добавляют в пробирки антибиотик. Затем (без последующих делений) на чашки Петри с твердой средой высевают выживших устойчивых к антибиотику бактерий. Тест показал, что число устойчивых колоний из разных пробирок очень изменчиво — в большинстве случаев оно небольшое (или нулевое), а в некоторых случаях очень высокое. Это означает, что мутации, вызвавшие устойчивость к антибиотику, возникали в случайные моменты времени как до, так и после его воздействия.

Метод реплик заключается в том, что с исходной чашки Петри, где на твердой среде растут колонии бактерий, делается отпечаток на ворсистую ткань, а затем с ткани бактерии переносятся на несколько других чашек, где рисунок их расположения оказывается тем же, что на исходной чашке. После воздействия антибиотиком на всех чашках выживают колонии, расположенные в одних и тех же точках. Высевая такие колонии на новые чашки, можно показать, что все бактерии внутри колонии обладают устойчивостью.
Таким образом, обоими методами было доказано, что «адаптивные» мутации возникают независимо от воздействия того фактора, к которому они позволяют приспособиться, и в этом смысле мутации случайны. Однако несомненно, что возможность тех или иных мутаций зависит от генотипа и канализована предшествующим ходом эволюции (см. Закон гомологических рядов в наследственной изменчивости).
Кроме того, закономерно различается частота мутирования разных генов и разных участков внутри одного гена. Также известно, что высшие организмы используют «целенаправленные» (то есть происходящие в определенных участках ДНК) мутации в механизмах иммунитета. С их помощью создаётся разнообразие клонов лимфоцитов, среди которых в результате всегда находятся клетки, способные дать иммунный ответ на новую, неизвестную для организма болезнь. Подходящие лимфоциты подвергаются положительной селекции, в результате возникает иммунологическая память. (В работах Юрия Чайковского говорится и о других видах направленных мутаций.)

Мутагены
Мутагены (от мутация и др.-греч. γεννάω — рождаю) — химические и физические факторы, вызывающие наследственные изменения — мутации.
Впервые искусственные мутации получены в 1925 году Г. А. Надсеном и Г. С. Филипповым у дрожжей действием радиоактивного излучения радия;
в 1927 году Г. Мёллер получил мутации у дрозофилы действием рентгеновских лучей. Способность химических веществ вызывать мутации (действием иода на дрозофилы) открыта И. А. Рапопортом. У особей мух, развившихся из этих личинок, частота мутаций оказалась в несколько раз выше, чем у контрольных насекомых.
Классификация
Мутагенами могут быть различные факторы, вызывающие изменения в структуре генов, структуре и количестве хромосом. По происхождению мутагены классифицируют на эндогенные, образующиеся в процессе жизнедеятельности организма и экзогенные — все прочие факторы, в том числе и условия окружающей среды.
По природе возникновения мутагены классифицируют на физические, химические и биологические.

Физические мутагены
ионизирующее излучение;
радиоактивный распад;
ультрафиолетовое излучение;
чрезмерно высокая или низкая температура.

Химические мутагены
некоторые алкалоиды: колхицин - один из самых распространённых в селекции мутагенов, винкамин, подофиллотоксин;
окислители и восстановители (нитраты, нитриты, активные формы кислорода);
алкилирующие агенты (например, иодацетамид);
нитропроизводные мочевины: нитрозометилмочевина, нитрозоэтилмочевина, нитрозодиметилмочевина - часто применяются в сельском хозяйстве;
этиленимин, этилметансульфонат, диметилсульфат, 1,4-бисдиазоацетилбутан (известный как ДАБ);
некоторые пестициды;
некоторые пищевые добавки (например, ароматические углеводороды, цикламаты);
продукты переработки нефти;
органические растворители;
лекарственные препараты (например, цитостатики, препараты ртути, иммунодепрессанты).

Биологические мутагены
специфические последовательности ДНК  — транспозоны;
некоторые вирусы (вирус кори, краснухи, гриппа);
продукты обмена веществ (продукты окисления липидов);
антигены некоторых микроорганизмов.


Презентація на тему «Око. Вади зору»


title: Презентація на тему «Туберкульоз» (варіант 4)

text:
http://ukrfuture.kiev.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=41&Itemid=4

http://likar.uz.ua/hvorobi/tuberkulioz.html

http://www.ifp.kiev.ua/doc/people/tubzar.htm

http://www.koch.mk.uzhgorod.ua/site/facts.html
http://ukrfuture.kiev.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=41&Itemid=4

http://likar.uz.ua/hvorobi/tuberkulioz.html

http://www.ifp.kiev.ua/doc/people/tubzar.htm

http://www.koch.mk.uzhgorod.ua/site/facts.html
http://ukrfuture.kiev.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=41&Itemid=4

http://likar.uz.ua/hvorobi/tuberkulioz.html

http://www.ifp.kiev.ua/doc/people/tubzar.htm

http://www.koch.mk.uzhgorod.ua/site/facts.html


title: Презентація на тему «Індивідуальний розвиток людини (онтогенез)»

text:
Індивідуальний розвиток людини (онтогенез)
Виконала учениця 11 класу
Лозівської гімназії
Воловик Алла

У новонародженого значна частина скелета складається з хрящової тканини. Вона замінюється кістковою протягом багатьох років.

Ось чому потрібно особливо оберігати від ударів і поштовхів голівку грудної дитини. У дитини віком 2,5-3 місяці зміцнюються шийні м'язи, і вона починає самостійно тримати голівку. Це сприяє утворенню шийного вигину.

У п'ятимісячної дитини настільки розвиваються м'язи тулуба, що вона може самостійно сидіти. Так розвивається грудний вигин.

На кінець першого року дитина стає на ніжки. У цей час починає формуватися поперековий вигин хребта. У 1,5-2 роки вже повністю сформовані всі вигини хребта.
Раннє дитинство
У цей період темп росту уповільнюється, але на другому році - 10-11 см за рік, на третьому - 8 см. У віці двох років закінчується прорізання зубів. У цей період діти інтенсивно розвиваються, особливо швидко розвивається мова, а з нею і мислення.
Перше дитинство (дошкільний період)
У період діти за рік виростають на 5-7 см. У віці 5-6 років з'являються перші постійні зуби. У цей період розвитку дитина сприймає багато інформації про навколишній світ й активно розвивається.
Період другого дитинства (шкільний період) вирішальний у фізичному, розумовому і духовному розвитку людини. Його поділяють на молодший, середній (підлітковий) і старший (юнацький) вікові періоди

Молодший шкільний період
Він характеризується уповільненням темпів росту. Дитина підростає за рік на 4-5 см. У цей період діти починають навчатися, оволодівати грамотою, читанням, математикою.
Підлітковий (середній шкільний) період
	Він збігається з періодом статевого дозрівання. У цей період спостерігається:
 стрибок  у рості (7-8 см за рік);
збільшення маси тіла;
глибока перебудова організму,.
	У цьому віці закладається багато рис характеру, властивих конкретній особистості, виробляється вміння контролювати власну поведінку, здатність керувати собою, своїми вчинками і настроєм. У цей період формуються моральні якості людини, її цілеспрямованість і характер.
Юнацький (старший шкільний) період
Він характеризується тим, що в цьому віці ріст і розвиток організму переважно завершуються, всі системи органів практично досягають своєї зрілості. На сьогодні в більшості дівчат ріст припиняється у 16-17 років, у юнаків - у 18-19 років.
Зрілий вік – 21 рік
Перший період зрілого віку - до 35 років. Це найпродуктивніший період у житті людини. У цей період людина здебільшого створює сім'ю, народжує і виховує дітей.

Другий період зрілого віку - від 36 до 60 років у чоловіків і до 55 років у жінок. У цей відрізок часу життя людина намагається реалізувати себе в обраній професії.

Похилий вік починається з 61 року в чоловіків і з 56 років у жінок.
Старечий вік у чоловіків і жінок починається в 75 років. У цьому віці багато людей ще мають ясний розум і здатні до творчої праці.
Люди віком 100 і більше років - довгожителі. Їх на Землі відносно небагато
Старість - етап онтогенезу, віковий період, що характеризується істотними структурними, функціональними і біохімічними змінами в організмі, які обмежують його пристосувальні можливості.

Смерть - завершальний етап онтогенезу. У людини розрізняють смерть біологічну (природну), що настає в результаті старіння організму, і патологічну (передчасну) - результат хворобливого стану організму, ураження життєво важливих органів.
Індивідуальний розвиток людини має умовно визначену періодизацію, що характеризується властивими кожному періоду особливостями. Усі вікові періоди є важливими для її розвитку та становлення як особистості.


Презентація на тему «Куріння» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Внутренняя среда организма» (варіант 2)

text:
Внутренняя среда организма
Значение крови, ее состав
Автор Долгорукова С.В.,
учитель биологии и географии
высшей категории
МОУ гимназия № 2 г.Екатеринбурга
СЛОВАРЬ
Внутренняя среда организма – совокупность жидкостей (кровь, лимфа, тканевая и цереброспинальная жидкости), принимающих участие в процессах обмена веществ и поддержания гомеостаза организма.
Бернар Клод
(1813 — 1878)
французский физиолог и патолог, один из основоположников современной физиологии и экспериментальной патологии, член АН в Париже (1854г).
Впервые предложил термин «Внутренняя среда организма» (1878г)
Внутренняя среда организма
Лимфа
Кровь
Тканевая жидкость
Плазма
Форменные элементы
тромбоциты
лейкоциты
эритроциты
Работа с учебником
Пользуясь текстом учебника – заполни схему
Работа с учебником
Пользуясь текстом, заполните таблицу
Состав и функции внутренней среды
Состав

За счет поглощения органических веществ, минеральных солей и воды из органов пищеварения, лимфатических сосудов и живых функционирующих клеток

За счет тканевой жидкости, всосавшейся в лимфатические капилляры

За счет плазмы крови и продуктов жизнедеятельности клеток

Местонахож-дения
Источник и место образования
Функции
Внутренняя среда
Кровь
Лимфа
Тканевая жидкость
СЛОВАРЬ
Гомеостаз  – постоянство состава внутренней среды организма  (ph, осмотического давления)
СЛОВАРЬ
Кровь – жидкая соединительная ткань, которая циркулирует в замкнутой системе кровеносных сосудов.
Кровь – основная часть внутренней среды
Общее количество крови в организме взрослого человека составляет в среднем 6 – 8% от массы тела.
У мужчин - от 5 до 6 литров крови
У женщины – от 4 до 5 литров.
Протяженность кровеносной системы человека может доходить до 100 000 километров и, по подсчетам А.Карреля, для ее заполнения требуется 200 000 литров, т.е. по 2 литра крови на один километр, тогда как наш организм располагает лишь 5-7 литрами. То есть, кровеносная система человека заполнена на 1/40 000 ее потенциального объема.
Это интересно…
Компоненты крови

Красные кровяные клетки
Безъядерные
Двояковогнутый диск d = 7-8мм
Образуется в красном костном мозге
В 1 куб. мм крови – 4 – 5 млн. эритроцитов
Средняя продолжительность жизни – 120 дней
Содержит белок гемоглобин
Разрушаются в печени и селезенке
Функция - транспортная

Эритроциты
Гемоглобин
Гемоглобин – особый белок, благодаря которому эритроциты выполняют дыхательную функцию и поддерживают рН крови. У мужчин в крови содержится в среднем 130 – 1б0 г/л гемоглобина, у женщин – 120 – 150 г/л.
Группа гема
Эритроцит
Гемоглобин
Белок глобин
Переносчики кислорода
Перенос кислорода с помощью гемоглобина (сверху)
Молекулы гемоглобина, которые находятся внутри красных кровяных клеток, переносят кислород.
Гем
Гем
Гемоглобин
Лейкоциты
1500х
Белые кровяные клетки d = 6-25мкм
Нет постоянной формы
Амебоидное движение
Имеют ядро
В 1 куб.мм – 4-9 тыс.
Образуются в красном костном мозге, селезенке, тимусе, лимфатических узлах
 Живут от 2 до 4 суток
Разрушаются в селезенке и очагах воспаления
Функция – защитная (фагоцитоз, иммунитет)

Лейкоциты

Классификация лейкоцитов
Лейкоциты
Гранулоциты
Моноциты
Лимфоциты
Нейтрофилы
Эозинофилы
Базофилы
захватывают, убивают и переваривают микроорганизмы, бактерии
выделяют гистамин, который вовлечен в реакции воспалительного ответа
участвуют в разрушении паразитов и в аллергических реакциях
Главные «санитары организма» - удаляют обломков старых, отживших, свое клеток, и инородных элементов
Главные клетки, опосредующими иммунный ответ.
В-лимфоциты
Т-лимфоциты
Производят антитела
убивают клетки, инфицированные вирусом, и регулируют активность других лейкоцитов.
Тромбоциты
Кровяные пластинки
Нет ядра
Округлой или овальной формы
 Размеры – 2-5 мкм
В 1 куб.мм крови – 180-320 тыс.
Образуются в костном мозге
Живут 7-10 дней
Разрушаются в селезенке
Функции –свертывание крови, восстановление сосудов

Свертывание крови
Свертывание крови – совокупность реакций, придающих к образованию фибринового тромба при повреждении целостности стенки сосуда.
СЛОВАРЬ
В норме кровь свертывается за 5-7 минут, при гемофилии кровь не свертывается.
Этапы свертывания крови
Нити фибрина
Освобождение промбопластина

Тромбопластин + витамина К + Са+2 + протромбином = тромбин

Тромбин + фибриногеном = фибрин

Тромб
Илья Ильич Мечников
(1845 – 1916гг)
Создал учение о защитных свойствах крови.
За исследование фагоцитоза в 1908г ему была присуждена Нобелевская премия
Фагоцитоз
Активное захватывание и поглощение микроскопических инородных живых объектов (бактерии, фрагменты клеток) и твёрдых частиц одноклеточными организмами или некоторыми клетками многоклеточных животных
СЛОВАРЬ
Схема последовательного захвата пищи амёбой: 1 — ядро; 2 — сократительная вакуоль; 3 — пищевая частица; 4 — пищеварительная вакуоль.
Лабораторная работа
Сравнение крови человека
 с кровью лягушки
Кровь лягушки 150х
Кровь человека 150х
В чем сходство, а в чем разница в строении клеток крови человека и лягушки? Почему?
Эритроциты лягушки или человека больше переносят кислорода? Объясните.
(инструкция на стр.72 учебника)

Кровь лягушки
Кровь рыбы
Кровь человека
Микрофотографии
Домашнее задание
§ 14
заполнить таблицу
 задачи (по желанию)
Кол-во в
1 куб.мм крови
Эритроциты
Лейкоциты

Тромбоциты

Форма
Строение
Место образования
Продолжит-ть жизни
Функции
Рисунок
Название клетки
ФОРМЕННЫЕ ЭЛЕМЕНТЫ КРОВИ

Красный костный мозг, селезенка (красная пульпа)
120 дней

Селезенка (белая пульпа), лимфоузлы, костный мозг
 от 1 дня до нескольких часов

180-320 тыс.

Красный костный мозг
5-8 дней

Задачи
1.Известно, что за сутки у человека заменяется около 25 тыс.мг крови. Рассчитайте, сколько примерно крови образуется в организме человека за всю жизнь (средний возраст 70 лет)

2. В одной популярной книге по физиологии было образно сказано: «В каждую секунду в красном море миллионы кораблей терпят крушение и опускаются на дно. Но миллионы новых кораблей выходят из каменных гаваней вновь в плавание». О каких кораблей идет речь и что имеется в виду?
http://elementy.ru/images/eltpub/krov_delo_3_600.jpg - кровь
http://img.encyc.yandex.net/illustrations/bse/fullsize/02294/156540.jpg - К.Бернар
Заяц Р.Г. и др.Биология для абитуриентов: вопросы, ответы, тесты, задачи/ Р.Г.Заяц и др. – Мн.: ООО «Юнипресс», 2003.
Демьянков Е.Н. Биология. Мир человека: Задачи. Дополнительные материалы: 8 кл./Е.Н.Демьянков. – М.: Гуманитр.изд.центр ВЛАДОС, 2007. – Задачи № 75, 76
Резанова Е.А., Антонова И.П. Резанов А.А. Биология человка (Анатомия, физиология и гигиена человека с основами медицинской экологии) в таблицах и схемах. – М.: Издат-Школа, 1998. – с.102-103
http://www.rkm.com.au/imagelibrary/thumbnails/CELL-Red-Blood-Cell-150.jpg - эритроциты
http://im8-tub.yandex.net/i?id=119613555&tov=8 – тромбоциты
http://www.kardio.ru/images2/blood1.jpg  - компоненты крови
http://www.kardio.ru/images2/eritrocit.jpg - эритроциты
http://i063.radikal.ru/0904/b3/07dfef2ad2bc.jpg - лейкоциты
http://www.kardio.ru/images2/platelet.jpg, http://www.ovumlab.ru/userpics/newdna23_big.jpg  - тромбоциты
http://www.abc.net.au/science/photos/whatis/img/4.jpg - клетки крови

Использованные ресурсы
Механизм свертывания крови перестал быть тайной. /Инноком. Мир инноваций изнутри http://www.innocom.ru/news/mekhanizm-svertyvanija-krovi-perestal-byt-tajjnojj.html
http://www.galactic.org.ua/clovo/f_k2.htm - Лаборатория пространств. Человек.
http://scienceblogs.com/startswithabang/upload/2009/04/putting_the_yellow_in_your_urine/19443.jpg - гемоглобин и эритроцит
http://www.cirlab.ru/analiz/about/gemost/gemost.jpg - фотография свертывания крови
http://www.primamedica.ru/article.htm?id=5401 – Медицинский центр «Prima medicа»
http://www.primamedica.ru/kletki_krovi5.jpg - образование тромба
http://nplit.ru/books/item/f00/s00/z0000054/pic/000018.jpg - Мечников И.И.
http://nplit.ru/books/item/f00/s00/z0000054/st009.shtml - Библиотека юного исследователя
http://img-fotki.yandex.ru/get/3213/kuzminvladi.0/0_3c13_21dad9f4_L - кровь лягушки
http://img-fotki.yandex.ru/get/3214/kuzminvladi.0/0_3c15_1f72996e_L - кровь человека
http://fotki.yandex.ru/users/kuzminvladi/view/15382/?page=0 – микрофотографии
http://dic.academic.ru/dic.nsf/dic_biology/6018/ФАГОЦИТОЗ - Словари и энциклопедии на Академике

Использованные ресурсы
http://dic.academic.ru/pictures/dic_biology/fagotsitoz1.gif - фагоцитоз
http://www.shvedun.ru/images/fotomicro/C_IMAGE_1051-sm.jpg - кровь лягушки
http://www.shvedun.ru/images/fotomicro/C_IMAGE_1091-sm.jpg - кровь лягушки
http://www.shvedun.ru/levenhug20.htm - микрофотографии
 http://img-fotki.yandex.ru/get/3112/kuzminvladi.0/0_3c14_ccf1070f_L - кровь рыбы
http://vampires-vito.ucoz.ru/human/hemoglobin_004_large.gif - перенос кислорода
http://www.vampires-vito.ucoz.ru/human/hemoglobin_002_large.jpg - гемоглобин
http://tentoriumstrit.com/uploads/1241273669_anemia.jpg - соединение гемоглобина и железа

Использованные ресурсы
-


title: Презентація на тему «Рак»

text:
Рак
Карцинома  (рак) — вид злокачественной опухоли, развивающейся из клеток эпителиальной ткани различных органов (кожи, слизистых оболочек многих внутренних органов)
Структура опухоли
Опухолевые клетки карциномы отличаются от нормальных высоким отношением объема ядра (тёмные области) к объёму всей клетки (светлые)
Плоскоклеточный умеренно дифференцированный рак
 Этиология и патогенез
На данный момент известно большое количество факторов, способных запустить механизмы канцерогенез (вещества или факторы окружающей среды, обладающие таким свойством, называют канцерогенами).
Химические канцерогены — к ним относят различные группы полициклических и гетероциклических ароматических углеводородов, ароматические амины, нитрузосоидинения, афлатоксины, прочие (винилхлорид, металлы, пластмасыи др.). Их общей характеристикой является способность реагировать с Дклеток, тем самым вызывая их злокачественное перерождение.
Канцерогены физической природы: различные виды ионизирующего излучения (α, β, γ излучение, рентгеновские лучи, быстрые нейтроны), ультрафиолетовое излучение, микроволновое излучение, асбест.
Биологические факторы канцерогенеза: различные типы вирусов(герпесоподобный вирус Эпштейна — Барр (лимфома Беркитта), вирус паппиломы человека (рак шейки матки), вирусы гепатита В и С (рак печени)), несущих в своей структуре специфические онкогены способствующие модификации генетического материала клетки с её последующей малигнизацией.
Гормональные факторы — некоторые типы гормонов человека (половые гормоны) могут вызвать злокачественное перерождение тканей, чувствительных к действию этих гормонов (рак молочной железы, рак яички, рак предстательной железы).
Генетические факторы. Одним из состояний, которые могут спровоцировать развитие заболевания, является пищевод Баррета.
Клинические проявления
Симптоматика рака зависит главным образом от месторасположения опухоли, от темпов её роста, наличия метастазов. Наиболее частыми признаками являются:
Изменение кожных покровов на ограниченном участке в виде растущей припухлости, окружённой каймой гиперемии. Припухлости могут изъязвляться, обнажая глубокие язвы, нечувствительные к лечению.
Изменение тембра голоса, затруднение глотания или прохождения пищи через пищевод, упорный кашель, боль в области грудной клетки или живота.
Потеря массы, снижение аппетита, немотивированная слабость, стойкое повышение температуры тела, анемия, уплотнение молочной железы и кровянистые выделения из соска, кровянистые выделения из мочевого пузыря, затруднение мочеиспускания и т. д.


title: Презентація на тему «Пластиди»

text:
Пластиди
Пластиди є основними цитоплазматичними органелами клітин автотрофних рослин. Назва походить від грецького слова «plastos», що в перекладі означає «виліплений».
Вступ
Головна функція пластид - синтез органічних речовин, завдяки наявності власних ДНК і РНК та структур білкового синтезу. У пластидах також містяться пігменти, що зумовлюють їх колір. Всі види даних органел мають складну внутрішню будову.
Зовні пластиди покривають дві елементарні мембрани, є система внутрішніх мембран, занурених у строму або матрикс.
Класифікація
Пластиди водоростей називаються хроматофорами.
Хлоропласти
Хлоропласти - це зелені пластиди вищих рослин, що містять хлорофіл - фотосинтезуючий пігмент. Являють собою тільця округлої форми розмірами від 4 до 10 мкм. Хімічний склад хлоропласта: приблизно 50% білка, 35% жирів, 7% пігментів, мала кількість ДНК і РНК.
У представників різних груп рослин комплекс пігментів, що визначають забарвлення і беруть участь у фотосинтезі, відрізняється. Це підтипи хлорофілу і каротиноїди (ксантофіл і каротин).
Внутрішня будова
При розгляданні під світловим мікроскопом видна зерниста структура пластид - це грани. Під електронним мікроскопом спостерігаються невеликі прозорі сплощені мішечки (цистерни, або грани), утворені білково-ліпідною мембраною і розташовані безпосередньо в стромі. Причому деякі з них згруповані в пачки, схожі на стовпчики монет (тилакоїди гран), інші, більш великі знаходяться між тилакоїдами.

Хромопласти
Хромопласти - пластиди, забарвлення яких буває жовтого, оранжевого або червоного кольору, що обумовлено накопиченням в них каротиноїдів. Завдяки наявності хромопластів, характерне забарвлення мають пелюстки квітів, осіннє листя, дозрілі плоди (помідори, яблука). Дані органоїди можуть бути різної форми - округлої, багатокутної, іноді голчастої.
Лейкопласти
Лейкопласти являють собою безбарвні пластіди, основна функція яких зазвичай запасу органічних речовин. Розміри цих органел відносно невеликі. Вони округлої або злегка довгастої форми, характерні для всіх живих клітин рослин. У лейкопластах здійснюється синтез із простих сполук більш складних - крохмалю, жирів, білків, які зберігаються про запас в бульбах, коренях, насінні, плодах.
Взаємоперетворення пластид
Всі види пластид мають спільне походження і здатні переходити з одного виду в інший. Так, перетворення лейкопластів у хлоропласти спостерігається при позеленінні картопляних бульб на світлі, а в осінній період в хлоропластах зеленого листя руйнується хлорофіл, і вони трансформуються в хромопласти, що проявляється пожовтінням листя.
У кожній певній клітині рослини може бути тільки один вид пластид.


title: Презентація на тему «Різноманітність жаб»

text:
Різноманітність  жаб
Ряд Безхвості земноводні, як уже свідчить сама назва, об’єднує земноводних, у яких у дорослому стані немає хвоста і є задні ноги, призначені для стрибання по суші. У світі відомо близько 3500 видів земноводних безхвостих, зокрема жаби, ропухи, квакши тощо.

Жаби, які живуть в Україні,— бурі й зелені. Бурі — трав’яна й гостроморда — навесні з’являються дуже рано, як тільки зійде сніг, і відрізняються від зелених не лише своїм забарвленням, а й неголосним кректанням. Зелені жаби — ставкова та озерна — навесні прокидаються пізніше за бурих, коли розтане лід, і заявляють про себе голосним кваканням самців.

Ропухи від жаб відрізняються своєю грубою шкірою, укритою горбиками. Шкіра ропух виділяє їдку рідину, що спричиняє подразнення, потрапляючи в очі або рот. Якщо таке трапиться, треба промити їх чистою водою. Розповіді, ніби шкірні виділення ропух спричиняють у людини утворення бородавок, позбавлені будь-яких підстав.
Ропухи активні тільки вночі, а вдень вони ховаються в темних місцях. Задні кінцівки в них коротші, ніж у власне жаб. Через те вони гірше стрибають.
Маючи добре розвинені легені й суху шкіру, ропухи можуть жити далеко від водойм і тільки на час розмноження переходять у воду. Вони селяться на городах, полях, у лісах, парках і приносять людині користь, знищуючи різних шкідників культурних рослин.

Квакши. У нашій країні в південних областях європейської частини, на Кавказі й на Далекому Сході зустрічаються невеликі жаби завдовжки 4—5 см — квакши. Побачити їх майже неможливо, бо живуть вони на деревах. Але кричать квакши дуже голосно. На землю вони спускаються навесні, щоб відкласти ікру, та восени — на зимівлю.
Скляні́ жа́би (Centrolenidae) — родина безхвостих земноводних. Це надзвичайно дрібні земноводні, розміри яких коливаються від 0,8-и до 7,5-и сантиметрів, а їхньою особливістю є те, що їх тіло просвічує наскрізь.
Шкіра, м'язи, кістки та інші тканини цих амфібій прозорі або напівпрозорі, от лише травна система залишається помітною, тому іноді видно, ким або чим жаба пообідала… Біологи виділяють їх у окрему родину, яка так і називається Жаби-кроківки скляні або Центроленіди (Centrolenidae Taylor, 1951), хоча раніше їх зачисляли до родини Жаб дереволазів (Dendrobatidae Cope, 1865). На нині відомо близько 150 видів скляних жаб, проте, ця цифра ще далека від остаточної, що пов'язано зі способом життя та біологією даних земноводних. Цікавим є той факт, що лише за 9 років — з 1989 по 1998 рр. було відкрито 65 нових видів Центроленід! Розповсюджені Скляні кроківки у гірських тропічних лісах Анд, Гвіанського плоскогір'я, Тепуй і Мезоамерики.
Дереволази можуть існувати тільки у вологому середовищі. Дереволаз пурпурний живе в тропічних джунглях Коста-Ріки. Вони пересуваються в тіні по землі або по гілках низьких кущів.    Жаби-дереволази багато часу проводять у траві або на вологому листі кущів у пошуках дрібних комах, павуків і мурашок.    Рухливі та спритні жаби роблять короткі стрибки і лише у виняткових випадках зупиняються і завмирають на місці. Присоски на пальцях їхніх лапок допомагають утримуватися на рослинах.
ЧИ ТОБІ ВІДОМО, ЩО...
Дереволази мають тільки одного ворога - це вуж, на якого їхня отрута не діє.
В тераріумах розводять від 70 до 100 видів цих деревних жаб.
До родини дереволазів належать найменші види жаб. Розмір ледве досягає 15 мм.
Фауна і флора дощових лісів так до кінця ще не досліджена, тому постійно відкривають нові види дереволазів. У наші дні відомо 116 видів. Дослідники вважають, що насправді їх є набагато більше. Але місця існування дереволазів постійно знищуються.

Азіатська квакша виділяє отруту, здатна викликати параліч у дрібних тварин, а крихітне жабеня тропічної Америки поставляє місцевим індіанцям отруту, однаково смертельну для людини, мавпи і ягуара. Здається, нікого не спокусить погладити жабу. Та й відчує вона дотик? Легкість, з якою жаба переносить позбавлення шкіри, довго наводила дослідників на думку, що її шкіра лише мішок, не пов'язані з оточуючими тканинами.

Найменша жаба –чорногруда жаба (>Bufotaitanusbeiranus), що у Африці. Найбільший примірник мав 24 мм завдовжки. Найменша жаба і водночас найменша амфібія – кубинський карлик (>Sminthilluslimbatus), що живе на Кубі; довжина досягла повного розвитку особини від кінчика морди до анального отвора становить 0,85 – 1,2.

Найбільша відома жаба – ага (>Bufomarinus), що у тропічної зоні Південної Америки й у Австралії. Маса примірника середнього розміру становить 450 р. У 1991 р., відповідно до проведеним вимірам, вага самця цього виду на прізвисько Принц становила 2,65 кг а довжина від кінчика морди до анального отвора в витягнутому стані -53,9
«Найбільша жаба». «>Лягушка-голиаф (>Conrauagoliath), впіймана у квітні 1989 р. жителем Сіетла, прим. Вашингтон, США, Енді Кофманом у ріціСанага, Камерун, важила 3,66 кг. Древолаз жахливий занесли у Книгу рекордів Гіннесса, як володар самого отрутної у світі отрути, що у 20 разів сильніше отрути інших отруйних жаб. Доросла жаба містить кількість отрути, достатні загибелі 1500 людей. Отрута у тисячі разів сильніша ціанистого калію!
Найбільш пристосована до наземного способу життя сіра, або звичайна жаба. За зовнішнім виглядом вона нагадує жабу, але відрізняється низкою суттєвих особливостей: вона не стрибає, а»крокує»по землі. У зв’язку з цим її задні ноги порівняно коротше, ніж у жаби. Шкіра жаби сіра, горбиста, більш товста і більш суха, ніж у жаби, тому жаба менш вимоглива до вологості. Потворний вигляд жаб викликав багато забобонів і був причиною винищування цих корисних тварин. Тим часом жаби заслуговують охорони та захисту, як вірні помічники людини. Одна жаба протягом літа приносить величезну користь, яка обчислюється не одним десятком рублів. Однак виділення шкірних залоз жаби отруйні. Тому після спілкування з жабою треба ретельно вимити руки.
Однією з родин безхвостих амфібій є родина жаб-землянок(Pelobatidae). Ці жаби при пошкодженні шкіри видають відчутний запах, який нагадує часник (звідси російська назва «чесночница»). На відміну від усіх інших амфібій землянки мають характерну вертикальну зіницю та величезний роговий п’ятковий горбок біля основи п’ятого пальця задньої кінцівки. Ці тварини ведуть риючий спосіб життя, і тому віддають перевагу пухким піщаним ґрунтам. Використовуючи свої п’яткові горбки як маленькі лопати, землянки можуть за 3–4 хвилини повністю зануритися в ґрунт. Північноамериканські землянки носять красномовну назву лопатоноги. На поверхні ґрунту землянки з’являються лише вночі або в сутінках.
Прудка жаба (Rana dalmatina), яка водиться у Карпатах та Буковині, може здійснювати стрибки завдовжки до трьох метрів, що приблизно у 33 рази довше довжини її власного тіла. Якби такою ж здатністю володіла людина, то вона могла б стрибати на 60 м.
Найбільшим представником цієї родини є жаба-бугай (Rana catesbeiana), що досягає довжини 20 см та маси тіла до 1,5 кг. Її батьківщиною є схід Північної Америки, але вид був розселений людиною і на інші території: Кубу, Антильські острови. У Франції та Італії цих величезних жаб розводять на спеціальних фермах, заради смачного дієтичного м’яса. Знамениті жаб’ячі лапки, що їх подають у дорогих французьких ресторанах, належать саме жабам-бугаям та озерним жабам (Pelophylax ridibundus). Жаба-бугай має надзвичайно сильний голос, її крик можна почути з відстані в кілька кілометрів. Саме завдяки «вокальним даним» цю жабу й нагородили епітетом «бугай», і справді, людям, що вперше чують її крик, важко повірити, що його видає амфібія, а не якийсь великий звір.
Ще одна незвичайна амфібія, що поширена у Західній Європі – жаба-повитуха (Alytes obstetricans), хоча вона й зовсім не жаба з точки зору біолога. У цього виду парування відбувається на суходолі. Самиця відкладає ікринки, зібрані у шнури, самець підхоплює їх, намотує собі на стегна та в такому вигляді носить їх на собі до 6 тижнів. На момент виходу пуголовків, самець вже перебуває у воді, личинки розривають яйцеві оболонки та виходять у воду.

Родина піпові (Pipidae) – одна з найпримітивніших серед безхвостих земноводних. У них, наприклад, відсутній язик, ребра та рухомі повіки. Найвідомішим представником цієї родини є острогова жаба (Xenopus laevis), поширена у Центральній Африці. Своїй назві вид завдячує чорним кігтикам (острогам) на трьох перших пальцях задніх кінцівок.
Земноводні тварини відіграють значну роль, як у природі, так і для людини. Харчуючись комахами, які приносять шкоду рослинам, зберігають урожай культурних рослин. Знищуючи багатьох представників безхребетних тварин, контролюють їх чисельність в навколишньому середовищі. Деякі земноводні ( жаба -Голіаф та ін) використовуються в їжу. Деякі є прекрасними об’єктами для лабораторних досліджень, проведених вченими — біологами, медиками. Їм навіть споруджено пам’ятники у Парижі і Токіо. Багато використовуються для виготовлення ліків.Таким чином, земноводні заслужено потребують охорони і піклування про них з боку людини.
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Генна Інженерія» (варіант 3)


title: Презентація на тему «Різноманітність живих організмів»

text:
Різноманітність живих організмів та їх класифікація

Вступ
Кожен вид організмів відрізняється від інших особливостями будови, процесами життєдіяльності, середовищем життя. Проте одні живі істоти зовсім різні, а інші дещо подібні між собою або майже однакові. Тому з давніх-давен учені намагаються за особливостями будови об'єднати всі організми у групи.
Систематика
У сучасній біології з цією метою досліджують процеси життєдіяльності, хімічний склад, вимоги до середовища життя тощо. Такі групи організмів дістали назву систематичних одиниць. А наука, яка визначає належність організмів до тієї чи іншої систематичної одиниці, має назву систематика.

Групи організмів
Нині, вчені виділяють такі великі групи організмів, як бактерії, гриби, тварини та рослини. Упродовж тисячоліть людина, стикаючись із певними живими організмами, давала їм конкретну назву. Є назви народні, які вживають у певній країні чи місцевості. А є і наукові назви, що їх використовують учені всіх країн світу.
Царства живої природи
1 - Рослини; 2 - Тварини; З - Гоиби; 4 - Дроб'янки; 5 - Віруси
Наукові назви організмів
Що таке наукові назви організмів? Щоб зрозуміти, яка різниця між науковими та народними назвами організмів, розглянемо одного з представників рослинного світу - поширену в Україні рослину барвінок малий. У нашій країні вона має ще назви «барвін», « хрещатий барвінок », « барвінець », «ворвинок», «зельонка», «могильник» тощо.
Vinca minor
Звичайно, ні, бо кожному видові організмів учені дають єдину наукову назву, зрозумілу дослідникам усього світу. Вона складається із двох слів латинською мовою. У нашому прикладі рослина має наукову назву Vinca minor.
Vinca minor
Перше з цих двох слів - Vinca -це назва роду, до якого належить даний вид. Це слово завжди пишуть з великої літери, воно є ніби «прізвищем» організму. Інше слово -minor - видовий епітет, його пишуть з малої літери. Це «особисте ім'я», що відрізняє його від інших представників роду.
Карл Лінней
Систему подвійних назв видів запровадив у науку ще XVIII сторіччя шведський учений Карл Лінней . На той час мовою, якою писали наукові праці, була саме латинська. Цей принцип - подавати міжнародні наукові назви організмів латинською мовою - зберігся і дотепер.
Карл Лінней
Одиниці класифікації організмів
Які одиниці використовують для класифікації організмів? Зі свого повсякденного досвіду ви знаєте, що за певними зовнішніми ознаками можна відрізнити березу від тополі, сосну від ялини, шипшину від малини тощо. Тобто ми об'єднуємо в групи організми, подібні за певними ознаками, і відрізняємо їх від інших груп з відмінними рисами.
Систематичні одиниці
Саме так учені, спираючись на всебічне вивчення організмів, а не лише на підставі особливостей будови, об'єднують їх у певні групи - систематичні одиниці.
Вид
Основною систематичною одиницею є вид. Вид - це група організмів, подібних за особливостями будови та процесів життєдіяльності, які можуть вільно схрещуватися між собою в природі і давати плідне потомство. Кожен вид характеризується певними вимогами до умов існування і мешкає на певній території. Всі характерні ознаки виду нащадки успадковують від батьків.
Приклади видів рослин
1 - жовтець повзучий; 2 - жовтець язиколистий; 3 - жовтець золотистий
Рід
Крім виду, використовують й інші систематичні одиниці. Так, подібні між собою види рослин об'єднують в один рід. Наприклад, види береза бородавчаста та береза пухнаста належать до роду Береза. Близькі роди об'єднують у родини. Так, роди Бук, Каштан та Дуб належать до родини Букові.
Порядки. Класи
Близькі родини об'єднують у порядки. Наприклад, родини Ліщинові та Березові входять до порядку Березоцвіті. Близькі порядки об'єднують у класи. Так, порядок Букоцвіті разом з багатьма іншими порядками входить до класу Дводольні. Класи входять до складу відділів. Наприклад, класи Дводольні та Однодольні належать до відділу Покритонасінні рослини.
Рослини порядків
Березоцвіті (1) і Букоцвіті (2)
Царство
А найвищою систематичною одиницею є царство. Так, усі відділи рослин належать до царства Рослини. Цей підручник ознайомить вас з представниками царств Рослини, Гриби та Бактерії.
Висновок
Отже, класифікувати певний організм - це означає визначити його місце у системі органічного світу. При цьому вчені визначають належність певного виду до всіх основних систематичних одиниць - роду, родини, порядку, класу, відділу, царства.
Джерела
http://school.xvatit.com
http://teachua.com/


title: Презентація на тему «Теорії походження людини» (варіант 2)

text:
Теорії походження людини
Основні уявлення
Згідно з теорією стаціонарного стану, Всесвіт існував вічно. Згідно з іншими гіпотезами, Всесвіт міг виникнути із згустку нейтронів внаслідок «Великого вибуху», народився в одній з чорних дір або ж був створений Творцем. З виключно філософської точки зору, наука не може спростувати тезу про божественне створення Всесвіту, тому що саме поняття «доказу» може трактуватися дуже відмінно від прийнятого у сучасній науці.

Творцем цієї гіпотези («теорія палеоконтакту») вважається американський природодослідник Ч. Х. Форт.З космічною гіпотезою походження людини погодитись так само важко, як і заперечити її. Справа в тому, що поки не встановлено спілкування з неземними цивілізаціями, якщо вони є Однак пошук земних цивілізацій триває.
 Ця гіпотеза ґрунтується на твердженні про відвідування Землі                                                                                прибульцями з Космосу або проникненням на Землю своєрідних животворних космічних променів.

Наскельні зображення людиноподібних істот у предметах схожих на скафандри. Долина Валь Камоніка, Італія, 10000 років до н. е.

Мегалітичні споруди. Сам Деникен і в своїй першій роботі, і в численних книгах, що послідували за нею, акцентував увагу на грандіозних будовах накшталт пірамід Гізи, Баальбека або руїн Пума Пунку, які, на його думку, не могли бути створені нашими предками. І дійсно, дивлячись на ті ж Єгипетські піраміди, легко повірити, що для їх будівництва потрібні технології, що значно перевершують все, доступне людям бронзового століття, - і ні десятки, ні навіть сотні тисяч рабів компенсувати це не здатні. Недарма, навіть без залучення до питання всяких інопланетян, не вщухають суперечки про те, як же насправді зводилися подібні будови.


title: Презентація на тему «Краснуха» (варіант 2)

text:
краснуха
Виконали учениці 10 класу

Устимчук Ліда та Кучурікова Аліна
 Краснуха — гостра інфекційна хвороба, яка характеризується незначною або помірною інтоксикацією, дрібним плямисто-папульозним висипом та лімфаденопатією.

 Краснуха в минулому вважалася однією з найлегших інфекційних хвороб і становила інтерес лише з точки зору диференціальної діагностики з кором. Останнім  часом цю інфекцію розглядають також у зв'язку з встановленням її ролі у виникненні природжених вад розвитку.
Збудник краснухи — вірус з групи міксовірусів, містить РНК. Досить стійкий у навколишньому середовищі, може зберігатися при кімнатній температурі та висушуванні. При ультрафіолетовому опроміненні відразу гине. Чутливий до дії хімічних речовин та високої температури.
Джерелом інфекції є хвора людина. Найбільш заразна вона на 1—2-й день до появи висипу і в перші 5 днів після його появи. Основний шлях передачі краснухи — повітряно-краплинний. Оскільки вірус е в крові, сечі, випорожненнях та має відносну стійкість, припускають можливість передачі краснухи контактним шляхом, а також безпосередньо через кров під час ін'єкцій. Краснуха передається також через плаценту плода від вагітної з клінічне вираженою або безсимптомною формою хвороби.
Сприйнятливість дітей до краснухи висока. Хворіють в основному діти від 1 до 10 років. Діти старшого віку та дорослі хворіють рідко. Після перенесеної краснухи залишається стійкий імунітет.
Тяжко переносять краснуху дорослі. У них часто спостерігаються явища загальної інтоксикації (головний біль, слабкість, втрата апетиту), біль у м'язах, особливо шийних, у суглобах, помірно або інтенсивно виражені катаральні явища з боку верхніх дихальних шляхів та кон'юнктив. Температура тіла може досягати 39 ° С. Висип рясний і має схильність до злиття. Такий перебіг краснухи буває іноді і у дітей.
Внутрішньоутробне зараження в початкові строки вагітності (перші 2—3 міс) нерідко веде до порушень ембріогенезу та розвитку виродливості (мікроцефалія, гідроцефалія, катаракта, глухота, ретинопатія, глаукома, пороки серця, зміни в будові скелета). Різноманітні форми ембріопатій можуть комбінуватися (природжений синдром краснухи). При зараженні краснухою після завершення ембріогенезу розвиваються фетопатіі: гепатит, ураження легень, тромбоцитопенічна пурпура, анемія та ін. У разі зараження плода наприкінці вагітності може народитися хвора на краснуху дитина. Хвороба в таких випадках має затяжний характер, тривалим є вірусоносійство.

Профілактика краснухи полягає в ізоляції хворих до 5-го дня від моменту висипань. Дезинфекцію не роблять. Дітей, які були в контакті з хворим, не ізолюють. Слід оберігати вагітних жінок, які не хворіли на краснуху, від спілкування з тими, хто захворів. Вважають, що захворювання жінки в перші місяці вагітності лабораторне підтвердженою краснухою є показанням для припинення вагітності у зв'язку з великим ризиком ембріопатії. Введення імуноглобуліну з метою профілактики краснухи у контактних з хворим (дітей та дорослих) не є ефективним.
Питання про масову вакцинацію проти краснухи в нашій країні ще не вирішене, хоча одержано вакцинальні штами вірусу краснухи, які мають високу імунологічну активність (жива атенуйована вакцина проти краснухи). Виготовлено також асоційовану вакцину проти кору, паротиту та краснухи


title: Презентація на тему «Птахи України»

text:
Птахи України
Представлені фотографії птахів живущих на території України, і які пролітають під час весняної та осінньої міграції.
Підготував
Учень 11 класу
Тонконог Іван
Білий лелека
Місьця зустрічі
Чорний лелека
Місьця зустрічі
Лебідь Шипун
Місьця зустрічі
Широконоска
Місьця зустрічі
Кряква
Місьця зустрічі
Червоноголова чернеть
Місьця зустрічі
Гоголь звичайний
Місьця зустрічі
Малий бугай
Місьця зустрісі
Місьця зустрічі
Сіра цапля
Велика біла цапля
Місьця зустрічі
Мала біла цапля
Місьця зустрічі


title: Презентація на тему «Перша допомога при отруєннях» (варіант 2)

text:
http://korusna.info/zdorovya/persha-dopomoga-pry-harchovomu-otruyenni.html
http://rsload.net/news/interesno/11244-kak-razlagayutsya-frukty-i-ovoschi.html
http://kuncevo.ucoz.ru/load/persha_dopomoga/persha_dopomoga_pri_otruenni/27-1-0-327
http://prozapoy.ru/alkogol-i-alkogolizm/otravlenie-alkogolem.html
http://www.narmet.ru/travmy/o-travmy/otravlenie-cherez-kozhu/
http://www.narmet.ru/travmy/o-travmy/otravlenie-cherez-dyxatelnye-puti/
http://inmedo.ru/first-aid/2013/01/24/otravleniya-rtutyu.html
http://studentam.net.ua/content/view/4231/130/
http://medicinka.com/gostri-otruyennja/340-otruyennja-viklikani-ukusami-zmiyi.html
http://studentam.net.ua/content/view/4231/130/