title: Презентація на тему «Кісткові риби» (варіант 1)

text:
Кісткові риби
Підготувала
Учениця 8-В класу
Кошина Анна
Клас Кісткові риби - це найбільша за кількістю видів (понад 20 тис.) і найбільш давня група первинно водних хордових тварин. Риби
заселили всі види морських, прісних і солонува-
тих водойм. Вся їхня організація несе на собі від-
биток пристосування до життя у щільному вод-
ному середовищі. У водоймах України мешкає
181 вид кісткових риб (з них у Дніпрі - 80). Дослід-
жуючи водойми важкодоступних районів і гли-
боководних частив Світового океану, вчені про-
довжують відкривати все нові й нові види риб.
Кісткові риби, за застарілою (традиційною) кла-
сифікацією, клас риб, поділявся на підкласи (зараз класи) лопастеперих і променепе-рих риб. За сучасною класифікацією представники групи разом із чотириногими скла-дають кладу Euteleostomi.
Найголовніші особливості їх організації наступні:
1. Форма тіла обтічна за рахунок плавного переходу її відділів - голови, тулуба і хвоста - один в одного і сплющена з боків.
2. Шкіра багата залозами, рясно виділяють слиз, і покрита лускою.
3. Органи руху та стабілізації положення тіла спиною вгору - це непарні і парні плавці.
Загальна інформація
Плавучість кісткових риб підтримується гідростатичним органом-плавальним міхуром.
4. Скелет хрящової або кістковий. Череп нерухомо з'єднаний з хребтом. У хребті два відділи: тулубний і хвостовий. Пояси кінцівок не пов'язані з осьовим скелетом.
5. М'язи слабо диференційовані, сегментовані. Руху ня тіла одноманітні, змієподібні і переважно в горизонтальній площині.
6. Захоплення їжі активний з допомогою щелеп. Передній і середній відділи кишечника сильно диференційовані. Розвинені травні залози: печінка та підшлункова залоза.
7. Органи дихання - зябра.
8. Кровоносна система замкнута, має одне коло кровообігу і двокамерну серце. Органи і тканини риб забезпечуються артеріальною кров'ю.
9. Органи виділення - парні тулубні нирки. Кінцевий продукт азотистого обміну, виведений з організму,- аміак чи сечовина.
10. Центральна нервова система представлена головним і спинним мозком. Головний
                                                                     мозок диференційований на п'ять відділів. Будова
                                                                     органів чуття - зору, нюху, слуху - адаптовано до
                                                                     функціонування у водному середовищі. Розвинений
                                                                     особливий орган бічної лінії, що дозволяє рибам орі-
                                                                     єнтуватися в потоках води.
                                                                     11. Риби роздільностатеві. Розмноження тільки ста-
                                                                     теве. У більшості запліднення зовнішнє, у воді. Роз-
                                                                     виток з неповним метаморфозом(є стадія личинки).
Будова
Тіло кісткових риб складається з трьох відділів: голови, тулуба та хвоста. На голові розташовані парні очі та ніздрі, ротовий отвір і зяброві кришки, по задньому краю яких проходить межа між головою та тулубом. На тулубі містяться парні (грудні та черевні) і непарні (спинні та анальний) плавці – вирости шкіри. Всередині плавців розташовані плавцеві промені. Межа між тулубом та хвостом проходить на рівні анального отвору. Хвіст закінчується хвостовим плавцем. Він забезпечує поступальний рух, непарні плавці – стійкість тіла під час пла-
вання, а парні – слугують
«стерном» глибини. За їх-
ньою допомогою риба та-
кож може повільно пливти
вперед або назад (наприк-
лад, щука, яка підкрада-
ється до здобичі у зарос-
тях водяних рослин).

                     Внутрішня та
                   зовнішня будова
                       кісткових риб
Скелет риб складається з черепа, хребта, скелета непарних, парних плавників і їх поясів. У тулубному відділі до поперечних відростках тіла приєднуютья ребра. Хребці зчленовуються один з одним за допомогою суглобових відростків, забезпечуючи вигин переважно в горизонтальній площині. Череп утворений великим числом кісток і несе щелепи, забезпечені зубами. Скелет служить опорою для м'язів і захистом для внутрішніх органів.
Потужна мускулатура риб складається із сегментів, розділених сполучнотканинними перегородками, і в цілому нагадує м'язову систему ланцетника. Окремі пучки м'язів
                                                                                керують рухами очей, зябер,
                                                                                щелеп.

                                                                                Скелет кісткових риб

Тіло кісткових риб вкрите захисною лускою, що здебільшого має вигляд тонких напівпрозорих пластинок, які черепицеподібно
накладаються одна на одну. При цьому своїм
переднім краєм луска занурена в шкіру, а зад-
нім налягає на луску наступного ряду Під час
росту тварини луска наростає шарами, бо взим-
ку ріст риби припиняється і поновлюється нас-
тупної весни. Цей процес нагадує утворення
річних кілець у деревині дерев наших широт.
Так, за нашаруваннями луски визначають вік
риби. Шкіра має багато залозистих клітин. Вони виділяють слиз, який захищає шкіру від
                                                                               проникнення хвороботворних організмів та
                                                                               полегшує плавання, зменшуючи тертя об воду.

                                                                                Харчуються риби різноманітною їжею.
                                                                                Харчова спеціалізація відбивається на будо-
                                                                                ві органів травлення. Рот веде в ротову порож-
                                                                                нину, в якій зазвичай є численні зуби, роз-
                                                                                ташовані на щелепних, піднебінних і інших
                                                                                кістках. У деяких представників зуби розвинені
                                                                                дуже сильно і для людини представляють
                                                                                велику небезпеку, наприклад піранья.
                                                                                Слинні залози відсутні. З ротової порожнини
                                                                                їжа проходить у глотку, прориву зябровими щілинами, і по стравоходу потрапляє в шлунок, залози якого рясно виділяють травні соки. У деяких риб (коропові і ряд інших) шлунка немає і їжа надходить відразу в тонкий кишечник, де під впливом комплексу ферментів, що виділяються залозами самого кишечника, печінки та підшлункової залози, відбувається розщеплення їжі і всмоктування поживних речовин. У більшості риб є тонкостінний виріст кишечника, заповнений сумішшю газів, - плавальний міхур. Він виконує гідростатичну функцію, тобто зрівнює щільність риби з щільністю води, що дозволяє рибі без м'язових зусиль триматися на будь-якій глибині. Газова суміш, якою наповнений міхур, може поглинатися або виділятися капілярами стінок міхура, що змінює питома вага риби.
Травна система
Дихальна система
Органи дихання - зябра - розташовані на зябрових дугах. Ззовні кожного краю зябрової дуги розта-шовані два ряди зябрових пелюсток червоного кольору. В них розгалужуються кровоносні судини і відбувається газообмін. Риба заковтує ротом воду із розчиненим у ній киснем. Завдяки рухам зяб-рових кришок вода проходить через глотку, омиває зяброві пелюстки і виходить назовні через зяброві щілини.
З внутрішнього боку від зябрових пелюсток роз-міщені біляві зяброві тичинки, які запобігають потраплянню сторонніх часток із водою у зябра. Так вони виконують функцію цідильного апарату. Отже, їжа затримується в ротоглотці й не заважає газообміну в зябрах.
У деяких риб (дводишних), крім зябер, є ще одна чи дві легені - органи, які дають змогу дихати атмосферним киснем. Легені являють собою порожні міхури, що сполучаються із стравоходом.
Кровоносна система
Кровоносна система кісткових риб має серце, що міститься на черевному боці тіла. Воно складається із двох послідовних камер: передсердя та шлуночка. Почергово скорочуючись, ці відділи серця забезпечують рух крові по замкненій системі судин. Через серце тече лише венозна кров. По великій артерії (аорті) вона рухається від серця до дрібних зябрових судин, де насичується киснем, тобто стає артеріальною. Артеріальна кров тече до різних органів, де віддає кисень і стає венозною. По венах венозна кров повертається до серця. Отже, у більшості
риб є лише одне коло кровообігу.
У крові риб є різні типи клітин, зокрема
еритроцити. Вони, мають червоне забарв-
лення, зумовлюючи відповідне забарвлен-
ня крові. В еритроцитах є особливий ди-
хальний пігмент (гемоглобін), який здат-
ний приєднувати і транспортувати кисень
або вуглекислий газ.
Кісткові риби – холоднокровні тварини.
Тобто вони неспроможні підтримувати
постійний рівень температури тіла: вона
у них залежить від температури довкілля.
Центральна нервова система складається з головного і спинного мозку. Головний мозок у риб, як у всіх хребетних, представлений п'ятьма відділами: переднім, проміжним, середнім, мозочком і довгастим мозком. Від переднього мозку відходять добре розви-нені нюхові частки. Найбільшого розвитку досягає середній мозок, який здійснює аналіз зорових сприйнять, а також мозочок, регулюючий координацію рухів і збереження рівноваги. На будову органів чуття сильний вплив зробила життя у водному середовищі. Так, очі мають пласку рогівку і майже кулястої форми кришталик, що дає можливість рибам бачити тільки близько розташовані предмети (до 10 - 15 м). Оскільки природні води відрізняються низькою прозорістю, далеке бачення у риб не розвинене. Акомо-
                                                                                дація, тобто наводка на чітке бачення предме-
                                                                                та, здійснюється скороченням м'язового
                                                                                відростка кришталика, що переміщує його по
                                                                                відношенню до сітківки. Пошуку злиденні,
                                                                                зустрічі особин різної статі, здатності трима-
                                                                                тися в зграї риб допомагає гострий нюх.
                                                                                Органом нюху є парні мішечки, вистелені чут-
                                                                                ливими клітинами, до основи яких підходять
                                                                                волокна нюхового нерва.

Нервова система
Нюхові мішечки відкриваються назовні отвором - ніздрів. Орган смаку представлений численними смаковими сосочками, розташованими на губах, в стравоході, глотці і навіть на плавниках. Орган слуху і рівноваги представлений лише внутрішнім вухом, розташованим з боків задньої частини черепа. Швидкість поширення звуку у воді в чотири рази вище, ніж у повітрі. Тому простий за будовою орган слуху риб дозволяє їм через кістки черепа чуйно сприймати звукові хвилі. Риби здатні видавати звуки зубами, зябровими кришками, плавцями, плавальним міхуром. За допомогою звукової сигналізації риби висловлюють емоційний стан - загрозу, попередження, заклик, сиг-
нал тривоги та ін. Особливу роль в житті риб грає ор-
ган бічної лінії. Він представлений поздовжніми ка-
налами, що лежать з боків тіла в шкірі і сполученими
з зовнішньої середовищем через велике число ліній-
но розташованих отворів. На дні каналів навпроти от-
ворів лежать чутливі клітини, забезпечені віями. Во-
ни сприймають змін у тиску та напрямки води, що
дає можливість рибі безперешкодно орієнтуватися в
її потоках, успішно плавати як у денний так і в нічний
час і уникати зіткнень з підводними предметами. Цей орган є тільки у первічноводних, тобто у риб і амфібій. Найбільшого розвитку вона досягла у риб.
Органами виділення служать парні стрічкоподібні тулубні нирки, розташовані в порожнині тіла під хребтом. Вони втратили зв'язок з порожниною тіла і видаляють
                                                                                шкідливі продукти життєдіяльності,
                                                                                фільтруючи їх із крові. У прісновод-
                                                                                них риб кінцевим продуктом білко-
                                                                                вого обміну є отруйний аміак. Він
                                                                                розчиняється великою кількістю
                                                                                води, і тому риби виділяють багато
                                                                                рідкої сечі. Виведена з сечею вода
                                                                                легко компенсується за рахунок її
                                                                                постійного надходження через
                                                                                шкіру, зябра і з їжею. У морських
                                                                                риб кінцевим продуктом азотистого
                                                                                обміну служить менш отруйна
                                                                                сечовина, виведення якої вимагає
                                                                                меншої кількості води. Новоутворе-
                                                                                на в нирках сеча по парним сечово-
                                                                                дах відтікає в сечовий міхур, звідки
виводиться назовні через видільні отвір.
Видільна система
Розмноження
Кісткові риби, як правило, роздільностатеві тварини, але інколи трапляються і гермафродити (наприклад, морський
окунь). Статеві залози, як правило, парні
й мають статеві протоки, через які стате-
ві клітини виводяться назовні. Для біль-
шості кісткових риб характерне зовнішнє
запліднення, але відомі види із внутріш-
нім заплідненням (гуппі).
Відкладання самками ікри з подальшим
її заплідненням сім'яною рідиною сам-
ців називають нерестом. Для розмноже-
ння риби шукають місця, придатні для
відкладання ікри і розвитку нащадків.
Багато видів риб розмножується у тих
самих водоймах, де й живуть (наприклад, сазан, річковий окунь, сом). Інші види долають великі відстані, щоб дістатися до місць розмноження. При цьому вони можуть змінювати своє звичне середовище існування на інше: одні з них мігрують на нерест із морів до річок, інші - навпаки.
Розвиток
Час від відкладення ікри риб до виходу з неї личинок - інкубаційний період - залежить від температури води. Розвиток ікри більшості риб України, які нерестяться навесні та влітку, триває від трьох до восьми діб. У тих видів, нерест яких відбувається восени та взимку (наприклад, лососі, миньок), розвиток ікри триває до весни.
У переважної більшості кісткових риб розвиток непрямий. З ікринки виходить маленька личинка, що має лише розвинені непарні плавці; кишечник в неї не функціонує, а живиться вона поживними речовинами жовточного мішка, розташованого на черевному
                                                                                боці. Згодом запас жовтка вичерпується,
                                                                                личинка починає живитись одноклітинни-
                                                                                ми організмами, а потім їжею, яку спожи-
                                                                                вають і дорослі риби. У неї з'являються
                                                                                парні плавці й личинка перетворюється на
                                                                                молоду рибку - малька. У деяких видів
                                                                                (наприклад, у акваріумних гуппі) зародок
                                                                                розвивається до малька всередині ікринки
                                                                                в материнському організмі, й народжується
                                                                                вже сформована маленька рибка (прямий
                                                                                розвиток).
Дякую за увагу!
Джерела
 http://school.xvatit.com
 http://ped.sumy.ua
 http://myrefs.org.ua
 http://uk.wikipedia.org


title: Презентація на тему «Проблема збалансованого природокористування»

text:
Проблема збалансованого природокористування
Виконали
Ільчишин Андрій
Корягіна Владислава
Природокористування
Природокористува́ння  — сфера виробничої та наукової діяльності, вся сукупність засобів, які застосовує суспільство задля комплексного вивчення, освоєння, використання, відновлення, поліпшення й охорони природного середовища та природних ресурсів з метою розвитку продуктивних сил, забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини. Сукупність усіх впливів людства на природу, яка включає заходи з її освоєння, перетворення і охорони.
 Філософське бачення
Природокористування важлива складова частина проблеми взаємодії природи та суспільства. Характер природокористування змінюється з розвитком суспільних формацій і перебуває в тісному взаємозв'язку з рівнем науки та техніки. В умовах науково-технічної революції взаємодія між природою та суспільством значно ускладнилася у зв'язку зі зростанням потреб суспільства у природних ресурсах, інтенсивністю і характером впливу людини на природне середовище. Це приводить до ускладнення екологічної ситуації в окремих регіонах.
Класифікація
Регулювання природокористування
Регулювання природокористування — реальний механізм включення природозахисної політики у функціонування господарської системи. Таких регуляторів можна виділити кілька:
•нормативно-правові
•організаційно-управлінські
•економічні.

До системи права у сфері раціонального природокористування входять:
•правове регулювання, збереження й відновлення природних ресурсів
•державний і громадський контроль за виконанням вимог охорони природи і раціонального природокористування.
Фактори загострення потреб раціонального природокористування
Послаблення контролю за  діяльність суб’эктів господарювання в силу нестабільності  економічної ситуації та пажінням виробництва
Збільшення техногенних катастроф

Збільшення випадків порушення природоохоронних норм через зростання соціальної напруги
Недотримання технологій споживання та використання природних ресурсів з метою отримання більших прибутків
Розвиток тенденцій монополізації використання природних ресурсів,коли значна частина зосереджується в руках власника

 Використання лісових ресурсів
Проблема раціонального використання лісів в Україні і в області є однією з найважливіших як у економічному, так і в екологічному аспектах. Ліс є відновним джерелом деревини, яка надзвичайно широко застосовується у всіх галуззях народного господарства, основним елементом природних екосистем, який забезпечує їх стабілізацію. Поєднання цих двох функцій вимагає всебічного врахування часто полярних думок і тому є дуже складним.
Сучасне лісокористування приведено до науково-обгрунтованих обсягів, які враховують у першу чергу екологічний напрямок лісокористування в Тернопільській області. Свідченням цього є поступове накопичення стиглих і пестійних насаджень.
 Проблеми сучасного користування земельними ресурсами
Порушено екологічно допустиме співвідношення площ ріллі, природних кормових угідь, лісових насаджень, що негативно впливає на стійкість агроландшафту. Надмірна розораність території та величезний вплив діяльності людини призвели до порушення природного процесу ґрунтоутворення, до ерозійних процесів. Розораність земель є найвищою і досягла 56 % території країни і 80 % сільськогосподарських угідь. Щорічні еколого-економічні збитки від ерозії ґрунтів досягають 9,1 млрд грн.

У посушливих регіонах світу площа орних земель скорочується за рахунок опустелювання. У ХХ ст. антропогенне навантаження на земельні ресурси різко зросло. Особливо великої шкоди завдає відкрита розробка корисних копалин. У результаті скорочення сільськогосподарських угідь навантаження на землю зростає, а забезпеченість земельними ресурсами зменшується. Спеціалісти підрахували, що площа сільськогосподарських угідь у світі щорічно зменшується на 6 млн га.
Основні проблеми природокористування при гірничих роботах
1.Забруднення гідросфери приводить до погіршення якості води для водокористування. При видобутку корисних копалин має місце скидання шахтних і кар'єрних вод, що містять механічні, хімічні і біологічні домішки, у відкриті водойми, річки. Забруднення гідросфери відбувається і за рахунок вимивання оксидів рідкісноземельних елементів з породних відвалів, при їх вивітрюванні, транспортуванні корисних копалин.

2.Забруднення літосфери відбувається (зокрема при похованні) в геолологічних структурах за допомогою отруйних і радіоактивних речовин, а також не властивих їм хімічних сполук та бактерій.

3.Забруднення біосфери при видобутку корисних копалин відбувається опосередковано. Особливо негативні наслідки в біосфері виникають при розробці корисних копалин в зонах багаторічної мерзлоти, що займає 22 % суші.
 Забруднення довкілля металургійними підприємствами
Чорна металургія відноситься до виробництва, яке при сучасній технології виготовлення металів сильно забруднює навколишнє середовище. Успішно розв'язати екологічну проблему в цих районах — важливе регіональне економічне і соціальне завдання. Для цього необхідно впроваджувати на підприємствах чорної металургії найновітніші очисні технології, що дають змогу звести до мінімуму промислові відходи і викиди в атмосферу, оздоровити місця надмірної концентрації металургійних підприємств, а також лімітний вплив природних факторів на розміщення об'єктів чорної металургії в регіонах з порівняно високим рівнем заселення. Для забезпечення максимального очищення стічних вод необхідно також застосовувати багатократну очистку води.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ


Презентація на тему «Тютюнопаління» (варіант 4)


Презентація на тему «Віруси, їхня будова, життєвий цикл» (варіант 1)


Презентація на тему «Біоніка» (варіант 1)


Презентація на тему «Биоритмы человека»


title: Презентація на тему «Утоплення» (варіант 3)

text:
Утоплення
Утоплення — заповнення дихальних шляхів рідиною або рідкими масами. Коли людина тоне, вода або якась інша рідина перекриває надходження в легені повітря. Задуха в більшості випадків, хоча і не завжди, викликана попаданням води в легені. Це веде до втрати свідомості від браку кисню в крові, що забезпечує мозок. Мозок гине, якщо більше 4-5 хвилин позбавлений кисню.
Ознаками утоплення є виділення піни з рота, зупинка дихання і серцевої діяльності, посиніння шкірних покровів, розширення зіниць.
Перша допомога
При утопленні необхідно якнайшвидше витягти постраждалого з води.
Перш ніж кинутися у воду, потрібно швидко оцінити становище і вибрати спосіб надання допомоги.
Якщо випадок трапився біля берега можна кинути з берега предмет, за який може вхопитися потопаючий: рятівний круг, дошку, мотузку.
Якщо поблизу є човен, необхідно використати його. Якщо потопаючий перебуває на поверхні води, то бажано заспокоїти його ще здалека, а якщо це не вдається, то краще доплисти до нього ззаду, щоб уникнути захоплень, від яких часом буває важко звільнитися.
Одним з ефективних прийомів, який дозволяє звільнитися від подібних судомних обійм є занурення з потопаючим у воду. У таких обставинах він, намагаючись залишитися на поверхні, відпустить рятувальника.

Діставивши потопаючого на берег, приступають до надання першої допомоги, характер якої залежить від його стану.
Якщо потерпілий знаходиться в свідомості, у нього задовільний пульс і збережено дихання, то достатньо укласти його на суху жорстку поверхню таким чином, щоб голова була низько опущена, потім роздягнути, розтерти руками або сухим рушником.
Бажано дати гарячі напої, обгорнути теплою ковдрою і дати відпочити.

Якщо потерпілий при витяганні з води знаходиться без свідомості, але у нього збережені задовільний пульс і дихання, то слід відкинути його голову і висунути нижню щелепу
 після чого викласти таким чином, щоб голова була низько опущена
 потім своїм пальцем (краще обернутим носовою хусткою) звільнити його ротову порожнину від мулу, водоростей і блювотних мас, насухо витерти і зігріти.

Потерпілому, у якого відсутня свідомість, немає самостійного дихання, але зберігається серцева діяльність, після попередніх заходів, які спрямовані на звільнення дихальних шляхів, потрібно якомога швидше почати штучне дихання.
При відсутності у постраждалого дихання і серцевої діяльності штучне дихання необхідно поєднувати з зовнішнім масажем серця.
Попередньо, по можливості швидше, слід видалити рідину з дихальних шляхів.
З цією метою рятувальник кладе потерпілого животом на стегно зігнутої у колінному суглобі ноги, надавлює рукою на спину потерпілого між лопаток, підтримуючи при цьому іншою рукою його чоло і піднімаючи голову.
Можна нахилити потерпілого через борт човна, катера або, поклавши обличчям вниз, підняти його в області тазу.
Ці маніпуляції не повинні займати більше 10-15 с, щоб не зволікати з проведенням штучного дихання
Будьте обережними!Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Родина Пасльонові»

text:
Родина Пасльонові
Виконала учениця 7 класу
Дзензюр Ангеліна.
Загальну характеристику Родини Пасльоні.
Значення Пасльонових у житті людини.
Загадки
Прислів'я та прикмети
Дайте відповідь на запитання.
Ми разом дізнаємося про:
Клас – дводольні рослини.
Підклас – зрослопелюсткові.
Однорічні або багаторічні трави і кущі.
Листки – прості, почергові без прилистків
Плід – ягода або коробочка(мал.1)
Формула квітки – Ч(5)П(5)Т5М1.
Квітки поодинокі або зібрані в суцвіття.
Родина Пасльонові:Загальна характеристика.
Мал.1
Людина використовує родину Пасльонові як овочеву культуру так і декоративну.
Люди навчилися цю родину використовувати в медицині.
Найпоширенішою та важливою харчовою, технічною, кормовою рослиною родини Пасльонові є всім відома картопля.(мал.2)
Також є рослини як містять в собі отруйні речовини – алкалоїди (нікотин)
Але серед пасльонових є і бур'яни (дурман, Блекота).

Родина ПасльоновіЗначення Пасльонових у житті людини.
Мал.2
Печуть мене, варять мене,
Їдять мене, хвалять мене,
А як буде моя ласка
То буде з мене і паска. (Картопля).(мал.4)

За колючою заставою бочечка з отравою.(Дурман)

Червоне личко, зелена стрічка. (Помідор)(мал.3)

Очі має, а не видить.(Картопля)

Родина ПасльоновіЗагадки
Мал.3
Мал.4
Сади бульбу, як жаба квакне.

Спас-перше осіннє свято, починай бульбу копати.

Поникли квіти картоплі - бути негоді.

Родина ПасльоновіПрислів'я та Прикмети
Який орган рослини картоплі ми вживаємо в їжу?
Яка будова притаманна квіткам пасльонових?
Які життєві форми відомі серед представників родини Пасльонові?

Родина ПасльоновіДайте відповіді на запитання
Дякую за вашу увагу!!!!


title: Презентація на тему «Біологія» (варіант 1)

text:
Біологія
наука про живу природу

Визначення
Біологія - це наука, яка вивчає життя в усіх його проявах. Вона досліджує різноманітність організмів, їхню будову, процеси життєдіяльності, хімічний склад, взаємозв'язки з навколишнім середовищем та багато інших різноманітних проявів живого. Кожну з груп організмів вивчає окрема біологічна наука.
Біологічні науки
Наука про рослини дістала назву ботаніка, наука про тварин - зоологія, а наука про гриби - мікологія. Будову організмів вивчають науки морфологія та анатомія, процеси життєдіяльності - фізіологія. Взаємодію живих організмів, їхніх угруповань між собою, а також з умовами неживої природи вивчає наука екологія.
Різноманітність біологічних наук
Середовище життя
Кожен із видів організмів існує у певному середовищі. Середовище життя - це частина природи, де мешкають організми і звідки вони отримують поживні речовини. Компонентами середовища життя є чинники неживої природи (освітленість, вологість, температура, солоність води тощо), а також інші живі організми. На Землі є чотири основні середовища життя організмів: водне, наземно-повітряне, ґрунт і самі живі організми
Середовища життя організмів
Середовища життя організмів: 1 - ґрунт; 2 - інші живі організми; 3 - наземно-повітряне; 4 - водне

Форми прояву життя
Форми прояву життя настільки різноманітні, що важко одним реченням дати йому чітке визначення. Вам уже відомо, що всі організми побудовані ніби з окремих «цеглин» - з клітин. Є організми, що складаються лише з однієї клітини, а є і багатоклітинні. Неживі тіла (за винятком відмерлих решток організмів) клітинної будови не мають. Але науці відомі й неклітинні форми життя, наприклад віруси.
Властивості живих організмів
Необхідною умовою існування живих організмів є обмін речовин. На відміну від неживих тіл, живі істоти потребують постійного надходження поживних речовин і енергії з довкілля. В живих організмах різні речовини та енергія зазнають певних перетворень: енергія використовується для забезпечення різноманітних процесів життєдіяльності, а деякі сполуки слугують будівельним матеріалом, необхідним для росту. Отже, живим істотам притаманні ще такі властивості, як ріст і розвиток
Ріст і розвиток
Ріст і розвиток тварини (1) і рослини (2)

Подразливість
Ще однією з основних ознак життя є подразливість. Вона проявляється в тому, що живі організми здатні сприймати різні подразники довкілля та певним чином на них реагувати. Наприклад, спробуйте поставити рослину у темне приміщення і увімкнути електричну лампу. Через певний час ви зможете помітити, що рослина починає рости у той бік, звідки надходить світло
Приклад
Ріст рослини в бік освітлення

Здатність до рухів
Характерною рисою живих організмів є їхня здатність до рухів. На перший погляд здається, що рослини ведуть прикріплений спосіб життя і рухатись не здатні. Але, наприклад, залежно від руху сонця небосхилом соняшник змінює положення пагона із суцвіттям. Квасоля після заходу сонця опускає свої листки, а вранці, навпаки, піднімає їх догори.
Хімічний склад
Живі організми та неживі тіла складаються з тих само хімічних елементів, але співвідношення цих елементів у них різне (див. таблицю). Усім живим організмам притаманний подібний хімічний склад. Вони побудовані з одних і тих самих класів хімічних сполук (органічних - білків, ліпідів, вуглеводів, нуклеїнових кислот та неорганічних - води, солей, неорганічних кислот).
Розмноження
Усі живі організми здатні відтворювати собі подібних. Це явище дістало назву розмноження. Отже, якби живі організми не розмножувалися, життя на нашій планеті через певний час зникло б.
Співвідношення хімічних елементів
Співвідношення хімічних елементів у живих організмах та неживих тілах

Значення біології
Яке значення біології для людини? Нині перед людиною надзвичайно гостро постають такі актуальні проблеми, як охорона здоров'я, забезпечення продовольством та збереження різноманітності організмів на нашій планеті. Існування життя на планеті опинилося під загрозою через надмірний вплив людини на природу, неузгодженість її повсякденної практичної діяльності із законами природи.
Значення біології
Отже, головним завданням біології є використання різноманітних організмів та біологічних процесів для поліпшення умов життя людини: її здоров'я, харчування, якості довкілля. Для вирішення цих завдань біологія тісно взаємодіє з медициною, сільським господарством, охороною природи, багатьма галузями промисловості тощо.
Значення біології
Препарати рослинного походження становлять близько 40 % всіх лікарських засобів. У медицині нині використовують понад 3000 видів рослин, і з кожним роком їхня кількість збільшується. Вчені вважають, що у нашій країні кожен четвертий-п'ятий вид рослин може мати медичне значення. Рослини також у значних кількостях використовують у парфумерно-косметичній, харчовій промисловості і навіть у техніці.
Значення біології
Щоб поліпшити забезпечення людини продовольством, учені створюють нові породи тварин та високоврожайні сорти рослин. Дослідження біологів дають змогу підвищувати родючість ґрунтів, що є запорукою високих урожаїв. А такі відомі вам продукти харчування, як йогурт, кефір, сметана, сири, людина отримує завдяки певним видам бактерій та грибів. Дрібні одноклітинні гриби - дріжджі - дають змогу отримувати пухке тісто, яке використовують для випікання хліба та смачних кондитерських виробів.
Значення біології
Важлива роль біології і у справі охорони навколишнього природного середовища. Активна господарська діяльність людини призвела до значного забруднення довкілля шкідливими для всього живого речовинами, знищення або спотворення лісів, степів, водойм. Нині для біологічного очищення - видалення шкідливих забруднювачів довкілля - усе частіше використовують живі організми.
Висновок
Розвиток біологічних наук відкриває нові можливості гармонійного поєднання інтересів людини із законами розвитку природи. Тому важко переоцінити значення біології для існування людства.
Джерела
http://school.xvatit.com
http://teachua.com


title: Презентація на тему «Дихання» (варіант 2)

text:
Дихання
ДИХАННЯ – це сукупність процесів, які забезпечують надходження в організм кисню, використання його для окиснення органічних речовин і виділення з нього вуглекислого газу.
ДИХАННЯ

включає
Зовнішнє:
доставка кисню від легень
до тканин і винесення
вуглекислого газу
від тканин до легень
Перенесення
газів
кров’ю
Внутрішнє:
окислювальні процеси
в клітинах, внаслідок
яких виділяється енергія
для життєдіяльності
Значення дихання

Значення дихання
- Забезпечення організму киснем.
- Видалення вуглекислого газу.
- Окислення органічних                  сполук з виділенням                        енергії, необхідної                                   для життєдіяльності.
- Видалення кінцевих                 продуктів обміну:                            водяної пари, аміаку,                 сірководню…

1 –носова порожнина
2 – гортань
3 – трахея
4 – бронхи
5 – легені
Людина вдихає повітря носом. Через гортань, трахею і бронхи зігріте, очищене повітря, потрапляє в легені.
ОРГАНИ ДИХАННЯ
НОСОВА ПОРОЖНИНА
У носі повітря очищається від пилу і мікробів
та зігрівається
Носова порожнина – початковий етап дихальної системи.
Тут розміщені нюхові рецептори
ГОРТАНЬ
Через носоглотку повітря надходить в гортань, яка складається з 9 хрящів і має лійкоподібну форму.
ТРАХЕЯ І БРОНХИ
Трахея ділиться на два відгалуження – бронхи

Трахея – трубка довжиною 10-14см, яка складається з хрящових півкілець
ЛЕГЕНІ
Легені – це пункт обміну газів.
Вони складаються з великої кількості легеневих пухирців,
що пронизані кровоносними судинами.
В легенях налічується 600 мільйонів легеневих пухирців

Молекули кисню потрапляють у кров, яка розносить його до всіх органів тіла людини.
З крові молекули вуглекислого газу проникають у легеневі міхурці. Шкідливий для організму вуглекислий газ людина видихає.
Дуже шкодять легеням пил, тютюновий дим.
Для дихання необхідне тільки чисте, свіже повітря.
БЕРЕЖИ ОРГАНИ ДИХАННЯ
Дякуємо за увагу !!!


title: Презентація на тему «Профілактика інфекційних захворювань» (варіант 1)

text:
Душніцької Тетяни 11-А клас
Профілактика інфекційних захворювань
Інфекція - боротьба між двома організмами: збудником (бактерія, вірус) і людиною.
Профілактика (prophylaktikos - запобіжний) - термін, що означає комплекс різного роду заходів, спрямованих на попередження будь-якого явища та / або усунення факторів ризику.
Суспільна та індивідуальна профілактика.
Виділяють суспільну та індивідуальну профілактику. Індивідуальна профілактика передбачає дотримання правил особистої гігієни в побуті і на виробництві, громадська включає систему заходів з охорони здоров'я колективів.
Заходи щодо профілактики інфекційних захворювань можна умовно розділити на дві великі групи - загальні та спеціальні.
 До загальних належать державні заходи, спрямовані на підвищення матеріального добробуту, поліпшення медичного забезпечення, умов праці та відпочинку населення, а також санітарно-технічні, агролесотехнічні, гідротехнічні та меліоративні заходи, раціональне планування та забудова населених пунктів і багато іншого, що сприяє успіхам профілактики та ліквідації інфекційних хвороб.
Спеціальними є профілактичні заходи, що проводяться фахівцями лікувально-профілактичних та санітарно-епідеміологічних установ. Система профілактичних заходів включає і міжнародні заходи, коли питання стосується особливо небезпечних (карантинних) інфекцій.
В даний час всі профілактичні заходи поділяються на три основні групи: санітарно-гігієнічні, дезінфекційні та дезінсекційні.
1. При кишкових інфекціях з фекально-оральним механізмом зараження (черевний тиф, паратиф, дизентерія, холера) основними факторами передачі збудника служать їжа і вода, рідше - мухи, брудні руки, предмети побуту. Загальносанітарного є комунально-санітарні заходи, харчової, шкільний і промисловий санітарний нагляд, підвищення рівня і санітарно-гігієнічної культури населення. А також дезінфекція, яка проводиться у вогнищах інфекційних захворювань, а також у громадських місцях.
2. При інфекції дихальних шляхів (кір, краснуха, дифтерія, скарлатина, менінгококова інфекція, грип та ін.) Для припинення шляхів передачі збудника представляє великі труднощі. У механізмі передачі цих інфекцій по повітрю беруть участь бактеріальні аерозолі (краплинна і ядерна) і бактеріальна пил, тому попереджувальними заходами є санація повітряного середовища приміщень та застосування респіраторів. Дезінфекцію проводять лише при скарлатині й дифтерії.
Залежно від стану здоров'я, наявності факторів ризику захворювання або вираженої патології можна розглянути три види профілактики.
Первинна профілактика - система заходів попередження виникнення та впливу факторів ризику розвитку захворювань (вакцинація, раціональний режим праці і відпочинку, раціональне якісне харчування і т. д.). Ряд заходів первинної профілактики може здійснюватися в масштабах держави.

Вторинна профілактика - комплекс заходів, спрямованих на усунення виражених чинників ризику, які за певних умов (стрес, ослаблення імунітету, надмірні навантаження на будь-які інші функціональні системи організму) можуть призвести до виникнення, загострення і рецидиву захворювання. Найбільш ефективним методом вторинної профілактики є диспансеризація як комплексний метод раннього виявлення захворювань, динамічного спостереження, спрямованого лікування, раціонального послідовного оздоровлення.

Деякі фахівці пропонують термін третинна профілактика як комплекс заходів, з реабілітації хворих, які втратили можливість повноцінної життєдіяльності. Третинна профілактика має на меті соціальну (формування впевненості у власній соціальної придатності), трудову (можливість відновлення трудових навичок), психологічну (відновлення поведінкової активності) і медичну (відновлення функцій органів і систем організму) реабілітацію.


title: Презентація на тему «Захворювання Шкіри» (варіант 1)

text:
Захворювання Шкіри
У загальній етіології захворювань шкіри та її придатків (волосся, нігтів, залоз) враховується дія екзогенних і ендогенних факторів. До першої групи належать фізичні фактори (тривалий натиск, тертя, висока і низька температура, опромінення сонячними променями тощо), хімічні (побутові, професійні, медикаментозні, косметичні, органічні, неорганічні, рослинні, тваринні, мінеральні та інші), бактеріальні , вірусні, грибкові, паразитарні та інші хвороботворні чинники.
Жирна шкіра
Жирна шкіра — рихла і блискуча.
Симптоми жирної шкіри: із-за розширених порів зовнішньо нагадує лимонну скоринку. Під впливом інфекції на ній можуть виникати роздратування, запалення. Проте в жирної шкіри є і свої переваги: вона довше звичайної залишається пружною, на ній пізніше виникають зморшки. З віком жирна шкіра стає сухішою.
Способи лікування.

Відваром листя петрушки протирати шкіру щодня.
Одночасно вранці перед сніданком, на голодний шлунок випити 1 склянку соку сирої картоплі. Через 1 годину можна снідати.
Суха шкіра
Суха шкіра злущується і часто видається натягнутою. Через нестачу захисного шару шкірного сала вона сильно реагує на перепади температури. На сухій шкірі рідше, ніж на жирній, з'являються прищі, але вона менш міцна, легко тріскається, грубіє, злущується. На весні, після зимових холодів, шкіра часто висихає і злущується.
Натерти на терці моркву, змішати з 2 столовими ложками картопляної муки і 1 сирим яєчним жовтком і отриману суміш накласти на обличчя. Через 20 хвилин змити. Цю маску можна робити часто, вона хороша для будь-якої шкіри.
Веснянки
Веснянки — дрібні жовтувато-коричневі плями, що з'являються в основному на обличчі, грудях, руках і спині.
Веснянки — прояв успадкованої особливості пігментації шкіри.
Симптоми веснянок: з'являються вони зазвичай в 5—6-річному віці, після 30 років кількість веснянок зменшується. Веснянки стають яскравішими навесні, під впливом сонячних променів, їх яскравість зберігається все літо і ранню осінь, зимою веснянки бліднуть.
Синець
Синці виникають в результаті удару — закритого пошкодження м'яких тканин від удару тупим предметом або падіння на тверду поверхню. Синяк має вид плями, що міняє впродовж декількох днів свій колір: червоний-фіолетовий-синій-зелений-жовтий. Така зміна забарвлення відбувається внаслідок розпаду фарбувальної речовини — гемоглобіну.
Прикладати до синців свіже листя капусти.
Взяти сиру картоплю і, розрізати її на 2 частини, розрізом прикласти до хворого місця і потерти удар.
Прикласти до синців розім'ятий або дрібно нарізаний листок подорожника.
Мозолі
Мозоль — обмежене потовщення рогового шару шкіри, що з'являється від тривалого тиснення або тертя. Мозолі на підошвах, пальцях і в міжпальцевих складках стоп часто бувають болючими.
Розпарювання мозолів в теплій воді з розчиненим в ній нашатирем допомагає зняти мозоль без болю.
Видалення мозолів завжди необхідно проводити після мильно-содової ванни.
Герпес
Герпес — вірусне захворювання з ураженням шкіри. Джерелом інфекції може бути хвора людина або носій вірусу. Найчастіше герпес виявляється в холодну пору року, коли захисні сили організму понижені. Інколи герпес виникає на фоні інших інфекційних захворювань (грип, пневмонія і т. д.). Як самостійні захворювання розрізняють простий герпес, його називають також лихоманкою, і оперізувальний герпес, або оперізувальний лишай. Простий герпес вражає шкіру в області рота і носа, рідше — щік і вушних раковин. Нерідко локалізується на статевих органах. Інколи висипання виникають на слизових оболонках порожнини рота.
Простого герпесу
Пити вітамінний чай.
Змащувати соком алое місця висипання герпесу.
Змащувати місця висипання герпесу 2—3 рази на день соком осикового листя.
Рожа(бешиха)
Рожа (бешиха) — гостре запалення шкіри інфекційної природи. Збудник — стрептокок, який проникає через пошкоджені ділянки шкіри (садна, потертості, подряпини). Рожа (бешиха) може розвиватися і як ускладнення гнійної рани.
Симптоми рожі: озноб, головний біль, блювання, температура тіла 39— 40°С; На ураженій шкірі з'являється яскраве почервоніння, почервоніла ділянка злегка підноситься над рівнем здорової шкіри, швидко збільшується, викликаючи паління і біль. Локалізується найчастіше на обличчі, гомілках і статевих органах. Бешихове запалення може переходити з одного місця на інше.
На уражені рожею (бешихою) ділянки покласти сухий компрес з картопляного крохмалю на ваті.
Прикладати до уражених рожею (бешихою) місць листя мати-й-мачухи і одночасно приймати порошок з сушеного листя мати-й-мачухи.
Презентація Дегтяра Дмитра
Учня 102 групи


title: Презентація на тему «Генетика» (варіант 1)

text:
Генетика

Гене́тика (грец.γεννώ — породжувати) — це наука про спадковість і мінливість ознак організмів, методи управління ними та організацію спадкового матеріалу.
Генетична інформація — існування в клітинах організмів таких сукупностей генів, які зберігають відомості про послідовність процесів обміну речовин у періоди росту та розмноження, про склад, будову і функції білків та нуклеїнових кислот.
Хвильова генетика
 Вільям Батесон
Адам Седжвік
Основне завданням генетики
Cиндром Марфана
Генетика становить теоретичний фундамент сучасної біологічної науки.
Репарація пошко дженої молекули ДНК у складі хромосоми
Генетика людини
Генетика рослин
Генетика тварин
Генетика мікроорганізмів
Генетика індивідуального розвитку
Молекулярна генетика
Цитогенетика
Генетика популяцій
Еволюційна генетика
Генетична інженерія.

Основні напрямки досліджень:

Основи генетики
Молекулярна генетика
Роботу
виконала
Учениця 11-А класу
Шевченко Лариса
2013-2014


title: Презентація на тему «Слухова сенсорна система»

text:
сенсорна
система
Слухова
§ 64
Слух – один з найбільш значущих органів чуття людини. Приблизно 10 % інформації ми отримуємо через слух. Людське вухо - дуже складний і тонкий механізм, в склад якого входять різноманітні елементи, що довгим ланцюгом здійснюють передачу від вушної раковини до кори головного мозку.
Слухова сенсорна система має периферичний відділ (орган слуху) провідниковий відділ (слуховий нерв) і центральний відділ (слуховий центр кори кінцевого мозку).   Орган слуху у людини складається з трьох частин: зовнішнього, середнього і внутрішнього вуха
Зовнішнє
Середнє
Внутрішнє
1
2
3
4
5
11
8
9
10
12
1 – вушна раковина
2 – зовнішній слуховий прохід
3 – хрящ
4 – кість
5 – молоточок
6 – коваделко
7 – стремінце
8 – слухові кісточки
9 – вестибулярний апарат
10 – завитка
11 – слуховий нерв
12 – барабанна перетинка
13 – Євстахієва труба
Будова органа слуху
6
7
Зовнішнє  вухо утворене вушною раковиною і зовнішнім слуховим проходом. Зовнішній слуховий прохід у дорослої людини завдовжки 2,5 см
У шкірі слухового проходу є волоски і видозмінені потові залози, що виробляють вушну сірку. Вони виконують захисну функцію (затримують пил і мікроорганізми).
Середнє вухо міститься у товщі скроневої кістки черепа, із зовнішнього боку обмежене барабанною перетинкою, а з внутрішнього - перетинкою овального вікна. До складу середнього вуха входять: три слухові кісточки (молоточок, коваделко і стремінце)
Слухові кісточки послідовно з'єднані між собою. Через молоточок, коваделко і стремінце коливання барабанної перетинки передаються перетинці овального вікна. Завдяки слуховим кісточкам розмах коливань зменшується, зате їхня сила збільшується. Через слухову трубу повітря з навколишнього середовища проникає в порожнину середнього вуха. Тому тиск повітря на барабанну перетинку з обох боків однаковий.
Внутрішнє вухо розміщується вглибині скроневої кістки черепа. Саме тут у спеціальному пристрої, який називають завиткою, розташований рецепторний апарат слухового аналізатора. Завитка – кістковий канал, усередині якого розміщуються дві  подовжні мембрани. Нижня мембрана утворена щільною сполучною тканиною, а верхня – тоненькою одношаровою.
Мембрани  розділяють  канал  завитки на три частини – верхній, середній і нижній. Нижній і верхній канал на  верхівці завитки сполучаються між собою, а середній є замкненою порожниною.  Канали заповнені рідинами: верхні і нижній – перилімфою, а середній – ендолімфою.
Відчуття звуку пов'язане із хвильовими коливаннями повітря, які в слуховій сенсорній системі, перетворившись на нервові імпульси, несуть інформацію про зміни в довкіллі до кори великого мозку, де й формується відповідна гама почуттів. Амплітуду хвильових коливань називають звуковим тиском. Величину звукового тиску вимірюють у децибелах.   Наше вухо здатне сприймати звукові коливання в діапазоні від 16 Гц до 20 тис. Гц (20 кГц). Частоту нижче 16 Гц називають інфразвуком , а понад 20 кГц - ультразвуком

Від 16 Гц до 20 000 Гц
Кортіїв орган – апарат, що містить рецептори й опорні клітини. На кожній рецепторній клітині міститься до 70 виростків – волосків.  Над волосковими клітинами розташована покривна мембрана, яка контактує з волосками. Кортіїв орган розділений на ділянки, кожна з яких відповідає за сприйняття хвиль певної частоти.
Рідина, що міститься в каналах завитки, є передавальною ланкою, яка доносить енергію звукових коливань до покривної мембрани кортіїва органа.

Волоскові клітини відрізняються за своїми функціями. Внутрішніх волоскових клітин розміщених в один ряд в тричі менше ніж зовнішніх, але вони відповідають за передачу 90-95% інформації до мозку. Зовнішні волоскові клітини, розміщені у три ряди, навпаки, отримують еферентні сигнали від мозку і беруть участь у підсиленні або послабленні коливань базилярної мембрани. Під дією ритмічної деполяризації і реполяризації зовнішні волосокові клітини починають ритмічно скорочувтись і розтягуватись, змінюючи натяг базилярної мембрани, таким чином вони збільшують її коливання у певному місці і підсилюють точність сприйняття звуку

Найпоширенішою причиною погіршення слуху є накопичення вушної сірки, яку виділяють залози зовнішнього слухового проходу. Щоб запобігти цьому, потрібно щодня мити вуха і щотижня прочищати слуховий прохід ватою.
Слух може погіршитися внаслідок запалення середнього вуха, спричиненого деякими інфекційними хворобами (ангіною, грипом). При цьому інфекція з носоглотки через слухову трубу проникає у середнє вухо.
Серйозною причиною погіршення слуху є пошкодження барабанної перетинки, наприклад гострим предметом, раптовим занадто сильним звуком. Щоб вирівняти тиск по обидва боки барабанної перетинки (якщо ви передбачаєте дію сильних звуків), необхідно відкрити рот.   Порушенням гігієни слуху є часте користування плеєрами з навушниками. Однотипна, гучна музика, якщо її слухати годинами, не лише послаблює слух, а й впливає на пам'ять, увагу.
Яких гігієнічних норм необхідно дотримуватися, щоб зберегти слух?
У людини орган слуху виконує ще одну надзвичайно важливу функцію. Він є частиною системи, яка забезпечує здатність до членороздільної мови.
Слух є джерелом інформації про звуки і необхідний для розвитку мови.
Презентацію виконала
Учениця 9-Б класу
Ігнатьєва Марія


title: Презентація на тему «Неклітинні форми життя: віруси»

text:
“Неклітинні форми життя: віруси”
Підготував:
Учень 10-А класу
ЗОШ №25 м. Луцька
Матвійчук Роман
Зміст
  Мета  уроку.
Віруси – загальні знання.
 Методи зараження інфекціями.
 Форми та будова вірусів.
 Особливості та класифікація.
 Механізм проникнення вірусу.
 Розмноження.
 Вчені, які вивчали віруси.
 Хвороби рослин, тварин та людини спричинені вірусами.
 Епідемологічна ситуація в Україні.

Мета уроку:
 Дати  поняття про віруси, як неклітинні форми життя, внутрішньоклітинних паразитів.
 Розвинути вміння відрізняти представників Царства Віра від всіх інших царств живої природи.
 Виховувати  розуміння цінності людського життя та здоров’я та прагнення зберегти його.

 Віруси
Тварин           Рослин            Бактерій

Жива природа
Неклітинні форми життя
Клітинні форми життя
Царство Віра
Еукаріоти
Прокаріоти
Царство Дроб’янки
Царство Тварини
Царство  Гриби
Царство Рослини
Загальні відомості
  Вірус  (від лат. virus — отрута) — дрібні неклітинні частки , що складаються з нуклеїнової кислоти (ДНК або РНК) і білкової оболонки.
Є внутрішньоклітинними паразитами,  розмножуючись тільки в живих клітинах, вони використовують їхній ферментативний апарат і переключають клітину на синтез зрілих вірусних часток — віріонів.

Методи зараження інфекціями

Форми вірусів
Спочиваюча (перебуває у спокої), або позаклітинна (вірусні частки, або віріони)
Репродукуюча, або внутрішньоклітинна (комплекс вірус - клітина)
Будова і властивості
1) Капсид (білкова
 оболонка).
2) Геном (або ДНК,
 або РНК).
3) Капсомер.
4) Нуклеокапсид.
5) Віріон.
6) Ліпідна оболонка
7) Мембранні білки
 оболонки.

А. Простий   вірус                                  В. Складний вірус
Особливості вірусів
Не мають власного обміну речовин;
У них відсутні клітинні органели та структури;
Поза організмом або клітиною не виявляють ознак життя;
У їхньому складі відсутня вода;
Деякі віруси (наприклад, грипу) містять ферменти.

Класифікація
Віруси класифікуються на ті, що містять ДНК (вірус простого герпесу) і ті, що містять РНК (вірус імунодефіциту людини).
За структурою капсомерів. Ізометричні (кубічні), спіральні, змішані.
За наявністю або відсутністю додаткової ліпопротеїдної оболонки.
За клітинами-хазяїнами.

Механізм проникнення вірусів в організм
Розмноження
Перепрограмування клітини : вірусна нуклеїнова кислота передає клітині-хазяїну спадкову інформацію,  по якій будуть синтезуватися вірусні білки в клітині.
Вірусні білки, накопичуючись пригнічують утворення власних білків клітини.
Формування вірусних частинок всередині клітини-хазяїна : навколо молекули нуклеїнової кислоти утворюється білкова оболонка.
Вихід вірусних частинок з клітини: вірусні частки в одних випадках залишають клітину, поступово відбруньковуючись від неї, а в інших випадках відбувається мікровибух , який супроводжується смертю клітини.

Вчені, які вивчали віруси
Івановський Д.Й

Бейєринк

Луї Пастер

Едуард Дженнер

Вірусні хвороби тварин
1. Ящур
2. Сказ
3. Ентерит
4. Чума (у собак)
5. Чума у курей
6. A1H1 (свинячий грип)
Вірусні хвороби рослин (понад 1000)
Мозаїчність
Плямистість
Відмирання органів
Пухлини (“рак” плодових дерев)
Вірус Тютюнової мозаїки

Вірусні хвороби людини
Кір
Грип
Поліомієліт
Сказ
Віспа
Герпес
Деякі види ракових захворювань
СНІД

Епідеміологічна ситуація на Україні

Високий рівень захворювання

Середній рівень захворювання

Низький рівень захворювання


Презентація на тему «Покритонасінні»


Презентація на тему «Генетика статі»


title: Презентація на тему «Поліембріонія»

text:
Підготувала: Тимошенко Єлизавета, 11-Б клас
Поліембріонія

Поліембріонія — процес розвитку кількох зародків з однієї заплідненої яйцеклітини. Поліембріонія може бути у людей,тварин та рослин.
Поліембріонія  у людей або однояйцеві близнюки
Близнюќи— дві, або зрідка більше, особи народжені від тієї самої вагітності. Одна з кожних 83 вагітностей завершується близнятами.
Однояйцеві близнята походять з однієї заплідненої яйцеклітини, що ділиться на 2 або більше частин, з яких розвиваються самостійні зародки. Такі близнята завжди однієї статі і дуже схожі зовнішністю, оскільки мають абсолютно однаковий набір генів. При неповному розділенні яйця народжуються т. з. з'єднані близнята(сіамські), які життєздатними бувають дуже рідко.

Ідентичні близнюки не пов'язані з родинною спадковістю, а є скоріш аномалією. Цікаво що, найвищий відсоток близнюків серед народжень, зафіксований в бразильському місті Кандиду-Годой, яке іменують «Світовою столицею близнюків».
Поліембріонія у тварин
Поліембріонія досить поширена серед різних груп тварин (війчасті та кільчасті черви, іноді у членистоногих, риб, птахів і ссавців). Як постійне явище вона притаманна деяким комахам (наприклад, їздцям) і ссавцям (наприклад, броненосцям). Розрізняють специфічну поліембріонію (нормально властиву даному виду) і спорадичну (випадкову).
Специфічна поліембріонія зустрічається в деяких мшанок, паразитичних перетинчастокрилих і віялокрилих комах, з ссавців — у броненосців. Разючий приклад специфічної поліембріонії — розвиток з 1 зиготи до 3 тис. личинок у їздця з роду Litomastix. У куцохвостого броненосця з 1 яйця розвивається 7-9 зародків, кожен з яких лежить у власному амніоні, але мають загальний хоріон.
Спорадична поліембріонія зустрічається у всіх тварин, але особливо часто у деяких гідроїдних поліпів і дощових черв'яків. У хребетних вона виникає шляхом розділення зародка на кілька частин зазвичай до або на початку гаструляції. У людини в разі спорадичної поліембріонії народжується кілька (2—5) близнюків однієї статі.
Поліембріонія у рослин
Поліембріонія трапляється також у рослин. При цьому в одній насінині розвивається кілька зародків (тюльпани, лілії, латаття, суниці тощо). Додаткові зародки в насінині можуть розвиватись не тільки із заплідненої яйцеклітини, а й з інших клітин насінини.
За справжньої поліембріонії кілька зародків розвиваються з однієї зиготи в результаті неправильного її розподілу (наприклад, у деяких тюльпанів), або внаслідок розщеплення предзародка або його верхівкової клітини (у латаття), а також з клітин підвіска (у лобелії). Нерідко при справжній поліембріонії зародки виникають з 1 або 2 синергід (наприклад, в ірису, лілії, мімози) або антипод (запашна цибуля). Додаткові зародки можуть виникати без запліднення
При помилковій поліембріонії зародки утворюються або в результаті розвитку в сім'ябруньці кількох зародкових мішків (суниця, піретрум), або завдяки розвитку не однієї з 4 мегаспор, як зазвичай, а декількох (наприклад, в лілії, манжетки), або завдяки розвитку додаткових апоспоричних (з вегетативних клітин) зародкових мішків поряд з нормальним

Кінець


title: Презентація на тему «Еволюція людини» (варіант 1)

text:
Еволюція людини
Підготувала учениця
11 класу
Лемак Андріана

Версія еволюціоністів
Чому «нижча» родина людиноподібних мавп усе ще існує, тоді як не збереглося жодного представника перехідних форм, котрі нібито були більш пристосовані до життя?
Сьогодні ми бачимо шимпанзе, горил та орангутангів, але не бачимо жодних «мавполюдей».
Але, на підставі наукової літератури, музейних експозицій і телепередач складається враження, ніби є численні докази того, що люди походять від мавпоподібних істот. Чи це дійсно так?
У журналі “Наука” повідомлялося: “Основний науковий доказ складається з мізерної купки кісток, на підставі яких і треба вибудувати еволюційну історію людини. Один антрополог прирівняв це завдання до спроби відтворити сюжет роману “Війна і мир” на підставі 13 навмання вибраних сторінок”.
Палеонтологічний літопис
Палеонтологічний літопис
Люди сучасного типу зі здатністю мислити, планувати, винаходити, застосовувати набуті знання і розмовляти складними мовами з’являються у літописі викопних решток раптово, без будь-яких предків або перехідних форм.
Саме тому відомий анатом Соллі Цукерман написав: “Пошуки легендарної “відсутньої ланки” … уможливлюють процвітання спекуляцій та міфів”.
Як наслідок, “родовідне дерево”, за допомогою якого зображують уявний еволюційний розвиток людини, постійно змінюється.
Мавпоподібний гризун
Найстаршим предком людини еволюціоністи уважають цю, подібну до гризуна тваринку. Але жодні перехідні стадії ніколи не єднали її навіть з іншими тваринами.
Єгиптопітек
Далі в загальноприйнятому списку, причому з інтервалом приблизно в 40 млн. років, ідуть викопні рештки, знайдені в Єгипті – єгиптопітек. В журналах та шкільних підручниках нерідко з’являються зображення цих мавп з підписом: “Наш спільний предок”. Однак, викопних решток, які це підтверджують, не виявлено.
Рамапітек
Скам’янілі рештки рамапітека знайдено понад півсторіччя тому, а саме: фрагменти щелепи та зубів. На підставі цих “знахідок” було відтворено вигляд мавпоподібної істоти, прямоходячої і двоногої. Рамапітек десятиріччями посідав щонайбезпечніше місце при основі родовідного дерева людини. Однак нові знахідки скам’янілостей показали, що він дуже схожий на сучасних людиноподібних мавп.
Австралопітек
Вперше скам’янілі рештки австралопітека були знайдені в Африці. Його швидко “вписали” в родовідне дерево людини, але поглиблене вивчення решток показало, що це була звичайна мавпа.
Така ж доля спіткала багатьох інших “предків” людини. Стає очевидним, що за мавп’ячою теорією походження людини стоять не наукові факти, а прагнення багатьох вчених видати бажане за дійсне.
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Роль жирів, білків і вуглеводів в організмі людини»


title: Презентація на тему «Екологічні проблеми, пов’язані з використанням теплових машин і двигунів»

text:
Екологічні проблеми, пов’язані з використанням теплових машин і двигунів

Більша частина двигунів на Землі є тепловими двигунами. Саме вони дають нам дешеву електроенергію, є серцем майже всіх видів швидкісного транспорту. Сучасна людина не може обходитися без них. Але широке застосування теплових двигунів впливає на стан навколишнього середовища.
Під час роботи теплових двигунів найбільшому забрудненню піддається повітряний басейн планети. Тверді частинки пилу й сажі, що утворюються під час роботи теплових двигунів, запилюють повітря.
Викиди сірчистого газу й оксидів азоту є причиною утворення кислотних опадів, які приводять до загибелі сільськогосподарських культур, лісів, негативно впливають на прісні водойми і їхніх мешканців.
Під час роботи теплових двигунів виділяється вуглекислий газ. Наявність цього газу в атмосфері разом з парами води приводить до парникового ефекту.
У результаті температура на поверхні землі підвищується.
Як паливо зараз використовуються нафтопродукти.
У результаті аварій, витоків під час заправлення танкерів і перекачування нафти в берегові сховища величезна кількість нафти потрапляє в море.
Навіть незначна домішка нафти до морської  води викликає загибель ікри й мальків багатьох видів риб
Але головна загроза забруднення морських вод нафтою полягає в загибелі фітопланктону, що є першою ланкою харчового ланцюга мешканців моря.

Фітопланктон є основним виробником кисню на земній кулі, виробляючи за рахунок фотосинтезу близько 70 % усього кисню.
Катастрофічні розливи нафти в море приводять до знищення безлічі морських птахів. Водоплавні птахи дзьобом змащують свої пір'я жиром, який виділяють особливою залозою. У результаті пір'я не змочуються  водою, пух під пір'ям залишається сухим. Завдяки цьому птах тримається на волі й не мерзне навіть у холодній воді. Коли ж пір'я змочує нафта, вода проникає в шар пуху, птах замерзає й тоне.

Шкідливі викиди, що утворюються в результаті роботи теплових двигунів, впливають на організм людини. Діоксид вуглецю діє на шкіру й слизові оболонки. Оксид вуглецю при вдиханні зв'язується з гемоглобіном крові, витісняючи з неї кисень, у результаті настає кисневе голодування.
Оксид вуглецю може зумовити появу хвороби серця — стенокардії.
Діоксид азоту викликає сильне роздратування слизових оболонок очей.
У разі фотохімічного смогу запалюються очі, слизові оболонки носа і горла, відзначаються симптоми ядухи, загострення легеневих і нервових захворювань.
Сірчистий газ призводить до росту онкозахворювань.
Шляхи зниження забруднення навколишнього середовища
використання в автомобілях замість карбюраторних бензинових двигунів дизелів, у паливо яких не додають свинцю
випробування автомобілів, у яких замість бензинових двигунів застосовують електродвигуни, що працюють на акумуляторах, або двигуни, що використовують як паливо водень
На теплових електростанціях, що працюють на вугіллі  і викидають велику кількість оксидів сірки в газах, слід пропускати ці гази через спеціальні пристрої — скрубери, в яких сірка зв'язується вапном, тоді концентрація оксиду сірки істотно зменшується


title: Презентація на тему «Венеричні хвороби»

text:
Венеричні хвороби
Венеричні хвороби - це група захворювань, що передаються статевим шляхом. Кількість їх у зв'язку з удосконаленням діагностики весь час зростає, зростає і кількість інфікованих, які
потребують лікування. Існує
 думка, що людина, яка за своє
 життя мала більше трьох статевих
 партнерів, майже напевно вражена
 якоюсь із статевих хвороб
Групи венеричних хвороб
Розрізняють три групи венеричних захворювань:*класичні: сифіліс та гонорея;*захворювання, які переважно локалізуються у статевій сфері: хламідіоз, трихомоніаз, кандидозний вульво-вагініт, мікоплазмоз, генітальний герпес, бактеріальний вагінозтощо;*захворювання, які мають як статевий, так і нестатевий шлях передачі: короста, гепатит В, лямбліоз тощо.
Гонорея
Гонорея - найбільш поширене захворювання з цієї групи. У чоловіків вона здебільшого характеризується гнійним запаленням сечовивідного каналу (уретри).Збудник гонореї - гонокок; зараження
     відбувається статевим шляхом, неста-
     тевий шлях зараження доволі рідкіс-
     ний, в основному страждають діти.
     Знайте: зараження гонококом може
     відбутися через інфіковані предмети:
     спільну постіль, білизну, рушник, мочалку, зубну щітку, посуд, спільно викурену сигарету, у дітей - спільний горщик, іграшки.
Гонорея
Імунітет при гонореї не вироб-
ляється, тому можливі повторні зараження.Інкубаційний період - від 1 дня до 2-3 тижнів від моменту зараження, найчастіше - 3-5 днів. З'являється свербіж та жар у передньому відділі сечовивідного каналу, через 3-4 дні процес набуває найбільшої гостроти, сечовиділення стає болісним, гній із уретри виділяється у великій кількості. При поширенні процесу приєднуються часті позиви на сечовиділення» підсилення болю в кінці акту сечовиділення.
Гонорея
При несвоєчасному та неналежному
лікуванні, при ослабленні організму та
порушенні хворим раціонального режи-
му розвивається хронічна гонорея. Виникають різні ускладнення, такі як запалення придатку яєчка, запалення передміхурової залози тощо. Сприяють розвитку ускладнень часті статеві збудження, затягнутий чи перерваний статевий акт, гостра їжа, фізичне перевантаження, алкоголізм.У жінок гонокок може вражати слизову оболонку сечовивідного каналу, матку, маткову трубу. Нерідко в процес втягуються яєчники і пряма кишка. Гостре захворювання триває    5-10 днів, хронічне - тягнеться роками. Ознаками хвороби можуть бути болі внизу живота, гнійні виділення, часті позиви на сечовиділення, різі. Часто ускладнюється безпліддям.Іноді гонокок інфікує очі. Частіше це відбувається, коли їх труть брудними руками, не вимитими після туалету.
Гонорея
Немовлята заражаються від хворих матерів при проходженні через пологові шляхи. Тому очі всіх малюків у пологовому будинку з профілактичною метою обов'язково обробляють спеціальним розчином, а дівчаткам - і статеві органи.При появі перших ознак гонореї необхідно негайно звернутися до лікаря. Для лікування гонореї в лікарню лягати не обов'язково, зазвичай її лікують амбулаторно.Під час лікування забороняються статеві
стосунки навіть з використанням презервативів, не
 варто купатися в басейні, ставку, річці.
Доведеться відмовитися від катання на велосипеді,
 не варто багато ходити пішки або бігати, піднімати
 важке.Для профілактики гонореї користуйтеся презервативами,
а ще краще - уникайте випадкових статевих контактів.

Сифіліс (пранці)
Сифіліс (пранці) - це дуже важке хронічне захворювання, здатне вражати всі органи і системи організму людини, має рецидивуючий перебіг, передається переважно статевим шляхом. Проте заразитися сифілісом можна і при поцілунках, при користуванні спільним з хворим посудом, білизною, одним ліжком тощо. При вродженому сифілісі зараження відбувається ще в утробі матері через плаценту.Джерело зараження - хвора
      на сифіліс людина, особли-
      во в періоди, коли є активні
      прояви свіжого сифілісу на
      шкірі та слизових оболонках.Головне - розпізнати сифіліс на
початку захворювання, коли хво-
рий ще не дуже небезпечний.
Сифіліс (пранці)
Період від зараження до появи першого симптому триває в середньому 20-40 днів, хоча може бути як коротшим (7 - 15 днів), так і довшим (до 3-5 місяців).Зазвичай через 2-3 тижні на тому місці,
     куди потрапила інфекція, з'являється
     характерний прищик, який через деякий
     час перетворюється на тверду, наче хрящ,
     виразку. Ніякого болю при цьому немає.

Через 6 тижнів виразка гоїться, залишаю-
чи після себе жовтий рубчик. При виявленні такої виразки треба негайно звернутися до лікаря, оскільки через 6 тижнів починається вторинний період, найзаразніший, при якому переважно з'являється висип на шкірі та слизових оболонках.
Сифіліс (пранці)
Третинний період починається .на 3-4 році хвороби і за відсутності лікування триває все життя хворого. В цьому періоді може вражатися будь-який орган, проте найчастіше це шкіра, слизові оболонки та кістки. У цьому періоді хворі вже не становлять небезпеки для інших, проте самі можуть перетворитися на ідіотів, паралітиків, захворюють на прогресивний параліч.Зараження сифілісом плоду найчастіше
     відбувається в перші три роки хвороби
     матері. Перебіг Вагітності може порушу-
     ватись: трапляються пізні викидні, мертвонародження та передчасні пологи.
Сифіліс (пранці)
Проявляється вроджений сифіліс зазвичай у підлітковому віці: з'являється характерний висип, і хвороба набуває звичайного перебігу. Діти сифілітиків можуть народжуватись вкритими висипами та гнійниками і швидко вмирати. Крім того, більша їх частина стає епілептиками, алкоголіками тощо.Лікування сифілісу повинно проводитися лікарем-спеціалістом і починатися якомога раніше. Сучасні методи лікування дозволяють вилікувати його.

Генітальні бородавки
Генітальні бородавки - Симптоми включають в себе поява бородавки безболісні на зовнішніх областей піхву, анус і пеніс, всередині шийки матки або навколо мошонки. Бородавки,
     як правило, тілесного кольору і поразок,
     які з'являються або як поодинокі або у
     вигляді кольорової капусти формі кластеру.
Простий та генітальний герпес
Простий герпес - у чоловіків, герпес причини кілька болючих відкритої рани і навколо пеніса, мошонки, ануса і сідниць. У жінок ці виразки з'являються на вульви, шийки матки або довколишніх районах.
Перший спалах генітального герпесу зазвичай відбувається через два тижні після потрапляння зараженої від герпесу і герпесу залікувати виразки протягом від 2 до 4 тижнів. Перший епізод симптоми статевий герпес, як правило, триває від 2 до 4 тижнів.
Більшість людей, які перший епізод симптоми статевий герпес чотири п'ять до спалахів протягом першого року. Однак з часом, повторення спалаху герпесу знижує частоти.
Симптоми генітального герпесу Деякі з найбільш розповсюджених симптомів генітального герпесу першого епізоду є наступні:
Витрата рідини з піхви
Болі в статевих органів та / або анальної області
Дратівливість або депресія
Поколювання, свербіж або печіння шкіри на пенісі, мошонці,
анус, піхву або губ
Відчуття печіння під час сечовипускання
Лихоманка
Грипоподібні симптоми головний біль, м'язові болі і набрякання
лімфатичних вузлів у паху
Почуття тиску в черевній порожнині
Бульбашки з рідиною, яка лопається і парша над
Проте, багато людей інфіковані генітальний герпес можливо,
 ніколи не закінчуються вгору герпес виразки або вони в кінцевому
підсумку мають дуже слабкі симптоми яких вони навіть не помічають,
прийнявши м'якість для іншого стану шкіри або укусів комах.

Хламідіоз
Хламідіоз - Відчуття печіння під час сечовипускання, набряклість або біль у яєчках, статевого розряду, болі в животі, болісний статевий акт, незвичайні вагінальні кровотечі.
Трихомоніаз
Трихомоніаз - Фол пахнуть виділення з піхви жінок пов'язане з свербіж, набряки і болі при статевому акті і сечовипусканні. У чоловіків, трихомоніаз інфекції головним чином є безсимптомно, але іноді деякі з них можуть відчувати біль при сечовипусканні.
СНІД
СНІД, або Синдром набутого імунодефіциту — важке інфекційне захворювання, спричинене вірусом імунодефіциту людини (ВІЛ), яке пошкоджує імунну систему людини, і таким чином знижує опірність організму проти будь-якого захворювання.
Збудником є вірус, що має вигляд спіральки у трикутній серцевині. Він носить назву ВІЛ (вірус імунодефіциту людини) і має три типи: ВІЛ 1 та ВІЛ 2, що є дуже поширеними у Західній Європі, та ВІЛ 3, на який страждають переважно американці та африканці. Вірус вражає Т-лімфоцити, що служать для його розмноження, та макрофаги, що розносять його по організму.
      Сам по собі СНІД не є смертельною хворо-
      бою, але функціонування його вірусу у орга-
      нізмі впливає на імунну систему так, що на-
      віть проста нежить може призвести до смерті
      людини.
СНІД
ВІЛ руйнує Т-лімфоцити, і це
призводить до втрати організмом захисних реакцій, в наслідок чого активізується так звана умовно-патогенна флора організму і різко підвищується ймовірність смертельних запалювань, уражень нервової системи, розвитку онкологічних захворювань. Джерелом інфекції є безпосередній носій ВІЛу. Зараження можливе лише при статевому контакті з інфікованим чи при кровообміні з ним. Якщо ВІЛ-інфікована жінка народжує дитину, то за останніми дослідженнями, ця дитина зовсім не обов'язково має бути носієм вірусу. При проведенні антиретровірусної терапії ризик передати вірус від матері до дитини знижується аж до 6 відсотків.

СНІД
Період «вікна» — це час, коли вірус вже є в крові людини, але аналіз на антитіла до нього ще є негативним. В цей період людина може передавати вірус іншим. Становить від двох місяців до шести місяців. Збільшення лімфовузлів, лихоманка, втрата 10% ваги тіла протягом двох місяців, слабкість. Оскільки ранній період ВІЛ-інфекції часто є безсимптомним, лікарі та інший медичний персонал можуть виявити його лише за допомогою дослідження крові пацієнта на наявність у ній антитіл (протеїнів, за допомогою яких організм бореться         з хворобою) до компонентів ВІЛ.
Кількість антитіл        у крові піднімається до рівня, який вдається
 зареєструвати за допомогою наявних сьогодні методів дослід-
ження, приблизно за 1 — 3 місяці після зараження, а до рівня,
 здатного давати позитивний результат в обстеженнях за допо-
могою стандартних тестових систем, лише за 6 місяців. Людей,
 що мають контакт з вірусом, потрібно обстежувати на наявність
 ВІЛ-інфекції, як тільки пройде час, необхідний для нагромаджен-
ня в крові противірусних антитіл. Завдяки ранній діагностиці вони
 можуть отримати адекватне лікування у період, коли їхня імунна
система найбільше спроможна боротися з ВІЛ, і таким чином запо-
бігти розвитку деяких опортуністичних інфекцій (див. розділ
«Лікування»). Крім того, своєчасне виявлення інфекції спонукає пацієнтів утримуватися від вчинків, які могли б стати причиною зараження інших осіб.
СНІД
Для діагностики ВІЛ-інфікування лікарі користуються
       тестовими наборами двох типів: ELISA та Western Blot.
       Якщо ймовірність наявності інфекції в організмі велика,
       а обидва тести дають негативний результат, лікарі можуть
       вдатися до пошуків у крові власне віруса або порадити
       пацієнтові повторно пройти тести пізніше, коли існуватиме
       вища вірогідність накопичення необхідної кількості антитіл
      у крові. Діти, що народжуються від ВІЛ-інфікованих матерів,
 теж можуть бути вражені вірусом, але можуть бути і неінфікованими, проте у будь-якому випадку протягом перших кількох місяців життя мають у крові антитіла, отримані від матері. За відсутності симптоматики вірогідний діагноз ВІЛ-інфекції за допомогою стандартних тест-систем може бути поставлений лише у дітей віком понад 15 місяців. У цьому віці наявність антитіл матері у крові дитини є малоймовірною, проте у випадку інфікування організм починає виробляти власні антитіла. Нові технології виявлення самого вірусу використовуються для діагностики ВІЛ-інфекції у дітей віком від 3 до 15 місяців. Нині проводяться випробування кількох тест-систем діагностики ВІЛ-інфекції у дітей віком до 3 місяців.

Памятайте!
Дуже небезпечні спроби самостійно лікувати венеричні хвороби і зокрема сифіліс, оскільки він передається нащадкам і часто буває причиною вроджених вад.Дуже важливим для лікування є обстеження статевих партнерів, що допоможе лікарю розібратися, коли краще здати аналіз з урахуванням інкубаційного періоду і який саме аналіз.З профілактичною метою не допускайте безладного статевого життя та позашлюбних контактів, при випадкових контактах користуйтеся презервативами з наступним обмиванням статевих органів теплою водою з милом. У перші години після підозрілого статевого контакту відвідайте пункт індивідуальної профілактики.


title: Презентація на тему «Ссавці. Парнокопитні. Жирафові. Жирафа степова»

text:
Ссавці. Парнокопитні. Жирафові. Жирафа степова
Жирафа. Основна характеристика
Самці сягають висоти 5,5 метра, маса — до 900 кг. Самиці, зазвичай, трохи нижчі та легші. Шия у жираф надзвичайно довга, незважаючи на те, що вони, як і більшість ссавців, мають лише 7 шийних хребців.

Жирафи живуть у саванах Африки. У наші дні їх можна побачити на південь від пустелі Сахара.

Харчуються листям з дерев у чому їм допомагає шия.
Цікава фізіологія
Серце перекачує близько 60 літрів крові щохвилини, має масу 12 кг і створює тиск, утричі вищий, ніж у людини.

Але воно не здатне перенести навантаження, пов'язане із різким підійманням чи опусканням голови. Щоб такі рухи не викликали смерть тварини, кров жираф має вдвічі більше кров'яних тілець, ніж у людини, і значно густіша.
Тіло жирафа
Темний язик жираф дуже довгий, із добре розвиненими м'язами: тварина може його висовувати на 45 сантиметрів і здатна хапати ним гілки дерев.

Малюнок на тілі складається з темних плям, розташованих на базовій світлій поверхні. У кожної жирафи такий малюнок індивідуальний, аналогічно до відбитків пальців людини.

На голові у жираф шерстю ріжки із потовщенням на кінцях. Часом трапляється і дві пари ріжків.

Вважається, що жирафи не мають голосу. Однак насправді вони спілкуються між собою на частотах нижче 20 Герц.
Голова тварини
Розпорядок дня
Щоденно жирафа з'їдає близько 30 кг зеленої маси. На це йде від 16 до 20 годин. Сплять жирафи досить мало, близько години на добу.

Без води ці тварини можуть обходитись декілька тижнів. За один раз жирафи можуть випити до 38 літрів води.
Соціальне життя
Соціальна поведінка залежить від статі: самиці надають перевагу табунам від 4 до 32 особин. Молоді самиці до досягнення статевої зрілості також складають невеликі окремі групи,  а потім починають жити поодинці.
Живуть жирафи поодинці або ж невеликими табунами, але не прив'язуються одне до одного.

Потомство
Парування жираф відбувається, зазвичай, між липнем і вереснем. Вагітність триває 14—15 місяців.
У чотири роки жирафи досягають статевої зрілості. У шість років ріст тіла припиняється. У дикій природі жирафи живуть до 25 років; у неволі — до 35.
Цікавинки
Першу жирафу привіз до Європи Гай Юлій Цезар у 46 році до н. е. Потім жирафи з'явилися знову вже у 19 столітті, у 1827. То була тварина на ім'я Зарафа.

Часом з'являються повідомлення про те, що  бачили білу жирафу. З одного боку, це можна тлумачити як легенду. З іншого боку — є досить поширене явище, коли серед особин виду народжуються білі тварини. Їх називають альбіносами. Як правило, це наслідок мутації, коли пошкоджується один із білків з тих, що необхідні для синтезу пігменту.
Презентація Войтенко О. 8-Б клас
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Роль вірусів у природі і житті людини» (варіант 2)

text:
Роль вірусів у природі і житті людини

Опишіть механізм проникнення вірусів в організм
Макрофаги

      Бактеріофаги
Будова бактеріофага
Тютюнова мозаїка
Схема самозбору  вірусу тютюнова мозаїка
Віруси свинячого і курячого грипу

Вірус сказу


Презентація на тему «Интересные факты из жизни животных»


Презентація на тему «Вегетативне розмноження рослин»


title: Презентація на тему «Хромосомні хвороби» (варіант 2)

text:
41
43
46
47
48
49
Down Syndrome Creed

My face may be different,
but my feelings the same,
I laugh, I cry, I take pride in my gains.
I was sent here among you to teach you to
love,
As God in the heavens looks down from above.
To Him I'm no different, His love knows no
bounds.
It's those here among you, in cities and towns,
That judge me by standards that man has
imparted.
But the family He's chosen will help me get
started.
For I am one of His children, so special and
few,
That came here to learn the same lessons as
you.
That love is acceptance,
It must come from the heart.
We all have the same purpose,
Though not from the start.
The Lord gave me my life to live and embrace,
And I'll do it as you do,
Just at my own pace.
50
53
54
56
58
60
61
63
65
66
-

-
69
70
71
74
77
80
86
89
92


Презентація на тему «Сучасні цитотехнології»


title: Презентація на тему «Теорія старіння»

text:
Теорія старіння
Біологічний процес старіння в усі часи викликав інтерес вчених і простих людей. Людина - єдина з живих істот, усвідомлює свою смертність. А також те, що їй передує старість. Які існують теорії та механізми старіння?
Теломерна теорія старіння грунтується на відкритті американського геронтолога Л. Гейфліка, зробленому в 1961 році. Він виявив, що здатні до поділу клітини шкіри діляться тільки близько 50 разів. Пізніше цей «межа Гейфліка» був пояснений тим, що кінцеві ділянки хромосом при кожному діленні клітини стають коротшими і в якийсь момент повністю втрачають здатність до подальшого поділу.
Нові клітини перестають утворюватися, і настає старіння. Однак «межа Гейфліка» справедливий не для всіх видів клітин - стовбурові і ракові можуть ділитися практично нескінченно, добудовуючи укорочені теломери.
Онтогенетична теорія старіння висунута російським геронтологом В.М. Дільманов, який припустив, що причина старіння в зниженні чутливості гіпоталамуса, до якого надходять регуляторні сигнали від нервової системи і залоз. За припущенням вченого старіння - це побічний ефект реалізації генетичної програми розвитку організму.
Наступну, адаптаційно-регуляторну модель старіння запропонував фізіолог і геронтолог В.В. Фролькіс. Він висунув гіпотезу, що старість генетично запрограмована. А тривалість життя і ймовірність розвитку тих чи інших старечих захворювань визначаються балансом процесу старіння і зворотного процесу, який він назвав «вітаукт» (з латини - збільшення життя).
У 1954 р. американський фізик М. Сциллард висунув гіпотезу, що старіння організму - це помилка. Суть цієї теорії в тому, що з плином життя клітини організму піддаються безлічі впливів, внаслідок чого вони мутують. А мутації викликають старіння.
Теорію апоптозу, самогубства клітин, обгрунтував академік В.П. Скулачов. Він припустив, що закінчує свій життєвий цикл клітина самознищується, щоб її місце зайняла нова і здорова. А процес старіння відбувається через те, що нових клітин народжується менше, ніж гине старих


title: Презентація на тему «Отруєння» (варіант 3)

text:
Отруєння
Підготувала
Учениця 11 класу
Єніна Анастасія
Отруєння - патологічні процеси, що розвиваються внаслідок впливу на людину або тварину хімічних речовин,що екзогенно потрапили в організм, здатних викликати порушення різних фізіологічних функцій і створити небезпеку для життя

Що таке отруєння?
Отруєння чадним газом (окис вуглецю СО) можливо на виробництвах, де чадний газ використовується для синтезу ряду органічних речовин, в гаражах при поганій вентиляції, в непровітрюваних пофарбованих приміщеннях, а також в домашніх умовах - при витоку світильного газу і при несвоєчасно закритих пічних заслонках в приміщеннях з пічним опаленням.
Види отруєнь:Отруєння чадним газом

Ранніми симптомами отруєння є головний біль, тяжкість у голові, нудота, запаморочення, шум у вухах, серцебиття. Дещо пізніше з'являються м'язова слабкість, блювота. При подальшому перебуванні в отруйній  атмосфері слабкість наростає, виникає сонливість, запаморочення, задишка. У постраждалих в цей період відзначається блідість шкірних покривів, іноді наявність червоних плямі на тілі. При подальшому вдиханні чадного газу дихання стає поверхневим, виникають судоми,настає смерть від паралічу центру дихання.
Отруєння чадним газом.Симптоми
Перша допомога  полягає, насамперед, у негайному видаленні отруєної людини з даного приміщення. При слабкому поверхневому диханні або його зупинці необхідно негайно почати робити штучне дихання, яке слід проводити до появи самостійного  дихання або до появи явних ознак біологічної смерті. Хворі з важким отруєнням підлягають госпіталізації, так як можливий розвиток важких ускладнень з боку легень і нервової системи у більш пізній період
Отруєння чадним газом.Перша допомога
Отруєння грибами може відбутися при прийомі отруйних грибів, а також їстівних грибів, якщо вони зіпсовані
Види отруєнь: Отруєння грибами
При отруєнні грибами необхідно негайно почати промивання шлунку водою, розчином перманганату калію за допомогою зонда або методом штучної блювоти. Потім дають проносне, кілька разів ставлять очисні клізми.

Отруєння грибами. Перша допомога
У сільському господарстві в наш час широко використовуються хімічні препарати - отрутохімікати для боротьби з бур'янами, хворобами і шкідниками культурних рослин. При суворому виконанні інструкції по застосуванню і зберіганню отрутохімікатів повністю виключена можливість отруєння населення. Мають місце отруєння отрутохімікатами,що є результатом грубих порушень цих інструкцій.
Види отруєнь: Отруєння отрутохімікатами
Прихований період хвороби триває 15-60 хв. Потім з'являються симптоми ураження нервової системи, підвищене слиновиділення, виділення мокротиння, пітливість. Дихання частішає, стає гучним з хрипами, чутними на відстані. Хворий стає неспокійним, збудженим, незабаром приєднуються судоми нижніх кінцівок і посилена перистальтика. Дещо пізніше наступають паралічі мускулатури, у тому числі і дихальної. Зупинка дихання веде до асфіксії і смерті.
Отруєння отрутохімікатами .Симптоми
При отруєннях, що виникли внаслідок вдихання отрутохімікатів, основним завданням першої допомоги є негайна транспортування потерпілого в стаціонар. При можливості хворому необхідно дати 6-8 крапель 0,1% розчину атропіну або 1-2 таблетки беладони. У разі зупинки дихання слід проводити безперервне штучне дихання. При отруєннях внаслідок попадання отрут в шлунково-кишковий тракт необхідно промивання шлунку водою з суспензією активованого вугілля; дають сольові проносні. Отрутохімікати з шкіри та слизових оболонок слід видалити струменем води
Отруєння отрутохімікатами.Перша допомога
Отруєння медикаментозними засобами найчастіше спостерігається у дітей, у сім'ях, де неправильно зберігають ліки - у місцях, доступних для дітей. Отруєння дорослих відбуваються при випадковому передозуванні, суїцидальних спробах і в осіб, які страждають наркоманією. Прояв отруєнь надзвичайно різноманітно і залежить від виду лікарської речовини.
Види отруєнь: Отруєння лікарськими препаратами
При передозуванні болезаспокійливих і жарознижуючих засобів відбувається порушення процесів гальмування і збудження в центральній нервовій системі, парез капілярів і посилена віддача тілом тепла. Це супроводжується посиленим потовиділенням, розвитком слабкості, сонливості, яка може перейти в глибокий сон і навіть в несвідомий стан, іноді з порушенням дихання.
Досить часто отруєння розвиваються при передозуванні снодійних засобів (барбаміл, ноксирон, нембутал та ін.) При отруєнні спостерігається глибоке гальмування центральної нервової системи, сон переходить в несвідомий стан з наступним паралічем дихального центру. Хворі бліді, дихання поверхневе і рідкісне, неритмічне, часто хрипить, клекотіло.
Отруєння лікарськими препаратами. Симптоми
При передозуванні болезаспокійливих і жарознижуючих засобів :
Потерпілий повинен бути негайно доставлений до лікувального закладу. При порушенні дихання і серцевої діяльності необхідно проводити реанімаційні заходи.
При передозуванні снодійних засобів:
При збереженій свідомості необхідно промити шлунок, викликати активну блювоту. У разі порушення дихання показано штучне дихання.
Отруєння лікарськими препаратами. Перша допомога
При отруєннях наркотиками виникають запаморочення, нудота,блювота, слабкість, сонливість. При значних передозуваннях розвиваються глибокий сон, несвідомий стан, який закінчується паралічем дихального центру і центру кровообігу. Хворий блідий, спостерігається ціаноз губ, дихання неправильне, зіниці різко звужені.
Отруєння наркотиками.Симптоми
Перша допомога полягає в якнайшвидшій доставці потерпілого до лікувальної установи. При зупинці дихання і кровообігу проводять реанімаційні заходи.
Отруєння наркотиками.Перша допомога
При прийомі значних (токсичних) кількостей алкоголю можливо навіть смертельне отруєння. Алкоголь робить вплив на серце, судини, шлунково-кишковий тракт, печінку, нирки.Основний вплив він робить на головний мозок. При важкого ступеня сп'яніння людина засинає, потім сон переходь в несвідомий стан. Часто спостерігаються блювота, мимовільне сечовиділення. Різко пригнічується дихальний центр, що проявляється рідким неритмічним диханням. При паралічі центру дихання настає смерть.
Види отруєнь:Отруєння алкоголем
Перш за все необхідно забезпечити приплив свіжого повітря (відкрити вікно, винести отруєного на вулицю, викликати блювоту шляхом «малих промивань», при збереженій свідомості слід дати випити гарячї міцної кави). При зупинці дихання необхідно проводити штучне дихання та інші реанімаційні заходи
Перша допомога.Отруєння алкоголем
Отруєння - хворобливий стан, викликаний потрапили в організм отруйними речовинами. Найбільш часті гострі отруєння. Вони вимагають надання термінової допомоги. Серед них переважають побутові отруєння різними хімічними препаратами (ліки, засоби побутової хімії, отрутохімікати та ін) При підозрі на отруєння на отруєння необхідно негайно викликати лікаря або відправити хворого в найближчий медичний заклад. До приходу лікаря перша допомога при будь-якому отруєнні полягає в найбільш швидкому видаленні отрути з організму або у знешкодженні його в організмі. Дуже часто ефективним засобом для виведення отрути є промивання шлунка. Слід, однак, пам'ятати, що заходи першої допомоги можна застосовувати лише при твердій впевненості в отруєнні тою чи іншою речовиною, так як деякі гострі захворювання можуть супроводжуватися подібними симптомами, і застосування таких заходів, як промивання шлунка, прийом проносних засобів, може призвести до небажаних , часом тяжких наслідків.

Висновки


title: Презентація на тему «Рослинні тканини» (варіант 2)

text:
Рослинні тканини
Рослинні організми можуть бути одноклітинними і багатоклітинними, а також колоніальними.

Тіло одноклітинної рослини складається лише з однієї клітини, яка здійснює всі життєві функції і процеси організму.
Тканина — це сукупність клітин, що мають спільне походження, подібну будову і виконують властиві їм функції.
Тіло багатоклітинної рослини складається із сукупностей багатьох клітин, групи яких спеціалізуються на виконанні певних функцій.
Покривна тканина — це шар клітин, які вкривають орган.

Покривна тканина захищає рослину від випаровування, висихання, несприятливих умов, забезпечує газообмін і водопостачання.

Покривна тканина  — це епідерма (епідерміс), корок та кірка.
Епідерма вкриває молоді частини рослини. Найчастіше має один шар живих, без хлоропластів, тісно притиснених одна до одної клітин. Стінки клітин звивисті і мають різну товщину.
Звернені до зовнішнього середовища стінки клітин епідерми товщі і часто вкриті товстим шаром кутикули (плівка з жироподібних речовин).
Захисні властивості епідерми можуть підсилюватися різними виростами — волосками.
Корок — багатошарова мертва тканина.

Оболонки клітин корка потовщені і просочені речовиною, за складом близькою до жирів, майже непроникною для води й повітря. Ці клітини щільно зімкнені між собою (міжклітинників немає) і виконують основні захисні функції.

Клітини корка мертві, наповнені повітрям або смолистими чи дубильними речовинами.
Кірка – багатошарова мертва тканина, утворюється на зміну корку. Типова кірка спостерігається у деревних рослин.
Основна тканина — тканина рослин, що складається з живих клітин різної форми, виконує різноманітні функції: асиміляційну, газообмінну, запасаючу, видільну тощо.

Основну тканину зазвичай називають паренхімою, оскільки вона створює ніби основу органів і заповнює простір між частинами органів.

Розрізняють три групи основних тканин: асиміляційну, запасливу і повітроносну (аеренхіму).
епідерма
епідерма
паренхіма
Основна асиміляційна тканина розміщена в усіх зелених частинах рослин. Її клітини містять хлоропласти, в яких здійснюється процес фотосинтезу.

Основна запаслива тканина заповнює м'які частини листків, плодів, серцевину стебел та коренів. У її клітинах відкладаються на запас поживні речовини.

Основна повітроносна тканина багата, як правило, на міжклітинні проміжки, заповнені повітрям. Міжклітинники, сполучаючись у загальну сітку, забезпечують газообмін рослин.
асиміляційна паренхіма
повітроносна паренхіма
Провідні тканини пристосовані для руху води та розчинених у ній речовин як у напрямку від кореня до пагона, так і в зворотному напрямі — від листків до коренів.

До  складу провідних тканин входять –судини(трахеї), трахеїди і ситоподібні трубки.
Судини (трахеї) — це довгі трубки, що формуються з багатьох розміщених одна над одною клітин, поперечні стінки яких руйнуються. Поздовжні стінки судин нерівномірно потовщені (здерев'янілі), цитоплазма відмирає.

Трахеїди — це видовжені клітини з косими поперечними перетинками, якими вони сполучаються одна з одною, утворюючи суцільний ланцюг. Як і трахеї, це мертві клітини з нерівномірно здерев'янілими стінками. Завдяки потовщенням трахеї і трахеїди протистоять стискуванню і розтягуванню.
Судини (трахеї)
трахеїди
Судини (трахеї)
трахеїди
По судинах і трахеїдах вода і розчинені в ній мінеральні солі рухаються від коренів до надземних частин рослини.

Судини і трахеїди, крім провідної, забезпечують ще й опорну функцію.
клітини паренхіми
судини
продих
клітина продиху
повітряні проміжки
молекула води
клітинна стінка судини
прилипання
зв’язок
Клітина судини
молекула води
Ситоподібні трубки — видовжені, живі клітини, що сполучаються між собою за допомогою поперечних перетинок з великою кількістю пор і нагадують сито (ситоподібна пластинка).

Поздовжні стінки ситоподібних трубок потовщуються, але не дерев'яніють. Цитоплазма клітин зберігається, а ядро руйнується на самому початку формування трубок. Поряд із ситоподібними трубками розміщені супровідні клітини — клітини- супутники.
По ситовидних трубках органічні речовини, які утворилися в листках, відтікають у всі органи рослини.

Механічні тканини надають рослині міцності, завдяки якій вона витримує значну масу, протистоїть вітру, дощу, снігу.

Механічні тканини складаються з товстостінних клітин з надзвичайно міцною і пружною оболонкою.
Клітина паренхіми
Клітина механічної тканини
пори
Коленхіма — жива механічна тканина у рослин, яка розташовується безпосередньо під епідермісом.

Клітини коленхіми характеризуються нерівномірним потовщенням стінок, за рахунок чого вони можуть виконувати опорну функцію.
Склеренхіма – рослинна тканина, що складається переважно з мертвих клітин з дуже потовщеними стінками; розрізняють два типи клітин склеренхіми: волокна і склереїди, або кам'янисті клітини; виконує механічні функції (надає жорсткості органам рослини, утворює зовнішні покриви).
Склереїди — клітини рослин з дуже потовщеними здерев'янілими оболонками, часто просякнутими солями кальцію або кремнеземом.

В оболонках кам'янистих клітин помітні радіальні канали — пори.

З кам'янистих клітин побудовані тверді оболонки плодів і насіння (кісточки вишень, слив, абрикосів і т. д.).
Твірна тканина (меристема) — це тканина, клітини якої здатні ділитися, завдяки чому ростуть органи, що дає початок всім іншим тканинам.

Твірні тканини складаються з дрібних клітин, що густо заповнені цитоплазмою, всередині кожної клітини є велике ядро. Клітини твірних тканин міцно пов'язані між собою.
Твірні тканини розміщуються на верхівці стебла рослини або кореня. За рахунок поділу клітин верхівкової твірної тканини рослина росте у висоту та довжину.

Всередині стебла і кореня також міститься твірна тканина (бічна). За її рахунок стебло і корінь ростуть у товщину. Твірні тканини можуть бути й в інших частинах рослини.
II. Особливості будови і функції рослинних танин

1. Покривна тканина захищає рослину від випаровування, висихання, несприятливих умов, забезпечує газообмін і водопостачання. Покривна тканина  — це епідерма (епідерміс), корок та кірка.
Епідерма вкриває молоді частини рослини. Найчастіше має один шар живих, без хлоропластів, тісно притиснених одна до одної клітин.
Корок — багатошарова мертва тканина.
Кірка – багатошарова мертва тканина, утворюється на зміну корку.
2. Основна тканина (паренхіма) — тканина рослин, що складається з живих клітин різної форми, виконує різноманітні функції: асиміляційну, газообмінну, запасаючу, видільну тощо.
3. Провідні тканини пристосовані для руху води та розчинених у ній речовин як у напрямку від кореня до пагона, так і в зворотному напрямі — від листків до коренів. До  складу провідних тканин входять судини (трахеї), трахеїди і ситоподібні трубки.
1) Судини (трахеї) — це довгі трубки, що формуються з багатьох розміщених одна над одною клітин, поперечні стінки яких руйнуються. Поздовжні стінки судин нерівномірно потовщені (здерев'янілі), цитоплазма відмирає.
2) Трахеїди — це видовжені клітини з косими поперечними перетинками, якими вони сполучаються одна з одною, утворюючи суцільний ланцюг. Як і трахеї, це мертві клітини з нерівномірно здерев'янілими стінками. По судинам і трахеїдам вода і розчинені в ній мінеральні солі рухаються від коренів до надземних частин рослини. Судини і трахеїди, крім провідної, забезпечують ще й опорну функцію.
3) Ситоподібні трубки — видовжені, живі клітини, що сполучаються між собою за допомогою поперечних перетинок з великою кількістю пор і нагадують сито. Поздовжні стінки ситоподібних трубок потовщуються, але не дерев'яніють. Поряд із ситоподібними трубками розміщені супровідні клітини — клітини-супутники. По ситовидним трубкам органічні речовини, які утворилися в листках, відтікають у всі органи рослини.
4. Механічні тканини надають рослині міцності, завдяки якій вона витримує значну масу, протистоїть вітру, дощу, снігу. Механічні тканини складаються з товстостінних клітин з надзвичайно міцною і пружною оболонкою.
1) Коленхіма — жива механічна тканина у рослин. Клітини коленхіми характеризуються нерівномірним потовщенням стінок, за рахунок чого вони можуть виконувати опорну функцію.
2) Склеренхіма – рослинна тканина, що складається переважно з мертвих клітин з дуже потовщеними стінками.
5. Твірна тканина (меристема) — це тканина, клітини якої здатні ділитися, завдяки чому ростуть органи, що дає початок всім іншим тканинам. Твірні тканини складаються з дрібних клітин, що густо заповнені цитоплазмою, всередині кожної клітини є велике ядро.
Тканина — це сукупність клітин, що мають спільне походження, подібну будову і виконують властиві їм функції.


Презентація на тему «Харчові добавки» (варіант 13)


Презентація на тему «Жан Батист Ламарк» (варіант 2)