title: Презентація на тему «Розвиток фізики як науки»

text:
Розвиток фізики як науки

Балаклеївська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №1 імені Євгенії Гуглі
Підготувала
учениця 8 класу
Дмитренко Тетяна
Зародження фізики
Слово «фізика» походить від давньогрецького слова «природа» . Так назвав першу відому нам наукову працю про природні явища давньогрецький учений Арістотель, який жив у 4-му столітті до нашої ери.
Розвиток фізики
Від Фалеса із Мілета (бл. 625—547 до н.е.) беруть початок наші знання з електрики й магнетизму. Він описав властивості натертого бурштину притягати легкі тіла, а магніту — залізо. Його наступником був Анаксімандр (610—546 до н.е.), який висловив думку про єдність матеріального світу. Геракліт з Ефеса (594—475 до н.е.) стверджував, що все існує і у той же час не існує, бо все тече.
Розвиток фізики
Демокріт (460—370 до н.е.) перший з наївно матеріалістичних позицій пояснив, що всі тіла складаються з найдрібніших матеріальних частинок — атомів, що немає нічого, крім атомів і пустоти. Основна теза Демокріта — вічність і незнищуваність матерії.  Епікур (341—270 до н.е.) стверджував, що всі тіла складаються з неподільних, щільних частинок, які розрізняються формою, вагою, величиною. Він також визнавав існування атомів і пустоти, стверджував вічність матерії.

Розвиток фізики
Значний внесок у розвиток механікизробив Арістотель. Він не тільки дав означення механіки як науки, а й детально вивчав розбіжності тиску й удару, зробив важливий внесок у розв'язок задачі про важіль, увів поняття про два роди рухів — природні й вимушені, дав класифікацію руху тіл. Архімед (бл. 287—212 до н.е.) у дослідженнях значну увагу приділяв статиці.

Розвиток фізики
У XIII ст. з'явився провісник нової експериментальної науки Роджер Бекон (1214—1294), який стверджував, що істинне знання здобувається дослідно; сам багато експериментував, зокрема дізнався про склад пороху, досліджував властивості пари, винайшов способи одержання у чистому виді фосфору, магнію, вісмуту тощо. Микола Кузанський (1401—1464) висловив думку про матеріальну єдність світу. Йому належать відомі досліди з вимірювання часу падіння різних тіл: дерева, каміння, свинцевої кулі тощо.

Розвиток фізики
Леонардо да Вінчі (1452—1519) вважав найправильнішим дослідне вивчення природи, стверджуючи, що дослід був учителем тих, хто добре писав, і що мудрість — дочка досліду, бо тільки ґрунтуючись на ньому, можна дістати позитивні результати у дослідженні природи. Микола Коперник (1473—1543) у своїх працях не лише відкинув систему світу Птолемея, а й запропонував нову, геліоцентричну систему. З цього часу розпочалася наукова революція у природознавстві.
Розвиток фізики
Галілео Галілей (1564—1642), досліджуючи падіння різноманітних тіл, відкинув хибне твердження Арістотеля про залежність швидкості падіння тіл від їхньої ваги, доповнив і розвинув далі вчення Арістотеля про рух і розробив основи динаміки. Френсіс Бекон (1561—1626) виклав основний метод пізнання природи — метод індукції. Він приділив велику увагу питанню експерименту як абсолютно необхідній умові при виченні природи.
Розвиток фізики
Рене Декарт (1596—1650 ) дав чітке формулювання закону інерції і багато уваги приділив визначенню таких важливих понять, як маса, сила, тиск, удар тощо. Він вперше увів поняття про закон збереження кількості руху і сформулюв його: «...коли одне тіло зіштовхується з іншим, воно не може надати йому ніякого іншого руху крім того, що втрачає під час цього зіштовхування, як не може і відняти у нього більше, ніж одночасно придбати собі».Даниїл Бернуллі (1700—1782) вважається одним із найвидатніших фізиків і математиків свого часу. Так, Паризька академія десять разів присуджувала премії Д. Бернуллі за кращі дослідження з проблем математики і фізики.

Даниїл Бернуллі
Розвиток фізики
Л. Ейлер (1707—1783) написав понад 860 праць, які становлять більше ніж 40 тис. друкованих сторінок. У 1736 р. у Петербурзі вийшла книга «Механіка, або наука про рух, викладена аналітично», яка стала важливою віхою у розвитку фізики. Ж. Даламбер (1717—1783) сформулював загальний принцип динаміки системи — так званий принцип Д'Аламбера, за яким рух системи точок відбувається так, що в кожний момент часу втрачені сили й сили (зв'язків) взаємно врівноважуються. Ж. Ла- гранж (1736—1813) остаточно затвердив нові аналітичні методи у механіці і створив аналітичну динаміку системи матеріальних точок. М. В. Ломоносов (1711—1765) уперше розробив основи молекулярно-кінетичної теорії, пояснив природу теплоти, сформулював закон збереження руху і матерії тощо.
Розвиток фізики
Р. Реомюр (1683—1757) описав спиртовий термометр, шкала якого між точкою танення льоду (взятої ним за 80о) і точкою кипіння води була поділена на 80 рівних частин, А. Цельсій (1701—1744) запропонував у 1742 р. термометричну шкалу з основними точками 0о і 100о. Г. Ріхман (1711—1753) виконав важливі експериментальні дослідження з визначення впливу температури, форми і поверхні тіл та швидкості руху охолоджувального середовища на теплообмін, обґрунтував закон охолодження тіла, дослідив процеси випаровування залежно від стану середовища, температури.
Розвиток фізики
Першу парову машину універсальної дії, яка забезпечила практичне застосування теплоти для механічних потреб, сконструював видатний російський теплотехнік І. Ползунов (1728—1766). У 1784 р. універсальну парову машину розробив англійський винахідник Д. Уатт (1736—1819), який вперше застосував у ній відцентровий регулятор з дросельною заслінкою для підтримування сталої кількості обертів вала. Універсальна машина Уатта завдяки значній економічності почала широко використовуватися.
Іван Ползунов
Розвиток фізики
Слід зауважити, що у першій чверті XIX ст. були встановлені, переважно дослідно, основні газові закони і запроваджені такі важливі поняття, як газова стала, питомі теплоємності газів, парціальний тиск газу тощо. У 1802 р. французький фізик Ж. Гей-Люссак (1778— 1850) відкрив закон. Паралельно з цими дослідженнями французький фізик Ж. Шарль (1746—1823) установив зв'язок між тиском газу, який займає сталий об'єм, і його температурою. Із закону Шарля неважко встановити існування температури, при якій майже припиняється рух молекул і яка дістала назву «абсолютного нуля».  У 1811 р. італійський фізик А. Авогадро (1776—1856) сформулював важливе для фізики твердження, яке було назване законом Авогадро.
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Термодинаміка. Внутрішня енергія» (варіант 1)


Презентація на тему «Лінзи» (варіант 1)


Презентація на тему «Напівпровідники» (варіант 4)


Презентація на тему «Провідники в електричному полі»


title: Презентація на тему «Emo»

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
By Sergey Nechas
In sociology, anthropology and cultural studies, a subculture is a group of people with a culture (whether distinct or hidden) which differentiates them from the larger culture to which they belong.
A subculture is a subversion to normalcy. Subcultures can be perceived as negative due to their nature of criticism to the dominant societal standard. In essence, subcultures bring together like-minded individuals who feel neglected by societal standards and allow them to develop a sense of identity.
Dick Hebdige, 1978
Subcultures can be distinctive because of the age, race, ethnicity, class, location, and/or gender of the members. The qualities that determine a subculture as distinct may be linguistic, aesthetic, religious, political, sexual, geographical, or a combination of factors.
Members of a subculture often signal their membership through a distinctive and symbolic use of style, which includes fashions, mannerisms and language.
It may be difficult to identify certain subcultures because their style (particularly clothing and music) may be adopted by mass culture for commercial purposes. Businesses often seek to capitalize on the subversive allure of subcultures in search of cool, which remains valuable in the selling of any product.
The term for the teenagers who listen emocore is emo kids. The society thinks about them as failures; they are not strong enough to hide their emotions, they're sensitive, shy, introverted, and often quiet. Usually, Emo kids like to express their feeling writing poems about their problems with depression, confusion, and anger; all because the world fails to understand them.
Attitude
Attitude is everything. Typically you will be expected to be depressed and insecure. But it's more important to be sensitive and quiet. Avoid confrontation; you have to be introverted and too wrapped up in your own emotions to care about the opinions of others. But you can defend your opinions viva the internet provided you get very emotional about doing so.


Презентація на тему «Електромагнітні хвилі» (варіант 1)


title: Презентація на тему «USA» (варіант 2)

text:
 USA
The territory of USA:
Central part
Hawaii
(In1959 became the 50th state of the USA)
Alaska
(Bought by USA in 1867)
Basic information about the country:
State symbols of USA
13 white and red stripes symbolize the 13 states that formed the nation.
50 stars represent the number of states
Approved in 1782.
Pictured bald eagle with outstretched wings, which holds in paws an olive branch with 13 leaves and 13 oils and 13 arrows.
It symbolizes peace and war, "U.S. seeks peace but always ready for war."

Flag
Coat of arms
U.S. Presidents
In 1789 he was elected the first President of the United States and served in that post until 1797.
44th - Barack Obama
In the elections of November 4, 2008 defeated Republican candidate John McCain and 20 January 2009 became the first-ever black president of USA.
Today, U.S. forces are among the largest in the world.
U.S. military budget for 2010 amounted to 668 billion U.S. dollars.
U.S. forces include the Army, Air Force, Navy, Marine Corps and Coast Guard.
As of April 2007,1,426,700 men served in regular units of the armed forces and1,458,500 people in reserve units.
The major rivers are:
Hudson
Mississippi
Missouri
Colorado
Colombia
Snake
Rio Grande
Ohio
Climate of the USA

The climate of continental United States is predominantly temperate mild, in Hawaii with the highest rainfall in the world and in Alaska - a stern and cold with permanent snow cover.

Capitol - House of Congress, the highest legislative body of the country
White House - the residence of the U.S. President in Washington, DC
Area - 180 sq. m. kmPopulation - 582,049 people (2005) (with suburbs outside the District of Columbia - more than 5 million).

In Washington, U.S. President's residence contained (White House), Congress, Supreme Court, State Department, Department of Defense (Pentagon) and other government agencies.
      The largest city. New York
Located at the mouth of the Hudson River, on the Atlantic coast.
Population: 7.3 million inhabitants.
United Nations Headquarters, commercial and financial center of the world
(New York Stock Exchange)

Broadway - the longest street of New York City (25 km.) Here are the world-famous theaters
The building of the UN headquarters, opened in 1950
Empire State Building up 102 floors, 381 meters (448 meters with antenna).
Goddess of Liberty holding a torch in her right hand and the left side plate. The inscription on the plate indicating "July 4, 1776", the date of signing of the Declaration of Independence. One leg of the Statue is on the broken shackles.
Height from ground to the tip of the torch - 93 meters Height of the statue from the pedestal to the top of the torch - 46.
The largest city. Chicago
     City in illinois, located on the shore of Lake Michigan, the second largest in the United States, an important industrial, commercial and cultural center of the Midwest.
Population: 3 million in the city, 9.7 million - in the metropolitan area
Business Center. Chicago
Ukrainian Church in Chicago
Lake Michigan and Chicago from space
The largest city. Los-Angeles
Urban agglomeration and port in southwestern California.
Population: 3.5 million., With the suburbs - 14.5 million
Landmarks: Hollywood, the center of the film industry in1911, Disneyland, Museum of Art - John Paul Getty.
Avenue of Stars in Hollywood
Center of Los Angeles
Disneyland
Holidays
In the USA, celebrating more than 50 significant dates
of historical and religious character. National holidays:January 1 - New Year;February 22 - Birthday of George Washington;4th of July - Independence Day;November 11 - Veterans Day (Day of Reconciliation)December 25 - Christmas Day.
National (federal) holidays are also Labor Day, which is
celebrated on the first Monday in September,
Thanksgiving Day, celebrated on the fourth Thursday
of November.
Traditional dishes of Americans on Thanksgiving - turkey and pumpkin pie
Thanksgiving day
In New York is a grand parade in honor of Thanksgiving, which organizes the largest department store in the world "Macy"
In the far 1621 the first settlers of Plymouth Colony invited to share lunch Indians who helped them survive in unfamiliar conditions. Since this year and is celebrated Thanksgiving
Sights of nature. Grand Canyon
Grand Canyon, or Grand Canyon of Colorado - Canyon, located in northwest  Arizona on the Colorado Plateau in the middle reaches of the Colorado River.
Length canyon 446 km, depth - up to 1600 m in width at the surface of the plateau 8 - 25 km, near the bottom - less than 1 km (in some areas - up to 120 m).

Within the canyon of the Colorado River flowing at a speed of 25 km / h.
Sights of nature. Niagara falls
Niagara Falls - the most powerful waterfall in North America. Located on the Niagara River that connects Lake Erie and Ontario. Height of the waterfall - 53 meters
Sights of nature. Yellowstone National Park
THANK YOU FOR ATTENTION!


Презентація на тему «Електричний струм в металах» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Фізична картина світу та її роль у розвитку фізики»

text:
Фізична картина світу та її роль у розвитку фізики
Виконала учениця 33-ї групи
Кулішова Інна
Світ, в якому ми живемо, складається з різномасштабних відкритих систем, розвиток яких підкоряється загальним закономірностям. При цьому він має свою довгу історію, в загальних рисах відому сучасній науці.
Науко́ва карти́на сві́ту —особлива форма систематизації знань, якіснеузагальнення і світоглядний синтез різних наукових теорій. Будучи цілісною системою уявлень про загальні властивості і закономірностіоб'єктивного світу, наукова картина світу існує як складна структура, що включає в себе як складові частини загальнонаукову картину світу і картини світу окремих наук (фізична картина світу, біологічна картина світу, геологічна картина світу).

Картини світу окремих наук, у свою чергу, включають в себе відповідні численні концепції— певні способи розуміння і трактування будь-яких предметів, явищ і процесів об'єктивного світу, що існують у кожній окремій науці.
Історія науки свідчить, що природознавство, що виникло в ході наукової революції XVI - XVII ст., було пов'язано з розвитком фізики. Саме фізика була і залишається сьогодні найбільш розвиненою та систематизованою природною наукою. Тому, коли виникло світогляд європейської цивілізації Нового часу, складалася класична картина світу, природним було звернення до фізики, її концепціям і аргументам.
Поняття "фізична картина світу" вживається давно, але лише останнім часом воно стало розглядатися не тільки як підсумок розвитку фізичного знання, але і як особливий самостійний вид знання - саме загальне теоретичне знання у фізиці (система понять, принципів і гіпотез), що служить вихідною основою для побудови теорій.
Фізична картина світу:

 узагальнює всі раніше отримані знання про природу;
 вводить у фізику нові філософські ідеї і обумовлені ними поняття, принципи і гіпотези (яких до цього не було і які докорінно змінюють основи фізичного теоретичного знання: старі фізичні поняття і принципи ламаються, нові виникають, картина світу змінюється).
Ключовим у фізичній картині світу служить поняття "матерія", на яке виходять найважливіші проблеми фізичної науки. Тому зміна фізичної картини світу пов'язана зі зміною уявлень про матерію. В історії фізики це відбувалося два рази. Спочатку був здійснений перехід від атомічних, корпускулярних (перериваних, дискретних) уявлень про матерію до континуальним (безперервним). Потім, в XX столітті, континуальні уявлення були замінені сучасними квантово-польовими.

Тому можна говорити про три послідовно змінювали один одного фізичних картинах світу:  1) Механістична картина світу
2)Електромагнітна картина світу
3) Квантово-релятивістська фізична картина світу

Механістична картина світу складається в результаті наукової революції к. XVI-н. XVII ст., Оформляється на основі робіт Г. Галілея і П. Гассенді, які відновили атомізм древніх філософів, досліджень Р. Декарта і узагальнень І. Ньютона, які завершили побудову нової картини світу.Основу механічної картини світу склав атомізм, який весь світ, включаючи і людини, розумів як сукупність величезного числа неподільних частинок - атомів, що переміщаються в просторі і часі. Ключовим поняттям механістичної картини світу було поняття руху. Саме закони руху Ньютон вважав фундаментальними законами світобудови. Тіла мають внутрішнім вродженою властивістю рухатися рівномірно і прямолінійно, а відхилення від цього руху пов'язані з дією на тіло зовнішньої сили (інерції). Таким чином, вперше МКМ дає наукове обгрунтування поняттю руху матерії.
П'єр Гассенді
Галілео Галілей
 Життя і розум у механічній картині світу не володіли ніякої якісної специфікою. Тому присутність людини у світі не міняло нічого. Якби людина одного разу зник з лиця землі, світ продовжував би існувати, як ні в чому не бувало.
На основі механістичної картини світу в XVIII - початку V1Х ст. була розроблена земна, небесна і молекулярна механіка. Швидкими темпами йшов розвиток техніки. Це призвело до абсолютизації механічної картини світу, до того, що вона стала розглядатися в якості універсальної.
Електромагнітна картина світуЯвища електрики і магнетизму були відомі людям давно. Стародавні греки цікавилися природою електрики, натираючи бурштинову паличку котячим хутром («електрон» - у перекладі з грецької «бурштин»). У стародавньому Китаї був винайдений компас, хоча використовувалися шматки руди магнітного залізняку в магічних містерії. Наукове осмислення цих природних явищ почалося в класичному природознавстві. Одним з чудових фізиків-самоучок, був Майкл Фарадей (1791-1867), він не мав систематичної університетської освіти, але був добре знайомий з математикою. М. Фарадей намітив ескіз майбутньої теорії електромагнітного поля Він зробив висновок, що не тільки тіла повинні бути піддані дослідженню, а й середовище, яка їх оточує. Середа у Фарадея стає спеціальним предметом вивчення, як носій принципово важливих процесів, що передають взаємодія між предметами. Спочатку Фарадей пропонує поняття магнітних силових ліній, але з 1852 року вводить поняття поля.
Не змінювалося в електромагнітній картині світу уявлення про місце і роль людини у Всесвіті.
Майкл Фарадей
До кінця 19 в. погляди на матерію змінювалися кардинально: - сукупність неподільних атомів переставала бути кінцевим межею подільності матерії, в якості такого приймалося єдине абсолютно безперервне нескінченне поле з силовими точковими центрами - електричними зарядами і хвильовими рухами в ньому.
- рух розумілося не тільки як просте механічне переміщення; первинним по відношенню до цієї форми руху ставало поширення коливань у поле, яке описувалося не законами механіки, а законами електродинаміки.
- ньютонівська концепція абсолютного простору і часу не підходила до польових уявленням, тому що поле є абсолютно неперервної матерією, порожнього простору просто немає.
- час нерозривно пов'язане з процесами, що відбуваються в полі.
- простір і час перестали бути самостійними, незалежними від матерії. Розуміння простору і часу як абсолютних поступилося місце реляційної (відносної) концепції простору і часу.
Квантово-релятивістська фізична картина світу Приймаючи закони електродинаміки в якості основних законів фізичної реальності, А. Ейнштейн (1879-1955) ввів в електромагнітну картину світу ідею відносності простору і часу і тим самим усунув протиріччя між розумінням матерії як певного виду поля і ньютонівськими уявленнями про простір і час. Введення в електромагнітну картину світу релятивістських уявлень про простір і час відкрило нові можливості для її розвитку. Саме так з'явилася загальна теорія відносності, яка стала останньою великою теорією, створеної в рамках електромагнітної картини світу. У цій теорії, створеної в 1916 р.,
 А. Ейнштейн вперше дав глибоке пояснення природи тяжіння, для чого ввів поняття про відносність простору і часу і про кривизну єдиного чотиривимірного просторово-часового континууму, що залежить від розподілу мас. Теорія відносності подолала обмеженість механістичної трактування таких базових понять як простір, час, рух, енергія, маса, але не можна стверджувати, що вона заперечує (спростовує) класичну фізику. Теорія відносності показує, що не можна абсолютизувати поняття, принципи і закони класичної механіки, вони вірні лише для певних умов і включаються в спеціальну теорію відносності як її окремий випадок. У цьому сенсі говорять, що релятивістська фізика знаходиться у відношенні відповідності з класичною фізикою.
А. Ейнштейн
З кінця XIX в. виявлялося все більше непримиренних протиріч між електромагнітної теорією і фактами. У 1897 р. було відкрито явище радіоактивності і встановлено, що воно пов'язане з перетворенням одних хімічних елементів в інші і супроводжується випусканням альфа-і бета-променів (А. Беккерель, подружжя Кюрі,). На цій основі з'явилися різні моделі атома, суперечать електромагнітної картині світу (Е. Резерфорд, Н. Бор). Дж. Томсон в 1897 р. відкриває електрон і вимірює величину його електричного заряду і масу. А в 1900 р. М. Планк в процесі численних спроб побудувати теорію випромінювання був змушений висловити припущення про переривчастості процесів випромінювання. Планк показав, що тіла випромінюють світло не безперервно, а найдрібнішими енергетичними порціями, тобто квантами, пізніше були відкриті фотони, які і є квантами електромагнітних хвиль у світловому діапазоні.
Макс Планк
На початку XX в. виникли два несумісних уявлення про матерію: -або вона абсолютно неперервна;
-або складається з дискретних частинок (квантів).

Фізики робили численні спроби поєднати ці дві точки зору, але довгий час вони залишалися безрезультатними. Багатьом здавалося, що фізика зайшла в глухий кут, з якого немає виходу. Це сум'яття погіршилося, коли в 1913 р. Н. Бор запропонував свою модель атома. Він припустив, що електрон, що обертається навколо ядра, всупереч законам електродинаміки не випромінює енергії. Він випромінює її порціями лише при перескакуванні з однієї орбіти на іншу. І хоча таке припущення здавалося дивним і незрозумілим, саме модель атома Бора в значній мірі сприяла формуванню нових фізичних уявлень про матерію і рух.
Нільс Бор
У 1924 р. Луї де Бройль висловив гіпотезу про відповідність кожній частинці певної хвилі. Іншими словами, кожній частці матерії властиві й властивість хвилі (безперервність), і дискретність (квантованность). Ці уявлення знайшли підтвердження в роботах Е. Шредінгера і В. Гейзенберга 1925 -1927 рр.., Творців нового напряму фізики - квантової механіки. Так склалися нові, квантово-польові уявлення про матерію, які визначаються як корпускулярно-хвильовий дуалізм - наявність у кожного елемента матерії властивостей хвилі і частинки.
 У сучасній фізиці основним матеріальним об'єктом є квантове поле, перехід його з одного стану в інший змінює число частинок. Класична фізика, виробляючи цілісний погляд на матеріальність світу, стверджувала, що матерія представлена в двох станах: речовина і поле. В даний час все ще доводиться стикатися з принциповою неточністю термінологічного плану: поняття "речовина" ототожнюють з поняттям "матерія".
Така неточність веде до серйозних помилкових висновків. Матерія - поняття найзагальніше, тоді як речовина -це лише одна з форм її існування. Сучасні наукові знання дозволяють зробити висновок, що у відомому нам світі матерія реалізується в тісно взаємопов'язаних формах: речовина, поле і фізичний вакуум.

Речовина складається з дискретних частинок, що проявляють хвильові властивості (речовинно-польової континуум). Природа фізичного вакууму, його будова поки пізнані набагато гірше речовини. За сучасним визначенням, вакуум - це нульові коливні поля, з якими пов'язані віртуальні частинки. Тут проявляється дуалізм хвильових і корпускулярних властивостей. Вакуум виявляється у взаємодіях з речовиною на його глибинних рівнях. Вакуум і речовина нероздільні і жодна речовинна частинка не може бути ізольована від його присутності і його впливу.
                Новизна сучасної фізичної картини світу полягає в наступному: - показана глибока диалектичність природи, неможливість звести матерію до переривчастості або до безперервного, до матеріального або нематеріального, тому що матерія переривана і неперервна, і речовинна і нематеріальна, і якісними і кількісними одночасно.
- Значно розширюється розуміння руху, який включає універсальні типи фізичної взаємодії. Відомо чотири види фундаментальних фізичних взаємодій: 1.Гравітаціонное; 2.Електромагнітное; 3.Ядерное сильне; 4.Ядерное слабке. Вони описуються на основі принципу близкодействия: взаємодії передаються відповідними полями від точки до точки, швидкість передачі взаємодії завжди скінченна і не може перевищувати швидкості світла у вакуумі (приблизно 300 000 км / с).
- Остаточно затверджуються уявлення про відносність простору і часу, залежність їх від характеру руху матерії. Простір і час перестають бути незалежними один від одного і, відповідно до теорії відносності, зливаються в єдиному чотиривимірному просторово-часовому континуумі.
- Важливим є теза про рівність ваговій (важкого) та інертною мас. Звідси випливає висновок про еквівалентність маси і енергії: енергія має масу, а маса перетворюється на енергію - (Е = mc 2)

Квантово-польова (квантово-релятивістська) картина світу і в даний час знаходиться в стані становлення, і з кожним роком до неї додаються нові елементи, висуваються нові гіпотези, створюються і розвиваються нові теорії. В кінці 60-х років висунута ідея кварків, як гіпотетичних проточастинок, з яких формуються елементарні частинки (Г. Цвейг, М. Гелл-Ман). Заповітна мрія всіх фізиків - виявити універсальність всіх фундаментальних сил, об'єднати всі фізичні взаємодії в одній теорії. Об'єднання електромагнітного і слабкої взаємодії в єдине електрослабку взаємодія стала першим успіхом на цьому шляху.

Є спроби створити теорію Великого об'єднання (так називається теорія об'єднання електромагнітного, слабкого і сильного взаємодій). Ще більш грандіозна ідея об'єднання всіх чотирьох фундаментальних взаємодій, включаючи гравітацію. Відповідні теоретичні побудови називають супероб'едіненіем або теорією супервзаімодействія. Сьогодні фізики вважають, що вони зможуть створити цю теорію на основі з'явилася недавно теорії суперструн. Піонерами у створенні цієї теорії з'явилися М. Грін (Великобританія) і Дж. Шварц (США). Ця теорія має об'єднати всі фундаментальні взаємодії при надвисоких енергіях.
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Планети – гіганти» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Конденсатори» (варіант 1)

text:
«Конденсатори»
підготувала:
учениця 11-М класу
ЗОШ І-ІІІ ст. №32 м.Черкас
Тамара Бережна
Конденсатор – це пристрій призначений для накопичення заряду і енергії електричного поля. Цей радіокомпонент складається з двох полюсів з певним значенням місткості і малою резистивною провідністю. Конденсатор є пасивним електронним компонентом. Звичайно складається з двох електродів у формі пластин (званих обкладками), розділених діелектриком, товщина якого мала в порівнянні з розмірами обкладок. Конденсатор є засобом накопичення електроенергії в електричних ланцюгах. Типовою областю застосування є: згладжуючі фільтри в джерелах електроживлення; ланцюги межкаскадових зв’язків; фільтрація перешкод. Основною характеристикою є місткість. Виміряють місткість в Мікрофарадах (мкФ)(1*10-6 Фарада), Нанофарадах(нФ)(1*10-9 Фарада) і Пікофарадах (пФ)(1*10-12 Фарада). Якщо розібрати конденсатор, то можна побачити там обкладки. Місткість конденсатора пропорційно збільшується з площею обкладань і зменшується при збільшенні відстані між ними. Ще одним важливим параметром конденсатора є робоча напруга. Напруга характеризується максимальною напругою при перевищенні якої наступає пробій діелектрика і смерть конденсатора.
Принцип роботи конденсатора можна пояснити на принципі надування простої кульки. До тих пір коли ми її дуємо вона збільшує свою ємкість до певного значення і утримує її там до тих пір, аж поки ми неперестанемо їїдути. Коли ми перестаємо її надувати, кулька починає звільнювати те повітря, що ми в неї накачали. Таки ж самим чином і працює конденсатор. До тих пір поки струм передається безперебійно по електричному ланцюгу конденсатор заряджається, а після якогось короткочасного перебою конденсатор звільнюється від струму таким чином заповнюючи недостачу струму в мережі.
В 1745 році в Лейдені німецький фізик Евальд Юрген фон Клейст і голландський фізик Пітер ван Мушенбрук випадково створили конструкцію-прототип електролітичного конденсатора – «лейденську банку». Перші конденсатори, що складаються з двох провідників розділених непровідником, згадувані звичайно як конденсатор Епінуса або електричний лист, були створені ще раніше.
Властивості конденсатора

Конденсатор в ланцюзі постійного струму може проводити струм у момент включення його в ланцюг (відбувається заряд або перезаряд конденсатора), після закінчення перехідного процесу струм через конденсатор не тече, оскільки його обкладки розділені діелектриком. В ланцюзі ж змінного струму він проводить коливання змінного струму за допомогою циклічної перезарядки конденсатора, замикаючись так званим струмом зсуву.
В електричних схемах конденсатори позначаються таким чином:

Конденсатор постійної ємкості

Поляризований конденсатор

Підстроювальний конденсатор змінної ємності
Класифікація конденсаторів
Конденсатори вакуумні (обкладання без діелектрика знаходяться у вакуумі).
Конденсатори з газоподібним діелектриком.
Конденсатори з рідким діелектриком.
Конденсатори з твердим неорганічним діелектриком: скляні (склоемальні, склокерамічні, склоплівкові), слюдяні, керамічні, тонкошарові з неорганічних плівок.
Конденсатори з твердим органічним діелектриком: паперові, металопаперові, плівкові, комбіновані — паперовоплівкові, тонкошарові з органічних синтетичних плівок.
Електролітичні і оксидно-напівпровідникові конденсатори. Такі конденсатори відрізняються від всіх інших типів перш за все своєю величезною питомою місткістю.
Типів конденсаторів існує досить багато і кожен для своєї цілі. Конденсатори можуть бути високотемпературними, високовольтними, безшумними, з різною ємністю та з різною швидкістю розрядки. Поляризовані конденсатори під’єднуються тільки згідно полярності електричного кола. При встановленні конденсатора неправильно, він може вибухнути !!! Змінні ж конденсатори використовують для підстроювальних елементів схеми і можуть використовуватись для різноманітних цілей. Поле плоского конденсатора приблизно виглядає так:
Залежно від призначення можна умовно розділити конденсатори на конденсатори загального і спеціального призначення. Конденсатори загального призначення використовуються практично в більшості видів і класів апаратури. Традиційно до них відносять найпоширеніші низьковольтні конденсатори, до яких не пред’являються особливі вимоги. Вся решта конденсаторів є спеціальними. До них відносяться високовольтні, імпульсні, помехоподавляющие, дозиметричні, пускові і інші конденсатори.


title: Презентація на тему «Електричний струм у розчинах і розплавах електролітів» (варіант 2)

text:
Явища електролітичної дисоціації і електролізу
Електричний струм у розчинах і розплавах електролітів
Електролітична дисоціація
Із курсу хімії нам вже відоме таке явище як електролітична дисоціація. Це розпад електролітів (речовин, розплавів або розчинів, які проводять струм) на йони при розчиненні у полярному розчиннику.
Внаслідок взаємодії молекул розчинюваної речовини і розчинника послаблюється взаємодія між йонами розчинюваної  речовини і молекула може розпастися на йони.
В електроліті з'являються вільні носії зарядів і він починає проводити струм. Оскільки заряд у водних розчинах чи розплавах електролітів переноситься йонами, то таку провідність називають йонною. За йонної провідності проходження струму пов'язано із перенесенням речовини. Процес, що відбувається далі називається електролізом.
Електроліз
На електродах відбувається виділення речовин, які входять до складу електроліту. Цей процес і називають електролізом. На аноді негативно заряджені частинки віддають свої зайві електрони (окиснювальна реакція), а на катоді позитивні йони отримують електрони (реакція відновлення). У розчині може відбуватися процес об’єднання йонів у нейтральні молекули, такий процес називається рекомбінацією.

Елекроліз водного розчину хлориду
Отже, на прикладі CuCl2 ми бачимо, що аніони хлору переміщуються до анода, а катіони купруму рухаються до катода.
Після досліджень електролізу У.Нікольсона і А.Карлейла у 1833 році Майклом Фарадеєм був установлен закон, який  дістав назву перший закон електролізу або закон Фарадея.Він звучить так: маса речовини m, що виділяється на аноді або катоді під час проходження електричного струму в електролітах, прямо пропорційна заряду q, який при цьому переноситься йонами через електроліт: m=kq.
Майкл Фарадей
m-маса(Кг);q-заряд(Кл);k- електрохімічний еквівалент
Електрохімічний еквівалент показує, яка маса даної речовини в кілограмах виділяється на електроді при перенесенні заряду в один кулон.
Враховуючи те, що при постійному струмі q=I△t, то закон Фарадея можна записати у вигляді m=kI△t.
m
k
q
Другий закон електролізу
Другий закон Фарадея визначає величину електрохімічного еквівалента k.
Електрохімічний еквівалент речовини прямо пропорційний молярній масі речовини M і обернено пропорційний її валентності n:

Величина F називаеться числом (сталою) Фарадея:
F=96 500 Кл/моль
Явище електролізу має широке застосування в електрометалургії (добування чистих металів); рафінуванні (очищенні) металів; у гальваностегії (нанесення металевих покриттів для запобігання корозії металів); у гальванопластиці (виготовлення копій з матриць) тощо. Будову хімічних джерел струму (гальванічних елементів та акумуляторів) також засновано на процесах взаємодії металів з електролітами.
Дякуємо вам за перегляд презентації на тему: «Електричний струм у розчинах і розплавах електролітів».


title: Презентація на тему «Застосування електричного струму»

text:
Застосування електричного струму
План
Електричний струм.
Чим зумовлений електричний струм.
Вимірювання електричного струму.
Змінний струм.
Постійний струм.
Електрика.
Види ламп.
Висновок.
Електричний струм — впорядкований рух заряджених частинок у просторі. У металах це електрони, напівпровідниках - електрони та дірки, у електролітах - позитивно та негативно заряджені іони, у іонізованих газах — іони та електрони. За напрямок струму вибирають рух позитивно заряджених частинок. Таким чином, напрямок струму в металах протилежний напрямку руху електронів.
  Електричний струм за напрямом протікає від позитивного полюса  джерела живлення
до негативного.
Чим зумовлений струм
Електричний струм в речовині виникає під дією електричного поля. Електричне поле змушує рухатися вільні носії заряду: електрони, дірки чи йони. Узгоджений рух носіїв заряду в зовнішньому електричному полі називається
дрейфовим струмом.
Іноді електричний струм зумовлений сторонніми силами. Кількісною характеристикою здатності сторонніх сил створювати електричний струм є так звана електрорушійна сила, або скорочено ЕРС:
Дифузійний струм виникає тоді, коли носії заряду розподілені в речовині неоднорідно. Дифузійний струм важливий для роботи напівпровідникових приладів, зокрема транзисторів.
У гальванічних елементах, батарейках, акумуляторах електричний струм виникає внаслідок хімічних перетворень які відбуваються на межі електродів з електролітом.
У термоелектричних  джерелах струму електричний струм виникає внаслідок градієнту температури.
Електричний струм викликається також змінним магнітним полем. Зміна магнітного потоку створює вихрове електричне поле, яке й призводить до руху носіїв заряду.
Вимірювання
Сила струму вимірюється приладами, які називають амперметрами і гальванометрами. В цих приладах зазвичай вимірюється не сам струм, а механічна дія створеного ним магнітного поля.
Для вимірювання напруги використовуються прилади, які називаються вольтметрами, мілівольтметрами тощо.
Змінний струм — електричний струм, сила якого періодично змінюється з часом.
Змінний струм
Змінний струм виникає в електричному колі зі змінною напругою.
Перевагою змінного струму є те, що його легше виробляти й передавати до споживача.
Трансформатор — пристрій,  що використовується для зміни напруги  й сили змінного струму.
Постійний струм
Постійний струм — електричний струм, незмінний в часі.
Простим джерелом постійного струму є хімічне джерело (гальванічний елемент або акумулятор), оскільки полярність такого джерела не може мимовільно змінитися. Для отримання постійного струму використовують також електричні машини — генератори  постійного струму.
Постійний струм  можна отримати зі змінного за допомогою випрямлення.
Електрика
Електрика — розділ фізики, що вивчає електричні явища: взаємодію між зарядженими тілами, явища поляризації та проходження електричного струму.
Які лампи  зберігають електроенергію?
Лампи
Розжарювання
Люмінесцентні
Світлодіодні
Лампа розжарювання
Лампа розжарювання — освітлювальний прилад, штучне джерело світла. Світло випромінюється нагрітою металевою спіраллю при протіканні через неї електричного струму.

Скляна колба
Інертний газ
Нитка розжарювання
Контактний дріт (з'єдується з ніжкою)
Контактний дріт (з'єднується з цоколем)
Тримачі
Скляна ніжка (лопатка)
Вивід контакту на цоколь
Цоколь
Ізоляційний матеріал
Контактний носик

Люмінесцентна лампа
Люмінесцентна лампа — газорозрядне джерело світла, світловий потік якого визначається в основному світінням люмінофорів під впливом ультрафіолетового випромінювання розряду.
Переваги: світлова віддача і термін служби в кілька разів більший, ніж у ламп з ниткою розжарювання того ж призначення.
Недоліки: у виробництві застосовуються шкідливі ртутні випарювання, світло  з  такого джерела шкодить на людський зір.
Схема підключення лінійної ЛЛ з електромагнітним баластом.
Світлодіодні лампа
Світлодіод (англ. LED - light-emitting diode) — напівпровідниковий пристрій, що випромінює світло, при пропусканні через нього електричного струму (ефект, відомий як електролюмінесценція).
Недоліки: досить висока собівартість
Переваги: світлодіодні лампи споживають від 3% до 60% потужності, необхідної для звичайних ламп розжарювання, аналогічної яскравості. Вони не бояться частих вмикань і вимикань. Термін служби світлодіодної лампи — більше 100 000 годин (більше 11 років).
Електрична енергія широко використовується в промисловості, та транспорті, в сільському господарстві, побуті.
Електричний струм, проходячи через тіло людини, зумовлює перетворення поглинутої організмом електричної енергії в інші види і спричиняє термічну, електролітичну, механічну і біологічну дію.


title: Презентація на тему «Спектральний аналіз та його застосування»

text:
Спектральний аналіз та його застосування
Спектральний аналіз - один з найбільш поширених методів з визначення елементного складу речовини. Атомно- емісійний аналіз займає одне з лідируючих позицій у ряді всіх спектральних методів , завдяки експресності методу , кількістю одночасно визначуваних елементів і досить великої точності по їх кількісному змісту .Останнім часом метод атомно- емісійного спектрального аналізу поряд з уже традиційним його використанням в металургії і промислових підприємствах для аналізу металів і сплавів , а також у геології , все частіше знаходить собі застосування в таких областях як екологія , харчова промисловість , сільське господарство і медицина .
В екології це аналіз мулів каналізаційних відстійників при підготовці технології їх переробки , донних відкладень , аналіз грунтів , води , рослин , золи волос тварин і людини для оцінки зони екологічного ураження.У сільському господарстві і харчовій промисловості це аналіз грунтів , кормів , рослин , продуктів харчування на наявність домішок токсичних елементів і важких металів.У медицині це діагностика захворювань , викликаних порушенням обмінних процесів з аналізу хімічних елементів у біологічних рідинах , тканинах , золі волосся, нігтів людини. Застосування даного методу в медицині є одним з перспективних напрямків , з огляду на те , що наявність тих чи інших речовин в біосубстратах людини (крові, шкіри , нігтях , волоссі і т.д.) може служити цінною інформацією при діагностиці стану організму людини в цілому.Залежно від об'єктів аналізу , необхідних меж виявлення і точності результатів , в практиці спектрального аналізу використовуються різні прилади і різні джерела збудження спектрів . Останнім часом найбільше застосування знаходять спектрометри , побудовані за схемою дифракційних спектрографов з фотоелектронній реєстрацією спектра.

Спектральний аналіз волосся - це сучасний метод діагностики , за допомогою якого можна виявити порушення мінерального обміну речовин в організмі людини. Спектральний аналіз волосся дозволяє визначити схильність людини до різних захворювань , (пов'язаним з дефіцитом мінералів , порушенням їх балансу в організмі або токсичним впливом ) , проводити їх профілактику та ефективне лікування. Проведені дослідження довели , що волосся - це свого роду « мінеральний паспорт » нашого організму , а кожна людина має свій неповторний " елементний статус" , який відповідає його віком, статтю , конституції , темпераменту, способу життя , умов проживання і т.д.


Презентація на тему «Дисперсія і колір»


title: Презентація на тему «Пароутворення і конденсація»

text:
Пароутворення і конденсація
Виконала
Учениця 10-А класу
Кузнєцова Анастасія
Що таке пароутворення?
    Пароутворення - це процес перетворення речовини із рідкого агрегатного стану у газоподібний агрегатний стан (перетворення рідини у пару).

Внутрішня енергія
   Внутрішня енергія речовини у газоподібному агрегатному стані завжди є більшою за внутрішню енергію цієї ж речовини у рідкому агрегатному стані. Пояснення цього факту спираються на означення поняття внутрішньої енергії речовини - суми кінетичної енергії руху її молекул та потенціальної енергії їх взаємодії. Сила взаємодії між молекулами речовини визначає модуль потенціальної енергії. Тому, вочевидь, модуль потенціальної енергії взаємодії молекул газів значно менший, ніж молекул рідин. Однак, потенціальна енергія взаємодії компонентів у будь-якій фізичній системі за означенням виражається від'ємним числом. Отже, в енергетичному порівняння величина внутрішньої енергії взаємодії молекул газів буде більшою, ніж молекул рідин.

Отже, під час пароутворення внутрішня енергія речовини неодмінно має збільшитись. Це безпосередньо означає, що для здійснення пароутворення необхідно надавати тепло рідині, яка перетворюється у пару. Однак, завдяки особливостям механізму пароутворення та на відміну від плавлення, пароутворення може відбуватись із самочинним поглинанням тепла із оточуючого середовища.
Види пароутворення
Пароутворення
Випаровування
Кипіння
Випаровування
   Випаровування - це пароутворення на поверхні рідини.
 Випаровування відбувається за будь-якої температури та у будь-яких рідин, що мають вільну поверхню.
Випаровування завжди супроводжується охолодженням рідини.
Інтенсивність випаровування суттєво залежить від кількох зовнішніх чинників (дивіться наступний розділ конспекту).
Кипіння
Кипіння - це пароутворення в об'ємі рідини.
Кипіння відбувається лише за певної для даної рідини та даних умов температури.
Під час кипіння рідини її температура не змінюється.
Температура кипіння суттєво залежить від зовнішнього тиску.
Механізм та закономірності випаровування

        Механізм випаровування пов'язаний із випадковим виштовхуванням окремих молекул поверхневого шару рідини під дією неперервних безладних поштовхів від сусідніх молекул в ході їх хаотичного теплового руху.

        Для подолання сил міжмолекулярного зчеплення молекулам поверхневого шару потрібно надати певну кінетичну енергію, більшу від середньої кінетичної енергії теплового руху всіх молекул цієї рідини. Тому середня кінетична енергія молекул, що залишаються в об'ємі рідини, під час випаровування буде постійно зменшуватись.
Отже, випаровування буде завжди супроводжуватись охолодженням рідини. Саме цю властивість випаровування успішно застосовують в холодильниках та кондиціонерах, а також при наданні першої медичної допомоги для знеболювання при травмах. Прикладом охолоджуючої дії випаровування є ефект замерзання людини, яка щойно вийшла з води у спекотний літній день. На побутовому рівні емпіричним шляхом з давніх часів було винайдено охолоджуючий ефект посуду із сирої (пористої) глини або шкіри тварин, пронизаної капілярами.

    З точки зору випадкового кінетичного механізму випаровування має існувати зворотній процес - випадкового кінетичного проникнення вільних молекул пари у поверхневий шар рідини. Цей процес називається зрідженням або конденсацією. Конденсація завжди супроводжує випаровування, але для відкритої поверхні за інтенсивністю (числом молекул, що повертаються до рідини за одиницю часу) - неодмінно відстає від нього. Тому загальне число молекул, що випаровуються за певний проміжок часу з вільної поверхні рідини, завжди більше від загального числа молекул, які за цей час повертаються назад.
    Виключенням із даної закономірності є утворення насиченої пари - пари, яка знаходиться у динамічній рівновазі із своєю рідиною, тобто, коли середнє число молекул рідини, що випаровуються, дорівнює середньому числу молекул пари, які конденсуються. Такі умови можливі лише у закритій посудині, або при 100% вологості повітря.

Закономірності випаровування
 Швидкість випаровування пропорційна площі вільної поверхні рідини.
 Швидкість випаровування пропорційна температурі рідини.
Швидкість випаровування залежить від руху повітря поблизу поверхні рідини.
 Швидкість випаровування залежить від вологості повітря.
 Швидкість випаровування у різних рідин - різна.

Механізми та закономірності кипіння
Механізм кипіння
    Механізм кипіння пов'язаний із утворенням всередині об'єму рідини (на дні та стінках посудини) повітряних бульбашок, заповненням цих бульбашок парою під час внутрішнього випаровування, їх спливанням на поверхню рідини під дією архімедової сили, шумним руйнуванням бульбашок та виходом із них пари при досягненні поверхні рідини. В цілому, процес кипіння відрізняється від процесу випаровування саме великою інтенсивністю пароутворення: рідина при кипінні значно швидше (за менший проміжок часу) перетворюється у пару.

    Основним механізмом початку кипіння є утворення бульбашок із повітря, розчиненого у рідині за певного зовнішнього тиску. При зниженні зовнішнього тиску рідина здатна закипіти і без попереднього нагрівання (в тому числі і за кімнатної температури), оскільки за малого тиску розчинене у рідині повітря або інший газ може утворювати бульбашки самочинно (як при відкриванні пляшки із газованими напоями).

    При незмінному зовнішньому тиску на рідину вона здатна закипіти лише після нагрівання до певної температури (температури кипіння). Це пояснюється тим, що під час нагрівання рідини відбувається її теплове розширення, внаслідок якого зменшується густина цієї рідини. При зменшенні густини рідини, розчинність у ній повітря теж зменшується. Отже, утворення бульбашок та їх наповнення парою починається одразу із початком нагрівання. Однак, для початку спливання на поверхню бульбашок із парою, відповідно до закону Архімеда, є необхідним, щоб ці бульбашки досягли достатнього початкового об'єму. А от для розширення первинних бульбашок потрібно, щоб тиск пари в них переважав зовнішній тиск. Отже,оскільки тиск пари залежить від температури, то для кожного певного значення зовнішнього тиску існує певне фіксоване значення температури кипіння даної рідини.

Загальні закономірності кипіння
 умовою початку кипіння є нагрівання рідини до певної температури;
умовою здійснення кипіння є неперервне надання рідині великої кількості теплоти;
температура кипіння є різною для різних рідин;
 для даної рідини температура кипіння залежить від зовнішнього тиску: із зменшенням тиску температура кипіння зменшується і навпаки;
 кипіння зажди відбувається у декілька окремих стадій.
Основні стадії кипіння рідини у відкритій посудині
- утворення первинних бульбашок повітря на дні та стінках посудини;- заповнення первинних бульбашок парою під час внутрішнього випаровування;- зростання тиску пари у бульбашках за рахунок нагрівання рідини;- збільшення розмірів бульбашок під дією внутрішнього тиску;- початок спливання бульбашок під дією архімедової сили;- шумове кипіння: при недостатньому початковому прогріванні верхніх шарів рідини перші бульбашки, що спливають, потрапляючи у холодніші шари рідини, стискаються із характерним шумом;- повне кипіння: при рівномірному прогріванні всіх шарів рідини розмір бульбашок по мірі спливання через зменшення гідростатичного тиску - збільшується, досягаючи поверхні, бульбашки із булькотінням руйнуються, випускаючи накопичену в них пару назовні.

Питома теплота пароутворення
Що це таке?
Питома теплота пароутворення - це фізична величина, що є мірою кількості тепла, необхідного для перетворення у пару 1 кг даної рідини, попередньо нагрітої до температури її кипіння за даного зовнішнього тиску.
Питома теплота пароутворення позначається літерою r та вимірюється у Дж/кг.
Наприклад, питома теплота пароутворення води складає: r = 2257000 Дж/кг. Це означає, що для перетворення у пару 1 кг води, попередньо нагрітої до температури 100 0C за нормального атмосферного тиску необхідно 2257000 Дж теплоти
Для розрахунку загальної теплоти пароутворення потрібно питому теплоту пароутворення даної рідини помножити на її масу: Qпар = r * m

Конденсація
Що це таке?
     Конденсація - це зворотній процес перетворення речовини із газоподібного агрегатного стану у рідкий агрегатний стан (перетворення пари у рідину). Серед прикладів конденсації у природі найбільш важливими є такі, як випадіння роси, утворення туману, конденсація хмар, дощі та зливи тощо.
    Енергетичний баланс конденсації, через її зворотній характер, є оберненим до енергетичного балансу при пароутворенні: при перетворенні пари у рідину внутрішня енергія речовини зменшується, і тому конденсація завжди супроводжується виділенням теплоти
З точки зору закону збереження енергії, вочевидь, при конденсації пари відбувається виділення такої ж самої кількості теплоти, яка була забрана рідиною під час її перетворення на цю пару.

Закономірності конженсації
конденсація може відбуватись за будь-якої температури;
нтенсивність конденсації залежить від зовнішнього (атмосферного) тиску;
 інтенсивність конденсації залежить від вологості повітря: конденсація є найбільш інтенсивною при 100% вологості;
 оскільки вологість повітря залежить від температури, то для даного зовнішнього тиску конденсація відбувається при зниженні температури до певного значення - точки роси;
 питома теплота конденсації чисельно дорівнює питомій теплоті пароутворення.

Дякую за увагу!


Презентація на тему «Електричний струм» (варіант 4)


title: Презентація на тему «Электрический ток в металлах»

text:
Электрический ток в металлах
Подготовил
Ученик 11-А класса
ЭМЛ
Потоскуев Валерий
Оглавление
Понятия: металл, электрический ток
Явления, которые сопровождает электрический ток
Опыт Толмена – Стюарта
Потенциальный барьер
Сверхпроводимость

Металлы
Металлы- группа элементов, в виде простых веществ, обладающих характерными металлическими свойствами, такими, как высокие тепло- и электропроводность, положительный температурный коэффициент сопротивления, высокая пластичность и металлический блеск.
Электрический ток в металлах
Электрический ток в металлах – это упорядоченное движение электронов под действием электрического поля. Опыты показывают, что при протекании тока по металлическому проводнику переноса вещества не происходит, следовательно, ионы металла не принимают участия в переносе электрического заряда.
Явления
Проводник, по которому течет ток нагревается
Электрический ток может изменить химический состав проводника
Ток оказывает силовое воздействие на соседние токи и намагниченные тела
Опыт Толмена - Стюарта
Наиболее убедительное доказательство электронной природы тока в металлах было получено в опытах с инерцией электронов. Идея таких опытов и первые качественные результаты (1913 г.) принадлежат русским физикам Л. И. Мандельштаму и Н. Д. Папалекси. В 1916 году американский физик Р. Толмен и шотландский физик Б. Стюарт усовершенствовали методику этих опытов и выполнили количественные измерения, неопровержимо доказавшие, что ток в металлических проводниках обусловлен движением электронов.
Опыт Толмена - Стюарта
Помня, что ток в металлах имеет электронный, а не ионный характер, представим себе проводник в виде автобуса, который резко тормозит. Всех пассажиров, державшихся за поручни или нет, при этом резко подаст вперед сила инерции, при этом стоящие наиболее близко к лобовому стеклу рискуют пробить его и быть выброшенными наружу. Точно так же ведут себя и электроны в кристалле металла при резком его торможении.
Опыт Толмена - Стюарта
Схема опыта Толмена и Стюарта показана на рисунке.
      Катушка с большим числом витков тонкой проволоки приводилась в быстрое вращение вокруг своей оси. Концы катушки с помощью гибких проводов были присоединены к чувствительномубаллистическому гальванометру Г. Раскрученная катушка резко тормозилась, и в цепи возникал кратковременных ток, обусловленный инерцией носителей заряда. Полный заряд, протекающий по цепи, измерялся по отбросу стрелки гальванометра.
Опыт Толмена - Стюарта
При торможении вращающейся катушки на каждый носитель заряда e действует тормозящая сила  которая играет роль сторонней силы, то есть силы неэлектрического происхождения. Сторонняя сила, отнесенная к единице заряда, по определению является напряженностью Eст поля сторонних сил:
Опыт Толмена - Стюарта
Следовательно, в цепи при торможении катушки возникает электродвижущая сила , равная

где l – длина проволоки катушки. За время торможения катушки по цепи протечет заряд q, равный:
Опыт Толмена - Стюарта
Здесь I – мгновенное значение силы тока в катушке, R – полное сопротивление цепи, υ0 – начальная линейная скорость проволоки.
Отсюда удельный заряд e / m свободных носителей тока в металлах равен:

Опыт Толмена - Стюарта
Все величины, входящие в правую часть этого соотношения, можно измерить. На основании результатов опытов Толмена и Стюарта было установлено, что носители свободного заряда в металлах имеют отрицательный знак, а отношение заряда носителя к его массе близко к удельному заряду электрона, полученному из других опытов. Так было установлено, что носителями свободных зарядов в металлах являются электроны.
По современным данным модуль заряда электрона (элементарный заряд) равен

а его удельный заряд есть

Хорошая электропроводность металлов объясняется высокой концентрацией свободных электронов, равной по порядку величины числу атомов в единице объема.
Классическая электронная теория
Предположение о том, что за электрический ток в металлах ответственны электроны, возникло значительно раньше опытов Толмена и Стюарта. Еще в 1900 году немецкий ученый П. Друде на основании гипотезы о существовании свободных электронов в металлах создал электронную теорию проводимости металлов. Эта теория получила развитие в работах голландского физика Х. Лоренца и носит название классической электронной теории. Согласно этой теории, электроны в металлах ведут себя как электронный газ, во многом похожий на идеальный газ. Электронный газ заполняет пространство между ионами, образующими кристаллическую решетку металла
Потенциальный барьер
Из-за взаимодействия с ионами электроны могут покинуть металл, лишь преодолев так называемый потенциальный барьер. Высота этого барьера называется работой выхода. При обычных (комнатных) температурах у электронов не хватает энергии для преодоления потенциального барьера.
Сверхпроводимость
Согласно классической электронной теории, удельное сопротивление металлов должно монотонно уменьшаться при охлаждении, оставаясь конечным при всех температурах. Такая зависимость действительно наблюдается на опыте при сравнительно высоких температурах. При более низких температурах порядка нескольких кельвинов удельное сопротивление многих металлов перестает зависеть от температуры и достигает некоторого предельного значения.
Сверхпроводимость
Однако наибольший интерес представляет удивительное явление сверхпроводимости, открытое датским физиком Х. Каммерлинг-Оннесом в 1911 году. При некоторой определенной температуре Tкр, различной для разных веществ, удельное сопротивление скачком уменьшается до нуля. Критическая температура у ртути равна 4,1 К, у аллюминия 1,2 К, у олова 3,7 К. Сверхпроводимость наблюдается не только у элементов, но и у многих химических соединений и сплавов. Некоторые вещества, переходящие при низких температурах в сверхпроводящее состояние, не являются проводниками при обычных температурах. В то же время такие «хорошие» проводники, как медь и серебро, не становятся сверхпроводниками при низких температурах.

Сверхпроводимость
Вещества в сверхпроводящем состоянии обладают исключительными свойствами. Практически наиболее важным их них является способность длительное время (многие годы) поддерживать без затухания электрический ток, возбужденный в сверхпроводящей цепи.
Спасибо за внимание!


title: Презентація на тему «Пароутворення й конденсація»

text:
Пароутворення й конденсація.
 Пароутворення         Конденсація

Випаровування

Кипіння

 Пароутворення — процес переходуречовини з рідкого до газоподібного стану
Конденсація — це процес переходу речовини із газоподібного до рідкого стану
Кипіння — процес інтенсивного випаровування, що відбувається не тільки з вільної поверхні рідини, а й всередині її об'єму в бульбашки пари, що утворюються на дні та стінках посудини
Чим вищий зовнішній тиск, тим вищою є температура кипіння
Процес кипіння починається за температури, за якої тиск насиченої пари всередині бульбашок  дорівнюватиме зовнішньому тиску Рнас  ≥ Рзовн  + ρgh
Чим вищий тиск насиченої пари, тим н ижчою є температура кипіння відповідної рідини,оскільки за менших температур тиск насиченої пари дорівнюватиме зовнішньому тиску
Під час процесу кипіння температура рідини залишається сталою

Динамічна рівновага — цестан, у якому кількість молекул, що залишають рідину за одиницю часу (пароутворення), дорівнює кількості молекул, що повертаються в рідину за той самий час (конденсація)
Насичена пара — це пара,що з находиться в динамічній рівновазі зі своєю рідиною.  Тиск насиченої пари залежить тільки від
температури

Ненасичена пара - це пара, тиск якої нижчий ,ніж тиск насиченої пари
Вологість повітря – кількість водяної парив повітрі

Точка роси-температура, при який пара стає насиченою.При цій температурі починається конденсація пари (з'являється туман, випадає роса)
Вимірювання вологості повітря(Принцип дії):
Психрометр
Гігрометр дзеркальний   (конденсаційний)
Гігрометр волосяний
Як зміниться вологість повітря під час зниження температури?
Коли абсолютна вологість повітря більша: взимку чи влітку? Чому?

Розв'язання задач
Обчисліть парціальний тиск, якщо за температури 20°С відносна вологість повітря складає 75 %.
• Обчисліть масу водяних парів у кімнаті об'ємом 70 м3, якщо за температури 22°С відносна вологість повітря складає 55 % .
• Вологість повітря за температури 15°С дорівнює 45 %. Знайдіть точку роси.
• Вологість повітря за температури 18°С дорівнює 65 %. Чи випаде роса, якщо температура знизиться до 10°С?


title: Презентація на тему «Линзы»

text:
линзы
Линзами называют прозрачные тела, ограниченные с двух сторон сферическими поверхностями.

Что такое линзы?
   Во многих оптических приборах одной из основных частей являются собирающие и рассеивающие  линзы.
   
   Если толщина линзы много меньше радиусов кривизны сферических поверхностей, то она называется тонкой.

      На рисунке обозначается так:
		 - собирающая			- рассеивающая

Первое упоминание о линзах можно найти в древнегреческой пьесе Аристофана «Облака» (424 до н. э.), где с помощью выпуклого стекла и солнечного света добывали огонь.

Из произведений Плиния Старшего (23 — 79) следует, что такой способ разжигания огня был известен и в Римской империи — там также описан, возможно, первый случай применения линз для коррекции зрения — известно, что Нерон смотрел гладиаторские бои через вогнутый изумруд для исправления близорукости.

Сенека (3 до н. э. — 65) описал увеличительный эффект, который даёт стеклянный шар, заполненный водой.

Арабский математик Альхазен (965—1038) написал первый значительный трактат по оптике, описывающий, как хрусталик глаза создаёт изображение на сетчатке. Линзы получили широкое использование лишь с появлением очков примерно в 1280-х годах в Италии.
История
Классификация линз

Линзы бывают двух видов:
Толстые линзы - вид сферических поверхностей определяется визуально.

Тонкие линзы – вид сферических поверхностей визуально не определяется.

1 – двояковыпуклая
2 – плосковыпуклая
3 – выпукло-вогнутая

Толстые линзы бывают:
Выпуклые, края которых намного тоньше, чем середина.
(Собирающие)
1 – двояковогнутая
2 – плосковогнутая
3 – вогнуто-выпуклая
Толстые линзы бывают:
Вогнутые , края которых, толще чем середина.
(Рассеивающие)
1
2

3
NN — оптическая ось — прямая линия, проходящая через центры сферических поверхностей, ограничивающих линзу;
O — оптический центр — точка, которая у двояковыпуклых или двояковогнутых (с одинаковыми радиусами поверхностей) линз находится на оптической оси внутри линзы (в её центре).
Элементы линзы:
Использование линзы для изменения формы волнового фронта. Здесь плоский волновой фронт становится сферическим при прохождении через линзу.
Чтоб найти положение изображения предмета относительно линзы, применяют формулу линзы, которая связывает между собой фокусное расстояние линзы F, расположение предмета и его изображения относительно нее:

Величина, обратная фокусному расстоянию линзы, называют оптической силой линзы:

Формулы
Ее измеряют в диоптриях (дптр).

1 диоптрия – это оптическая сила такой линзы, фокусное расстояние которой равно 1 м.

где d – расстояние от предмета до линзы;
f – расстояние от линзы до изображения.
Собирающие
Рассеивающие
Тонкие линзы:

Для построения изображений в тонких линзах
используются следующие лучи:
1) Луч, падающий на линзу параллельно главной оптической оси, после преломления идет через фокус.
2) Луч, идущий через фокус, после преломления идёт параллельно главной оптической оси.
3) Луч, идущий через оптический центр линзы, не меняет своего направления.
«Три замечательных луча»

F
F

А
А*
В*
В
Уменьшенное
Перевернутое
Действительное

Построение изображений в собирающих линзах.
Предмет находится между линзой и главным фокусом
Изображение
 мнимое,
 увеличенное,
 прямое.
Предмет находится на главном фокусном расстоянии
Изображение находится в бесконечности.

Предмет находится между  главным фокусом и двойным фокусом
Изображение
 действительное,
 перевёрнутое,
 увеличенное.

Предмет находится на  двойном фокусном расстоянии
Изображение
 действительное,
 перевёрнутое,
 в натуральную величину.

Предмет находится задвойным фокусным расстоянием
Изображение
 действительное,
 перевёрнутое,
 уменьшенное.

Фокусное расстояние брать маленьким.
Изображение может быть разным.
Изображение строится по точкам.
Если изображение не помещается на странице, точки изображения ставить.
Изображения в собирающих линзах.
Построение изображений в рассеивающих линзах.

F
F

Уменьшенное
Прямое
Мнимое

А
В
А*
В*
Фокусные расстояния брать большими.
Изображения всегда одинаковые.
Изображения строятся по точкам.

Изображения в рассеивающих линзах.
ВНИМАНИЕ!
Изображение всегда должно быть подписанным:
Действительное – Мнимое
Увеличенное – Уменьшенное
Прямое - Перевернутое

Линзы из органических полимеров
Линзы со специальными свойствами
Полимеры дают возможность создавать недорогие асферические линзы с помощью литья.

В области офтальмологии созданы мягкие контактные линзы. Их производство основано на применении материалов, имеющих бифазную природу. Работа в течение более 20 лет привела к созданию в конце 90-х годов силикон-гидрогелевых линз, которые благодаря сочетанию гидрофильных свойств и высокой кислородопроницаемости могут непрерывно использоваться в течение 30 дней круглосуточно.
Линзы из кварца
Линзы со специальными свойствами
Кварцевое стекло — переплавленный чистый кремнезём с незначительными (около 0,01 %) добавками Al2О3, СаО и MgO. Оно отличается высокой термостойкостью и инертностью ко многим химическим реактивам за исключением плавиковой кислоты.

Прозрачное кварцевое стекло хорошо пропускает ультрафиолетовые и видимые лучи света.
Линзы из кремния
Линзы со специальными свойствами
Именно свойства кремния и новейшие технологии его обработки позволили создать линзы для рентгеновского диапазона электромагнитных волн.
Применение линз
Линзы являются универсальным оптическим элементом большинства оптических систем.

Традиционное применение линз — бинокли, телескопы, оптические прицелы, микроскопы и фотовидеотехника. Одиночные собирающие линзы используются как увеличительные стёкла.

Другая важная сфера применения линз офтальмология, где без них невозможно исправление недостатков зрения. Линзы используют в таких приспособлениях, как очки и контактные линзы.

Применение линз
В радиоастрономии и радарах часто используются диэлектрические линзы, собирающие поток радиоволн в приёмную антенну, либо фокусирующие на цели.

В конструкции плутониевых ядерных бомб для преобразования сферической расходящейся ударной волны от точечного источника (детонатора) в сферическую сходящуюся применялись линзовые системы, изготовленные из взрывчатки с разной скоростью детонации (то есть с разным коэффициентом преломления).


title: Презентація на тему «Світлодіоди»

text:
Презентація на тему: СВІТЛОДІОДИ
Виконала:
учениця 6-А класу
Волочай Ольга
Світлодіо́д — напівпровідниковий пристрій, що випромінює некогерентне світло, при пропусканні через нього електричного струму (ефект, відомий як електролюмінесценція). Випромінюване світло традиційних світлодіодів лежить у вузькій ділянці спектру, а його колір залежить від хімічного складу використаного у світлодіоді напівпровідника.
Сучасні світлодіоди можуть випромінювати світло від інфрачервоної ділянки спектру до близької до ультрафіолету. Існують методи розширення смуги випромінювання і створення білих світлодіодів. На відміну від ламп розжарювання, які випромінюють світловий потік широкого спектру, рівномірно у всіх напрямках, звичайні світлодіоди випромінюють світло певної довжини хвилі і в певному напрямі. Світлодіоди були удосконалені до лазерних діодів, — які працюють на тому ж принципі, але можуть напрямлено випромінювати когерентне світло.

Принцип дії
Як і в нормальному напівпровідниковому діоді, в світлодіоді є p-n перехід. При пропусканні електричного струму в прямому напрямку, носії заряду — електрони і дірки, рекомбінують, з випромінюванням фотонів.
Не всі напівпровідникові матеріали ефективно випускають світло, при рекомбінації.Варіюючи склад напівпровідників, можна створювати світлодіоди різних довжин хвиль, — від ультрафіолету до середнього інфрачервоного діапазону.
Діоди зроблені з непрямозонних напівпровідників світло практично не випромінюють. Втім, у зв'язку з розвиненістю кремнієвої технології, роботи зі створення світлодіодів на основі кремнію активно ведуться. Останнім часом, великі надії пов'язують з технологією квантових точок і фотонних кристалів.

Світлодіод білого світіння
Застосування світлодіодів
Ефективність світлодіодів найбільше проявляється там, де потрібно генерувати потужні кольорові світлові потоки (світлові сигнали). Світло від лампи розжарювання доводиться пропускати через спеціальні оптичні фільтри, що виділяють певну частину спектру (червону, синю, зелену). 90% енергії світлового потоку, від лампи рожарювання, втрачається, при проходженні свтла через світлофільтр. Усі ж 100% випромінювання світлодіода є забарвленим світлом і в застосуванні світлофільтра немає потреби. Більше того, близько 80-90% споживаноїпотужності лампи розжарювання, витрачається на її нагрів, — для досягнення потрібної колірної температури (шкала Кельвіна), на яку вони спроектовані.
Світлодіодні лампи споживають від 3% до 60% потужності, необхідної для звичайних ламп розжарювання, аналогічної яскравості. Удароміцна конструкція твердотілих випромінювачів (світлодіодів), дозволяє використовувати світлодіодні лампи при підвищених вібраціях. Світлодіоди не бояться частих вмикань і вимикань. Термін служби світлодіодної лампи — більше 100 000 годин (більше 11 років).
Використовуючи світлодіоди можна одержати світло з високою насиченістю кольору. Світлодіоди застосовують у індикаційній техніці, при побудові світлодіодних джерел світла (інформаційні табло, світлофори, ліхтарики, гірлянди тощо).

Використання світлодіодів


title: Презентація на тему «Альберт Эйнштейн»

text:
Альбе́рт Эйнште́йн

Альберт Эйнштейн. Наверно нет такого человека, который не слышал о нем. Он безусловно гений, великий ученый. Его открытия в науке дали огромный рост математике и физики в двадцатом столетии. Эйнштейн является автором около 300 работ по физике, а также автором более 150 книг в области других наук. За свою жизнь им было разработано много значительных физических теорий.
Интересные факты про А. Эйнштейна
О знаниях
Супругу Альберта Эйнштейна однажды спросили:
- Вы знаете теорию относительности Эйнштейна?
Не очень, - призналась она. - Зато никто в мире лучше меня не знает самого Эйнштейна.
Мнение супруги
Жену Эйнштейна как-то спросили, что она думает о своём муже.
Она ответила: "Мой муж гений! Он умеет делать абсолютно всё, кроме денег!"…

Время и вечность
Американская журналистка, некая мисс Томпсон брала интервью у Эйнштейна:
"В чём разница между временем и вечностью?"
Эйнштейн ответил:
"Если бы у меня было время, чтобы объяснить разницу между этими понятиями, то прошла бы вечность, прежде чем вы бы её поняли".
Одно из исторических совпадений: если Ньютон родился в год смерти Галилея, как бы перенимая у него научную эстафету, то Эйнштейн родился в год смерти Максвелла.

О великих мыслях
Один бойкий журналист, держа в руках записную книжку и карандаш, спросил Эйнштейна:
"Есть ли у вас блокнот или записная книжка, куда вы записываете свои великие мысли?"
Эйнштейн посмотрел на него и сказал:
"Молодой человек! По-настоящему великие мысли приходят в голову так редко, что их нетрудно и запомнить".

О телефонных номерах
Одна знакомая дама просила Эйнштейна позвонить ей, но предупредила, что номер её телефона очень сложно запомнить:"24-361. Запомнили? Повторите!"
Эйнштейн удивился:
"Конечно, запомнил! Две дюжины, и 19 в квадрате!".
Мария Кюри стала единственной женщиной времён Эйнштейна, понявшей теорию относительности.

Альберт Эйнштейн был одним из тех людей с чьей подачи был запущен знаменитый Манхэттенский проект, детищем которого стала атомная бомба.
Когда Эйнштейна спрашивали, где находится его лаборатория, он, улыбаясь, показывал авторучку.
Хотя он много лет жил в США и был полностью двуязычным, Эйнштейн утверждал, что не умеет писать на английском языке.

Эйнштейн с большим негативом относился к механическому заучиванию научного материала, он считал этот метод вредным, так как творческий процесс мышления не совместим с простым «зазубриванием».

«Организованный беспорядок» — рабочий стол гения
Почему Эйнштейн показал язык?
Подавляющее большинство жителей планеты воспринимают Альберта Эйнштейна как «безумного ученого». Такой образ сложился в головах миллионов людей исключительно благодаря неординарной внешности великого ученого, а не его умственному состоянию.
Выдающийся физик, всего себя отдавший науке, зачастую появлялся перед публикой в обыкновенном растянутом свитере, с растрепанными волосами, и взглядом, обращенным внутрь себя – ум ученого постоянно был занят решением сложных задач. Также широко известны были забывчивость и непрактичность этого милого умного человека, делающего открытия не ради личной выгоды, а ради всего человечества.

Почему Эйнштейн показал язык?
Лишь однажды за всю его продолжительную жизнь Альберт Эйнштейн приподнял завесу тайны над своей личностью, вызвав еще больший интерес к своей персоне. Это произошло в день празднования его семьдесят второй годовщины, 14 марта 1952 года.
Фотограф Сейсс попросил сделать Эйнштейна задумчивое лицо, соответствующее имиджу исследователя, на что ученый высунул язык, показав себя не только серьезным изобретателем, но и обычным жизнерадостным человеком. Так и вышла эта фотография, снимок, развеявший образ седого, немного растрепанного гениального ученого.
Сам же гениальный физик признал эту фотографию небывало удачной – к тому времени ему порядком надоел незаслуженный стереотипный образ «злого гения».

Эйнштейн о вегетарианстве
"И вот, я живу без жиров, мяса и рыбы, но я чувствую себя довольно хорошо. Мне всегда казалось, что человек был рожден не для того, чтобы быть хищником", — Альберт Энштейн.Эйнштейна часто упоминают в числе вегетарианцев. Хотя он в течение многих лет поддерживал это движение, строгой вегетарианской диете он начал следовать только в 1954 году, примерно за год до своей смерти.

Цитаты А.Эйнштейна
Человек начинает жить лишь тогда, когда ему удается превзойти самого себя.
Единственное, что может направить нас к благородным мыслям и поступкам, — это пример великих и нравственно чистых личностей.
Зачем мне что-то запоминать, когда я могу легко посмотреть это в книге.
Каждый человек обязан, по меньшей мере, вернуть миру столько, сколько он из него взял.
Ничто не принесет такой пользы человеческому здоровью и не увеличит шансы сохранения жизни на Земле, как распространение вегетарианства.
Целью школы всегда должно быть воспитание гармоничной личности, а не специалиста.
Альберт Эйнштейн умер 18 апреля 1955 года в 1 час 25 минут, на 77-м году жизни в Принстоне от разрыва аневризмы аорты. Перед смертью он произнёс несколько слов по-немецки, но американская медсестра не смогла их потом воспроизвести. Он запретил пышное погребение с громкими церемониями, для чего пожелал, чтобы место и время захоронения не разглашались. 19 апреля 1955 года без широкой огласки состоялись похороны великого учёного, на которых присутствовало всего 12 самых близких друзей. Его тело было сожжено в крематории Юинг-Семетери, а пепел развеян по ветру.
Выполнила ученица 10-а классаУлиганец Лиза


Презентація на тему «Прості механізми» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Магніти»

text:
Постійні магніти

Постійний магніт або просто магніт — тіло, навколо якого існує магнітне поле без протікання у ньому макроскопічного струму, магнітний диполь.
Крім постійних магнітів широке застосування мають електромагніти, в яких магнітний диполь створюється при пропусканні електричного струму.

Загальна характеристика
       У широкому розумінні магніт — намагнічене тіло (здебільшого зі сталі або спеціального сплаву, фериту барію, стронцію, самарій-кобальту, нікель-кобальту, неодим-залізо-бору) або пристрій, що утворює магнітне поле. Розрізняють постійні магніти,електромагніти, надпровідні магніти.
Постійний магніт має два полюси. Той із полюсів, який притягається до північного полюсу Землі, називається північним, інший — південним. Північний полюс магнітів позначається літерою N, південний — літерою S.
Різнойменні полюси магнітів притягуються, однойменні — відштовхуються. Таким чином, північний магнітний полюс Землі, є її південним полюсом, якщо розглядати нашу планету як постійний магніт.
Постійні магніти виготовляються із феромагнітних речовин, наприклад, заліза. Існування магнітного поля в них зумовлене однаковою орієнтацією спінів електронів завдяки обмінній взаємодії. Для виробництва постійних магнітів використовують нікелеві сплави. Магніти мають властивість притягати до себе невеликі предмети з феромагнітних матеріалів.

Намагнічування
Для виготовлення постійного магніту, феромагнетик нагрівають до температури, вищої від температури Кюрі, а потім повільно охолоджують у магнітному полі. При температурі, вищій від температури Кюрі, феромагнетик втрачає свої магнітні властивості й стає парамагнетиком. При охолодженні, нижче від температури Кюрі, він знову набуває магнітних властивостей, при цьому зовнішнє магнітне поле сприяє тому, що магнітні домени, які виникають у ньому, орієнтуються в одному напрямку.
Феромагнітні матеріали намагнічуються в зовнішньому полі також при температурах, менших від температури Кюрі. При припиненні дії поля в них зберігається залишкова намагніченість. Його величина залежить від напруженості прикладеного магнітного поля.

Застосування

Застосовують магніти в електротехніці, радіотехніці, техніці зв’язку, радіолокації, пристроях автоматичного керування, у магнітній сепарації тощо.
Історично одним із перших застосувань магніту були магнітні компаси, стрілки яких указували напрямок до магнітних полюсів Землі.

                           Магнітне поле
Утворення магнітного поля
На відміну від електричних зарядів, магнітних зарядів, що створювали б магнітне поле аналогічним чином, не спостерігається. Теоретично такі заряди, які отримали назву магнітних монополів, могли б існувати. В такому випадку електричне і магнітне поле були б повністю симетричними.
Таким чином, найменшою одиницею, яка може створювати магнітне поле, є магнітний диполь. Магнітний диполь відрізняється тим, що в нього завжди є два полюси, в яких починаються і кінчаються силові лінії поля. Мікроскопічні магнітні диполі зв'язані зі спінами елементарних частинок. Магнітний диполь мають як заряджені елементарні частинки, наприклад, електрони, так і нейтральні, наприклад, нейтрони. Елементарні частинки з відмінним від нуля спіном можна уявити собі як маленькі магнітики. Зазвичай, частинки з протилежними значеннями спінів спарюються, що призводить до компенсації створених ними магнітних полів, але в окремих випадках можливе вирівнювання спінів багатьох частинок в одному напрямку, що призводить до утворення постійних магнітів.
Магнітне поле - також створюється рухомими електричними зарядами, тобто електричним струмом.
Створене електричним зарядом поле залежить від системи відліку. Відносно спостерігача, що рухається з однаковою із зарядом швидкістю, заряд нерухомий, і такий спостерігач фіксуватиме тільки створене ним електричне поле. Інший спостерігач, що рухається з іншою швидкістю, фіксуватиме як електричне, так і магнітне поле. Таким чином, електричне і магнітне поля взаємозв'язані, і є складовими частинами загального електромагнітного поля.
При протіканні електричного струму через провідник він залишається електрично нейтральним, однак носії заряду в ньому рухаються, тому навколо провідника виникає тільки магнітне поле. Величина цього поля визначається законом Біо-Савара, а напрям можна визначити за допомогою правила Ампера або правила правої руки. Таке поле є вихровим, тобто його силові лінії замкнуті.
Магнітне поле створюється також змінним електричним полем. За законом електромагнітної індукції змінне магнітне поле породжує змінне електричне поле, що також є вихровим. Взаємне створення електричного і магнітного поля змінними магнітним і електричним полем призводить до можливості розповсюдження в просторі електромагнітних хвиль.
Дія магнітного поля
Дія магнітного поля на рухомі заряди визначається силою Лоренца.
Сила, що діє на провідник зі струмом у магнітному полі називається силою Ампера. Сили взаємодії провідників зі струмом визначаються законом Ампера.
Нейтральні речовини без електричного струму можуть втягуватися в магнітне поле (парамагнетики) або виштовхуватися з нього (діамагнетики). Виштовхування діамагнетиків з магнітного поля можна використати для левітації.
Феромагнетики намагнічуються в магнітному полі й зберігають магнітний момент при знятті прикладеного поля.

Вимірювання
Магнітне поле вимірюється магнітометрами. Механічні магнітометри визначають величину поля за відхиленням котушки зі струмом. Слабкі магнітні поля вимірюються магнітометрами на основі ефекту Джозефсона- СКВІДами. Магнітне поле можна також вимірювати на основі ефекту ядерного магнітного резонансу ефекту Хола та іншими методами.

Створення
Магнітне поле широко використовується в техніці й для наукових цілей. Для його створення використовуються постійні магніти та електромагніти. Однорідне магнітне поле можна отримати за допомогою котушок Гельмгольца. Для створення потужних магнітних полів, необхідних для роботи прискорювачів або для утримання плазми в установках з ядерного синтезу, використовуються електромагніти на надпровідниках.

Неодимовий магніт

 • Магнітний двигун - новий напрямок з використанням неодимових магнітів. Неодимові магніти мають вражаючу силу. Сила зчеплення цих магнітів перевищує в 50-60 разів власну вагу. Тільки уявіть невеликий магніт розміром з людський кулак, може утримати вагу 350 - 400 кг.

 • Неодимові магніти є на сьогоднішній день найбільш потужними магнітами в світі по залишкової намагніченості, коерцитивної силі і питомої магнітної енергії.
•  Неодимові магніти це магніти, які виготовляються з таких хімічних елементів як Неодим - Nd, що є рідкоземельних елементом, заліза - Fe і бор - B.
•  Близько 77% видобутку рідкоземельних металів належить Китаю. Тому найбільше неодимові магніти випускають саме там. Англія, Німеччина, Японія і США є найбільшими споживачами неодимових магнітів Китайського виробництва.

Неодимові магніти
Неокуб

Неокуб — іграшка-конструктор, яка складається з 216(6³) одинакових кулеподібних неодимових магнітів(сплав неодиму, заліза і бора).
Автор неокуба – економіст Кріс Реда, випусник Університету Піттсбурга.
За словами Реда, в квітні 2008 року він створив сайт, з допомогою якого намагався продати свій винахід, проте за перший місяць продав лише два куба. Після серії роликів на YouTube, демонструвавших здібності неокуба, було продано більше ста екземплярів за два дні.

Різні форми неокуба
THE END
Дякую за увагу
З вами були:
Sergio Novak  та
Аліна Басова


title: Презентація на тему «Вплив радіації на навколишнє середовище»

text:
Вплив радіації на навколишнє середовище
Виконала:
учениця 11-А класу
Сайфудінова Карина
Термінологічний словник
    Радіоактивність - нестійкість ядер деяких атомів, що виявляється в їх здатності до мимовільних перетворень (розпаду), що супроводжується виділенням іонізуючого випромінювання або радіацією.
    Радіоекологія - це розділ медицини, зв'язаний з медичною екологією, екологією людини, що вивчає дії радіоактивних випромінювань на організми.

Антропогенні радіаційні впливи на навколишнє середовище:
Чутливість живих організмів до радіаційного опромінення
Як радіація потрапляє в організм людини?
Особливості дії іонізуючого випромінювання на організм людини:
Ступінь чутливості різних органів людини до радіації
Вплив атомних станцій на навколишнє середовище
Екологічні наслідки Чорнобильської катастрофи
Радіоекологія.
    Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Малі тіла сонячної системи» (варіант 11)

text:
Малі тіла сонячної системи
підготували учениці 7 (11) – А класу
Лабунець Маргарита і Григор Олександра
Малі тіла сонячної системи
Астероїди
Комети
Боліди і метеорити
Планети-карлики
Міжпланетний пил та космічне сміття

Малі тіла Сонячної системи — астрономічні об'єкти Сонячної системи менші за планети.
Астероїди
Астероїд — невелике
планетоподобное тіло
Сонячної системи, що рухається по
орбіті навколо Сонця.
На справжній момент в Сонячній
системі виявлено сотні тисяч
астероїдів.
Більшість відомих на даний момент
астероїдів зосереджено в межах пояса
астероїдів, розташованого між
орбітами Марса і Юпітера.
Астероїди
Найбільший астероїд — Церера. Його діаметр близько 800 км. За гіпотезою має чистий лід.
Астероїд Гаспра. Має магнітне поле.
Астероїд Ерос – перший астероїд, що був досліджений космічною станцією.
Характеристика астероїдів
Об'єкти поясу астероїдів дуже різні за
розмірами, від 544 км у діаметрі, як Палада,
до 10 м. Кілька найбільших мають близьку до
сферичної форму, вони дуже схожі на
мініатюрні планети. Така форма
пояснюється тим, що речовина, з якої вони
утворені, переплавилася після
утворення. Вони мають сформоване
внутрішнє ядро та зовнішню кору. Однак
більшість астероїдів невеликі і мають
неправильну форму. Також астероїди не
мають атмосфери.

Комети
Комета — мале тіло
Сонячної системи, яке
обертається навколо
Сонця і має так звану
кому (атмосферу) і/або
хвіст. Кома і хвіст
комети — це наслідки
випаровування ядра
комети під дією
сонячного
випромінювання.
Фізична природа комет
Маленьке ядро діаметром кілька кілометрів – єдина тверда частина комети, і в ньому
практично зосереджена вся її маса. Маса комет надто мала й зовсім не впливає на рух
планет. А планети спричиняють великі збурення в русі комет.
Ядро комети, очевидно, складається із суміші пилинок, твердих грудочок речовини й
замерзлих газів, таких, як вуглекислий газ, аміак, метан. З наближенням комети до
Сонця ядро прогрівається і з нього виділяються гази й пил. Вони утворюють газову
оболонку - голову комети. Газ і пил, що входять до складу голови, під дією тиску
сонячного випромінювання і корпускулярних потоків утворюють хвіст комети, завжди
спрямований у протилежний від Сонця бік.

Комети
Комета Галлея  — найвідоміша
яскрава короткоперіодична комета, яка
наближається до Землі кожні 75-76
років. Комета Галлея належить до
періодичних комет. Нині відомо багато
короткоперіодичних комет з періодами
обертання від трьох (комета Енке) до
десяти років, їхні афелії знаходяться
біля орбіти Юпітера. Наближення комет
до Землі та їхній майбутній видимий
шлях по небу обчислюють заздалегідь з
великою точністю.

Комета Галлея
Комети
В наш час іноді серед населення висловлюються
побоювання, що Земля зіткнеться з кометою. У
1910 р. Земля пройшла крізь хвіст комети Галлея,
де є чадний газ. Однак його домішку в
приземному повітрі не вдалось виявити, бо навіть
у голові комети гази надзвичайно розріджені.
Зіткнення Землі з ядром комети дуже малоймовірне.
Можливо, таке зіткнення спостерігалося в 1908 р. як
падіння Тунгуського метеорита. При цьому на висоті
кількох кілометрів стався потужний вибух, повітряна
хвиля якого повалила ліс на величезній площі.

Комети
Датський астроном Я.
Оорт висунув гіпотезу,
що за орбітою Нептуна
можуть бути
мільйони кометних
ядер (хмара Оорта).
Комета видима в Австралії у 2007 р.

Боліди і метеорити
Болідом називається досить рідкісне
явище — летюча по небу вогненна
куля. Це явище спричиняється
вторгненням у щільні шари
атмосфери великих твердих частинок,
які називають метеорними тілами.
Рухаючись в атмосфері, частинка
нагрівається внаслідок гальмування, і
навколо неї утворюється обширна
світна оболонка з розжарених газів.
Боліди часто мають помітний кутовий
діаметр, і їх видно навіть удень.
Метеорне тіло
Метеоро́їд або метео́рне
ті́ло — порівняно невелике
тверде небесне тіло,
що рухається у
міжпланетному просторі.
Рештки метеорних тіл, що
впали на Землю,
називаються метеоритами.
Під час польоту метеорити
оплавляються й
покриваються чорною
кірочкою.

Види метеоритів
Відомо три види метеоритів:
кам’яні;
залізні;
залізно-кам’яні.
За вмістом радіоактивних елементів і свинцю
визначають вік метеоритів. Він різний, а
найстаріші метеорити мають вік 4,5 млрд. років.
Найбільший з виявлених кратерів знаходиться в
Арізоні в США. Його діаметр 1200 м і глибина 200
м. Цей кратер виник, очевидно, близько 5000
років тому. Знайдено сліди ще більших і давніших
метеоритних кратерів.

Тунгуський метеорит
Найбільшим метеоритом XX ст. можна
вважати Тунгуський, що впав 30 червня
1908р. в тайзі поблизу ріки Підкамяна
Тунгуска (притока Єнісею) у Сибіру. Його
політ в атмосфері спостерігали по трасі
завдовжки майже 5000 км.
Під час падіння відбувся надзвичайно
сильний вибух, який було чути на відстані
2000 км від місця падіння

Метеори і метеорні потоки
Коли в 1872 р., за розрахунками, зниклі комети
повинні були пройти поблизу Землі, спостерігався
дощ "падаючих зір". З тих пір 27 листопада це
явище повторюється щороку, хоч і менш ефектно.
Дрібні тверді частинки ядра колишньої комети
Біели, яке розпалося, розсіялись уздовж її орбіти,
і, коли Земля перетинає їх потік, вони влітають в її
атмосферу. Ці частинки спричиняють в атмосфері
явище метеорів і повністю руйнуються, не
долітаючи до Землі. Відомий ряд інших
метеорних потоків, ширина яких
незмірне більша за розмір ядер комет, що їх
породили.

Планети-карлики
Уперше цей новий клас тіл
Сонячної системи
визначили у серпні 2006 р. На
з’їзді Міжнародного
Астрономічного Союзу (МАС)
у Празі. Тоді ж було змінено
статус Плутона, який до цього
був девятою планетою
Сонячної системи: відтепер він
став першою
планетою- карликом.
На грудень 2010 р. зареєстровано 3
планети-карлики: Церера, Плутон,
Ерида.

Плутон. Загальні відомості
Вага: 1,3*1022кг. (0,0022 ваги Землі)
Діаметр: 2324 км.
Щільність: 2 г/см3
Температура: -230oC
Тривалість доби: 6,4 доби землі
Відстань від Cонця: між 29,65 (мінімальне) і 49,28 (максимальне) (39,4 а.е.)а.е.,на сильно витянутій еліптичній орбіті.
Період обертання по орбіті(рік): 247,7 років
Швидкість обертання по орбіті: 4,7 км/c

Пояс Койпера
Пояс Койпера  — область Сонячної
системи за орбітою Нептуна
(30 а. о. від Сонця) приблизно до відстані
50 а. о. У цій області розташована велика
кількість транснептунових об'єктів,
найвідомішим (але не найбільшим) серед
яких є Плутон.

Пояс Койпера


title: Презентація на тему «Електрорушійна сила. Закон Ома для повного кола»

text:
Електрорушійна сила. Закон Ома для повного кола
Зубенко Сергій
202н.в.
Будь-яке електричне коло можна поділити на дві ділянки:
1) зовнішню ділянку кола;
2) внутрішню ділянку кола.

На зовнішній ділянці кола електричні заряди рухаються під дією електричного поля, оскільки тут струм проходить від вищого потенціалу до нижчого. На внутрішній частині кола струм проходить всередині самого джерела струму і тут заряди переміщуються від нижчого потенціалу до вищого ( від "-" до "+" ).
Цю роботу з переміщення зарядів електричне поле виконувати не може, її мають виконати сторонні сили - сили не електричного походження. Природа сторонніх сил може бути різною. Це можуть бути механічні, хімічні, магнітні та інші сили.
Дія сторонніх сил характеризується важливою фізичною скалярною величиною - електрорушійною силою. Електрорушійна сила в замкненому контурі дорівнює відношенню роботи сторонніх сил під час переміщення заряду вздовж контуру до заряду.
Закон Ома для повного кола пов'язує силу струму в колі, ЕРС, і повний опір кола R + r, де r - внутрішній опір джерела; R - опір зовнішньої ділянки кола.
Цей зв'язок може бути встановлений завдяки закону Джоуля-Ленца, за яким кількість теплоти, яка виділяється провідником зі струмом, дорівнює добутку квадрата сили струму, опору провідника R і часу проходження струму по провідникуΔt: Q = I 2RΔt.
Нехай за час Δt через поперечний переріз провідника проходить електричний заряд Δq. Тоді роботу сторонніх сил з переміщення заряду Δq можна виразити так: Aст = eΔq, із виразу   Δq = IΔt.
Тому Aст = eIΔt. Унаслідок виконання певної роботи на внутрішніх і зовнішніх ділянках кола, опори яких r i R, виділяється певна кількість теплоти. За законом Джоуля-Ленца вона дорівнює: Q = I 2RΔt +   I 2rΔt.
Згідно із законом збереження енергії A = Q. Прирівнявши, отримуємо e = IR + Ir, звідки: e = I(R + r).
Із цього виразу бачимо, що сила струму в замкненому колі дорівнює відношенню ЕРС джерела струму до повного опору кола.
Напруга на зовнішньому опорі замкненого кола завжди менша від ЕРС, що дорівнює: U = IR = e - Ir. Переміщуючи заряди у провіднику, електричне поле виконує роботу. Її значення можна визначити, використавши визначення напруги і сили струму:q = IΔt      A = UIΔt.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Провідність напівпровідників»

text:
Провідність напівпровідників
Корєшкова А. В.
Напівпровідник
Напівпровідни́к — матеріал, електропровідність якого має проміжне значення між провідностями провідника та діелектрика. Відрізняються від провідників сильною залежністю питомої провідності від концентрації домішок, температури і різних видів випромінювання. Основною властивістю цих матеріалів є збільшення електричної провідності з ростом температури.
Приклади напівпровідників
Напівпровідниками є речовини, ширина забороненої зони яких складає близько кількох електронвольт (еВ). Наприклад, алмаз можна віднести до широкозонних напівпровідників, а арсенід індію — до вузькозонних.
До числа напівпровідників належать багато простих речовин хімічних елементів (германій, кремній, селен, телур, арсен та інші), величезна кількість сплавів і хімічних сполук (арсенід галію та ін.).
Залежність провідності від тепла
Провідність напівпровідників сильно залежить від температури. Поблизу абсолютного нуля температури напівпровідники мають властивості діелектриків (ізоляторів).
Кремній, наприклад, при низькій температурі погано проводить електричний струм, але під впливом світла, тепла чи напруги електропровідність зростає.
Фактори, що впливають на провідність
Напівпровідники мають повністю заповнену валентну зону, відділену від зони провідності неширокою забороненою зоною. Ширина забороненої зони напівпровідників зазвичай менша за 3 еВ. Неширока заборонена зона призводить до того, що при підвищенні температури ймовірність збудження електрона у зону провідності зростає за експоненційним законом. Саме цим фактом зумовлене збільшення електропровідності власних напівпровідників.
Ще більше на електропровідність напівпровідників впливають домішки — донори й акцептори. Завдяки доволі великій діелектричній проникності домішкові рівні в забороненій зоні розташовані дуже близько до зони провідності чи до валентної зони (< 0.5 еВ), й легко іонізуються, віддаючи електрони в зону провідності чи забираючи їх із валентної зони. Леговані напівпровідники мають значну електропровідність.
Фактори, що впливають на провідність
Невелика ширина забороненої зони також сприяє фотопровідності напівпровідників.
В залежності від концентрації домішок напівпровідники діляться на власні (без домішок), n-типу (донори), p-типу (акцептори) і компенсовані (концентрація донорів урівноважує концентрацію акцепторів, й напівпровідник веде себе, як власний). При дуже високій концентрації домішок напівпровідник стає виродженим і поводить себе як метал.
Напівпровідники в ПСХЕ
Неорганічні напівпровідники розділяють на типи:
Одноелементні напівпровідники IV групи періодичної системи елементів. За сучасною хімічною класифікацією ця група називається група 14 періодичної системи елементів, але в фізиці заведено використовувати стару термінологію.
Складні: двоелементний AIII BV і AII BVI з третьої і п'ятої групи, і з другої і шостої групи елементів відповідно.
Всі типи неорганічних напівпровідників мають цікаву залежність ширини забороненої зони від періоду, а саме — зі збільшенням періоду ширина забороненої зони зменшується.
Застосування
Кремній найчастіше використовується в діодах, світлодіодах, транзисторах, випрямлячах і інтегральних схемах (чипах), сонячних елементах. Окрім кремнію широко використовуються арсенід галію, арсенід алюмінію, германій та багато інших. В останні роки дедалі популярніші органічні напівпровідники, які застосовуються, наприклад, у копіювальній техніці.


Презентація на тему «Шкала електромагнітних хвиль»


Презентація на тему «Рівномірний рух по колу»