title: Презентація на тему «Сплави металів»

text:
Презентація
на тему:«Сплави металів»
Металевими сплавами називають речовини, що складаються не менше ніж з двох компонентів і одним з них обов'язково повинен бути метал. Сплави металів відіграють велику роль, так як вони мають більш високі механічні і технологічні властивості, ніж їхні компоненти чисті метали.
Сплави володіють такими властивостями, які не мають метали з яких вони утворені. Одержання сплавів полягає в здатності розплавлених Ме розчинятись один в одному. При охолодженні утворюються сплави з потрібними властивостями: легкоплавкі, жаростійкі, кислотостійкі і т. д.

Сплави
                                                                          
                          однорідні                неоднорідні
                   при сплавленні утворюється         при сплаві утворюється
                     розчин одного Ме в іншому.             механічна суміш Ме.

Сплави
В сучасній техніці найбільше застосовуються сплави заліза. Так, наприклад, в машинобудуванні на їх частку припадає 90% від всієї маси металів. Важливими сплавами заліза являються чавун і сталь.
Чавун – сплав заліза, який містить більше 1,7% карбону, а також кремній, манган, невелику кількість сульфуру і фосфору.
Сталь – це сплав заліза, який містить 0,1-2% карбону і невелику кількість кремнію, мангану, фосфору і сульфуру.
  Сплави виявляють загальні властивості металів: металічний блиск, високі електропровідність і теплопровідність. Але властивості сплавів відрізняються від властивостей їхніх компонентів. За своїми властивостями сплави різко відрізняються від чистих металів, з яких вони складаються.
  Температура плавлення сплавів звичайно нижча від температури плавлення металів, що входять до їхнього складу. Так, натрій і калій при певному складі утворюють сплав, який при звичайній температурі є рідиною, хоча натрій плавиться при 97,5°С, а калій — при 62,3°С.
 Твердість сплавів у більшості випадків вища від твердості окремих металів, що їх утворюють. Наприклад, добавка 1% берилію до міді збільшує її твердість у 7 разів. Ковкість і пластичність металів у сплавах звичайно знижується.
  Тепло- і електропровідність металів у сплавах теж зменшується.
Механічна міцність сплавів, навпаки, у більшості випадків підвищується. Навіть незначні домішки іншого металу часто різко підвищують міцність сплаву.

  Хімічні властивості металів у сплавах теж змінюються. Наприклад, при додаванні до звичайної сталі 15—20% силіцію одержують кислотостійку сталь.
  Металічні сплави мають надзвичайно велике значення, оскільки в техніці застосовують звичайно не чисті метали, а сплави. Сучасна техніка вимагає сплави з найрізноманітнішими властивостями: надтверді і м'які, тугоплавкі і легкоплавкі, стійкі до дії різних газів, кислот, лугів,антифрикційні сплави і т. д. Тепер відомо вже кілька тисяч різних сплавів з різноманітними властивостями. Серед них найбільш поширені сплави на основі заліза і алюмінію.

Мідні сплави
Мідні сплави - перші металеві сплави, створені людиною. Приблизно до сер. 20 в. по світовому виробництву мідні сплави займали 1-е місце серед сплавів кольорових металів. Мідні сплави отримують сплавом міді з легуючими елементами або з проміжними сплавами - лігатурами, що містять легуючі елементи. Мідні сплави поділяють на деформуючиїся і ливарні. Механічні властивості мідних сплавів: змінюються в широких межах при холодній обробці тиском і при відпалі.

Алюмінієві сплави
Перші Алюмінієві сплави отримані в 50-х рр.. 19 сторіччя;. Вони представляли собою сплав алюмінію з кремнієм і характеризувалися невисокими міцністю і корозійною стійкістю. Основні переваги Алюмінієвих сплавів: мала щільність, висока електро- та теплопровідність, корозійна стійкість, висока питома міцність. За способом виробництва виробів алюмінієві сплави можна розділити на 2 основні групи: ті, що деформуються , для виготовлення напівфабрикатів (листів, плит, профілів, труб, поковок, дроту) та ливарні - для фасонних виливків.
Нікелеві сплави
Здатність нікелю розчиняти в собі значну кількість інших металів і зберігати при цьому пластичність, призвела до створення великої кількості нікелевих сплавів. Корисні властивості нікелевих сплавів в певній мірі обумовлені  властивостями самого нікелю, серед яких поряд із здатністю утворювати тверді розчини з багатьма металами виділяються феромагнетизм, висока корозійна стійкість в газових і рідких середовищах, відсутність алотропічних перетворень
Залізні сплави
Залізні сплави - металеві системи, одним з компонентів яких (як правило, переважаючим) служить залізо. Залізні сплави містять зазвичай домішки (марганець, кремній, сірку, фосфор та ін). Найважливішими залізними сплавами, найбільш часто використаними  в техніці, є залізовуглецевих сталі (сталь, чавун). До залізних сплавів відносяться також спеціальні сплави на залізній основі (з високим електричним опором, магнітні, жароміцні та ін), феросплави. На частку залізних сплавів доводиться близько 95% всієї металевої продукції.
Вольфрамові сплави
Властивості: Пластичність, жароміцність.Застосування: Деталі електровакуумних приладів, високотемпературних термопар, деталі двигунів ракет і літаків
Золоті сплави
Властивості: сплав з домішками 20-40% Ag- зеленувато- жовтого, при 50% Ag - блідо-жовтого, м'який і ковкий; сплави з Au-Cu -червонувато -жовті, більш тверді і пружні, ніж чисте золото.Застосування: Позолота металевих виробів, виготовлення монет, ювелірних виробів, зубних протезів, електричних контактів
Платинові сплави
Властивості: Висока температура плавлення, корозійна стійкість, механічна міцність, каталітичні властивості.Застосування: виготовлення термопар електричних контактів, потенціометрів, постійних магнітів, високотемпературних припоїв, каталізатори, лабораторний посуд.
Свинцеві сплави
Властивості: Міцність, твердість, антифрикційні властивості, низька температура плавлення свинцю, корозійна стійкість, хороша адгезія з багатьма металами і сплавами.Застосування: Виготовлення або облицювання кислототривкої апаратури і трубопроводів, виготовлення оболонок низьковольтних і силових кабелів, припої і полуди, підшипники, друкарські сплави, вантажі, баласти,  сердечників куль, виготовлення решіток для свинцевих акумуляторів.
Титанові сплави
Властивості: Легкість, висока міцність в широкому інтервалі температур від -250 ° С до 300-600 ° С, корозійна стійкість.
Застосування: Конструкційні матеріали в авіації, ракетобудуванні, хімічна апаратура.
Цинкові сплави
Властивості: Невисока температура плавлення, легкість обробки тиском і різанням, зварювання і пайки, можливість нанесення покриттів електрохімічним та хімічним засобами, задовільна корозійна стійкість.Застосування: Конструкційні і конструкційно-декоративні деталі в автомобільній промисловості, електромашинобудуванні, оргтехніці, вкладиші підшипників, побутові вироби, сувеніри.
  Залізовуглецеві сплави
 Властивості: Механічна міцність, твердість, пружність, корозійна стійкість, в'язкість .Застосування: Конструкційні матеріали для всіх областей техніки, технології, господарства, машини, інструмент
Чавун - сплав заліза з вуглецем з вмістом більше 1,7%. Вуглець в чавуні може міститися у вигляді цементиту і графіту. В залежності від форми графіту та кількості цементиту, виділяють: білий, сірий, ковкий і високоміцні чавуни.
Властивості:  чавун – це сіра речовина, тверда, але важка і крихка, добре тримає тепло.
Застосування:   більша частина чавуну слугує сировиною для виплавлення сталі, а з решти відливають металеві вироби різного призначення найширше його застосовують у машинобудуванні для виготовлення різноманітних деталей.

За складом розрізняють чавуни:
Білі – містять увесь вуглець у формі цементиту Fe3C – твердий крихкий матеріал, використовують для добування сталі.
Сірі – увесь вуглець (до 3,8%) перебуває у формі графіту, використовують для виготовлення прокатних виробів.
За механічними властивостями розрізняють чавуни:
Високоміцні – одержують додаванням до сірого чавуну магнію (до 0,08%), використовують для виготовлення зносостійких елементів (колінвали, вентилі, насоси).
Ковкі – одержують із білого чавуну, використовують для виробництва ударостійких елементів (задні мости автомобілів, сільськогосподарського обладнання).
Добування чавуну базується на відновленні заліза із оксидів Феруму та переводі пустої породи в шлак. Головною технологією виробництва чавуну є виплавка в доменних печах.
Чавун виплавляють у величезних доменних печах висотою до 30 м, а діаметром — до 12 м. Внутрішня частина домни викладена вогнетривкою цеглою, а зовнішня облицьована стальними листами. Сировиною для виробництва чавуну в доменних печах є залізні руди, паливо та флюси. Таку суміш сировинних матеріалів називають шихтою. Найважливіші залізні руди: магнетит Fе3О4, гематит Fe2О3, пірит FеS2 , сидерит FеСО3. У якості палива використовують кокс, який є продуктом переробки кам’яного вугілля. Іноді замість коксу використовують природний газ або мазут. За допомогою флюсів тугоплавкі домішки та пусту породу перетворюють на легкоплавкі сполуки, шлак. У якості флюсів використовують вапняк СaCO3 і доломіт MgCO3.

Доменна піч працює безупинно. Висока температура в печі підтримується завдяки екзотермічним реакціям. Періодично у піч додають нові порції шихти. В одній доменній печі за добу можна зварити понад 2000 т чавуну. Робота печі триває протягом кількох років, аж до капітального ремонту.
По застосуванню чавун ділиться на три групи: ливарний, спеціальний, передільний. Із ливарного чавуну виливають найрізноманітніші вироби: деталі складної конфігурації, скульптури, предмети декору. Додавання магнію та інших металів значно поліпшує механічні властивості чавуну, зменшує його крихкість. Із передільного чавуну виплавляють сталь.
Доменний шлак використовують для виготовлення шлакобетону, гравію, щебеню тощо.
Ста́ль чи кри́ця  — сплав заліза з вуглецем, який містить до 1,7 % вуглецю і домішок.
За вмістом вуглецю сталі поділяють на дві групи:
 м'яка сталь, або технічне залізо (містить до 0,3 % вуглецю)
 тверда сталь (містить від 0,3 до 2,14 % вуглецю)

За складом розрізняють сталі:

Вуглецеві – містять крім заліза і вуглецю фосфор і сірку, використовують для виготовлення прокатних деталей.
Леговані – містять легуючі елементи – добавки (хром, нікель, марганець, ванадій, молібден та ін.), які вводять у певних кількостях до складу сталей для зміни їх хімічних та механічних властивостей. Вони  утворюють сполуки із залізом та вуглецем.
Виробництво сталі

Суть процесу переробляння чавуну на сталь полягає у зменшуванні до потрібної концентрації вмісту вуглецю і шкідливих домішок — фосфору і сірки, які роблять сталь крихкою і ламкою.
Залежно від способу окиснювання вуглецю є різні способи переробляння чавуну на сталь: конверторний, мартенівський і електротермічний. До фінасової кризи в 2008 році Україна залишалася однією з небагатьох країн, де широко використовули мартенівський спосіб виплавляння сталі, що є досить енергозатратним та екологічно шкідливим. Наразі більшість мартенівських печей в Україні виведено з експлуатації, а ті що лишилися, невдовзі також будуть закриті. Мартенівський спосіб виплавляння сталі не витримує конкуренції, що загострилася на світових ринках після 2008 р. Таким чином зараз в Україні, як і в усьому світі, переважну більшість сталевої продукції виробляють конвертерним способом. Україна станом на 2008 р. займає п’яте місце у світі за обсягами експорту сталі, 76,46 % сталі, що її виробляють на світовому ринку, припадає на десять провідних країн.
Фізичні властивості

густина ρ ≈ 7,86 г/см3[1];
коефіцієнт лінійного теплового розширення α = 11...13·10-6 K-1;
коефіцієнт теплопровідності k = 58 Вт/(м·K);
модуль Юнга E = 200...220 ГПа;
модуль зсуву G = 80 ГПа;
коефіцієнт Пуассона ν = 0,28...0,30;
питомий опір (20°C, 0,37-0,42% вуглецю) = 1,71·10-7 Ом·м
За механічними властивостями розрізняють сталі:

Конструкційні – використовують для виготовлення деталей машин, конструкцій і споруд. Можуть бути вуглецеві і леговані (найчастіше хром, нікель, марганець – 1 – 1,5%).
Інструментальні – використовують для виробництва ріжучих та вимірювальних інструментів. Це – леговані (хром, ванадій, вольфрам) сталі.
Сталі з особливими властивостями – нержавіючі, жаростійкі, жароміцні, магнітні та ін.
Нержавіючі – стійкі до корозії за нормальних умов (вода, кислоти).
Жаростійкиі – стійкі до корозії за високих температур.
Жароміцні  – зберігають механічні властивості при високих температурах.
Магнітні  – виявляють феромагнітні властивості (леговані хромом і вольфрамом).

 Застосування сталі

Мабуть, немає такої галузі виробництва або споживання, де б не використовували сталь.  Залежно від призначення металу  розрізняють:
конструкційну  сталь (матеріал для арматури, рейок, труб, листів, будівельного  і технічного обладнання , транспортних засобів)
інструментальну сталь  (для різальних інструментів, пружин)
нержавіючу сталь (для труб і апаратів хімічної  та харчової промисловості).
Сталь і в майбутньому залишатиметься одним із найважливіших матеріалів.
Бронза - сплав міді, звичайно з оловом як основним легуючим елементом, але застосовуються і сплави з алюмінієм, кремнієм, берилієм, свинцем та іншими елементами, за винятком цинку та нікелю.
Типова бронза має склад: 94.65% — мідь, 5% полово, 0.35% — фосфор. Фосфор надає бронзі додаткової пружності, твердості, та збільшує корозостійкості. Температура топлення бронзи перебуває в межах 990-1190 °С.

Бронзи мають високі механічні і антифрикційні властивості, корозійну стійкість, добрі ливарні властивості та оброблюваність різанням.
Бронзи маркуються літерами Бр. Легуючі елементи позначаються початковою літерою назви цього елемента: А — алюміній, Б — берилій, Ж — залізо, К — кремній, Мг — магній, Мц — марганець, Н — нікель, О — олово, С — свинець, Ф — фосфор, Ц — цинк.

 Латунь - це подвійний або багатокомпонентний сплав на основі міді, де основним легуючим елементом є цинк, іноді з додаванням олова, нікелю, свинцю, марганцю, заліза та інших елементів.
Фізичні властивості

Густина латуні становить 8400—8730 кг/м3 [ 1].
Питома теплоємність при 20 °C — 0,377 кДж·кг−1·K−1.
Питомий електричний опір — (0,07-0,08)×10−6 Ом·м.
Температура плавлення латуні в залежності від складу досягає 900–940 °C. Зі збільшенням вмісту цинку температура плавлення знижується.
Границя міцності на розрив — 310-460 МПа.
Модуль Юнга — 78-123 ГПа.
Коефіцієнт Пуассона — 0,37.
Модуль зсуву — 37 ГПа.
Мельхіор - є сплавом міді з нікелем, іноді з добавками заліза і марганцю. Зазвичай до складу мельхіору входить 5-30% нікелю, ≤ 0,8% заліза і ≤ 1% марганцю, хоча в окремих випадках він відрізняється від накреслених рамок. Наприклад, при виготовленні резисторів використовується сплав, який містить 55% міді і 45% нікелю.
Мельхіор має високу стійкість проти корозії як в повітрі, так і у воді, добре обробляється, тому є добрим металом для карбування монет. В залежності від складу, мельхіор може бути електронегативним відносно морської води, тому й використовується у виробництві високоякісних деталей морських човнів. З мельхіору також виготовляють ювелірні вироби, посуд, термоелементи, точні резистори і т.і. У 19 столітті до мельхіору відносили сплави Cu-Ni-Zn (нейзільбери) та посріблену латунь.
Дюралюміній — торгівельна марка одного з перших зміцнюваних старінням алюмінієвих сплавів. Основними легуючими елеме-нтами є мідь (4,4 %), магній (1,5 %) та марганець (0,6%) і алюмінію (93,5%) по масі. Типове значення границі текучості становить 450 МПа, однак залежить від складу та термообробки.
Перше застосування дюралюмінію — виготовлення каркасу дирижаблів жорсткої конструкції, з 1911 року — більш широке застосування. Склад сплаву і термообробка у роки війни були засекречені. Завдяки високій питомій міцності дюралюміній починаючи з 1920-х років стає важливішим конструкційним матеріалом у літакобудуванні.
Густина сплаву 2 500—2 800 кг/м³, температура плавлення близько 650 °C.
Сплав широко використовується в авіабудуванні, при виробництві швидкісних потягів (наприклад потягів Сінкансен) та у багатьох інших галузях машинобудування (так як вирізняється істотно більшою твердістю, порівняно із чистим алюміній).
Після відпалу (нагріву до температури приблизно 500 °C та охолодження) стає м'яким та гнучким (як алюміній). Після старіння (природного — при 20 °C — декілька діб, штучного — при підвищеній температурі — декілька годин) стає твердим і жорстким.
Наразі сплави алюміній — мідь — магній з добавками марганцю — відомі під спільною назвою дюралюміни. У їх число входять сплави наступних марок: Д1, Д16, Д18, В65, Д19, В17, ВАД1. Дюралюміни зміцнюються термообробкою; піддаються, як правило, загартуванню і природному старінню. Характеризуються поєднанням високої статичної міцності (до 450—500 МПа) при кімнатній та підвищеній (до 150—175 °C) температурах, високою втомною міцністю та в'язкістю руйнування.
Недолік дюралюмінів — низька корозійна стійкість, вироби потребують ретельного захисту від корозії. Листи дюралюмінів, як правило, плакують* чистим алюмінієм.

Плакува́ння  - нанесення на поверхню металевих листів, плит, дроту , труб тонкого шару іншого металу або сплаву термомеханічним способом.

У ХХІ столітті метали і сплави залишаються найпоширенішими матеріалами, які застосовують у різних галузях. Предмети, які оточують нас рідко складаються з чистих металів. Тільки алюмінієві  каструлі чи мідні проволоки «чисті» на 99, 9%. У більшості інших випадків люди мають справу із сплавама.  Сучасна техніка вимагає велику кількість сплавів, тому  є розвинена металургія і завдяки чому багато людей мають роботу.
Made by:Христина Черепанин


Презентація на тему «Полімери» (варіант 6)


title: Презентація на тему «Кава»

text:
Презентація на тему: «КАВА»
Історичні відомості
Дещо з історії. Якщо вірити одній із багаторазовій арабській легенді, каву відкрили ... кози. Одного разу ефіопський пастух пригнав стадо кіз на пасовище, де росли якісь невисокі дерева з великими листками і червоними плодами. Кози “віднайшли” ці плоди і до того спокійні і повільні почали бігати і стрибати, не спали всю ніч. Пастух був дуже здивований і про свої спостереження розповів муллі – проповіднику сусіднього монастиря. Той спробував на собі відвар листя і плодів і переконався, що відвар знімав втому. Це були кавові дерева.
 Друга легенда говорить що:
 історія кави починається з шейха Омара. Він був одним з найбільш шанованих лікарів свого часу. Одночасно шейх Омар вів дослідні роботи, виявляючи все нові ліки. Таким чином, в поле його зору потрапили плоди кавового дерева. Так, згідно з цією легендою, почалася історія кави. Але спочатку тільки як засобу, що допомагає від головного болю і нетравлення шлунку.
Але християни-копти в Ефiопiї вважають, що саме їхнi ченцi вiдкрили каву. В певнi пори вони мусили протягом сорока годин поспiль молитися, а це було не так просто, траплялося, що й сон перемагав їх. Та якось один чернець звернув увагу на те, що кози, об'їдаючи галузки невiдомих кущiв разом iз плодами, стають дуже жвавi i мало не танцюють. Чернець з цiкавості скуштував ягоди i вiдчув, як сон вiдступає. Своїм вiдкриттям вiн подiлився з iншими ченцями i незабаром уже всi вони стали вживати цю дивовижу. А коли пiзнiше котрийсь чернець витяг обгорiлу галузку з вогню i спробував тi ягоди пiдсмаженими, ефект виявився ще яскравiшим.
Історія кави в Європі веде свій початок приблизно з середини XVII століття. Венеція, Лондон, Париж, Берлін, Мілан, Відень, Гамбург, Ганновер - скрізь відкривалися кав'ярні. Вони швидко стали популярними місцями зустрічей, справжніми осередками культури та науки.
Їх постійними відвідувачами були Вольтер, Руссо, Бомарше, Робесп'єр, Дантон, Наполеон, Гюго, Готьє, Дідро та інші особистості, вершили історію. Тобто, можна з повним правом сказати, що історія кави тісно переплетена з розвитком цілого континенту!
Кава в нашому житті
Запах кави допомагає мозку впоратися із стресом
Кава і чай знижують ризик інсульту у чоловіків, що палять
Кава захищає серце від хвороб
Кава короткочасно покращує увагу, продуктивність праці, пам'ять та настрій
Запах кави може відновити апетит та відновити нюхові рецептори
Існують дані про те, що кава може знизити ризик розвитку раку грудей у жінок[
Багато досліджень показали, що помірне вживання кави знижує загальну смертність
Кофеїн ефективний при головних болях мігренозного характеру, здатний знизити ризик озвитку хвороби Паркінсона[та Альцгеймера
Хронічне вживання кави здатне поліпшити чутливість до інсуліну , і знизити ризик розвитку цукрового діабету 2 типу
Вживання кави трохи знижує частоту закрепів.
Кава суттєво знижує ризик розвитку цирозу печінки.
Але кава має також і негативний вплив на наше здоров*я

У каві вміст кофеїну становить до 1500 мг/л. Пуринові алкалоїди (кофеїн, теобромін і теофілін) при систематичному вживанні їх на рівні 1000 мг на день викликають у людини постійну потребу в них, що нагадує алкогольну залежність
Кава може викликати підвищення артеріального тиску приблизно на 10 мм рт. ст., у людей, які вживають її нечасто
Нефільтрована кава може викликати підвищення загального холестерину в плазмі крові
Споживання кави може призвести до залізодефіцитної анемії у матері і дитини.[36] Кава також перешкоджає засвоєнню додаткового заліза.[37] Втручання в абсорбцію заліза пов'язане з поліфенолами, присутніми в каві.
Виконала учениця 10-А класу:- Александрук  Таня


title: Презентація на тему «Охорона довкілля від забруднення під час переробки нафти та кам’яного вугілля»

text:
Охорона довкілля від забруднення під час переробки нафти та кам’яного вугілля

Охорона довкілля від забруднень під час переробки вуглеводневої сировини - одна з необхідних умов сталого розвитку країни. Проблема відходів, що утворюються внаслідок переробки вуглеводневої сировини, актуальна не лише в природоохоронному аспекті. Адже ці речовини здебільшого є цінними матеріальними ресурсами. Їхнє комплексне використання сприятиме істотному зниженню темпів споживання первинних природних ресурсів, передусім невідновлюваних. Саме до таких, як вам уже відомо, належать природний і супутній нафтові гази, нафта й вугілля.

Нафтогазовидобувну промисловість, а також підприємства геологорозвідувальної галузі варто розглядати як джерела комплексного і концентрованого впливу на навколишнє середовище. Цей вплив зумовлений токсичністю природних вуглеводнів і супутніх ресурсів, різноманітністю хімічних речовин, що використовуються у технологічних процесах, а також специфікою видобування, підготовки, транспортування, збереження, переробки і використання нафти і газу.

При експлуатації свердловин для ґрунтів і рослинності найнебезпечніші є газ і нафтопродукти, що потрапляють на землю в результаті аварій і втрат під час збирання і транспортування, а також в промислові стічні воді.

Експлуатація технологічних установок та агрегатів підприємств нафтогазового комплексу супроводжується неминучими викидами шкідливих речовин в атмосферу. Одним з основних показників ступеня забруднення атмосфери є об'єми викиду забруднюючих речовин з окремого або декількох джерел.

Забруднення атмосфери шкідливими викидами підприємств нафтогазового комплексу зумовлено складом сировини і характером технологічних процесів.

Джерела забруднення атмосферного повітря підрозділяються на джерела виділення і викиду забруднюючої речовини. Джерело виділення забруднюючих речовин – об’єкт (технологічні установки, агрегати, машини або технологічні процеси), в якому виникає і виділяється забруднююча речовина, але не потрапляє на цій стадії в атмосферу. Джерело викиду - об’єкт (пристрої, механізми, установки), від якого забруднююча речовина потрапляє в атмосферу.

Всі об’єкти в нафтогазовій галузі за відповідних умов в тій або інший степені забруднюють навколишнє середовище небезпечними забруднюючими речовинами. Крім природних вуглеводнів, їхніх супутників, продуктів переробки, у складі забруднювачів присутні численні реагенти, каталізатори, інгібітори, луги, кислоти, речовини, що утворюються при спалюванні, хімічному перетворенні тощо. Основними забруднювачами атмосферного повітря від підприємств нафтогазової галузі є:

- компоненти нафти і природного газу, вуглеводні, сірководень,
діоксид вуглецю, меркаптани, сіркоокис вуглецю, що виділяються
в повітряний басейн при витоках через нещільності при видобуванні,
переробці і транспортуванні нафти і газу;
- оксиди вуглецю, азоту, сірки, пара води, що утворюються при
експлуатації устаткування;

За характером отруйної дії на людину промислові речовини розділені на групи:
   - нервові: важкі вуглеводні, сірководень, метанол, меркаптани,
тетраетилсвинець;
   - подразнюючі: оксиди азоту, оксид сірки, хлор, аміак;
   - кров'яні: оксид вуглецю (утворює стійкий карбоксигемоглобін,
що спричиняє кисневе голодування органів);
   - задушливі: метан, пропан (небезпечні при максимальних
залпових витоках вуглеводнів); азот, інертні гази (зменшують
вміст і парціальний тиск кисню в повітрі); людина гине при вмісті в
атмосфері 16 % кисню і парціальному тиску 118 мм.рт.ст. від кисневої
недостатності.

Основними заходами щодо зниження забруднення атмосферного повітря підприємствами нафтогазового комплексу є планувальні, технологічні і спеціальні. Технологічні заходи включають:

- створення більш прогресивних технологій щодо зменшення забруднень      зовнішнього середовища; - заміна шкідливих речовин у виробництві нешкідливими або менш шкідливими;
- перепрофілювання або ліквідація виробництва;

- очищення сировини від шкідливих домішок;

- заміна періодичних процесів безперервними і т. д.

Найбільш активною формою захисту навколишнього середовища від шкідливого впливу викидів промислових підприємств є повний перехід до безвідходних та маловідходних технологій і виробництв.

Згідно природоохоронної законодавчо-нормативної бази України кожне підприємство повинно мати пакет документів щодо впливу його діяльності на навколишнє середовище. Стосовно забруднення атмосфери це проекти нормативів ГДВ, технічні звіти інвентаризації видів та обсягів забруднюючих речовин, щорічний контроль за дотриманням нормативів викидів тощо. Підприємствам не вигідно перевищувати встановлені норми викидів шкідливих речовин


Презентація на тему «Сонце» (варіант 15)


Презентація на тему «Феноли» (варіант 1)


Презентація на тему «Химия и охрана окружающей среды»


title: Презентація на тему «Силіцій» (варіант 2)

text:
Силіцій
Стеценко Данило
Котенко Роман
Богдан Олександр
Копич Вадим
Основи
Силі́цій (Si) – хімічний елемент з атомним номером 14, проста речовина якого, кремній, утворює темно-сірі зі смолистим блиском крихкі кристали з гранецентрованою кубічною ґраткою типу алмазу. За новою номенклатурою IUPAC Силіцій належить до групи 14 періодичної системи елементів, за старою — до IV підгрупи основної групи.
Основи
Густина кремнію 2,328, tплав 1415°C, tкип 3250°C. Твердість за Брінеллем 2,4 ГПа, за Моосом 7. Модуль пружності 109 ГПа. Кремній - напівпровідник, електричні властивості якого сильно залежать від домішок.При низькій температурі Силіцій хімічно інертний. З багатьма металами утворює силіциди. Вміст у земній корі 27,6% за масою. Солі кремнієвих кислот поширені в природі - мінерали класу природних силікатів. При ізоморфному заміщенні в їхній структурі частини кремнію алюмінієм утворюються алюмосилікати. Відомо понад 400 мінералів, що містять Силіцій. Найважливіші мінерали Силіцію - силікати, кремнезем.
Історія
Поширення у природі
Фізичні властивості
Вільний кремній може бути в аморфному і кристалічному стані. Аморфний кремній — бурий порошок, а кристалічний має сірий колір і металічний блиск. Густина — 2,33 г/см³; температура плавлення 1423°С, температура кипіння 1600°С.
Хімічні властивості
Силіцій, як і вуглець, належить до головної підгрупи четвертої групи періодичної системи Менделєєва. У його зовнішньому електронному шарі чотири електрони, тому атоми силіцію при хімічних реакціях можуть прилучати недостаючі їм до завершення шару чотири електрони або віддавати іншим елементам свої чотири валентні електрони. Тому силіцій проявляє ступінь окиснення або -4, або +4. Типовішим для нього є позитивний ступінь окиснення.
Застосування
Силіцій застосовується головним чином для виробництва різних сплавів. Так, залізо з добавкою 4 % силіцію має здатність швидко намагнічуватись і розмагнічуватись. З нього виготовляють електричні трансформатори. Сталь з вмістом 15-20 % силіцію є кислотостійкою і йде на виготовлення хімічної апаратури.
Сплав міді із 4-5 % силіцію застосовується у машинобудуванні. Кремній широко застосовують як напівпровідниковий матеріал в електронній та радіотехнічній промисловості. Але для цього він повинен бути найвищої чистоти.
Фото
Стержень із породи Силіцію
Кристали кварцу (Тибет)
Фото
Порода Силіцію
Силікатний порошок


title: Презентація на тему «Застосування оксидів неметалів» (варіант 2)

text:
Застосування оксидів неметалів
                   Оксиди неметалів
Оксиди неметалів - це кислотні оксиди, кислотний характер яких збільшується із збільшенням ступеня окиснення, про що свідчить також зростання теплового ефекту реакцій розчинення оксидів у воді.
           В презентації:
            Діоксид вуглецю
Діокси́д вуглецю́, оксид карбону (IV), вуглекислий газ, CO2 — тривка хімічна сполука, поширена в природних газах, що містять його в кількості від декількох відсотків до практично чистого вуглекислого газу.
                       Застосування
У харчовій промисловості діоксид вуглецю використовується як консервант і позначається на упаковці під кодом Е290, а також як розпушувач тіста.	Рідка вуглекислота (рідка харчова вуглекислота) — зріджений вуглекислий газ, що зберігається під високим тиском. Безбарвна рідина. При випуску рідкої вуглекислоти з балона в атмосферу частина її випаровується, а інша частина утворює пластівці сухого льоду.	Балони з рідкою вуглекислотою широко застосовуються як вогнегасники і для виробництва газованої води і лимонаду.
                Діоксид сірки
Діоксид сірки, SO2 ( інші назви: сульфітний ангідрид, сірчистий газ) — сірчаний ангідрид, утворюється під час згоряння сірки, сірководню, а також під час нагрівання різних сульфітів у потоці повітря або кисню.
                 Застосування
Діоксид сірки застосовують у різних галузях промисловості. Найбільші його кількості йдуть на виробництво сульфатної кислоти. Діоксид сірки має здатність убивати різні мікроби, тому ним обкурюють складські приміщення, підвали, винні бочки тощо, а також овочі і фрукти, щоб запобігти їх загниванню.
Діоксид сірки знебарвлює різні органічні барвники і застосовується для відбілювання вовняних і шовкових тканин, соломи тощо.

                  Небезпечно!!!
Діоксид сірки шкідливо діє на здоров'я людей. Це було точно встановлено під час обстеження робітників та їхніх сімей, які проживали в зоні забруднення біля металургійних підприємств м. Дніпродзержинська. Загальна кількість скарг і частота захворювань мешканців цієї зони виявились вдвічі вищими, ніж у мешканців відносно чистого району. У мешканців цього району встановлено знижений вміст гемоглобіну та наявність діоксиду сірки в крові.
         Діоксид кремнію
Діокси́д кре́мнію (кремнезем, SiO2)  (англ. silica, нім. Siliziumdioxid) — сполука ковалентної природи.
               Властивості
               Застосування
Діоксид кремнію застосовують у виробництві скла, кераміки, бетонних виробів, для отримання кремнію, як наповнювач у виробництві гум. Кристали кварцу володіють п'єзоелектричними властивостями і тому використовуються в радіотехніці, ультразвукових установках, в запальничках.
Діоксид кремнію - головний компонент майже всіх земних гірських порід. З кремнезему і силікатів складається 87% маси літосфери.

               Застосування
Аморфний непористий діоксид кремнію застосовується в харчовій промисловості в якості допоміжної речовини E551, що перешкоджає злежуванню, в парафармацевтиці (зубні пасти), а також в харчових добавках або лікарських препаратах в якості ентеросорбенту.
Також використовується для виробництва волоконно-оптичних кабелів. Використовується чистий плавлений діоксид кремнію з добавкою в нього деяких спеціальних інгредієнтів.
Кремнеземна нитка також використовується в нагрівальних елементах електронних сигарет, тому що добре вбирає рідину і не руйнується під нагріванням спіралі.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Венера» (варіант 31)

text:
Венера

Венера посідає друге місце по відстані до Сонця, і третє місце по яскравості. Венера знаходиться так само, як і Меркурій, близько до Сонця, тому спостерігати за нею найкраще також вранці і ввечері. Видимість Венери у різні періоди дуже відрізняється через наявність на планеті фаз.
Планетарні характеристики
Радіус орбіти Венери складає 108 200 000 кілометрів.
Діаметр – 12 100 кілометрів.
Вага – 4.87 * 1024 кілограма.
Об'єм 9,38×1011 км³
Площа поверхні 4,60×108 км²
Середня густина 5,204 г/см³
Період обертання навколо Сонця 224,7 земних діб.
Названа на честь Венери, богині любові з римського пантеону. Це єдина з восьми основних планет Сонячної системи, яка отримала назву на честь жіночого божества.

Одна з давніх гіпотез народження планети Венера взята з міфології, яка стверджує, що Земля і Венера - сіамські близнюки, які були поділені після народження. Венеру в стародавні часи також називали сестрою Землі.
Протягом багатьох років Венера вважалася другою Землею, так як ця планета знаходитися набагато ближче до Землі, ніж всі інші планети. До того ж вона схожа і за розмірами, і по вазі з Землею. На жаль, всі надії були розвіяні після того, як поверхня Венери стала піддаватися різним дослідженням..
Дослідження
Вже 1610 р. Галілео Галілей за допомогою телескопічних спостережень вивчав зміну фаз у Венери, тобто зміну її видимої форми від диска до вузького серпа.
12 лютого 1961 р. радянськими вченими було запущено першу автоматичну станцію «Венера-1» , яка через три місяці пройшла на відстані близько 100 тис. км від Венери і вийшла на орбіту супутника Сонця.
 У грудні 1962 р. американці запустили
в космос зонд «Маринер-2», що
пройшов від Венери на відстані 35 тис.
км. Встановлена на його борту
апаратура (радіометр, магнітометр і т.
ін.) показала, що магнітне поле
планети невелике: магнітний момент
Венери не перевищує 5—10%
магнітного поля Землі.

              Маринер-2
Починаючи з 1965 р. на Венеру було надіслано серію різніх
космічних станцій.

                 Маринер-4
Маринер-10

Піонер-Венера-1
Піонер-Венера-2
Венера-експрес
Венера-10
Венера-13
Клімат
Температура поверхні Венери становить +480°С, залишається сталою протягом доби і не змінюється залежно від відстані до полюса чи екватора.
За таких умов на Венері не відбувається різких змін погоди — ніколи не буває ураганів, а швидкість вітру біля поверхні не перевищує 1 м/с.
 Висока температура біля поверхні планети зумовлена парниковим ефектом.
 Головна складова атмосфери Венери — вуглекислий газ (COJ — близько 97% за об'ємом.
Ландшафт Венери був досліджений за допомогою космічних
радарів.Згідно з дослідженнями було встановлено, що на
поверхні Венери  є численні кратери,гори і вулкани.
Встановлено також, що активна діяльність вулканів на Венері
триває і по сьогоднішній день.
Ландшафт
Вулкан на Венері
Внутрішня будова

Цікаві факти
Венера — це одна з двох планет, які обертаються навколо своєї осі за годинниковою стрілкою зі сходу на захід. Точно так само веде себе тільки ще одна планета, і це Уран.
Коли за Венерою спостерігають із Землі, вона виглядає яскравіше, ніж будь-яка інша планета чи зірка на небі. У певний час року, це перше небесне тіло, яке можна побачити на заході — а в інший час останньої зіркою видимою вранці.
Венера і Меркурій є єдиними планетами нашої системи, у яких немає природних супутників.
Сила тяжіння на Венері трохи менша, ніж на поверхні Землі. Якби людина, що важить на Землі 70 кг, прилетіла  на Венеру, там би вона важила близько 62 кілограмів.
Так як Венера дуже повільно обертається навколо своєї осі, тут немає зміни пір року — вона просто постійно «смажиться» з усіх сторін.
Венера, найяскравіша з планет. Вона сяє настільки сильно, що в безмісячну ніч вона цілком може відкидати тінь на Землю.
Дякую за увагу!)


title: Презентація на тему «Глюкоза» (варіант 4)

text:
C6H12O6
180,063388
91 g/100 mL


title: Презентація на тему «Засоби побутової хімії»

text:
Засоби побутової хімії – небезпечні джерела шкідливих для здоров’я людини речовин.
Кольорові олівці містять анілінові фарбники. Якщо ви маєте звичку їх гризти, можна отруїтися аніліном. Але, при правильному використанні олівців, цього не станеться.
Алергенну активність мають речовини, що містять нікель, хром, фтор, ртуть, мідь, а також каучуки, ацетон, хутро, книжковий та постільний пил, пір’я.

Засоби боротьби із комахами, що літають містять речовини, що в організмі людини перетворюються в отруйний метиловий спирт.
В рідину для миття ванн входять кислоти, які здатні викликати отруєння людини.
Косметичні засоби викликають ураження нервової системи.

Засоби для виведення плям, клеї не лише токсичні, а ще й пожежонебезпечні. Їх необхідно зберігати подалі від джерел вогню та тепла.
Аерозольні балончики не можна розбирати, викидати напівпорожніми.
Оганічні забруднювачі спричиняють подразнення очей, нежить, головний біль, втрату координації. У важких випадках негативно впливають на печінку, нирки й нервову систему. Здатні викликати онкологічні захворювання.
Якщо є можливість, використовуйте безпечні альтернативи хімічних речовин. Адже домогтися ідеальної чистоти і блиску цілком можливо й натуральними засобами, не вдаючись до шкідливої хімії.
Харчова сода — натуральний засіб, за допомогою якого посуд можна довести до блиску, чистити і полірувати алюмінієві, хромовані, срібні, сталеві, жерстяні та пластикові поверхні, а також коштовності.
Сік лимона: - видалення плям іржі з посуду, а також полірування столового срібла;- миття скла;- видалення плям з алюмінію, одягу та порцеляни.
Любителям приємних запахів слід перейти з освіжувачів повітря на натуральні природні масла та есенції (лимон, евкаліпт, ялина, апельсин, лаванда).
Оцет ефективно видаляє воскові плями і плями від смол, чудово дезінфікує, очищає плитку, кахель, видаляє накип.
Бура перешкоджає утворенню цвілі, покращує властивості чищення мила, видаляє плями, а якщо її змішати з цукром, то можна буде боротися з тарганами.
Майцена виробляється з кукурудзи і може використовуватися для чищення вікон, полірування меблів, чищення килимів і накрохмалювання одягу.


title: Презентація на тему «Комета Чурюмова — Герасименко»

text:
Комета Чурюмова — Герасименко
Виконала учениця 11-А класу
Ковальова Анастасія
Комета Чурюмова — Герасименко - короткоперіодична
комета з періодом обертання 6,6 року. Діаметр ядра:
3×5 км. Період обертання навколо осі: 12,40 год.Оскільки
орбіти таких як ця комет контролюються силою
тяжіння Юпітера, їх ще називають кометами родини
Юпітера. Ці комети, як вважають, походять із поясу
Койпера. Як і в інших комет, ядро, загалом, чорніше за
вугілля, що вказує на поверхневий шар, або кірку
органічного матеріалу, багатого на вуглець
Комету було відкрито 23 жовтня 1969 року Климом
Чурюмовим у Києві в результаті вивчення
фотопластинок комети 32P/Комас Сола, знятих
Світланою Герасименко в Алма-Атинській
обсерваторії у вересні того ж року. Перший знімок, на
якому видно комету, датований 20 вересня 1969 року.
Біля краю фотознімка було виявлено ще одну комету,
проте спочатку вона розглядалась як фрагмент
комети Комас Сола. Після вивчення наступних
фотознімків було з'ясовано, що цей об'єкт рухався
іншою траєкторією і, таким чином, є самостійною
кометою

2 березня 2004 року Європейським космічним
агентством був запущений космічний апарат «Розетта»
(для дослідження комети Чурюмова-Герасименко.
6 серпня 2014 зонд «Розетта» вийшов на орбіту комети
Чурюмова — Герасименко. «Розетта» стала першим
космічним апаратом, який зумів вийти на орбіту комети
— раніше зонди отримували дані про комети,
наближаючись до них лише на короткий час і на великій
швидкості.

14 липня 2014 інструмент OSIRIS на апараті «Розетта» сфотографував комету з відстані 12 тис. км (7500 миль). Виявилось, що ядро комети складається з двох чітко розділених частин, які, як сказав менеджер проекту OSIRIS Карстен Гютлер, «дещо нагадують гумову качечку з тілом і головою»
Дослідження поверхні комети за допомогою ультрафіолетового спектрографа НАСА «Еліс» на борту «Розетти», здійснені впродовж серпня 2014 року, виявили, що комета є незвично темною на ультрафіолетових довжинах хвиль і що поверхня комети — принаймні до вересня — не показує великих оголень льоду. Також у кометній атмосфері вже були виявлені як водень, так і кисень

12 листопада 2014 року зонд спрямував на поверхню ядра комети спускний апарат «Філе» для вивчення хімічного складу небесного тіла. Приземлення на поверхню комети відбулося о 17:34 за Київським часом, але через велику відстань між Землею та кометою сигнал про приземлення надійшов лише о 18:03, через 29 хвилин.

Протягом 12-15 листопада апарат «Філе» виконав усі заплановані дослідні роботи з використанням усіх наявних на борту інструментів. Так, за допомогою бура було отримано й проаналізовано зразок ґрунту[3]. Також отримано дані про температуру й внутрішню структуру комети. Крім того, вдалося зробити знімки місцевості. Усі отримані дані було передано на Землю. Однак після вичерпання запасів енергії апарат перейшов у режим сну, а зв'язок із ним припинився.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Жидкие кристаллы»

text:
Жидкие кристаллы
Подготовила:
Кальченко Алёна
Жидкие кристаллы
		Жидкие криста́ллы (сокращённо ЖК) — это фазовое состояние, в которое переходят некоторые вещества при определенных условиях (температура, давление, концентрация в растворе).

История открытия
		Жидкие кристаллы открыл в 1888 г. австрийский ботаник Ф. Рейнитцер. Он обратил внимание, что у кристаллов холестерилбензоата и холестерилацетата было две точки плавления и, соответственно, два разных жидких состояния — мутное и прозрачное.
		 Однако, учёные не обратили особого внимания на необычные свойства этих жидкостей. Долгое время физики и химики в принципе не признавали жидких кристаллов, потому что их существование разрушало теорию о трёх состояниях вещества: твёрдом, жидком и газообразном. Учёные относили жидкие кристаллы то к коллоидным растворам, то к эмульсиям.
Свойства жидких кристаллов
		Жидкие кристаллы обладают одновременно свойствами как жидкостей (текучесть), так и кристаллов (анизотропия).
		По структуре ЖК представляют собой вязкие жидкости, состоящие из молекул вытянутой или дискообразной формы, определённым образом упорядоченных во всем объёме этой жидкости.
		Наиболее характерным свойством ЖК является их способность изменять ориентацию молекул под воздействием электрических полей, что открывает широкие возможности для применения их в промышленности.
Группы жидких кристаллов
		По своим общим свойствам ЖК можно разделить на две большие группы:
термотропные ЖК, образующиеся в результате нагревания твердого вещества и существующие в определенном интервале температур и давлений. Термотропные ЖК подразделяются на три больших класса: нематические, смектические и холестерические жидкие кристаллы.
лиотропные ЖК, которые представляют собой двух- или более компонентные системы, образующиеся в смесях стержневидных молекул данного вещества и воды (или других полярных растворителей). Эти стержневидные молекулы имеют на одном конце полярную группу, а большая часть стержня представляет собой гибкую гидрофобную углеводородную цепь. Такие вещества называются амфифилами.
Типы жидких кристал-лов
По типу ЖК обычно разделяют на две большие группы: нематики и смектики. В свою очередь нематики подразделяются на собственно нематические и холестерические жидкие кристаллы.
Смектические жидкие кристаллы
 	Эти жидкие кристаллы имеют слоистую структуру, с несколькими вариантами расположения молекул в слоях. Слои могут без помех скользить друг по другу.
		Каждая молекула может двигаться в двух измерениях, оставаясь в слое, и вращаться вокруг своей продольной оси. Расстояние между молекулами слоя может быть либо постоянным, либо беспорядочно меняющимся. Слои могут перемещаться друг относительно друга.

Нематические жидкие кристаллы
	В этих кристаллах отсутствует дальний порядок в расположении центров тяжести молекул, у них нет слоистой структуры, В нематических жидких кристаллах молекулы расположены параллельно или почти параллельно друг другу.
	Они могут двигаться во всех направлениях и вращаться вокруг своих продольных осей, но при этом сохраняют ориентационный порядок: длинные оси направлены вдоль одного преимущественного направления.

Холестерические жидкие кристаллы
	Это нематические ЖК, но их длинные оси повернуты друг относительно друга так, что они образуют спирали, очень чувствительные к изменению температуры вследствие чрезвычайно малой энергии образования этой структуры .
	Холестерики образуется двумя группами соединений: производными оптически активных стероидов, главным образом холестерина и нестероидными соединениями, принадлежащими к тем же классам соединений, которые образуют нематические жидкие кристаллы, но обладающими спиральностью.
Различие молекул ЖК
Жидкие кристаллы в биологии
	 	Многим структурным образованиям живого организма свойственно жидкокристаллическое состояние. Структура жидких кристаллов оказалась удобной для биологических процессов. Она соединяет в себе устойчивость к внешним воздействиям с гибкостью и пластичностью.
		Среди биоорганических веществ особенно распространены лиотропные жидкие кристаллы. Их образуют полипептиды, эфиры холестерина, цереброзиды, вирусы. Сложные биологически активные молекулы (например, ДНК) и даже макроскопические тела (например, вирусы) также могут находиться в жидкокристаллическом состоянии. Жидкие кристаллы играют важную роль в ряде механизмов жизнедеятельности человеческого организма. Некоторые болезни (атеросклероз, желчнокаменная болезнь), связанные с появлением в организме твердых кристаллов, проходят через стадию возникновения жидкокристаллического состояния.
Применение
		Одно из важных направлений использования жидких кристаллов — термография.
		Так же ЖК используются в медицине. С помощью ЖК обнаруживают пары́ вредных химических соединений и опасные для здоровья человека гамма- и ультрафиолетовое излучения.
		На основе жидких кристаллов созданы измерители давления, детекторы ультразвука, температурные датчики, модуляторы света, индикаторные устройства .
		Но самая многообещающая область применения жидкокристаллических веществ — информационная техника. От первых индикаторов, знакомых всем по электронным часам, до цветных телевизоров с жидкокристаллическим экраном размером с почтовую открытку прошло лишь несколько лет. Такие телевизоры дают изображение весьма высокого качества, потребляя меньшее количество энергии.
Вывод
	 	Жидкие криста́ллы - вещества, находящиеся в промежуточном между твердым кристаллическим и изотропным жидким, в так называемом мезоморфном состоянии.Они делятся на лиотропные  и термотропные ЖК, а термотропные разделяются на нематические, смектические и холестерические жидкие кристаллы.
		 Благодаря сильной зависимости свойств жидких кристаллов от внешних воздействий они находят разнообразное применение в технике.
		 Жидкие кристаллы играют важную роль в ряде
 механизмов жизнедеятельности
человеческого организма.

Спасибо за внимание!


title: Презентація на тему «Гума» (варіант 1)

text:
   Гума
У 1834 році німецький хімік Фрідріх Людерсдорф і американський хімік Натаніель Хейвард (Nathaniel Hayward) виявили, що додавання сірки до каучуку зменшує або навіть зовсім усуває липкість виробів з каучуку. Через деякий час він виявив кожеподобной матеріал - гуму. Цей процес був названий вулканізацією. Відкриття гуми призвело до широкого її застосування: у 1919 році було запропоновано вже більше 40 000 різних виробів з гуми.
Гума (від лат. Resina «смола») - еластичний матеріал, що отримується вулканізацією каучуку. За ступенем вулканізації гуми поділяються на м'які (1-3% сірки), напівтверді і тверді (30% сірки) (ебоніт). Щільність - 1,2 т/м3.
У машинобудуванні часто використовується гума - складна суміш, в якій основним компонентом є каучук. Гума володіє високою еластичністю, яка поєднується з низкою інших найважливіших технічних властивостей: високим опором розриву і стирання, газо-і водонепроникністю, хімічною стійкістю, високими електроізоляційними властивостями і малою питомою вагою. До недоліків гуми відносяться її невисока теплостійкість і мала стійкість до дії мінеральних масел.
           Застосування :
Гумові вироби знаходять саме широке застосування у всіх галузях народного господарства . Асортимент гумових виробів обчислюється в даний час десятками тисяч найменувань. Основне застосування гума знаходить у виробництві шин.
Крім шин , в автомобілі налічується близько 200 самих різних гумових деталей: шланги , ремені , прокладки , втулки , муфти , буфера , мембрани , манжети і т. д.
Гума володіє високими електроізоляційними властивостями , тому її широко застосовують для ізоляції кабелів , проводів , магнето , захисних засобів - рукавичок , калош , килимків.
Склад
У склад гуми входять каучук, регенерат, вулканізуючі речовини, прискорювачі вулканізації, наповнювачі, пом'якшувачі, противостарители, барвники. Каучук натуральний і синтетичний є основною сировиною для отримання гумових виробів. В даний час гумові матеріали переважно виробляються з синтетичного каучуку, який видобувається з етилового спирту, нафти, природного газу та інших речовин.
Регенерат - пластичний матеріал, що отримується шляхом переробки старих гумових виробів та відходів гумового виробництва . Застосування регенерату зменшує вміст каучуку в гумової суміші , знижує собівартість гумових виробів і дещо підвищує їх пластичність.
Основним вулканізуючим речовиною є сірка. Змінюючи кількість сірки у складі гумових сумішей , можна отримати гуму , що володіє різними ступенями еластичності . Процес хімічної сполуки каучуку з сіркою при нагріванні називається вулканізацією . При отриманні еластичних гум сірка вводиться в кількості 1-4% від маси каучуку. Гума , що містить 25-35 % сірки , являє собою твердий матеріал , званий ебонітом . Для скорочення тривалості і температури вулканізації вводяться в невеликій кількості ( 0,5-2,5 %) прискорювачі ( каптакс , окис свинцю і т. д.).

Наповнювачі бувають активні , неактивні і спеціальні . До активних наповнювачам ( підсилювачам ) відносяться сажа , цинкові білила , каолін та інші речовини, що підвищують механічні властивості гуми (міцність на розрив і опір стиранню) . Сажа є основним наповнювачем для отримання міцної гуми , що володіє високим опором стирання. До неактивним наповнювачів відносяться тальк , крейда , інфузорна земля та ін Їх вводять з метою збільшення обсягу і здешевлення гуми. До спеціальних наповнювачів відносяться каолін та азбест , що додають гумі хімічну стійкість , і діатоміт , що підвищує електроізоляційні властивості гуми.
Армованої називають гуму , всередину якої введені прокладки з металевої сітки або спіралі з метою підвищення міцності і гнучкості , що особливо важливо для таких виробів , як автомобільні шини , приводні ремені , стрічки транспортерів , трубопроводи і т. д. При її приготуванні в гумову суміш закладають металеву сітку , покриту шаром латуні та обмазаний клеєм , і піддають одночасного пресуванню і вулканізації.
Пористі гуми за характером пір і способом отримання поділяються на губчасті - з великими відкритими порами , однорідні ніздрюваті - із закритими порами і мікропористі . Спосіб їх отримання заснований на здатності каучуку абсорбувати гази і на дифузії тазів через каучук. Пориста гума застосовується при виготовленні амортизаторів , сидінь , віконних прокладок , протекторних шарів покришок.
Тверда гума , або ебоніт , має темно- коричневу або червоне забарвлення , теплостійкість від 50 до 90 ° С , витримує високу пробивну напруга ( 25 - 60 кВ / хв).

Ебоніт застосовується для виготовлення конструкційних деталей, вимірювальних приладів і різної електроапаратури і поставляється для цих цілей у вигляді пластин, прутків і трубок двох марок: А і Б. Крім цього, випускаються, ебонітові акумуляторні моноблоки, сепаратори (у вигляді гладких і ребристих пластин) і різні деталі для лужних акумуляторів.
Роботу виконав учень                     11 класу Кузніцов Євген Русланович


title: Презентація на тему «Олійно-жирова промисловість»

text:
Олійно-жирова промисловість
Підготувала учениця 11-Б класуХалімон Заріна
Олійно-жирова промисловість
Виробляє і переробляє рослинні жири та пов'язані з ними продукти.
У результаті переробки насіння олійних культур отримують продукти :
та крихту кісточкову, отриману після переробки плодових кісточок,
більш глибокої переробки
первинної переробки
олію та шрот
майонез, маргаринмило, оліфи
Соняшни-кове борошно та білкові кислоти.
Основна продукція

Олія соняшникова
Олія соєва
Олія ріпакова
Оліфи
Жири
Масла
Допоміжна продукція: мила, шампуні, мастильні засоби
Соняшникова олія
Одна з найважливіших рослинних олій, що має велике народно-господарське значення.
З неї виробляють:
маргарин і кулінарні жири (шляхом гідрування)
 застосовується для виготовлення консервів
у миловарінні та лакофарбовій промисловості
входить до складу різних мазей.
Склад жирних кислот y соняшниковій олії
теаринова
пальмітинова
 міристинова
 арахінова
олеїнова
Соняшникова олія не може містити холестерин, оскільки вона має рослинне походження.
Оливкова олія
Рослинна олія, що виготовляється з плодів європейської маслини .

За жирнокислотним складом є сумішшю тригліцеридів жирних кислот з дуже високим вмістом ефірів олеїнової кислоти.
Оливкова олія має широке застосування в кулінарії, косметології, виготовленні мила. Оливкова олія — цінний дієтичний продукт, завдяки високому вмісту мононенасичених жирних кислот і поліфенолів.
Соєва олія
 Це прекрасний дієтичний продукт, що містить ненасичені жирні линолеву та линоленову кислоти, солі кальцію, натрію, магнію, фосфору, вітаміни Е та С
Цінним компонентом соєвої олії є лецитин.
Соєва олія, завдяки сильній антихолестериновій дії, рекомендується при високому вмісті холестерину в крові.
Абрикосова олія
Містить тригліцериди, природний віск, стеарин, олієрозчинні вітаміни.

Заповнює втрату шкірного жиру при умиванні, несприятливих атмосферних впливах.

Має антиоксидантну активність.

Рослинні олії, отримані пресовим або екстракційним способами, містять велику кількість домішок і без попередньої очистки не можуть використовуватись у їжу і для подальшої переробки.
В першу чергу це механічні домішки –
 частинки олійного матеріалу
розчинені фосфоліпіди,
воски,
вільні жирні кислоти,
пігменти і ароматичні речовини,

які погіршують якість готової рослинної олії, її стійкість під час зберігання.
Для очистки олій від різноманітних домішок використовують рафінацію.
Фізична
Хімічна
Фізико-хімічна
Використовується для відділення механічних домішок – відстоювання, центрифугування, фільтрування (первинна очистка олії)
Використовується для видалення смакових і ароматичних речовин, барвників – адсорбційна рафінація та дезодорація.
Служить для виділення фосфоліпідів, вільних жирних кислот – гідратація, лужна рафінація.
Маргарин
 Харчовий жир, жироводяна система, до складу якої входять харчові жири, молоко, сіль, цукор.
Основою маргаринів служать рослинні олії або рідкі жири риб і тварин (саломаси). З точки зору споживача, маргарин може розглядатися як ерзац вершкового масла.
Він містить багато жирних кислот, які вводять в нього додаванням рослинної олії; нестачу вітамінів покривають штучною вітамінізацією продукту.
У маргарині міститься до 82 % жиру та до 17 % вологи.

Оліфи
Прозорі олійні рідини, продукти термічної або хімічної переробки рослинних олій або алкідних смол.Стара назва оліфи — варена олія.
Оліфа призначається для виготовлення густотертих, готових до вживання масляних,  фарб. Деякие застосування оліфа має для просочення, грунтовки дерев'яних поверхонь перед фарбуванням.
На основі оліфи готують олійні фарби для художників (олійний живопис).
Для виготовлення натуральної оліфи використовують льняне, конопляне та інші висихаючі рафіновані олії.
Найякіснішою визнають оліфу оксоль, виготовлену з лляної олії, оксоль з соняшникової олії має гірші властивості у порівнянні з лляною оліфою. Оксоль використовують як у інтер'єрах, так і на фасадах споруд, для покриття садових меблів.
Мило
Мило - це розчинна у воді миюча речовина, яка перебуває у рідкому або твердому стані), виготовлена з'єднанням жирних кислот, лугів, рослинних масел. Мило використовують як засіб для очищення та догляду за шкірою або в ролі побутової хімії для прання.
У хімічному відношенні основним компонентом твердого мила є суміш розчинних солей вищих жирних кислот. Зазвичай це натрієві, рідше - калієві і амонієві солі таких кислот, як стеаринова, пальмітинова, міристинова, лауринова і олеїнова.
Сучасні технології миловаріння
В якості сировини для отримання основного компонента мила, можуть використовуватися тваринні і рослинні жири.
Миловаріння – процес гідролізу жирів під дією водяної пари при підвищеному тиску.

Утворюються гліцерин і вільні жирні кислоти, які легко можна відокремити від гліцерину, використовуючи його розчинність у воді.


title: Презентація на тему «Молоко»

text:
Молоко
Виконала роботу
учениця  8-Б класу
ліцею №171 “Лідер”
Сейранова Єлизавета
Загальні відомості
Молоко –продукт нормальної секреції молочних залоз. Молоко є емульсією крапель жиру у воді. До складу молока входять понад сто компонентів, основні з яких: вода,білки(казеїн, сироваточні білки), лактоза, мінеральні речовини,гормони, вітаміни, ферменти, антитіла. Деякі компоненти(казеїн, лактоза) не зустрічаються в інших продуктах харчування.

Питне молоко характеризується високими споживними властивостями, які визначаються його хімічним складом, засвоюваністю, енергетичною цінністю. Вміст білків і цукрів у питному молоці такий самий, як у свіжевидоєному. Кількість жирів в окремих видах молока нормується стандартами. Для визначення жирності використовується прилад бутирометр.

Жири питного молока засвоюються краще, ніж свіжовидоєного. Енергетична цінність молка невисока. Вона залежить, насамперед, від вмісту жиру і коливається від 30 до 80 ккал/100г. Білий колір і непрозорість молока обумовлює розсіювання світла частинами білків і кульок жиру, кремовий відтінок – розчинений у жирі каротин, приємний, солодкувато – солонуватий смак – лактоза, хлориди, жирні кислоти, а також жир і білки.
Жир надає молоку певну ніжність, лактоза – солодкуватий смак, хлориди – солонуватий, білки і деякі солі – повноту смаку. Молоко необхідне для функціонування багатьох органів людини, насамперед печінки. Використовують молоко в їжу безпосередньо, для приготування перших, других і третіх страв, у хлібопекарській, кондитерській та інших галузях харчової промисловості.

У харчовій промисловості найпоширеніше коров’яче молоко, у різних місцевостях використовують  козяче, овече, а також кобиляче і осляче.

ВИКОРИСТАННЯ МОЛОКА ДОМАШНІХ ТВАРИН.
Оленяче молоко.
Евенки раніше і досі практикують доїння оленів, використовуючи молоко, як у харчових, так і обрядових цілях. Молоко північного оленя містить 19,1% жиру.

Лосине молоко.
Оленяче молоко.Евенки раніше і досі практикують доїння оленів, використовуючи молоко, як у харчових, так і обрядвих ціляхМолоко північного оленя містить 19,1% жиру.
У Росії та Скандинавії робилися спроби одомашнити і використовувати лосів, як молочних тварин,однак складність утримання робить це економічно недоцільним. Молоко лосів схоже за смаком з коров’ячим, але більш жирне(більше 10%) і менш солодке. Використовується в лікувальному харчуванні.
Козяче молоко.
Хімічний склад і властивості молоко кіз близькі до складу і властивостей коров’ячого. Воно відрізняється лише більш високою кількістю білка, жиру і кальцію; містить чимало каротину, тому має блідно – жовте забарвлення. Кульки жиру дрібніші, що сприяє кращому його засвоєнню організмом людини. Козяче молоко багате вітаміном А, містить трохи більше заліза і магнію, ніж коров’яче молоко. Його використовують для лікування шлунково – кишкових захворювань, туберкульозу, щитовидної залози. Сире козяче молоко менш небезпечне, тому що кози стійкіші до захворювань, ніж корови. З козячого молока виробляють бринзу.

ОВЕЧЕ МОЛОКО
ОВЕЧЕ МОЛОКО має м’який, дещо солодкуватий смак. Цінність овечого молока є значно вищою, чим коров’ячого, козиного та навіть на відміну від молока молодих мам. Білок овечого молока перетравлюється в організмі людини на 99,1%, у той час, як коров’ячого на 92, 6%. Молоко овець, як правило, в сирому вигляді рідко споживають, а переробляють його на молочні продукти: м’які та тверді сири. У деяких культурах(наприклад у Китаї, Японії і на островах Полінезії) молоко не вживають через те, що організм більшості людей монголоїдної раси не здатний його засвоїти.

Інші види
Кобиляче молоко – являє собою білу з блакитним відтінком рідину трохи терпкого смаку. Його використовують для приготування цінного дієтичного продукту – кумису. Верблюже молоко – продукт, традиційний для східних країн. В школах і дитячих садках ОАЄ воно входить в раціон харчування дітей. Має на Сході щоденний вжиток, використовується для приготування сирів, морозива, какао. До верблюжого молока слід звикати, поступово збільшуючи його споживання.

У деяких країнах молоко мало церемоніальне значення і його часто віддавали у жертву богам і духам. Споживання молока у світі зростає швидше, аніж продуктів харчування загалом – це зумовлено ростом споживання молокопродуктів. Харчова промисловість переробляє молоко у різноманітні продукти харчування, починаючи від сирів, вершкового масла, перепічки, морозива, та закінчуючи використанням у м’ясних продуктах.

Дослідницька робота
Дослід : виготовлення сиру в домашніх умовах.
До свіжого молока додаємо трохи закваски та поміщаємо в тепле місце на 12 годин для сквашування.
Потім посуд зі сквашеним молоком поміщаємо на 15 хвилин в парову баню для згортання згустку, регулюючи температуру та сліуючи за виділенням сироватки.
Зварений згусток викладаємо на друшляк, вистелений марлею, даємо стекти сироватці, та скручуємо до утворення твердої  головки.
Висновок
В ході дослідницької роботи було отримано домашній сир, внаслідок згортання молока, що викликали кислоти, які знаходилися в заквасці. Справжній сир не містить солі. Він повинен бути ні жовтуватим, ні сіруватим – тільки білим. Справжній сир має чистий молочний запах, без кислинки і плісняви.


title: Презентація на тему «Контроль хімічного складу їжі та води»

text:
Контроль хімічного складу їжі та води
Презентація учнів 10-Б класу:
Сухенка Евгенія;
Кім Регіни;
Павлової Крістіни.
Харчування — одна із основних життєво необхідних умов існування людини. Їжа є джерелом енергії. Харчування впливає на стан здоров'я,працездатність, настрій та тривалість життя людини.
Ї́жа — все, що споживає людина й інші живі істоти для підтримки життя; харчі. Речовини, що їх організм отримує з навколишнього середовища є для нього будівельним матеріалом і джерелом енергії.
Складовими елементами їжі є поживні речовини. Хімічний склад більшості харчових продуктів складний і різноманітний. Речовини, які містяться у продуктах, називають харчовими і поділяють на неорганічні (мінеральні речовини, вода) і органічні (вуглеводи, жири, білки та інші)

Все, окрім кисню, людина отримує для своєї життєдіяльності із їжі.
Тому за добу людина має споживати 15-20% жирів, 30-35% білків, 45-50% вуглеводів.

Харчові добавки
У продукти з технологічних міркувань, щоб зберегти і підвищити смак, подовжити термін зберігання, щоб продукти не змінили колір і консистенцію, зовнішній вигляд, — додають речовини — харчові добавки, для яких для використання в Європейському Союзі були введені Е-номери.
Харчовими добавками можуть бути природного походження, генетично модифіковані та хімічні.
Деякі з них можуть бути непезпечними и мати вплив на життєдіяльність організму людини
ФенолЕ230, Е232 використовується при обробці фруктів (апельсини, банани).Потрапляючи в наш організм в малих дозах, провокує рак,а у великих – чиста отрута.

БАД- спеціальний харчовий продукт, призначений для вживання або введення в межах фізіологічних норм до раціонів харчування чи харчових продуктів з метою надання їм дієтичних, оздоровчих, лікувально-профілактичних властивостей для забезпечення нормальних та відновлення порушених функцій організму людини.
Види БАДів:Нутрицевтики-есенціальні біологічно активні речовини, які застосовуються для корекції хімічного складу раціону людини. Парафармацевтики-біологічно активні речовини, які володіють певною фармакологічною активністю та застосовуються для підтримки у фізіологічних межах функціональної активності органів та систем, профілактики патологічних станів та допоміжної терапії. Еубіотики(пробіотики)-біологічно активні добавки, які містять живі мікроорганізми та нормалізують мікрофлору кишківника.
Хімічний склад води

Вода - найголовніша складова щоденного меню людини. Вона дуже важлива в обміні речовин, терморегуляції організму, для хорошого травлення, вона виводить солі та інші продукти обміну речовин з організму
Використання питної води з порушенням гігієнічних норм щодо її хімічного складу спричиняє розвиток у людини різних захворювання
Середнє значення добової норми чистої води - 2,5 - 3 літри.

Вода розчиняє в собі все і зберігає слід всього, з чим стикається. 70 000 речовин зустрічаються у воді в якості домішок. Є й ті, що надзвичайно небезпечні для здоров'я.

Дякуємо за увагу


title: Презентація на тему «Охорона навколишнього середовища від забруднень при переробці вуглеводневої сировини та використанні продуктів її переробки»

text:
«Охорона навколишнього середовища від забруднень при переробці вуглеводневої сировини та використанні продуктів її переробки»

    Вуглеводнева сировина - це нафта, природний газ, газовий конденсат, кам’яне вугілля, що є товарною продукцією.
Нафта
За фізичними властивостями нафта – це густа оліїста рідина зі специфічним запахом, темно-бурого чи чорного кольору, легша за воду і нерозчинна в ній. Нафта різних родовищ відрізняється за складом, густиною, кольором, запахом тощо.

Нафта не є індивідуальною речовиною, це суміш близько 1000 різних речовин, серед яких переважають рідкі насичені вуглеводні, в ній також містяться домішки сульфуро-, нітрогено-, оксигеновмісних органічних сполук, водний розчин неорганічних солей
Основними забруднювачами атмосфери є промислові підприємства
Кам’яне вугілля
Кам’яне вугілля, як і нафта, не індивідуальна речовина. До його складу входять вільний вуглець (до 10%), органічні речовини, що містять Карбон, Гідроген, Оксиген, Сульфур, Нітроген, мінеральні речовини (вони залишаються у вигляді шлаку після спалювання вугілля).

Продукти переробки кам’яного вугілля
Застосування
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Тефлон»


Презентація на тему «Вплив синтетичних лікарських препаратів на організм людини»


title: Презентація на тему «История появления стекла и все сведения о нем»

text:
История появления стекла и все сведения о нем
Цель:
1.Узнать о теории происхождения стекла.
2..Изучить состав стекла.
3.Ознакомиться со свойствами.
4.Рассмотреть основные виды стекла.
5.Закрепление знаний по теме: «Неметаллические элементы и их соединения

План
1.Теория происхождения стекла

2.Реакция получения стекла и его молекулярная формула
3.Состав стекла
4.Окраска стекол
5.Свойства
6.Виды стекла
7.Интересные факты
Теория происхождения стекла

   Наиболее ранняя теория происхождения стекла предложена Плинием Старшим (79 г. н.э.).
   "Существует предание, - пишет Плиний, - будто бы к устью реки пристал корабль торговцев содой. Рассеявшись по берегу, они готовили обед, и поскольку не оказалось камней, чтобы подставить под котелки, они подложили куски соды; когда эти последние разогрелись и смешались с береговым песком, тогда потекли ручьи новой жидкости, что и явилось началом стекла."
   Вполне может быть, что история стеклянных бусин началась в  середине III тысячелетия в древнем Египте , где гончары стали перед обжигом покрывать глиняную посуду смесью песка и соды (впоследствии стали прибавлять еще известь). Огонь расплавлял смесь, она растекалась по стенкам посуды, покрывая ее тонкой корочкой. Эту твёрдую, блестящую корочку мы называем глазурью. Но, собственно говоря, мы могли бы ее называть и стеклом; по своему составу она ничем не отличается от стекла.
Реакция получения стекла и его молекулярная формула
   Состав обычного оконного стекла можно выразить формулой:
    Na2O*CaO*6SiO2
   Стекло обычно производят  из смеси белого песка, соды, известняка, путем сплавления в специальных стекловаренных печах.
   Процесс получения обычного стекла выражается химическим уравнением :
Na2CO3 + CaCO3 + 6SiO2 = 2CO2 + Na2O * CaO * 6SiO2
Состав стекла
   Базовый метод получения силикатного стекла заключается в плавлении смеси кварцевого песка (SiO2), соды (Na2CO3) и извести (CaO).

   В стекловарении используют только самые чистые разновидности кварцевого песка, в которых общее количество загрязнений не превышает 2—3 %. Особенно нежелательно присутствие железа, которое даже в ничтожных количествах (десятые доли %) окрашивает стекло в зеленоватый цвет.
Окраска стекол
Окраску стекла осуществляют введением в него оксидов некоторых металлов или образованием коллоидных частиц определенных элементов:
1.Золото и медь(Au и Cu)при коллоидном распределении окрашивают стекло в красный цвет. Такие стекла называют золотым и медным рубином соответственно.
2.Серебро(Ag)в коллоидном состоянии окрашивает стекло в желтый цвет.
3.Хорошим красителем является селен (Se). В коллоидном состоянии он окрашивает стекло в розовый цвет
4.Оксид кобальта(II) СoO в малых количествах дает голубое стекло
5.Оксид свинца (II)  PbO усиливает цвет стекла и придает цвету яркие оттенки.
Свойства
Способность пропускать солнечные лучи.
Постепенные переход из твердого состояния в жидкое из-за отсутствия постоянной точки кипения и плавления.
Стойкость к действию кислот и щелочей.
Стекло поддается механической обработке: его можно пилить циркулярными пилами, резать алмазом, шлифовать, полировать.
В пластичном состоянии при 800—1000 °С стекло поддается формованию. Его можно выдувать, вытягивать в листы, трубки, волокна, можно сваривать.
Выдувание
Резка стекла
Виды стекла
Применение
Интересные факты о стекле
 Когда разбивается стекло, трещина движется со скоростью 4828 км/ч.
 Стекло разлагается  1 миллион лет.
 Стекло это один из немногих материалов, которые могут быть переработаны на 100% при этом не теряя качества.
 Стекло является аморфным материалом. Это значит, что если чрезвычайно горячее стекло быстро охладить, то оно не затвердеет.
 Энергия от переработки 1 стеклянной бутылки может питать компьютер в течении 30 минут.
 Переплавить битое стекло на новые изделия на 40% дешевле, чем произвести новое стекло из первичного сырья.
 Самое толстое стекло в мире используется в Сиднейском аквариуме. Его толщина 26 сантиметров, а размеры экрана 7 на 4 метра.
Источники материала
http://www.alhimikov.netl
http://steklishki.narod.ru/
http://ru.wikipedia.org.
http://images.yandex.ua
http://www.evroton.com.ua
http://100facts.ru.
ПодготовилаКасперук КаринаУченица 10-А класса


title: Презентація на тему «Ознайомлення зі змістом етикеток харчових продуктів»

text:
Дослід
Ознайомлення зі змістом етикеток харчових продуктів

Висновок
    У цьому досліді ми ознайомились зі змістом етикеток харчових продуктів. З’ясували склад,харчову цінність,використання добавок. І визначили ,що діоксид вуглецю (Е290), прискорює процес всмоктування інших речовин в слизову шлунка, у великих кількостях може викликати метаболізм і токсичність. У великих кількостях у деякої категорії людей ,схильних до алергії лецитин (Е322)може викликати алергічні реакції. Полігліцерин (Е476) може привести до збільшення розмірів печінки і нирок, а так само до порушення обмінних процесів в організмі людини. Бензонат натрію(Е 211) може пошкоджувати важливу область ДНК в мітохондріях і викликати серйозне пошкодження ДНК в цілому.Лише для молочної кислоти (Е270) шкідлива дія не встановлена.Отож, купуючи продукти, рекомендуємо уважно вивчати етикетку. Якщо в продукті одні Е-компоненти харчові добавки, вживання такого продукту шкідливо для здоров’я.


title: Презентація на тему «Гліцерин» (варіант 1)

text:
Гліцерин

Вступ
Опис продукту
Основні способи отримання
Хімічні властивості
Фізичні властивості
Сфери застосування

Зміст
Гліцерин - дуже універсальний засіб, який знайшов своє застосування практично в усіх сферах нашого життя.
Гліцерин і сьогодні знаходить усі нові області застосування, в яких виявляється значно зручнішим і оптимальним складовим, ніж колишні компоненти.
Гліцерин(від греч. Glycer-солодкий) [пропантриол- 1,2,3] є простим представником трьохатомних спиртів.

Вступ
Гліцерин - органічна сполука, що відноситься до поліолам.
Етилгліколь і гліцерин є найпростішими по структурі поліспиртами. Ізомерія трьохатомних спиртів визначається будовою вуглецевого ланцюга і положенням в ній трьох гідроксильних груп. Глицерин хімічна сполука з формулою HOCH2CH(OH) - CH2OH або C3H5(OH) 3. Простий представник трьохатомних спиртів.
Опис продукту
1. Гідроліз рослинних або тваринних жирів(у присутності лугів або кислот)
Гідроліз у присутності лугів призводить до освіти натрієвою або калієвою солей вищих кислот - мила

2. Синтез з пропілену(промисловий спосіб)
Основні способи отримання
Гліцерин вступає в реакції, характерні для одноатомних спиртів. Він горить з утворенням CO2 і води, реагує з активними металами з виділенням водню :
  CH2-OH                    CH2-ONa

     |                                  |

2 CH-OH + 6Na → 2 CH-ONa + 3H2

     |                                |

   CH2-OH                 CH2-ONa

Хімічні властивості

Гліцерин вступає в реакцію з галогеноводородами:

CH2OH - CHOH - CH2OH + HCl → CH2OH - CHOH - CH2Cl + H2O і з азотистою кислотою.
Хімічні властивості
При взаємодії гліцерину з азотистою кислотою утворюється важка масляниста, сильно вибухова речовина - тринироглицерин:
Хімічні властивості

Характерною реакцією гліцерину є утворення синього розчину при взаємодії з міді(II) гідроксидом Cu(OH) 2.

Хімічні властивості
При дегідратації він утворює токсичний акролеїн:

HOCH2CH(OH)-CH2OH  H2C=CH-CHO + 2 H2O
Хімічні властивості
Гліцерин — безбарвна, в'язка, гігроскопічна рідина, необмежено розчинна у воді. Солодкий на смак, чому і дістав свою назву(гликос - солодкий). Добре розчиняє багато речовин.

Фізичні Властивості
Військова справа
Гліцерин використовують для отримання нітрогліцерину, з якого роблять динаміт, бездимний порох і інші вибухові речовини. Використовують як незамерзаючі розчини в різних двигунах, гальмівній і нагріваючій рідині, для охолодження стволів знарядь.
Сфери застосування
Тютюнова промисловість

Завдяки високій гігроскопічності гліцерин використовується для регулювання вологості  тютюну з цілю усунення неприємного дратівливого смаку.
Сфери застосування
Гліцерин в електронних сигаретах.
Цілі:
-1, гліцерин регулює вміст води в картріджі електронної сигарети.
-2, він робить паління таких сигарет м'якше, допомагає усунути неприємний присмак і жорсткість, яка дере горло.
-3, картріджи, в яких є присутнім гліцерин, не засихають при зберіганні, оскільки ця рідина не випаровується при кімнатній температурі. Це дає можливість придбання відразу декількох картріджів і їх безпечного зберігання.

-Гліцерин, як і пропіленгліколь, використовується як основа для рідини що використовується в електронних сигаретах.
Сфери застосування
Виробництво пластичних мас

Гліцерин є цінною складовою частиною при отриманні пластмас і смол. Ефіри гліцерину широко застосовують у виробництві прозорих пакувальних матеріалів
Сфери застосування
Харчова промисловість

Гліцерин використовують для приготування екстрактів чаю, кави, імбиру і інших рослинних речовин, які змізерніють, зволожують і обробляють гліцерином, нагрівають і витягають водою для отримання екстракту, що містить близько 30 %% гліцерину.
Сфери застосування
Сільське господарство

Гліцерин використовують при обробці насіння і сіянців. Розбавлені розчини гліцерину допомагають проростанню вівса і інших злаків
Сфери застосування
Медична промисловість

Гліцерин знаходить широке застосування в медицині і виробництві фармацевтичних препаратів. Гліцерин має антисептичні властивості, тому його застосовують для відвертання зараження ран.
Сфери застосування
Електротехніка і радіотехніка
У радіотехніці гліцерин широко використовують у виробництві електролітичних конденсаторів. Гліцерин використовують при виробництві смол алкіду, які застосовують як ізоляційний матеріал.
Сфери застосування
Текстильна промисловість
Гліцерин в текстильній промисловості застосовують в прядінні, ткацтві, друкуванні, фарбуванні і шліхтуванні. Він надає тканинам еластичність і м'якість. Його використовують для отримання анілінових фарб, розчинників для фарб, а також в якості антисептичної і гігроскопічної добавки до фарб для друкування. Гліцерин широко використовують при виробництві синтетичного шовку і шерсті.
Сфери застосування
Паперова промисловість

Гліцерин застосовують при випуску кальки, пергаменту, цигаркового паперу, паперових серветок і жиронепроникного паперу.
Сфери застосування
Шкіряна промисловість

У шкіряній промисловості гліцерин додають до водних розчинів хлориду барії, яку використовують як препарату для консервації шкір. Гліцерин є одним з компонентів воскових емульсій для дублення шкір.
Сфери застосування
Лакофарбна промисловість
Гліцерин - цінний компонент полірувальних складів, особливо лаків, вживаних для остаточної обробки.
Сфери застосування
Виробництво миючих і косметичних засобів
Велика кількість сортів туалетного мила містить гліцерин, який посилює його миючу здатність, надає білизну шкірі і пом'якшує її. Гліцеринове мило сприяє видаленню фарбувальних речовин шкіри, засмаглої на сонці.
Сфери застосування
У косметиці  поліоли використовуються як зволожувачі. Гліцерин - натуральний продукт, що отримується при гідролізі рослинних олій. Маючи гігроскопічні властивості, він зволожує шкіру, надаючи їй м'якість і еластичність.
Сфери застосування


title: Презентація на тему «Органічна хімія» (варіант 2)

text:
Органічна хімія
Виробництво лугів та кислот

Виробництво кислот
Виробництво сірчаної кислоти
Сірчану кислоту застосовують:
  у виробництві мінеральних добрив;
  як електроліт в свинцевих акумуляторах;
для отримання різних мінеральних кислот і солей;
  у виробництві хімічних волокон, барвників, димоутворювальних речовин і вибухових речовин;
  в нафтовій, металообробній, текстильній, шкіряній та ін галузях промисловості.
Найбільший споживач сірчаної кислоти - виробництво мінеральних добрив.
На 1 т фосфорних добрив витрачається 2,2-3,4 т сірчаної кислоти, а на 1 т азотних добрив - 0,75 т сірчаної кислоти. Тому сірчанокислотні заводи прагнуть будувати в комплексі з заводами з виробництва мінеральних добрив..
Сировина
-  FeS2 (залізний, або сірчаний, колчедан)
гази, які утворюються в якості відходів при відновленні кольорових металів із їх руд
	сірководень H2S, який міститься в газах при коксуванні вугілля
	вільна сірка
ТЕХНОЛОГІЯ ВИРОБНИЦТВА

1. Великі шматки піриту дроблять, дрібні спікають;
2. Збагачують повітря киснем;
3. Теплообмін, тому що температура вище 800C;
4. Товсті стіни печі обшиті сталлю.
Піч для випалу в «Киплячому прошарку»

1. горіння
2. екзотермічна
3. гетерогенна
4. некаталітичного
5. необоротна
6. Окислювально-відновна
4 FeS2(т) + 11 O2(г)  2 Fe2O3(т) + 8 SO2(г) + Q

I стадія: Випал піриту
Очищення від
крупного пилу.

Подвійний циліндр, відцентрова сила, сила гравітаційного тяжіння.
II стадія. Циклон
Очищення від
дрібного пилу

     Сітка заряджена позитивно

    Дріт негативно
II стадія. Електрофільтр
Керамічні трубки - «насадка», збільшують площу зіткнення.

Концентрована сірчана кислота зверху, «пічний газ» знизу
 II стадія. Сушильна башта
Очищення «пічного газу »
Теплообмін:

Теплообмінник і контактний апарат
SO3 – Q
SO2 + Q

У контактному апараті полки з каталізатором V2O5
Керамічні трубки - збільшення площі зіткнення.
Сірчана кислота зверху, оксид сірки (VI) знизу.
      Принцип протитоку.
                Поглинювальна вежа
Повний процес виробництва H2SO4
Принципи виробництва
Механізація процесу;
Автоматизація процесу;
Оптимальні умови реакцій (800C, тиск, «киплячий шар», каталізатор);
Використання теплоти;
Противоток;
Збагачення киснем повітря;
Герметизація апаратури.
Країни-лідери по виробництву сірчаної кислоти
Країни-лідери по виробництву нітратної кислоти
72,6%
15,0%
5,6%
4,3%
Країни-лідери по виробництву хлоридної кислоти.
86%
7%
4%
3%
Виробництво лугівелектроліз солей
Na+
2NaCl=2Na+Cl2


title: Презентація на тему «Будова речовини»

text:
Будова речовини
Чому всі тіла різні?
Гіпотеза Демокріта
Демокріт вважав, що усі тіла складаються з атомів.
Атоми неподільні, їх не можливо знищити і вони знаходяться в безперервному русі.
Атоми безкінечно різноманітні, мають нерівності, якими зчіплюються один з одним, утворюючи всі матеріальні тіла.
В природі існують лише атоми та пустота.
Молекули
Молекула – найменша частинка речовини, що має її основні хімічні властивості та складається з атомів.
Молекула солі – солена, молекула цукру – солодка.
Розміри атомів дуже малі і приблизно дорівнюють        м.
Розміри молекул
Молекула
0,0000003мм
Яблуко
61мм
Земна куля
12742 км
Кількість молекул
В 1см³ повітря міститься
27000000000000000
 молекул
1000000000
молекул за
секунду
Населення Землі
Куля (0,007мм)
з молекулами повітря
900 років
Як побачити молекулу?
Побачити молекули можна за допомогою електронного мікроскопа.
Молекула
Збільшення в
2000 раз
10000000 раз
Краплина води
Вода
Модель молекули
води
Як добути молекулу із речовини?
З твердого тіла – механічним подрібненням.
Рідину можна розділити на краплі або пару.
Молекули газу можна отримати, створюючи розріджене середовище.
Прості речовини
Простими називаються речовини, що складаються з одного виду атомів.
Озон
Кисень
Азот
Складні речовини
Складними називаються речовини, які складаються з кількох різних атомів.
Вода
Терпінеол
Вуглекислий газ
Молекули і речовини
Молекули однієї і тієї ж речовини в різних агрегатних станах однакові.
В різних агрегатних станах молекули
   по – різному розміщені і між ними існують різні взаємодії.

Молекули льоду, води, водяної пари

Проміжки між молекулами
Між молекулами (атомами) існують проміжки.
Докази: зміна об’єму речовини та явище дифузії.

1 літр
спирту
1 літр
води
суміш
менше 2-х літров
Атоми
Атом – це найменша частинка тіла. У перекладі з грецької atomos – “неподільний”.
Існують різні види атомів, які називають хімічними елементами і занесені до Періодичної системи хімічних елементів Д.І.Менделєєва.
Будова атома
Атом складається з позитивно зарядженого ядра, оточеного хмарою легких частинок – електронів, які мають негативний заряд.
Цікаво
Станом на 2005 рік науці відомо лише 116 різних атомів.
Якщо розмір молекули збільшити до розмірів точки, то товщина людської волосини дорівнювала б 40 м, а людина, стоячи на поверхні Землі, впиралась би головою до Місяця.
Якщо забрати простір з усіх атомів людського тіла, то все, що залишиться зможе пролізти крізь вушко голки.
Якщо з дитячого гумового м’ячика наповненого воднем (масою 3г), кожну секунду випускати по 1 млн молекул. То знадобиться 30 млрд років.
Визначення розмірів малих тіл методом рядів
Розмістити деяку кількість тіл одне біля одного в ряд.
Виміряти довжину ряду і розрахувати за формулою розмір "l" одного тіла.

N – кількість тіл в рядіL – довжина ряду
Визначення діаметра проволки
40 витків
30 витків
100 витків


title: Презентація на тему «Альтернативні види палива» (варіант 1)

text:
Альтернативні види палива
Альтернативні види рідкого та газового палива – це паливо,яке є альтернативою (заміною) відповідним традиційним видам палива і яке виробляється (видобувається) з нетрадиційних джерел та видів енергетичної сировини;
Види
Рідке АП

Газове АП

Тверде АП

До альтернативних видів рідкого палива належать:
• горючі рідини, одержані під час переробки твердих видів палива (вугілля, торфу, сланців);
• спирти, олії, інше рідке біологічне паливо, одержане з біологічної сировини;
• горючі рідини, одержані з промислових відходів, стічних вод та інших відходів промислового виробництва;
• паливо, одержане з нафти і газового конденсату нафтових, газових та газоконденсатних родовищ непромислового значення, якщо воно не належить до традиційного виду палива.

До альтернативних видів газового палива належать:
• газ (метан) вугільних родовищ, а також газ, одержаний у процесі підземної газифікації та підземного спалювання вугільних пластів;
• газ, одержаний під час переробки твердого палива (кам'яне та буре вугілля, горючі сланці, торф);
• газ, що міститься у водоносних пластах нафтогазових басейнів з аномально високим пластовим тиском, а також у газонасичених водоймищах і болотах;
• газ, одержаний з природних газових гідрантів;
• біогаз, генераторний газ, інше газове паливо, одержане з біологічної сировини;
• газ, одержаний з промислових відходів (газових викидів, стічних вод промислової каналізації, вентиляційних викидів, відходів вугільних збагачувальних фабрик тощо).

Тверде альтернативне паливо.
Прикладом твердого альтернативного палива є паливні гранули — пресовані горючі біовідходи.

Належність палива до альтернативного підтверджується документом про ідентифікацію палива, що видається уповноваженим органом виконавчої влади у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Доступним готовим джерелом сконцентрованої енергії є рідке біологічне паливо. З його різновидів трьома найбільш ефективними паливами є: біодизельне паливо, що містить 90% енергії нафтових палив, етиловий спирт (етанол) - 50% їх енергії та метиловий спирт (метанол) - третю частину їх енергії. Біодизельне паливо є найбільш економічним з них для виробництва.
Біогаз – головне альтернативне паливо
Біога́з — різновид біопалива. Добувають із відходів сільськогосподарської продукції: солома злакових культур (якщо не використовують на корм великій рогатій худобі, або в якості підстиляючого матеріалу в тваринництві), відходи переробного виробництва сільськогоспадорської продукції — лушпиння соняшника, гречки, рису (хоча інколи застосовують на виробництві в якості місцевого палива), відходів тваринництва, лісопереробки, стічних вод та твердих побутових відходів (відсортованих, без неорганічних домішок, та домішок неприродного походження). Тобто застосовувати можна будь-які місцеві природні ресурси. Біогаз, одержуваний з відходів життєдіяльності тварин і птахів, може замінити в Україні 6 млрд. м3 природного газу, однак для його одержання необхідні значні інвестиції, строк окупності яких складає 4-5 роки. Китай проектує через кілька років довести виробництво біогазу до 100-120 млрд. м3.
У Бразилії, яка не
вважається розвиненою
країною у світі, 80%
машин їздять на етанолі
(в основі - етиловий
спирт), який роблять з
цукрової тростини, що
росте в країні.
Ведуться розробки
альтернативного палива і в
Україну
Найбільш близькою до втілення є
ідея про змішування дизельного
палива, отриманого з
нафтопродуктів з біодизелем,
отриманим із соняшника або рапсу.


title: Презентація на тему «Карбон» (варіант 3)

text:
Карбон
Колообіг в природі

Що таке карбон?
Карбон (лат. Carboneum)
С - хімічний елемент 2 групи, IV періоду, головної підгрупи періодичної системи Менделєєва.
Карбон-найважливіший біоелемент Землі.
с
12
   6
0

2
4

1s²

2p2
2s²

Кругообіг та поширення в природі
Карбон нагромаджується у верхній частині земної кори (біосфері): в живій речовині 18 % карбону, в деревині 50 %, в кам'яному вугіллі 80 %, в нафті 85 %, антрациті 96 %.
Карбон широко поширений також в космосі. На Сонці він займає 4-е місце після гідрогену, гелію і оксигену.
Відомі чотири кристалічні модифікації карбону
Графіт
Алмаз
Карбін
Та лонсдейліт
Графіт
Графіт - сіро-чорна, непрозора, жирна на дотик, дуже м'яка маса з металевим блиском. При кімнатній температурі і нормальному тиску, графіт термодинамично стабільний.
Алмаз
Алмаз - дуже тверда, кристалічна речовина. При кімнатній температурі і нормальному тиску алмаз метастабільний. Помітне перетворення алмаза в графіт спостерігається при температурах вище за 1400°С у вакуумі або в інертній атмосфері
Карбін і лонсдейліт
Карбін отриманий штучно. Він являє собою мелкокристаллический порошок чорного кольору .Побудований з довгих ланцюжків атомів С, укладених паралельно один одному.
Лонсдейліт знайдений в метеоритах і отриманий штучно; його структура і властивості остаточно не встановлені.
Колообіг карбону

Карбон у вапняку
Карбон у доломітах
Карбон у крейді
Карбон у мармурі


title: Презентація на тему «Первичная переработка нефти»

text:
Первичная переработка нефти
Использование нефтепродуктов
Подготовила:
ученица 11-Г класса
Соловей Екатерина
Цель переработки нефти (нефтепереработки) — производство нефтепродуктов, прежде всего различных видов топлива (автомобильного, авиационного, котельного и т. д.) и сырья для последующей химической переработки.
Нефтеперерабатывающий завод компании Shell в Калифорнии
Первичные процессы переработки не предполагают химических изменений нефти и представляют собой ее физическое разделение на фракции. Сначала промышленная нефть проходит первичный технологический процесс очистки добытой нефти от нефтяного газа, воды и механических примесей - этот процесс называется первичной сепарацией нефти.
Фракция — часть сыпучего или кускового твёрдого материала либо жидкой смеси (например, нефти), выделенная по определённому признаку
Подготовка нефти

Нефть поступает на НПЗ (нефтеперерабатывающий завод) в подготовленном виде для транспортировки. На заводе она подвергается дополнительной очистке от механических примесей, удалению растворённых лёгких углеводородов (С1-С4) и обезвоживанию на электрообессоливающих установках (ЭЛОУ).
Атмосферная перегонка

Нефть поступает в ректификационные колонны на атмосферную перегонку (перегонку при атмосферном давлении), где разделяется на несколько фракций: легкую и тяжёлую бензиновые фракции, керосиновую фракцию, дизельную фракцию и остаток атмосферной перегонки — мазут. Качество получаемых фракций не соответствует требованиям, предъявляемым к товарным нефтепродуктам, поэтому фракции подвергают дальнейшей (вторичной) переработке.
Ректификационная колонна
Ректификационная колонна (ректификационный колонный аппарат) — цилиндрический вертикальный сосуд постоянного или переменного сечения, оснащенный внутренними тепло- и массообменными устройствами и вспомогательными узлами, предназначенный для разделения жидких смесей на фракции, каждая из которых содержит вещества с близкой температурой кипения. Классическая колонна представляет собой вертикальный цилиндр, внутри которого располагаются контактные устройства — тарелки или насадки. Соответственно различают ректификационные колонны тарельчатые и насадочные. Вспомогательные узлы предназначены для ввода, распределения и аккумулирования (сбора) жидкости и пара. Нагреваемая жидкая смесь поступает из контейнера в ректификационную колонну, где «легкие» фракции (продукты, имеющие более низкую температуру кипения) концентрируются в верхней части колонны, а «тяжелые» (продукты, имеющие более высокую температуру кипения) — в нижней. Ректификационная колонна, в верхней части которой давление близко к атмосферному, называется атмосферной колонной. В вакуумных колоннах промышленного назначения используется низкое абсолютное давление в верхней части колонны — как правило, 1,87—2,4 КПа и менее.
Промышленные ректификационные колонны
Продукты первичной переработки нефти

Бензин
Бензин — горючая смесь лёгких углеводородов с температурой кипения от 33 до 205 °C (в зависимости от примесей). Плотность около 0,71 г/см³. Теплотворная способность примерно 10 200 ккал/кг. Температура замерзания −72 °C в случае использования специальных присадок.
Долгое время бензин получали путём ректификации  и отбора фракций нефти, выкипающих в определённых температурных пределах. Однако общим свойством этих бензинов является низкое октановое число. Вообще получение прямогонных бензинов с октановым числом выше 65 по моторному методу редко и возможно лишь из нефти Азербайджана, Средней Азии, Краснодарского края и Сахалина. Однако даже для дистиллятов из этих нефти характерно резкое понижение октанового числа с ростом температуры конца отбора. Поэтому всю бензиновую фракцию используют редко. Это побудило нефтепереработчиков еще в 1930-е годы отбирать фракцию до 90-95°C, чтобы в нее не попадал н-гептан, либо включать в отбор более тяжелые фракции с их последующей четкой ректификацией для удаления нормальных парафинов. Подобная "денормализация" прямогонных бензинов позволяет довести октановое число до 74-76 пунктов с существенным, однако, снижением выхода целевого продукта. В настоящее время из нефтей отгоняют фракцию НК-180°C, которую потом вторично делят. Эти последние дистилляты используют как компоненты товарных бензинов, либо направляют на облагораживание (изомеризация).
Керосин
Керосин  — горючая смесь жидких углеводородов (от C8 до C15) с температурой кипения в интервале 150—250 °C, прозрачная, бесцветная (или слегка желтоватая), слегка маслянистая на ощупь, получаемая путём прямой перегонки или ректификации нефти.
Свойства и состав:
Плотность 0,78—0,85 г/см³ (при 20 °C), вязкость 1,2—4,5 мм²/с (при 20 °C), температура вспышки 28—72 °C, теплота сгорания около 43 МДж/кг.
В зависимости от химического состава и способа переработки нефти, из которой получен керосин, в его состав входят:
предельные алифатические углеводороды —                                                          20— 60 %
нафтеновые углеводороды 20—50 %
бициклические ароматические 5—25 %
непредельные углеводороды — до 2 %
примеси сернистых, азотистых или кислородных соединений.
Мазут
Мазут (возможно, от арабского "мазхулат" — "отбросы") — жидкий продукт тёмно-коричневого цвета, остаток после выделения из нефти или продуктов её вторичной переработки бензиновых, керосиновых и газойлевых фракций, выкипающих до 350—360°С.
Свойства
Мазут представляет собой смесь углеводородов (с молекулярной массой от 400 до 1000), нефтяных смол (с молекулярной массой 500—3000 и более), асфальтенов, карбенов, карбоидов и органических соединений, содержащих металлы (V, Ni, Fe, Mg, Na, Ca). Физико-химические свойства мазута зависят от химического состава исходной нефти и степени отгона дистиллятных фракций и характеризуются следующими данными : вязкость 8—80 мм²/с (при 100 °C), плотность 0,89—1 г/см³ (при 20 °C), температура застывания 10—40°С, содержание серы 0,5—3,5 %, золы до 0,3 %, низшая теплота сгорания 39,4—40,7 МДж/моль. Типичное распределение смолисто-асфальтеновых веществ в мазуте.
Применение

Мазуты применяются в качестве топлива для паровых котлов, котельных установок и промышленных печей, для производства флотского мазута, тяжелого моторного топлива для крейцкопфных дизелей и бункерного топлива. Выход мазута составляет около 50 % по массе в расчете на исходную нефть. В связи с необходимостью углубления ее дальнейшей переработки мазут во все большем масштабе подвергают дальнейшей переработке, отгоняя под вакуумом дистилляты. Вакуумные дистилляты применяют как сырье для получения моторных топлив и дистиллятных смазочных масел. Остаток вакуумной перегонки мазута используют для переработки на установках коксования, в производстве остаточных смазочных масел и гудрона, затем перерабатываемого на битум.
Примерный компонентный состав товарного мазута может включать в себя:1. Мазут атмосферной перегонки нефти2. Гудрон3. Вакуумные газойли4. Экстракты масляного производства5. Керосино-газойлевые фракции (первичные и вторичные)6. Тяжелые газойли каталитического крекинга и коксования7. Битумы8. Остатки висбрекинга9. Тяжелая смола пиролиза
Основные потребители мазута — промышленность, флот и жилищно-коммунальное хозяйств
КОНЕЦ!
Спасибо за внимание


title: Презентація на тему «William Turner» (варіант 1)

text:
William Turner- British painter
prepared:
Alyona Kalchenko
		Joseph Mallord William Turner-British painter, a master of romantic landscape, watercolorist and printmaker.
		Turner carefully studied the past masters and modern artists. He was particularly
   admired  Claude Lorrain.
		His works include water colors
	and oils.

Joseph Mallord William Turner(1775-1851)
The most famous master paintings

This picture made famous artist.
“Water mill”

“Blizzard. Hannibal crossing the Alps”

“Dido, the founder of Carthage”

“Rainbow over Arundel Castle”

“Grand Canal”

“The last flight of the ship "Brave"

“Rain, steam and speed”
		Britain has produced many talented artists.
		 William Turner has a special place in the world culture of English painters.
		His work was exhibited when he was still a teenager. His entire life was devoted to his art.
		Turner bequeathed much of his work to the nation. The great majority of the paintings are now at Tate Britain.
Conclusion
Thank you!