title: Презентація на тему «Космонавти України»

text:
Космонавти України
Презинтацію підготував учень 11-м класу Кашпрук Станіслав

Народився 27 травня 1948 в місті Горлівка Донецької області. Російський. Член Комуністичної партії з 1973 року.У 1970 році закінчив Харківське вище військово-авіаційне училище льотчиків імені двічі Героя Радянського Союзу С. І. Грицевця. Служив у Військово-повітряних силах льотчиком-інструктором. Має кваліфікації «Військовий льотчик 1-го класу» і «Льотчик-випробувач 2-го класу».У загоні радянських космонавтів з 1976 року.Перший космічний політ17 вересня - 21 листопада 1985 А. А. Волков спільно з В. В. Васютін і Г. М. Гречко зробив як космонавт-дослідник на КК «Союз Т-14» та орбітальній науковій станції «Салют-7» політ, тривалістю 64 діб 21 год 52 хв.Була здійснена стиковка корабля з орбітальним науково-дослідним комплексом «Салют-7» - «Союз Т-13», на якому працював екіпаж основної експедиції (В. А. Джанібеков і В. П. Савіних)..
Анато́лій Семе́нович Ле́вченко (21 травня 1941 — 6 серпня 1988) — радянський космонавт українського походження, Герой Радянського Союзу (1987), 64-й космонавт СРСР і 207-ма людина у космосі, льотчик-космонавт СРСР (№ 63), капітан запасу. Здійснив один космічний політ тривалістю 7 діб 21 година 58 хвилин 12 секунд. Помер через 7 місяців після польоту, у віці 47 років, від пухлини головного мозку.
Анатолій Левченко народився 21 травня 1941 року в селі Основинці Краснокутського району Харківської області УРСР у сім'ї слюсара і водія-механіка Семена Павловича Левченка (1904—1943) та завідувачки дитячим садком Параски Троxимівни (1904—1968). Їхній рід походив від Івана Івановича Каразіна, засновника Краснокутського дендропарку. Водія-механіка невдовзі мобілізували до Червоної армії, а в 1943 році він загинув на війні — в його машину влучила авіабомба. За мужність і героїзм, проявлені під час космічного польоту, указом Президії Верховної Ради СРСР від 29 грудня 1987 року Левченко був удостоєний звання Герой Радянського Союзу, Льотчик-космонавт СРСР і нагороджений медаллю «Золота Зірка» та орденом Леніна.
Дитинство провів у Балті. Місто Балта космонавт називав «містом, в якому тепло». Закінчив Єйське військово-морське ордена Леніна авіаційне училище (1957), Військово-повітряну інженерну академію імені Жуковського (1968), Вищі академічні курси при Військовій академії Генерального штабу (ВАГШ) ЗС СРСР ім. К. Є. Ворошилова (1988). Кандидат технічних наук (1978).У 1957–1960 служив льотчиком, старшим льотчиком у ВВС Балтійського і Північного флотів. 7 березня 1960 був зарахований до загону космонавтів (був у складі першого набору в цей загін).11 жовтня — 16 жовтня 1969 брав участь в космічному польоті як командир корабля «Союз-6» (бортінженер — Валерій Кубасов). Тривалість польоту склала 4 доби 22 години 42 хвилини 47 секунд. Це був перший груповий політ трьох космічних кораблів, під час якого проводилося їх маневрування — також у космосі знаходились у той самий час «Союз-7» і «Союз-8». Під час польоту вперше у світі були здійснені експерименти з проведення зварювальних робіт в космосі на апаратурі, розробленій в Інституті електрозварювання імені Є. О. Патона (установка «Вулкан»). Також був проведений експеримент «Факел» з виявлення запусків балістичних ракет.
Вчився в середній школі, яку закінчив в 1958 році. Після школи вступив в Чернігівське вище військове училище льотчиків, яке закінчив в 1963 році. Служив в Військово-повітряних силах СРСР.В загін космонавтів (Група ВПС № 3) зарахований в 1965 році. В загоні пройшов повний курс загальнокосмічної підготовки, а також курс підготовки до польотів на космічних кораблях «Союз» і «Союз Т», орбітальній станції «Салют». Паралельно з підготовкою вчився в Військово-повітряній академії (ВПА) ім. Ю. А. Гагаріна, яку закінчив в 1975 році.Перший політ в космос здійснив на космічному кораблі «Союз Т-3» в якості командира корабля. В екіпаж також входили Олег Григорович Макаров і Геннадій Михайлович Стрекалов. Політ проходив з 27 жовтня по 10 листопада 1980 року. За час польоту екіпажем був виконаний комплекс ремонтних робіт на борту станції «Салют-6». Загальний час перебування в космосі склав 12 днів 19 годин 7 хвилин і 42 секунди.
 Гео́ргій Тимофі́йович Берегови́й (*15 квітня 1921, Федорівка (Карлівський район), Полтавська область — †30 червня 1995) — льотчик-космонавт СРСР, генерал-лейтенант, двічі Герой Радянського Союзу (єдиний удостоєний першої зірки Героя за подвиг під час Німецько-радянської війни, а другої — за політ у космос).
Після завершення війни в 1948 році закінчив вищі офіцерські курси і курси льотчиків-випробувачів. У 1948—1964 роках працював льотчиком-випробувачем. Освоїв десятки типів літаків. У 1956 році закінчив Військово-повітряну академію (нині імені Ю. А. Гагаріна). 14 квітня 1961 року був удостоєний звання заслуженого льотчика-випробовувача СРСР. Учасник німецько-радянської війни з червня 1942 року. Льотчик, командир ланки, командир ескадрильї 90-го гвардійського штурмового авіаційного полку (4-а гвардійська штурмова авіаційна дивізія, 5-й штурмовий авіаційний корпус, 5-а повітряна армія, 2-й Український фронт). За роки війни зробив 186 бойових вильотів. За героїзм, мужність і відвагу, проявлені в льотних боях Великої Вітчизняної війни, 26 жовтня 1944 року удостоєний звання Героя Радянського Союзу.У 1963 році зарахований до загону радянських космонавтів (1963 Група ВПС № 2 (додатковий набір). Пройшов повний курс підготовки до польотів на кораблях типу "Союз". 26 — 30 жовтня 1968 року здійснив космічний політ на космічному кораблі "Союз-3". У польоті була проведена перша в історії спроба злучення в космосі з безпілотним кораблем "Союз-2" в тіні Землі. Політ продовжувався 3 доби 22 години 50 хвилин 45 секунд. За здійснення космічного польоту 1 листопада 1968 року нагороджений другою медаллю «Золота Зірка» Героя Радянського Союзу.

Анатолій Павлович Арцебарський (рос. Анатолий Павлович Арцебарский, * 9 вересня 1956, смт. Просяна Покровського району Дніпропетровської області УРСР) — радянський льотчик-космонавт українського походження, льотчик-випробувач, Герой Радянського Союзу, полковник запасу.Здійснив політ на «Союзі ТМ-12» та орбітальному комплексі «Мир» (травень — жовтень 1991).
Леонід Попов народився 31 серпня 1945 в місті Олександрія Кіровоградської області. З 1952 до 1959 року навчався в Олександрійській школі № 17. Середню освіту здобув в середній школі № 6.У 1968 році закінчив Чернігівське вище військове училище льотчиків (ВВАУЛ) з дипломом «льотчик-інженер».У 1976 році закінчив факультет заочного навчання у Військово-повітряній академії (ВПА) ім. Ю. А. Гагаріна. Блискуче оволодів мистецтвом польоту на швидкісних реактивних винищувачах. Закінчив також Військову академію Генерального штабу ПС СРСР ім. К. Є. Ворошилова (1989). Генерал-майор авіації (1990).Здійснив 3 космічних польоти. Перший політ (1980) тривав 185 діб, проходив на космічному кораблі «Союз-35» з посадкою на «Союз-37». За успішне виконання завдань польоту Леоніду Попову було присвоєно звання «льотчик-космонавт СРСР» та звання Героя Радянського Союзу.

Народився 27 травня 1948 р. в місті Горлівка Донецької області , Україна . Льотчик- космонавт СРСР , Герой Радянського Союзу. ? 23 серпня 1976 А.А.Волков був зарахований до загону космонавтів ЦПК ВПС у складі б- го набору . Цей набір , що включав дев'ять льотчиків , був проведений з метою підготовки майбутніх пілотів багаторазового корабля " Буран" . 17 вересня 1985 А.А.Волков вперше стартував у космос як космонавта - дослідника на борту корабля "Союз Т- 14 " разом з В.В.Васютіним і Г.М.Гречко .  Політ був присвячений в основному дослідженням і експериментам в інтересах міністерства оборони. Другий політ Олександр Олександрович виконав з 26 листопада 1988 по 27 квітня 1989 рр. . в якості командира корабля "Союз ТМ- 7 " і станції "Мир" за програмою ЕО- 4 .  2 жовтня на кораблі " Союз ТМ- 13 " А.А.Волков втретє стартував на орбіту. Він блискуче впорався з поставленим перед ним завданням і успішно доставив на станцію двох пасажирів.  За три космічних польоти Олександр Волков провів у космосі 391 сут 11:00 53 хв 16 сек , виконав два виходи у відкритий космос загальною тривалістю 10:00 12 хв . Звільнений у запас за віком 20 серпня 1998
Волков Александр Александрович

Васютін Володимир Володимирович
Космонавт Росії . Народився 8 березня 1952 року в місті Харкові Української РСР  Льотчик- космонавт СРСР , генерал -лейтенант , Герой Радянського Союзу.  У 1976 році зарахований до загону радянських космонавтів ( 1976 Група ВВС № 6). Пройшов повний курс загальнокосмічної підготовки та підготовки до польотів на кораблях типу "Союз Т" і орбітальних станціях " Салют" . Свій політ у космос почав 17 вересня 1985 разом з Георгієм Михайловичем ГРЕЧКА та Олександром Олександровичем ВОЛКОВИМ як командир космічного корабля "Союз Т- 14". Працював на борту орбітальної станції " Салют- 7 " . Програма польоту передбачала піврічну роботу на борту станції. Однак під час польоту Васютін серйозно захворів і політ був достроково перерваний. Повернувся на Землю 12 листопада 1985 разом з Віктором Петровичем САВІНИХ та Олександром Олександровичем ВОЛКОВИМ на борту космічного корабля "Союз Т- 14".  Тривалість перебування в космосі склала 64 дня 19 годин 52 хвилини

Народилася 4 жовтня 1970 Києві. Вчений- біолог , космонавт з України  Вересень 1996 - включена до складу групи космонавтів України для проходження підготовки до польотів на кораблях системи Спейс Шаттл  Досвіду космічних польотів не має.  Працює в Інституті ботаніки імені М.Г. Холодного Національної академії наук України ( НАНУ). Готує експерименти , які повинні бути поставлені на орбітальній станції.   2003 - премія Президента України для молодих вчених за роботу « Гравічувствітельность рослин на клітинному і молекулярному рівнях» .
Адамчук-Чалая Надія Іванівна

Народився 31 березня 1934 року в місті Порфирівка Євпаторійського району Кримської області , РРФСР (нині - Автономна республіка Крим у складі України ) . За іншими даними - народився в селі Веселе Запорізької області УРСР . Радянський військовий льотчик , член першого загону радянських космонавтів  Закінчив авіаційне училище . Проходив службу в морській авіації. У 1960 році був зарахований до першого загону космонавтів СРСР. Пройшов підготовку для польоту на космічному кораблі «Восток ». Був одним з претендентів на перший космічний політ. Був призначений запасним космонавтом під час польоту Юрія Гагаріна. Входив до групи підготовки космонавтів до польоту кораблів « Восток-2 » , «Схід- 3 » і « Восток-4 ». У червні 1962 року було виведено з групи підготовки до польоту « Восток-3 » і « Восток-4 » станом здоров'я.  За порушення військової дисципліни був відрахований із загону космонавтів 4 травня 1963 .  Григорій Нелюбов загинув 18 лютого 1966 під колесами поїзда.
Нелюбов Григорій Григорієвич

Радянський льотчик- винищувач , член першого загону космонавтів СРСР.  Народився 16 лютого 1937 , в місті Харкові.  У 1960 році відібраний для підготовки до космічного польоту . 28 квітня було зарахований до першого загону радянських космонавтів.  З 31 травня 1960 Валентин Бондаренко числився за військовою частиною № 26266 в Москві. За п'ятизначним номером переховувався військове містечко Чоколівський , де проходили тренування космонавти з першої двадцятки . Сьогодні ми називаємо їх " гагарінським загоном " . Однак у першу шістку , відібрану пізніше для самих перших польотів за програмою " Схід" , він не потрапив. Можливо, тому що був наймолодшим в загоні .  За графіком в Інституті медико -біологічних проблем Валентин Бондаренко повинен був почати випробування 13 березня 1961 . Вранці він попрощався з дружиною Анею і матір'ю , поцілував сина. Сказав, що їде у відрядження днів на 10-12.  Були десяту добу тренування Валентина в сурдобарокамері , встановленої в НДІ- 7 ВПС ( нині Інститут авіаційної і космічної медицини ) , в Москві , біля станції метро " Динамо". Він проходив випробування в перевернутому режимі дня - днем повинен був спати , вночі - не спати .  Тренування в " обмеженому обсязі " - " світі тиші" , де змінюється тиск повітря , температура , вміст кисню і вуглекислоти , підходила до кінця . Тиск у сурдобарокамері було зниженим , але це компенсувалося високим вмістом кисню. Валентину дозволили зняти з себе медичні датчики . Почервонілу шкіру він протер ватою , змоченою в спирті , і , не дивлячись, кинув її в кошик для сміття. Але вата впала на спіраль електроплитки . "Висота" в барокамері була 4,5 метра , в перенасиченої киснем атмосфері цього було достатньо , щоб виникла пожежа. Полум'я миттєво охопило маленьке приміщення . На Валентині загорівся вовняний тренувальний костюм. Він намагався збити з себе полум'я . Черговий лікар не зміг відразу відкрити герметичні двері сурдобарокамері через перепад тиску - потрібен час , щоб вирівняти внутрішній і зовнішній тиск ... Коли Валентина винесли з сурдобарокамері , він був ще у свідомості і весь час повторював: " Нікого не звинувачуйте , я сам винен".  Після евакуації Валентина з сурдобарокамері він був негайно доставлений до Боткінської лікарні . За життя В.Бондаренко лікарі боролися вісім годин. Співробітники НДІ- 7 для порятунку життя Валентина навперебій пропонували свою кров , шкіру для пересадки. Але , на жаль , вони були безсилі. Він помер від опікового шоку.  Похований у Харкові на кладовищі в Липовій Гаю . Бондаренко був одружений і мав сина Олександра. Після загибелі Бондаренко його дружина Анна залишилася працювати в Центрі підготовки космонавтів , син Олександр став військовим льотчиком.  17 червня 1961 указом Президії Верховної Ради СРСР «за успішне виконання завдання уряду» нагороджений орденом Червоної Зірки ( посмертно).
Валентин Бондаренко

Ляхов Володимир Афанасієвич
Радянський космонавт , полковник , двічі Герой Радянського Союзу.  Народився 0 липня 1941 року в місті Антрацит Ворошиловградської (нині Луганської) області.  У 1967 році зарахований до загону радянських космонавтів ( 1967 Група ВВС № 4). Пройшов повний курс загальнокосмічної підготовки та підготовки до польотів на космічних кораблях типу « Союз» і орбітальних станціях типу « Салют» ( ДОС ) .  Політ в космос здійснив з 25 лютого по 19 серпня 1979 спільно з Рюміним В.В. в якості командира екіпажу космічного корабля " Союз- 32 " та орбітальній станції " Салют- 6 "  У ході 175 - добового польоту екіпажем виконано великий обсяг науково -технічних і медико -біологічних експериментів і досліджень . ? Виконано більше 50 експериментів з одержання в невагомості монокристалів напівпровідникових матеріалів , металлічской сплавів і з'єднань.  В умовах космічного вакууму і невагомості успішно проведені експерименти з нанесення металевих покриттів методом випаровування і наступної конденсації. На орбіті вперше змонтований космічний радіотелескоп КРТ - 10 , що доставляється на станцію автоматичним вантажним кораблем "Прогрес- 7 " . 15 серпня 1979 разом з В. В. Рюміним здійснив позаплановий вихід у відкритий космос , де провів відділення зачепився за елементи конструкції станції антени космічного радіотелескопу КРТ -10. ? Вперше в практиці космісексіх польотів була введена в дію і широко використовувалася система двосторонньої телевізійного зв'язку .  Другий політ в космос здійснив з 27 червня по 23 листопада 1983 разом з Олександром Павловичем Александрова в якості командира космічного корабля «Союз Т- 9 ». Працював на борту орбітальної станції « Салют- 7 ». Тривалість перебування в космосі склала 149 днів 10:00 46 хвилин. 29 серпня 1988 втретє стартував у космос як командир космічного корабля «Союз ТМ- 6 » спільно з Валерієм Володимировичем Поляковим і афганцем Абдул Ахад моманди ) . Протягом 7 днів працював на борту орбітальної станції « Мир». Повернувся на Землю на борту космічного корабля «Союз ТМ- 5 » разом з афганським космонавтом.

Льотчик- космонавт , двічі Герой Радянського Союзу , генерал -майор авіації.  Народився 5 жовтня 1930 в місті Узин нині Білоцерківського району Київської області України . У роки Великої Вітчизняної війни опинився на території , окупованій фашистськими військами. З 1947 року жив у місті Магнітогорськ Челябінської області. У 1960 році Павло Попович був зарахований до загону радянських космонавтів ( Група ВВС № 1). Пройшов повний курс підготовки до польотів на кораблях типу "Восток" .  12-15 серпня 1962 року він здійснив свій перший космічний політ як пілота космічного корабля " Восток-4" тривалістю 2 доби 23 години. Це був перший груповий космічний політ ( з космічним кораблем "Восток- 3").  Цілями виведення на близькі орбіти двох космічних кораблів є отримання дослідних даних про можливість встановлення безпосереднього зв'язку між двома кораблями , координовані дії льотчиків- космонавтів , перевірка впливу однакових умов космічного польоту на людський організм. ? 3-19 липня 1974 Павло Попович здійснив другий космічний політ як командир космічного корабля Союз- 14 і орбітальної станції Салют- 3 . Це був 1 -й політ на орбітальній станції. На борту орбітальної станції екіпаж провів численні експерименти і спостереження, що мають велике значення для вирішення багатьох проблем науки , техніки , народного господарства . Політ тривав 15 днів 17 годин 30 хвилин 28 секунд.  Помер у ніч на 30 вересня 2009 року в Гурзуфі від інсульту , похований у Москві , на Троєкуровському кладовищі.
Попович Павел Романович
Дякую за увагу!
http://kosmonawti.blogspot.com/


title: Презентація на тему «Електричний струм в металах» (варіант 3)

text:
Електричний струм в металах
Електричний струм - це упорядкований рух заряджених частинок.

Напрямок електричного струму співпадає з напрямком руху позитивних зарядів.

Електричний струм
+

Будова металів
Приклад кристалічної будови металів
Na

2
8
1
Останній електрон слабо притягується до ядра тому, що:
далеко від ядра
10 електронів відштовхують  одинадцятий

+
+
+
+
+
+
+
+
+
-
-
-
-
-
-
-
-
-
Будова     металів
Німецький фізик П. Друде 1900 р. створив теорію електропровідності металів:
вільні електрони в металі ведуть себе, як молекули ідеального газу; “електронний газ” підлягає законам ідеального газу;
рух вільних електронів у металі підлягає законам класичної механіки Ньютона;
вільні електрони в процесі їх хаотичного руху взаємодіють не між собою, а з іонами кристалічної решітки;
при співударах з іонами кристалічної ґратки електрони передають іонам усю свою кінетичну енергію.

Основи теорії електронної провідності металів
Блиск
Твердість
Пластичність
Ковкість
Густина
Температура плавлення
Тепло та електропровідність

Фізичні властивості металів
Найважливішою фізичною характеристикою металічного стану є електрична провідність. Вона зумовлена наявністю рухливих електронів у кристалічній ґратці металів. Тому метали відносять до провідників І роду. За звичайних умов найкращу електропровідність має срібло, на другому місці – мідь, далі – алюміній. Метали з високою електропровідністю мають і високу теплопровідність, яка також пояснюється можливістю переміщення електронів.

У 1899 р. К. Рікке на трамвайній підстанції у Штуттгарті включив в головний провід, що живить трамвайні лінії, послідовно один одному торцями три тісно притиснутих циліндра; два крайніх були мідними, а середній - алюмінієвим. Через ці циліндри більше року проходив електричний струм. Провівши ретельний аналіз того місця, де циліндри контактували, К. Рікке не виявив в міді атомів алюмінію, а в алюмінії - атомів міді, тобто дифузія не відбулася. Таким чином, він експериментально довів, що при проходженні по провідникові електричного струму іони не переміщаються. Слідчий-но, переміщуються одні лише вільні електрони, а вони у всіх речовин однакові.
Досліжне підтвердження електропровідності металів
Дослід який вказує на існування вільних  електронів в металах
Якщо в провіднику немає електричного поля, то електрони рухаються хаотично, аналогічно тому, як рухаються молекули газів або рідин.


title: Презентація на тему «Електричний струм у напівпровідниках» (варіант 2)

text:
1
2
3
4
1
2
3
4


title: Презентація на тему «Супутники планет» (варіант 1)

text:
Супутники планет
Супутники Марса
Супутник Меркурія - гіпотетичне небесне тіло природного походження, що обертається навколо Меркурія.
Існування такого супутника передбачалося протягом короткого періоду часу, проте в даний час вважається, що в Меркурія немає природних супутників.
Супутники Юпітера
Супутники Юпітера — відомо 67 супутників Юпітера; це найбільша кількість відкритих супутників серед всіх планет Сонячної системи, крім того, у Юпітера є система кілець.
Галілеєві супутники
це чотири  найбільші супутники Юпітера: Іо, Європа, Ганімед та Каллісто, що були відкриті Галілео Галілеєм у січні 1610 році. Супутники входять до числа найбільших супутників Сонячної системи і є більшими за всі карликові планети. Можуть спостерігатися в невеликий телескоп.
Супутники Сатурна
У Сатурна відомо 62 природних супутники з них 53 мають власні назви.
Більша  частина супутників мають невеликі розміри і складається з каменів і льоду.
24 супутника Сатурна - регулярні, решта 38 - нерегулярні
Супутник Титан
Найбільший супутник Сатурна     (і другий у всій Сонячній системі після Ганімеда) – Титан.
Це єдиний супутник з дуже щільною атмосферою Вона складається з азоту (98%) з домішкою метану.
Вчені припускають, що умови на цьому супутнику схожі з тими, які існували на нашій планеті 4 мільярди років тому, коли на Землі тільки зароджувалося життя.
Супутники Урана
Зараз відомо 27 супутників Урана .
Всі вони отримали назви на честь персонажів з творів Вільяма Шекспіра та Олександра Поупа.
Перші два супутники - Титанію і Оберон - відкрив Вільям Гершель в 1787 році.
Супутники Нептуна
В даний час відомо 14 супутників.
Найбільший супутник Нептуна Тритон був відкритий англійським астрономом Вільямом Ласелом в 1846 році.
У 1949 році американсько-голландський астроном Джерард Койпер відкрив другий супутник Нептуна – Нереїду.
Презентацію
підготували
учениці 11-Б
Воловик Юлія,
Руда Юлія


title: Презентація на тему «Гучномовець» (варіант 2)

text:
Гучномовець
Гучномо́вець — пристрій для ефективного випромінювання звуку в навколишній простір, що конструктивно містить одну або декілька випромінюючих голівок і, при необхідності, акустичне оформлення і додаткові електричні пристрої (фільтри, трансформатори, регулятори тощо).
Перетворення електромагнітних коливань в звукові

1 – котушка;
 2 – мембрана;
3 – диффузор;
4 – постійний магніт

Види гучномовців залежно від способу випромінювання звуку
Електродинамічний гучномовець
Електростатичний гучномовець
конденсаторний гучномовець
електретний гучномовець
п'єзоелектричний гучномовець
Електромагнітний гучномовець
Іонофон
Гучномовці на базі динамічних голівок спеціальних видів
Функціональні види гучномовців
Акустична система —використання в якості функціональної ланки в побутовій радіоелектронній апаратурі
Абонентський гучномовець —призначений для відтворення передач низькочастотного каналу мережі дротяного мовлення.
Концертний гучномовець — має велику гучність у поєднанні з високою якістю звукопередачі
Гучномовці для систем сповіщення і
озвучування приміщень
Настінний гучномовець
Стельовий гучномовець
Панельний гучномовець
Вуличний гучномовець
Спеціальні гучномовці для роботи в екстремальних умовах — протиударні, противибухові, підводні

Класифікація за іншими ознаками
Односмуговий гучномовець — гучномовець, голівки якого працюють в одному і тому ж діапазоні частот
Багатосмуговий гучномовець — гучномовець, голівки якого працюють в двох або більше різних діапазонах частот
Дифузорний гучномовець
Рупорний гучномовець — гучномовець, акустичним оформленням якого є жорсткий рупор
Гучномовець безпосереднього випромінювання
В автомобілях
В мобільних телефонах
В телевізорах
В побутовій техніці
Мікрофон
Мікрофон — прилад, що перетворює звукові коливання на електричні та застосовується для передачі звукових коливань на велику відстань.
Історія та принцип роботи
Перший використаний на практиці мікрофон був сконструйований у 1876 році — це був вугільний мікрофон Томаса Едісона
Принцип роботи мікрофона полягає в тому, що тиск звукових коливань повітря, води чи твердої речовини діє на тонку мембрану мікрофона. У свою чергу коливання мембрани збуджують електричні коливання, в залежності від типу мікрофона для цього використовується явище електромагнітної індукції, зміна ємкості конденсаторів чи п'єзоелектричним ефектом.
Різновиди мікрофонів:
Вугільні мікрофони
П’єзоелектричні мікрофони
Магнітоелектричні мікрофони
Динамічні мікрофони
Стрічкові мікрофони
Конденсаторі або електростатичні
Конденсаторні мікрофони
Електретні мікрофони
Характеристики мікрофонів
чутливість
амплітудно-частотна характеристика
акустична характеристика мікрофона
характеристика направленості
рівень власних шумів мікрофона
внутрішній опір
Мікрофони використовуються у багатьох пристроях, таких як телефони і магнітофони, у звукозапису та відеозапису, на радіо і телебаченні, для радіозв'язку а також для ультразвукового контролю та вимірювання.


title: Презентація на тему «Тіла обертання навколо нас»

text:
Тіла обертання навколо нас

Циліндр
геометричне тіло, яке складається з двох паралельних кругів, які суміщаються паралельним перенесенням всіх відрізків, що сполучають відповідні точки цих кругів.

Основні формули
Циліндри навколо нас
Циліндри навколо нас
Конус
 геометричне тіло, отримане шляхом об'єднання всіх променів, що виходять з однієї точки — вершини конуса, і таких що проходять через довільну плоску поверхню.
Основні формули
конус у побуті
Конус у побуті
Куля
 тіло, утворене обертанням круга навколо його діаметра. Центром кулі називають центр круга, обертанням якого її утворено.
Куля у побуті


Презентація на тему «Сила пружності»


title: Презентація на тему «Дифракційна гратка»

text:
Дифракційна гратка
Виконала:
Учениця 7-Б класу
ТУГ ім. І.Франка
Бенькалович Мар’яна
Дифракція – явище, що виникає при поширенні хвиль, суть якого полягає в тому, що хвиля здатна огинати перешкоди. Це зумовлюне тим, що хвильовий рух спостерігається в області за перешкодою, куди хвиля не може потрапити прямо. Явище пояснюється інтерференцією хвиль на краях непрозорих об'єктів або неоднорідностях між різними середовищами на шляху поширення хвилі. Прикладом може бути виникнення кольорових світлових смуг в області тіні від краю непрозорого екрана. Дифракція добре проявляється тоді, коли розмір перешкоди на шляху хвилі порівняний з її довжиною хвилі або менший за неї.
Найпростіша дифракційна ґратка – тонка скляна пластинка, на поверхні якої нанесені прямолінійні паралельні рівновіддалені штрихи, ширина та відстань між якими сумірні з довжиною хвилі світла (від 0,25 до 6000 штрихів на 1 мм ширини). Принцип роботи дифракційної ґратки ґрунтується на дифракції світлових хвиль, які взаємодіють з нею, та подальшій інтерференції цих дифрагованих хвиль. У загальному випадку дифракційну ґратку можна уявити собі, як сукупність багатьох паралельних та рівновіддалених прозорих щілин, розділених однаковими непрозорими проміжками.
Напрямки поширення дифрагованих хвиль, на яких відбувається їх посилення, називаються дифракційними максимумами. Таких максимумів зазвичай кілька, їх позначають цілими числами, які називаються порядком дифракції. Кількість дифракційних максимумів та напрямки їх поширення залежать від періоду ґратки та довжини хвилі світла і можуть бути визначені за допомогою рівняння дифракційної ґратки:
 -   період ґратки,    – кут, під яким спостерігають                    сітловий промінь, – порядок дифракції,
 – довжина світлової хвилі.
Якщо на таку ґратку буде падати світловий пучок, то світлові хвилі, проходячи крізь щілини ґратки, будуть дифрагувати. Кожна точка будь-якої щілини ґратки у такому разі виступатиме як точкове джерело світла. Таким чином, світлові хвилі після взаємодії з ґраткою будуть поширюватись у різних напрямках.
Світлові хвилі від різних щілин ґратки, які поширюються в одному напрямку, інтерферують між собою. Якщо ці хвилі знаходяться у фазі, то вони підсилюють одна одну, якщо у протифазі, то гасять. У першому випадку відбувається їх взаємне підсилення, в другому – послаблення.

Якщо на ґратку падатиме біле світло, то воно розкладатиметься ґраткою у спектр. Якщо монохроматичне світло – у послідовність освітлених та темних смуг відповідного кольору.
Дифракційні спектри білого, монохроматичного червоного та монохроматичного фіолетового світла в одному масштабі.
Пристрій для визначення довжини хвилі складається з лінійки 1 з поділками, закріпленої в штативі, екрана 2 з вузькою щілиною 3 і поділками 4 та рамки 5 для закріплення дифракційної ґратки 6. Роль лінзи при спостереженні інтерференційної картини відіграє кришталик ока.


title: Презентація на тему «Гідравлічні Машини»

text:
«Гідравлічні Машини»
Гідравлі́чна маши́на (гідромаши́на) (рос. гидравлическая машина; англ. hydraulic machine; нім. Hydromaschine f) — енергетична машина, призначена для перетворення механічної енергії твердого тіла в механічну енергію рідини (або навпаки).
Гідравлічні машини — основний компонент гідроприводів.

Види гідромашин
Найпоширенішими різновидами гідравлічних машин є насоси і гідродвигуни.
Насосом називають пристрій, який перетворює механічну енергію обертання в гідравлічну енергію течії робочої рідини (ДСТУ 3063-95, ГОСТ 17398-72). Насос слугує для напірного переміщення (всмоктування, нагнітання) рідини в результаті надання їй енергії. Основне призначення насосів – підвищення повного тиску середовища, яке переміщується.
Гідродвигуном називають гідромашину для перетворення механічної енергії потоку рідини в механічну енергію вихідної ланки. За характером руху робочого органа гідравлічні двигуни поділяються на двигуни обертового руху (гідромотори), поступального руху (гідроциліндри), поворотного руху (поворотні гідродвигуни)
Насос-мотор може працювати як у режимі об'ємного насоса, так і в режимі гідродвигуна, що свідчить про оборотність гідравлічних машин.
По характеру силової взаємодії всі гідромашини (насоси і гідродвигуни) поділяються на динамічні і об'ємні.
В динамічній гідромашині силова взаємодія між робочим органом і рідиною відбувається у проточній частині, що є постійно сполучена із всмоктувальним і нагнітальним трубопроводами. До них належать лопатеві (радіальні, відцентрові, осьові) нагнітачі та нагнітачі тертя (вихрові, дискові, струминні та ін)
В об'ємній гідромашині процес відбувається в замкнених робочих об'ємах (робочих камерах), котрі поперемінно рідина заповнює та витісняється з них і при цьому робочі камери сполучаються з вхідним чи вихідним трубопроводами відповідно. Це безроторні зворотно-поступальні (діафрагмові, поршневі) іроторні (аксіально- та радіально-поршневі, шиберні, зубчасті, ґвинтові та ін.) гідромашини.

Так перекачування нафти по магістральних трубопроводах, переміщення гарячої та холодної води, в системах тепло та водопостачання в побуті та промисловості, роботу автомобільної, автокарной, авіаційної та космічної техніки здійснюють гідравлічні машини й агрегати.
Електрогідравлічні н електропневматичні системи широко використовуються в робототехнічних і автоматичних комплексах машинобудівної, космічної, авіаційної, хімічної, атомній та інших галузях техніки. Близько 85% всіх приводом промислових роботів - гідравлічні та пневматичні. Обсяг виробництва гідропристроїв для гідроприводів подвоюється кожні 5 років.
Гідроприводи одержали широке поширення в верстатах в гнучких виробничих системах, будівельних і дорожніх машин, тепловозах, автомобілі, трактори, суднових установках, літальних апаратах, у машинах гірничорудного, збагачувального, коксохімічного, сталеплавильного і прокатного виробництва. У сільському господарстві гідроприводи використовуються для обслуговування тракторів, навісного обладнання ґрунтообробних і збиральних машин.
Пневмогідравлічні системи є найважливішою складовою частиною рухових установок сучасних ракетоносіїв і космічних апаратів.


title: Презентація на тему «Переменный электрический ток»

text:
Переменный электрический ток.Генератор переменного электрического тока.
Определение
Переменным током называется электрический ток, который периодически изменяется по величине и по направлению.

Условное обозначение          или        .

Модуль максимального значения силы тока за период называется амплитудой колебаний силы тока.

В настоящее время в электрических сетях используется переменный ток. Многие законы, которые были выведены для постоянного тока, действуют и для переменного тока.

Переменный ток имеет ряд преимуществ по сравнению с
постоянным током:
- генератор переменного тока значительно проще и дешевле генератора постоянного тока;
- переменный ток можно трансформировать;
- переменный ток легко преобразуется в постоянный;
- двигатели переменного тока значительно проще и дешевле двигателей постоянного тока;
- проблема передачи электроэнергии на большие расстояния была решена только при использовании переменного тока высокого напряжения и трансформаторов.

Для производства
переменного тока применяется
синусоидальное напряжение.
Частота переменного тока – это число колебаний в 1 с
Стандартная частота промышленного переменного тока равна 50 Гц.

Генератор переменного тока
Генератор переменного тока - является
электромеханическим устройством, которое преобразует механическую энергию  в электрическую энергию переменного тока.

Системы производящие переменный ток были известны в простых видах со времён открытия магнитной индукции электрического тока.
Принцип действия генератора основан на явлении электромагнитной индукции — возникновении электрического напряжения в обмотке статора, находящейся в переменном магнитном поле. Оно создается с помощью вращающегося электромагнита — ротора при прохождении по его обмотке постоянного тока.

 Общий вид генератора переменного тока с внутренними полюсами; Ротор является индуктором, а статор — якорем.
 Схема устройства генератора: 1 — неподвижный якорь; 2 — вращающийся    индуктор;3— контактные    кольца;4— скользящие по нимщетки.
Вращающийся индуктор
генератора   1  (ротор)   и   якорь
(статор)  2,  в обмотке  которого
индуцируется ток.
Виды генераторов:
                                 - это генератор, который приводится в действие паровой  или газовой турбиной.

Турбогенератор
Дизель-агрегат- генератор, ротор которого вращается от двигателя внутреннего сгорания.
Виды генераторов:
Гидрогенератор вращает гидротурбина.
Генератор переменного тока раннего 20-го века сделанный в Будапеште


title: Презентація на тему «Туманности и звёздные скопления»

text:
Туманности и звёздные скопления

Выполнили:
Пастушенко Славик
Власова Лилия
Ученики 11-А класса
Туманность - это участок межзвёздной среды, выделяющейся своим излучением или поглощением излучения (света) на общем фоне неба.

Туманность Конская голова
Ранее туманностями называли практически любые неподвижные объекты на небе. Но в 20-е годы 20-го века выяснилось, что среди туманностей много галактик и звёздных скоплений. После этого термин «туманность» стал пониматься более узко, в указанном выше смысле. Но название «Туманность Андромеды» за галактикой М31 так и закрепилось.

М31 невооруженным глазом
М31 в хороший телескоп
(фотография сделана с выдержкой)

Из чего состоят туманности?

Туманности состоят из пыли, газа и плазмы.
М42, Туманность Ориона
Глобулы Теккерея в IC 2944
Туманность Гнилое Яйцо

Виды туманностей
Первичный признак, используемый при классификации туманностей -  поглощение или излучение (рассеивание) ими света, то есть по этому критерию туманности делятся на тёмные и светлые.
Рассмотрим три разновидности туманностей на примере одного созвездия

 Созвездия «Орион»

Саиф
Альнитак
Альнилам
Минтака
Бетельгейзе
Беллатрикс
Ригель
Меисса
Хатсия

М42
М43
IC434
NGC 2024
Созвездие Орион богато на объекты для наблюдений. И самое приятное для нас то, что в нём представлены все интересующие нас виды туманностей.
Давайте их перечислим.
Хатсия
Альнитак

Тёмные туманности
Тёмная туманность – это межзвёздное облако, настолько плотное, что оно поглощает видимый свет, исходящий от эмиссионных или отражательных туманностей или звёзд, находящихся позади неё.

Поглощают свет частицы межзвёздной пыли, находящиеся в наиболее холодных и плотных частях молекулярных облаков.
Скопления и большие комплексы тёмных туманностей связаны с гигантскими молекулярными облаками (ГМО).
Туманность Конская голова, IC 434
Чаще всего встречаются изолированные тёмные туманности которые называют глобулами Бока. Глобулы – это тёмные газо-пылевые туманности, наблюдаемые на фоне светлых туманностей или звёзд.
Такие облака обладают очень неправильной формой: у них часто нет чётко очерченных границ, иногда они приобретают закрученные змеевидные образы.
Глобулы Теккерея
в Туманности Бегущая курица, IC 2944
Туманность Змея в созвездии Змееносца

Самые большие тёмные туманные образования мы можем увидеть даже невооружённым глазом – это участки нашей Галактики.
Характеристики тёмных туманностей

 Масса плотных тёмных образований (глобул) может быть от 1 до 100 солнечных, в тоже время масса более крупных образований не поддаётся точной оценке и значительно превышает тысячи масс Солнца. Однако достаточно большие и плотные глобулы способны сжиматься под действием собственного гравитационного поля, в них возможны процессы образования звёзд.

 Температура глобул как правило очень низкая и редко когда превышает 30 К, чаще всего где-то в районе 8 К. Более разрежённые области и более холодные.

 Химический состав тёмных туманносетй типичен для межзвездного вещества: в основном это водород (Н), гелий (Не), оксиды углерода (СО) и небольшая доля кремния (Si).
Но давайте вернёмся к созвездию Орион. И к нашей голове

Эмиссионные туманности

Туманность Пламя (Факел или Танковый след), NGC 2024
Эмиссионная туманность – облако ионизированного газа (плазмы), излучающее в видимом цветовом диапазоне спектра.
Ионизация происходит за счёт высокоэнергетических фотонов, излучаемых ближайшей горячей звездой. На фото видно, что эта звезда (или звёзды), находятся внутри туманности.
Различают несколько видов эмиссионных туманностей.
Те, в которых происходит формирование новых звёзд, и те, в которых источниками ионизированных фотонов являются планетарные туманности, в которых умирающая звезда отбросила свои верхние слои, и обнажившееся горячее ядро их ионизирует.

Но давайте вернёмся к нашему Ориону. В нём ведь есть ещё одна эмиссионная туманность. Более того, она считается одной из самых красивейших туманностей в любительской астрономии.
Точнее это даже две туманности вместе, которые образовали большую туманность.

Вот так мы видим эту Большую туманность Ориона из двух тесных туманностей М42 и М43 в хороший любительский телескоп
Это самая яркая туманность, её поверхность простирается приблизительно на 80 x 60 угловых минут, что более чем в 4 раза превышает площадь полной Луны при блеске около 4 звездной величины – отсюда хорошая видимость на ночном небе и невооружённым глазом, а её положение на небесном экваторе делает эту туманность видимой почти в любой точке Земли.

Большая туманность Ориона. И вот так она выглядит в различных длинах волн через телескоп «Хаббл».
М42 находится на расстоянии около 1600 световых лет от Земли и имеет 33 световых года в поперечнике!
М42
М43

Особый интерес туманность Ориона привлекла, когда в центральной (яркой) зоне М42 была обнаружена целая «Фабрика Звёзд» - область с десятками молодых и горячих звёзд (картинка справа).

Множество ярких точек – молодых звёзд стало видно благодаря фото в рентгеновском и радиодиапазоне.

«Фабрики звёзд» Ориона

Протопланетные диски - зародыши будущих солнечных систем в сердце туманности Ориона.

И снова вернёмся к Ориону!
Ведь мы упомянули ещё один вид туманности который также присутствует в этом созвездии – отражательная туманность.
Туманность М78

Отражательные туманности
Отражательными туманностями являются газово-пылевыми облака, подсвечиваемые звёздами.
Если звезда (звёзды) находятся в межзвёздном облаке или рядом с ним, но недостаточно горяча (горячи), чтобы ионизовать вокруг себя значительное количество межзвёздного водорода (и стать тёмной туманностью), то основным источником оптического излучения туманности оказывается свет самих звёзд, рассеиваемый межзвёздной пылью.
На самом деле М78 содержит сразу три отражательные туманности: NGC 2064, NGC 2067 и NGC 2071.

Голубая эмиссионная и отражательная туманность NGC 1999 в созвездии Ориона.
Особенность её в том, что тёмная область – это пустое пространство. Это открытие поможет исследователям получить новую информацию о процессах рождения звезд.

zelobservatory.ru
Туманность Сетка (Вуаль), NGC 6992 – яркий пример ещё одной отражательной туманности из созвездия Лебедя.

Планетарные туманности
Планетарная туманность – астрономический объект, состоящий из ионизированной газовой оболочки и центральной звезды, белого карлика.

Планетарные туманности образуются при сбросе внешних слоёв (оболочек) красных гигантов и сверхгигантов с массой 2,5-8 солнечных на завершающей стадии их эволюции.
Туманность Кошачий глаз, NGC 6543
Планетарная туманность – быстропротекающее (по астрономическим меркам) явление, длящееся всего несколько десятков тысяч лет, при продолжительности жизни звезды-предка в несколько миллиардов лет. В настоящее время в нашей галактике известно около 1500 планетарных туманностей.
Туманность Песочные часы

В последние годы при помощи снимков, полученных космическим телескопом «Хаббл», удалось выяснить, что многие планетарные туманности имеют очень сложную и своеобразную структуру. Несмотря на то, что приблизительно пятая часть из них имеет околосферическую форму, большинство не обладает какой бы то ни было сферической симметрией. Механизмы, благодаря которым возможно образование такого многообразия форм, остаются на сегодняшний день до конца не выясненными. Считается, что большую роль в этом могут играть взаимодействие звёздного ветра и двойных звёзд, магнитного поля и межзвёздной среды.
На картинке: Строение симметричной планетарной туманности.
Быстрый звёздный ветер (голубые стрелки) горячего белого карлика - ядра звезды (в центре), сталкиваясь со сброшенной оболочкой - медленным звёздным ветром красного гиганта (красные стрелки), создаёт плотную оболочку (голубого цвета), светящуюся под воздействием ультрафиолетового излучения ядра.

Туманность Кольцо, М57
Туманность Гантель (Огрызок), М27
Подробнее о происхождении планетарных туманностей и процессах проходящих в них можно узнать по материалам занятия «Эволюция звёзд».

Туманность Карина, созвездие Киля

Туманность Лагуна, созвездие Стрельца

Туманность Улитка, NGC 7293 в созвездии Водолей

Крабовидная туманность М1, NGC 1952 в созвездии Тельца.
Особенностью этой туманности является то, что в центре расположен пульсар, а не белый карлик.

Звёздные скопления
Звёздные скопления – это гравитационно-связанная группа звёзд, имеющая общее происхождение и движущаяся в гравитационном поле галактики как единое целое, численностью от нескольких десятков до сотен тысяч звёзд.

Существуют три основные группы: рассеянные звёздные скопления, шаровые звездные скопления и звёздные ассоциации.

Рассеянные звёздные скопления
Некоторые звёздные скопления также содержат, кроме звёзд, облака газа и/или пыли. Внешне эти объекты выглядят очень красиво за счет эффекта подсвечивания газового тумана звёздами в скоплении.
Рассеянное звёздное скопление – звёздное скопление, в котором, в отличие от шарового, содержится сравнительно немного звёзд, и часто имеющее неправильную форму. В нашей и подобных ей галактиках, рассеянные скопления являются коллективными членами и входят в плоскую подсистему диска галактики.
Рассеянное звёздное скопление Плеяды, М45 в созвездии Тельца

Размер: 12 св. лет
Расстояние: 440 св. лет
(или 135 пк)
Видимая зв. Величина: +1,6
Кол-во звёзд: ~3000
Возраст: ~100 млн. лет

Шаровые звёздные скопления
Шаровое звёздное скопление М13, в созвездии Геркулеса

Размер: 160 св. лет
Расстояние: 25100 св. лет
(или 7600 пк)
Видимая зв. Величина: +5,8
Кол-во звёзд: ~100 000
Возраст: ~1,4 млрд. лет
Шаровое звёздное скопление – звёздное скопление, отличающееся от рассеянного большим количеством звёзд, чётко очерченной симметричной формой близкой с сферической и с увеличением концентрации звёзд к центру скопления.

Звёздные ассоциации - группировки гравитационно-несвязанных звёзд или слабосвязанных молодых (возраст до нескольких десятков миллионов лет) звёзд, объединённых общим происхождением. Звёздные ассоциации обнаружил В. А. Амбарцумян в 1948 году и предсказал их распад и в последствии факт расширения звёздных ассоциаций подтвердился.
Звёздные ассоциации
«Трапеция Ориона» входит в состав Большой туманности Ориона, центральная часть которой - ассоциация молодых звёзд-гигантов спектральных классов O и B, погружённая в молекулярное облако.

На фото в инфракрасном диапазоне видна пыль, рассеивающая их инфракрасное излучение.

Благодарим за внимание!


title: Презентація на тему «Ідеальний газ. Рівняння стану ідеального газу»

text:
Ідеальний газ.
 Рівняння стану ідеального газу
Ідеальний газ – це модель реального      газу в якому:
відсутня взаємодія між молекулами;
молекули – матеріальні точки певної маси (займають безмежно малий об’єм в порівнянні з об’ємом посудини);
при зіткненні  між собою та зі стінками посудини ведуть себе  як пружні кульки;
молекули рівномірно розподілені по об’єму.

- Універсальна газова стала

(1) рівняння стану ідеального газу
Рівняняя Менделєєва

-(2)  рівняння Клайперона

;
;

: V
;
;
;
;
Виведення рівняння:
Історична довідка:
Рівняння, що встановлює зв'язок між тиском, об'ємом і температурою, було отримано французьким фізиком Бенуа Клайперон. Але в формі (1) його вперше використав Д.І. Менделєєв, тому воно називається рівняння Менделєєва - Клайперона, а у формі (2) - рівняння Клайперона.

Бенуа Поль Еміль Клапейрон
Менделєєв Дмитро Іванович

Основне рівняння МКТ
ідеального газу
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Реактивний рух. Імпульс тіла. Рух штучних супутників Землі»

text:
Презентація на тему:”Реактивний рух.Імпульс  тіла.Рух штучних супутників Землі”
Автор: учениця 10 класу Каленчук  Марія.

“Імпульс тіла”
Імпульс тіла -- векторна фізична величина, що є мірою механічного руху, чисельно дорівнює добутку маси тіла на швидкість його руху.
Імпульс сили -- векторна фізична величина, що є мірою дії сили за певний проміжок часу.
Зміна імпульсу тіла дорівнює імпульсу сили. При взаємодії тіл їх імпульси можуть змінюватися.
Закон збереження імпульсу
.
   Один із фундаментальних законів фізики,який стверджує,що у замкненій системі сумарний імпульс усіх тіл зберігається.
Умови застосування закону збереження імпульсу :
1)Система повинна бути замкнутою.
2)Зовнішні сили,що діють на тіла системи компенсуються ,або їх  дією можна знехтувати .
3)Виконується в інерціальних системах  відліку.

Реактивний рух
    Рух тіла, що виникає внаслідок відділення від нього частини його маси з певною швидкістю, називають реактивним.
Принципи реактивного руху знаходять широке практичне застосування в авіації та космонавтиці.

Першим проектом пілотованої ракети був у 1881 році проект ракети з пороховим двигуном відомого революціонера Миколи Івановича Кибальчича (1853-1881).
Будучи засудженим царським судом за участь у вбивстві імператора Олександра II, Кибальчич в камері смертників за 10 днів до страти подав адміністрації в'язниці записку з описом свого винаходу. Але царські чиновники приховали від вчених цей проект. Про нього стало відомо лише в 1916 році.

З історії розвитку реактивного руху
Рух штучних супутників Землі
    Сергій Павлович Корольов був найбільшим конструктором ракетно-космічних систем. Під його керівництвом було здійснено запуски перших у світі штучних супутників Землі, Місяця і Сонця, перших пілотованих космічних кораблів і перший вихід людини з супутника у відкритий космос.

     Перший штучний супутник Землі запущений на орбіту в СРСР 4 жовтня 1957 року.
     3 листопада 1957 року в космос був запущений супутник з собакою Лайкою на борту.
     2 січня 1959 року була запущена перша автоматична міжпланетна станція «Луна-1", яка стала першим штучним супутником Сонця.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Електричний струм у медицині»

text:
Електричний струм у медицині
Підготувала учениця 11-б класу,
 побивайло карина
Ще з часів Римської імперії збереглися записи про те, що придворний лікар імператора Клавдія Скрібоній Ларг лікував своїх співвітчизників за допомогою електричних скатів. Цілитель прикладав цих риб до голів людей, які страждали від сильного головного болю. Тоді ніхто до пуття не міг пояснити, як діють «ліки». Однак до XIX століття вже стало відомо про те, що скати вражають свою жертву електричним зарядом, а електрика присутня у всякому живому організмі. Відомий німецький вчений Еміль Дюбуа-Реймон (Emil Du Bois-Reymond, 1818-1896) виявив зв'язок з електрикою діяльності майже всіх внутрішніх органів, заклавши тим самим основи для розвитку цілого напряму в біології - електрофізіології. Серед його учнів ходила легенда про те, як він зробив на власній руці поріз і став пропускати через рану слабкий електричний струм. У результаті рана зажила.

Схожі досліди проводили протягом майже всього ХХ століття, вивчаючи електростатичне поле, створюване різними органами, тільки, швидше, з діагностичними цілями. Добре відомо, наприклад, як вимірювання поля серця за допомогою ЕКГ дозволяє виявити різні його захворювання.

Терапевтична ж роль слабкого електромагнітного поля, створюваного постійним електричним струмом, надовго опинилася за межами уваги вчених. Прорив стався наприкінці 2005 року, і вже наступної весни кілька груп вчених оголосили про те, що «таємниця струму» розкрита.

Під кінець бурхливого періоду, відомого як епоха наукової революції XVII століття, Роберт Гук (Robert Hooke, 1635-1703) в Англії і Марчелло Мальпігі (Marcello Malpighi, 1628-1694) в Італії відкрили, що кожен організм складається з клітин. Кожна окрема клітина поступово перетворювалася на самостійний об'єкт дослідження. На подив біологів з'ясувалося, що живий організм може самостійно виробляти електричний струм. Вперше це виявив Луїджі Гальвані (Luigi Galvani, 1737-1798) надавши своєму відкриттю перебільшений характер, повіривши, що саме електрика - це та сила, яка змушує живе рухатися. Іншими словами, електрика і є саме життя. З часом ентузіазм його послідовників вщух, однак досліди Дюбуа-Реймона показали, що кожна клітина являє собою маленьку електростанцію. Ці результати спричинили за собою нову хвилю інтересу до «живої електрики».

Тим не менше і вона не могла привести ні до якого реального відкриття до тих пір, поки не з'ясувалася молекулярна природа генетики. Електрика відіграє важливу роль в управлінні внутрішньомолекулярною динамікою організму, в тому числі і в процесі загоєння ран, оскільки приводить в дію генетичні механізми, завдяки яким необхідні для відновлення клітини мігрують до ушкоджених ділянок. Про один з перших успіхів у дослідженнях цих механізмів, проведених в шотландському університеті Абердину під керівництвом професора Міня Чжао (Min Zhao), повідомив журнал «Nature».

В якості об'єкта для дослідження були обрані клітини щурячого епітелію, на які впливали електричними полями з різними параметрами, залежно від яких рани гоїлися швидше або повільніше. Як повідомив Мінь Чжао, він ще в роки роботи хірургом-травматологом в Китаї багато цікавився тим, як же рани «самі себе лікують». За його словами, «коли з'являється рана, то клітини нашого організму знають, куди їм треба йти, щоб лікувати її, і це просто дивно!» І справді, як же це відбувається?

Уявіть собі звичайну батарейку. У неї є два полюси: позитивний і негативний, і електричний струм переміщається між батарейок, які поєднані одна з одною протилежно зарядженими полюсами. Вчені вважають, що клітини частково виконують функції батарейок з негативно зарядженими іонами хлору (Cl-) і позитивно зарядженими іонами калію (K+), які переміщаються крізь напівпроникні мембрани. Ці мембрани пропускають в певних напрямках тільки або негативні, або позитивні іони, створюючи в нормально функціонуючому організмі електричне поле. За це їх називають іонними насосами, або транспортерами. Рана спотворює поле, відбувається щось на зразок короткого замикання. І тут починається найцікавіше. Під дією електричного поля регенеруючі клітини починають мігрувати до пошкоджених областей.

Як і багато в чому іншому, в загоєнні ран організм слідує приписам своєї універсальної програми, відомої як «генетичний код». Ця програма записана в молекулі ДНК, окремі ділянки якої - гени - управляють цілком визначеними процесами, - наприклад, відновленням пошкоджених клітин. Спочатку вченим вдалося ідентифікувати, які гени відповідають за успішну міграцію клітин до ушкоджених ділянок організму, а які, навпаки, стримують цей процес. А потім вони виявили ясну залежність рівня експресії і тих і інших від впливу електричних полів. Учені впливали на рани електричними полями і паралельно блокували гени, що допомагали клітинам мігрувати, а потім, навпаки - блокували гени, що зупиняють переміщення клітин. У першому випадку процес загоєння ран проходив повільніше, тоді як у другому - помітно прискорювався.

Пам'ятається, в оповіданні Артура Конан Дойла «Фіаско в Лос-Амігос» через засуджену до страти людину пропустили електричний струм під напругою 12 тисяч вольт. Згідно з фантазією автора, це зробило героя невразливим і практично безсмертним. На жаль, завдання не вирішується так просто. Але з'ясувати, за яких умов електрика лікує, а за яких - вбиває, цілком реально. Дослід показав, яке значення має конкретна конфігурація електричного поля, створюваного всередині організму зовнішнім джерелом. За словами вчених, саме від напрямку поля і його напруженості залежить швидкість відновлення тканин. Це пояснює і маніпуляції Скрібонія Ларга зі скатами - адже римський лікар прикладав електричних риб до хворих місць, а напруга, створювана ними знаходилася в межах 20-30 вольт. Як раз «те, що лікар прописав».

Таким чином, питання, яке цікавило професора Міня Чжао настільки довгий час, виявилося вирішеним - вдалося з'ясувати, як і за рахунок чого клітини мігрують на «відбудовні роботи» і які гени і молекули беруть участь у цих процесах.


title: Презентація на тему «Прилади радіаційної розвідки та дозиметричного контролю»

text:
Прилади радіаційної розвідки та дозиметричного контролю
Для організації захисту населення від уражальної дії зброї масового знищення, зокрема від радіоактивного і хімічного зараження, проводяться вимірювання стану навколишнього середовища за допомогою спеціальних приладів, деякі з яких ми розглянемо.
Військовий прилад хімічної розвідки (ВПХР)
ручний насос;
плечовий ремінь з тасьмою;
насадка до насоса;
захисні ковпачки для насадки;
протидимні фільтри;
патрон грілки;
електричний ліхтар;
корпус грілки;
штир ;
лопатка;
індикаторні трубки в касетах.

Військовий прилад хімічної розвідки (ВПХР)
Військовий прилад хімічної розвідки (ВПХР) служить для визначення у повітрі, на місцевості, на техніці наявності отруйних речовин: зарину, зоману, іприту, фосгену, дифосгену, синильної кислоти, хлорціану, а також парів У-газів у повітрі.
Принцип визначення наявності і типу ОР полягає в примусовому, за допомогою всмоктувального насоса, прокачуванні крізь індикаторні трубки повітря. Зміна кольору наповнювача індикаторних трубок свідчить про наявність, приблизну концентрацію і групу ОР.

Індикатор-сигналізатор ДП-64
1 - пульт сигналізації;
2 - перемикач "робота-контроль";
3 - перемикач "Вкл. - Вимкнено";
4 - кабель живлення;
5 - датчик;
6 - неонова лампочка;
7 - динамік.
Індикатор-сигналізатор ДП-64
Індикатор-сигналізатор ДП-64  призначається для постійного нагляду та визначення початку радіоактивного зараження. Прилад працює в режимі спостереження і забезпечує звукову та світлову сигналізацію через 3 сек. після досягнення рівня радіації — випромінювання 0,2 Р/год. Наявність г випромінювання визначається за спалахами неонової лампочки та звуковим сигналом. Пульт встановлюється в приміщенні, а датчик розміщується ззовні. Живлення приладу здійснюється від мережі напругою 220/127 В або акумулятора.
Бортовий рентгенометр ДП-ЗБ
1 - кабель живлення;
2 - кнопка "Перевірка";
3 - мікроамперметр;
4 - лампа підсвітки;
5 - вказівник положення перемикача;
6 - лампа світлової індикації;
7 - перемикач піддіапазонів;
8 - запобіжники;
9 - кабель виносного блоку.
Бортовий рентгенометр ДП-ЗБ
Бортовий рентгенометр ДП-ЗБ призначений для вимірювання потужності дози гама-випромінювань на місцевості з рухомих об'єктів.
Технічні дані:
— діапазон вимірів — 0,1 : 500 Р\год.;
— похибка виміру — ± 10% (на першому піддіапозоні ±15%);
— діапазон вимірів розділений на 4 піддіапазони (х1, х10, х100, 500).
Принцип дії: під впливом випромінювання на іонізаційну камеру виникає іонізаційний струм, який пропорційний потужності дози. Мікроамперметр реєструє середнє значення струму.
Вимірювач потужності дози (рентгенометр) ДП-5В
1 - вимірювальний пульт;
2 - кабель;
3 - кнопка скидання показань;
4 - перемикач під діапазонів;
5 - мікроамперметр;
6 - кришка футляра;
7 - таблиця граничних значень зараження об’єктів;
8 - блок детектування;
9 - поворотний екран;
10 - контрольне джерело;
11 - тумблер підсвічування;
12 - подовжувальна штанга;
13 - навушники;
14 - футляр.
Вимірювач потужності дози (рентгенометр) ДП-5В
Вимірювач потужності дози ДП-5В призначається для вимірювання рівнів гамма-радіації і радіоактивного зараження різних предметів за гамма-випромінюванням, а також може виявляти бета-випромінювання.
Потужність дози гамма-випромінювання визначається в мР/г або Р/г. Діапазон вимірювання від 0,05 мР/г до 200 Р/г. Прилад має шість піддіапазонів і звукову індикацію на всіх піддіапазонах, окрім першого.
Прилад забезпечує вимірювання в інтервалах температур від –0 до +50˚C та відносній вологості повітря 65±15%. Живлення приладу здійснюється від трьох елементів А-336, що забезпечує безперервну роботу приладу протягом 10 год., або від АКБ з напругою 12 або 24 В через розподільник. Маса приладу з елементами живлення 3,2 кг, в упаковці – 8,2 кг.
Радіометр РКС-20.03 «Прип'ять»
Радіометр РКС-20.03 «Прип'ять» дає змогу вимірювати:
величину зовнішнього гамма-фону;
рівні забруднення радіоактивними речовинами житлових та и громадських приміщень, територій, різних поверхонь;
сумарний вміст радіоактивних речовин (без визначення ізотопного складу) в продуктах харчування та інших об’єктах зовнішнього середовища (рідких та сипучих).
Діапазон вимірювань РКС-20.03:
потужність експозиційної дози гамма-випромінювань від 0,01 мР/год до 20 мР/год;
потужності еквівалентної дози гамма-випромінювань від 0,1 мЗв/год до 200 мЗв/год.
щільності потоку бета-випромінювань від 10 до 20×103 часток/хвилину x см2;
питомої активності від 1×10-7 до 2 x 10-5 Кюрі/кг.
Джерело живлення гальванічний елемент типу «Корунд» або зовнішнє джерело живлення постійної напруги від 4.7 до 12 В (Наприклад блок живлення «Електроніка Д2-10 М»).

Дякую за увагу


Презентація на тему «Трансформатор. Генератори змінного струму»


title: Презентація на тему «Основне рівняння молекулярно-кінетичної теорії газів»

text: <v>


Презентація на тему «Самостійні газові розряди»


title: Презентація на тему «Радіолокація» (варіант 4)

text:
Радіолокація
Підготувала учениця 11 класу
Стрельчук Катерина
Радіолока́ція — визначення положення об'єкта за допомогою відбитих від нього радіохвиль.
Радіолокація
застосовується як
у цивільній авіації, так і
в системах
протиповітряної
оборони. Вона
здійснюється за
допомогою пристроїв,
які називаються
радіолокаційними станціями або радарами.
Станція радіотехнічної розвідки «Кольчуга» українського виробництва, здатна викривати повітряні цілі класу «стелс»
Радар або радіолокаційна станція (РЛС) — система для виявлення повітряних, морських і наземних об'єктів, а також для визначення їхньої дальності і геометричних параметрів. Використовує метод, заснований на випромінюваннірадіохвиль і реєстрації їхніх віддзеркалень від об'єктів.
Принцип дії
Відстань до об'єкта вимірюється за часом затримки, тобто часом випромінювання сигналу й часом реєстрації відбитого сигналу. Радіохвилі розповсюджуються в просторі зі швидкістю світла, тому час затримки для відстані у кілька сотень кілометрів становить тисячні долі секунди.
Напрям на об'єкт або його азимут визначається за допомогою діаграми спрямованості радара (дальноміра), яка формується у вигляді тонкого пучка у вертикальній площині. Зазвичай антена (радіотехнічний пристрій для приймання і передавання електромагнітних хвиль.) радара обертається, а з нею обертається і діаграма направленості, що дозволяє фіксувати сектор, в якому знаходиться ціль.
Висота об'єкта визначається за допомогою радара, який називається висотоміром. Діаграма направленості антени висотоміра лежить у горизонтальній площині, а сама антена хитається вгору-вниз. Для визначення висоти цілі висотомір повинен отримати інформацію від далекоміру про її азимут. Повністю координати цілі визначаються за сумою даних від далекоміра і висотоміра.
Додатково, використовуючи ефект Доплера, можна визначити швидкість цілі. Зазвичай такий метод застосовують для того, щоб відокремити рухомі цілі, такі як літаки, від нерухомих об'єктів, наприклад, гір, або об'єктів, що рухаються з малою швидкістю — хмар.
Виділяють два види радіолокації:
Пасивна радіолокація — базується на прийомі власного випромінювання об'єкта
Активна радіолокація — така, за якої радар випромінює свій власний імпульс і приймає його відбитим від об'єкта. Залежно від параметрів прийнятого сигналу визначаються характеристики об'єкта.

Активна радіолокація буває двох видів:
З активною відповіддю - на об'єкті передбачається наявність радіопередавача (відповідача), який випромінює радіохвилі у відповідь на прийнятий сигнал. Активна відповідь застосовується для розпізнання об'єктів (свій-чужий), дистанційного керування, а також для отримання від них додаткової інформації (наприклад, про кількість палива, тип об'єкту тощо).
З пасивною відповіддю - випромінювальний сигнал відбивається від об'єкта і сприймається в пункті прийому як відповідь.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Електромагніти» (варіант 2)

text:
Електромагніти.
Їх застосування  та класифікація.

Електромагні́т  — пристрій, що створює магнітне поле при проходженні електричного струму.

Електромагніти  :

  Постійного струму :                        нейтральні  та                               поляризовані

                     2. Змінного струму
Найпростіший електромагніт
Застосування електромагнітів
1. На металургійних заводах2. У сільському господарстві3. В телефонах, компютерах  та телевізорах4. В літаках , теплоходах , автомобілях та інших транспортних засобах5. У деяких фокусах


Презентація на тему «Основні закони динаміки. Сила. Рівнодійна сила»


title: Презентація на тему «Сонячна активність» (варіант 1)

text:
Сонячна активність
І.Ігнатова 11-С
Со́нячна акти́вність — термін, що характеризує поточну сонячну радіацію, її спектральний розподіл, супутні електромагнітні явища та зміни в часі характеристик Сонця. Сонячна активність визначається сукупністю фізичних змін, які відбуваються на Сонці. Зовнішні прояви сонячної активності — сонячні плями, факели, флокули, протуберанці тощо. Впливає на зміну погоди та клімату.
ПЕРШІ СПОСТЕРЕЖЕННЯ СОНЯЧНИХ ПЛЯМ
Іноді на Сонці навіть неозброєним оком крізь закопчене скло можна помітити чорні цяточки - плями. Повідомлення про сонячні плями, що іноді спостерігалися крізь туман або дими згарищ, зустрічаються в старовинних хроніках і літописах. Найбільш ранні згадки про «місця чорні» на Сонце в Никонівському літописі відносяться до 1365 і 1371 років.
ГАЛІЛЕО ГАЛІЛЕЙ ПРО СОНЯЧНІ ПЛЯМИ
У 1609 році він одним з перших направив на небо свій крихітний телескоп. Однак разюче, як багато нового побачив Галілей в свій дуже недосконалий телескоп: супутники Юпітера, гори і западини на Місяці, фази Венери, плями на Сонці, зірки в Чумацькому Шляху і багато іншого. Будучи прихильником ідей Коперника про центральне положення Сонця в нашій планетній системі, він прагнув підтвердити його ідеї спостереженнями.
СПОСТЕРЕЖЕННЯ ЗА СОНЯЧНИМИ ПЛЯМАМИ
Загальне число плям та утворених ними груп повільно змінюється протягом деякого періоду часу від 8 до 15 років (у середньому 10-11 років). Важливо, що наявність плям на Сонці впливає на магнітне поле Землі. Це було відмічено Горребовим ще в 18 ст., а зараз вже відомо, що сонячна активність пов'язана з дуже багатьма земними явищами, так що вивчення сонячно-земних зв'язків дуже важливе для практичного життя.
ФІЗИЧНІ ОСОБЛИВОСТІ СОНЯЧНИХ ПЛЯМ
Плями і особливо групи сонячних плям - найбільш помітні активні утворення в фотосфері Сонця. Відомо безліч випадків, коли великі плями на Сонці спостерігалися неозброєним оком через закопчене скло. Плями завжди пов'язані з появою сильних магнітних полів з напруженістю до декількох тисяч ерстед в активній сонячній області.
 Тривалість існування сонячних плям - від декількох годин і днів до декількох місяців. Більшість сонячних плям утворюють витягнуті приблизно уздовж сонячного екватора пари - біполярні групи сонячних плям з протилежною полярністю магнітних полів у східних і західних членів групи. Кількість сонячних плям та утворених ними біполярних груп циклічно міняється: спочатку порівняно швидко збільшуючись, а потім повільно зменшуючись.
ФОТОСФЕРНІ ФАКЕЛИ
Навколо плям часто спостерігаються яскраві майданчики, названі факелами. Це початкова фаза прояву сонячної активності, яка найкраще помітна поблизу краю сонячного диску, де контраст з незбуреним фоном фотосфери досягає 25-30%. Смолоскипи виглядають як сукупність дрібних яскравих точок (факельних гранул розміром у сотні кілометрів), що утворюють ланцюжки і ажурну сітку.
ФЛОККУЛИ
У хромосфері над факелами спостерігаються їх продовження, що мають подібну структуру і називаються флоккулами (від латинського флоккуліс - маленький клаптик, пушинка). Це прояв сонячної активності в хромосфері, добре помітний на диску Сонця при спостереженні в спектральних лініях водню, гелію, кальцію та інших елементів.
ПРОТУБЕРАНЦІ
Це хмари хромосферної речовини у короні, підтримувані магнітними полями. Вони мають волокнисту структуру та складаються з рухомих ниток і згустків плазми, відрізняючись винятковим різноманіттям форм: іноді це ніби спокійні копиці сіна, іноді - закручені утворення, що нагадують гриби лисички, або чагарники, нерідко це фігури найхимерніших форм.
У добре розвиненій активній області іноді раптово відбувається вибух невеликого об’єму сонячної плазми..Він виникає в області зміни полярності магнітного поля, де в малій області простору "зіштовхуються" сильні протилежно спрямовані магнітні поля, в результаті чого істотно змінюється їх структура. Зазвичай сонячний спалах характеризується швидким ростом. Під час спалаху зростає випромінювання практично у всіх діапазонах електромагнітного спектру.
СОНЯЧНІ СПАЛАХИ
Вплив Сонячної активності на людину
Вплив сонячної активності на виникнення захворювань установив ще в 20-х роках А. Л. Чижевський. Його вважають основоположником науки геліобіології. З тих пір проводяться дослідження, накопичуються наукові дані, що підтверджують вплив сонячних і магнітних бур на здоров'я.
З усіх захворювань, що піддані впливу магнітосферних бур, серцево-судинні були виділені, насамперед, оскільки їхній зв'язок із сонячною і магнітною активністю була найбільш очевидною. Проводилися зіставлення залежності кількості і ваги серцево-судинних захворювань від багатьох факторів зовнішнього середовища, але достовірний і стійкий зв'язок серцево-судинних захворювань виявляється саме з хромосферними спалахами і геомагнітними бурями.
Збільшується частота інфаркту міокарда, порушується серцевий ритм.
Крім того під час магнітної бурі підвищується загроза передчасних пологів у вагітних, збільшується число нещасних випадків і випадків травматизму, погіршується кмітливість і сповільнюється загальна реакція у людей.
Сонце - джерело життя на нашій планеті. Але воно, в той же час, не є таким вже нешкідливим, як нам того б хотілося. І хоча його світло, тепло і енергія є основою життя для рослин, тварин, і людини, нам все одно слід пам'ятати про його зворотний бік, і турбуватися про свій захист від наслідків магнітних бур і сонячного вітру.
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Отримання та застосування радіонуклідів»


title: Презентація на тему «Исаак Ньютон»

text:
Презентация
по физике
учеников 11-Б класса
Ровеньковской гимназии №1
Матыгина Артёма
Григор Татьяны
Исаак Ньютон
4 января 1643 года — 31 марта 1727 (по григорианскому календарю)
Английский физик, математик, механик и астроном, один из создателей классической физики. Автор фундаментального труда «Математические начала натуральной философии», в котором он изложил закон всемирного тяготения и три закона механики, ставшие основой классической механики. Разработал дифференциальное и интегральное исчисления, теорию цвета и многие другие математические и физические теории.
Биография
Вулсторп. Дом, где родился Ньютон.
Исаак Ньютон, сын мелкого, но зажиточного фермера. 12-летнего Ньютона отдали учиться в школу.  Он успешно окончил школу и отправился продолжать образование в Кембриджский университет. Началом его научной известности были  1667—1684 годы. В 1704 году вышла в свет монография «Оптика». Это последний труд Ньютона, хотя он прожил ещё более 20 лет. Его здоровье начало заметно ухудшаться. В Кенсингтоне, неподалёку от Лондона, скончался ночью, во сне, 31 марта 1727 года.
Ньютон отверг подход Декарт, который предписывал при построении научной теории вначале «проницательностью ума» найти «первопричины» исследуемого явления. Ньютон считал, что в «натуральной философии» допустимы только такие предположения, которые прямо вытекают из надёжных экспериментов, обобщают их результаты.
Всё, что не выводится из явлений, должно называться гипотезою.
Гипотезам же метафизическим, физическим, механическим, скрытым свойствам не место в экспериментальной философии.
Философия и научный метод
Свой первый физический эксперимент Ньютон поставил еще в детстве. В этот день разыгралась сильная буря, длившаяся три дня. Ньютон был мальчиком неловким, неуклюжим, он всегда проигрывал им физические соревнования, но тем не менее участвовал в них. В тот день прыгали в длину. Ньютон заметил, что, если подобрать момент прыжка, когда ветер достигает максимальной силы, то прыжок удается легче. Воспользовавшись этим, он выиграл соревнования.
Первый физический эксперимент
Широкая известность Ньютона началась после изобретения им отражательного телескопа и публикации «Новой теории света и цветов», в которой он заложил основы спектрального анализа. Славу великого ученого принесла ему книга «Математические начала натуральной философии», которая вышла в 1687 г.
В этой книге были не только сформулированы основы классической механики, но и дана общая методологическая основа физического исследования.
Дисперсия света
Всемирное тяготение
Никто до Ньютона не сумел ясно и математически доказательно связать закон тяготения и законы движения планет. Именно Ньютон первым догадался, что гравитация действует между двумя любыми телами во Вселенной. Движением падающего яблока и вращением Луны вокруг Земли управляет одна и та же сила. Наконец, Ньютон не просто опубликовал предполагаемую формулу закона всемирного тяготения, но фактически предложил целостную математическую модель:
закон тяготения;
закон движения;
система методов для математического исследования.
Закон тяготения позволил решить не только проблемы небесной механики, но и ряд физических задач. Ньютон указал метод определения массы Солнца и планет. Он открыл причину приливов: притяжение Луны. Он с хорошей точностью вычислил массу Луны.   Ньютон выяснил, что из-за сплюснутости Земли у полюсов земная ось совершает под действием притяжения Луны и Солнца постоянное медленное смещение с периодом 26000 лет. Тем самым древняя проблема
«предварения равноденствий» нашла научное объяснение.
Ньютон построил первый зеркальный телескоп . Он детально исследовал дисперсию света, показал, что белый свет раскладывается на цвета радуги вследствие различного преломления лучей разных цветов при прохождении через призму, и заложил основы правильной теории цветов. Ньютон создал математическую теорию интерференционных колец. Изложил подробную теорию астрономической рефракции.
Но его главное достижение — создание основ физической оптики как науки и разработка её математической базы, превращение теории света из бессистемного набора фактов в науку с богатым качественным и количественным содержанием, экспериментально хорошо обоснованным
Дисперсия света
(опыт Ньютона)
Рефлектор Ньютона
Фундаментальные открытия в оптике
all-biography.ru
veselajashkola.ru
allforchildren.ru

Список использованной литературы


title: Презентація на тему «Реактивний рух у природі»

text:
Реактивний рух у природі
Реактивний рух – це рух, що виникає при відокремленні від тіла із певною швидкістю будь-якої його частини.
Реактивна сила виникає без будь-якої взаємодії з зовнішніми тілами.
Застосування реактивного руху у природі
Багато хто з нас у своєму житті зустрічався під час купання в морі з медузами. У всякому разі,в Чорному морі їх цілком вистачає. Але мало хто замислювався, що і медузи для пересування користуються реактивним рухом. Крім того, саме так пересуваються і личинки метеликів, і деякі види морського планктону. І найчастіше ККД морських безхребетних тварин при використанні реактивного руху набагато вище, ніж у техновиробів.

Кальмари
 Кальмар є найкрупнішим безхребетним мешканцем океанських глибин. Він пересувається за принципом реактивного руху, вбираючи в себе воду, а потім з величезною силою проштовхуючи її через особливий отвір - "воронку", і з великою швидкістю  рухається поштовхами назад. При цьому всі десять щупалець кальмара збираються у вузол над головою і він набуває обтічної форми.
Переміщуючись  реактивним способом кальмари можуть розвивати швидкість до  70 км/год  і вискакувати з води на висоту 5-8 метрів.
Восьминоги
Пульсуючи своїми перетинчатими лапами, штовхаючи воду через воронку для реактивного руху, восьминіг переміщується у воді, допомагаючи собі великими плавниками.
Коли необхідно швидко настигнути жертву, швидкість восьминога стає дуже  швидкою, і дивовижною швидкістю восьминіг може зникати від переслідуючого хижака.
Медузи
Медузи, здвигаючи краї свого прозорого дзвіночка, викидують з-під нього воду вниз і дещо вбік, а самі відштовхуються в протилежну сторону. Вимірюючи діаметр відштовхуючої струї, вони можуть вимірювати свою швидкість.
 Гребішок
Мантія морського гребішка має особливу оторочку, яка направляє струю води до спини, де по обидві сторони від хрящової звязки вода  викидається.
Сальпа
Сальпа – морська тварина з прозорим тілом, при русі приймає воду через передній отвір, причому вода попадає в широку порожнину, всередині якої по діагоналі натягнуті зябра.
Як тільки тварина зробить великий ковток води, отвір зачиняється. Тоді подовжні і поперечні м'язи сальпи скорочуються, все тіло стискається і вода через задній отвір відштовхується наззовні. Реакція виштовхуючої струї штовхає сальпу вперед.
Личинки стрекоз
В прісних водоймах, рятуючись від небезпеки, рухаються, використовуючи принцип реактивного руху, личинки багатьох бабок. Вода виштовхується із заднього кишечника під час стискання, проштовхуючи комаху на 5-10 см вперед.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Електродвигун»

text:
Електродвигун
Електродвигу́н, Електромото́р — електрична машина, двигун, що перетворює електричну енергію в механічну

Якщо між полюсами постійного магніту помістити вільно підвішену дротяну петлю і пропустити через неї електричний струм, то петля негайно ж відхилиться убік, прагнучи вийти з магнітного поля. На цьому явищі і заснована дія всіх електричних двигунів.
Електродвигуни — основний вид двигунів у промисловості, на транспорті і в побуті.
У 1821 р. М. Фарадей, досліджуючи взаємодію провідників зі струмом і магнітом, показав, що електричний струм викликає обертання провідника навколо магніту, або обертання магніту навколо провідника. Досвід Фарадея показав принципову можливість побудови електричного двигуна.
Борис Семенович (Моріц Герман фон) Якобі (нім. Moritz Hermann von Jacobi; народився 21 вересня 1801, Потсдам - 27 лютого (11 березня) 1874, (Санкт-Петербург) - німецький і російський фізик, академік Імператорської Санкт-Петербурзької Академії Наук
У 1834 р. Б.С. Якобі створив перший у світі електричний двигун постійного струму, в якому реалізував принцип безпосереднього обертання рухомої частини двигуна. У 1838 р. цей двигун (0,5 кВт) був випробуваний на Неві для приведення в рух човна з пасажирами, тобто отримав перше практичне застосування.

Переваги електродвигунів:
Мають різні розміри: від іграшок до трамваїв
Бувають різної потужності
Найвищий ККД = 98%!
Циліндрична зубчата передача володіє найвищим ККД - близько 98%, який не залежить від передавального відношення.
немає шкідливих викидів (у великих містах це: тролейбуси, трамваї, метро)
   працюють без кисню    (на місяці, під водою)
1.Якорь-рухома обертається частина-котушка з дротом на підшипниках
2.Статор - нерухома котушка - створює магнітне поле
3.Щеткі
4.Контактние кільця
5.Вал
Основні елементи електродвигуна:
 Електродвигун на теренах       України


Презентація на тему «Властивості рідин. Поверхневий натяг»


title: Презентація на тему «Електричний струм» (варіант 2)

text:
Електричний струм
Електричний струм – впорядкований рух заряджених частинок у просторі.

У металах це електрони, напівпровідниках – електрони та дірки, у електролітах – позитивно та негативно заряджені іони, у іонізованих газах – іони та електрони.
Електричний струм за напрямом протікає від позитивного полюса джерела живлення до негативного

Сила струму І – фізична величина, яка характеризує швидкість перерозподілу електричного заряду в провіднику.

                        - сила струму

[ I ]= 1 Кл/с =1 А  - одиниця
                                  сили  струму

Робота електричного струму А – фізична величина, що характеризує зміну електричної енергії струму – перехід її в інший вид.

A=qU=UІt  - робота електричного струму

де:    q – заряд, що пройшов через поперечний переріз провідника за час t, U – електрична напруга на ділянці кола, I – сила струму в ній.

Потужність електричного струму Р – фізична величина, що характеризує здатність електричного струму виконувати певну роботу.

                      - потужність електричного струму

А – робота електричного струму
t – час, за який ця робота виконана

[ Р ]=1Дж/с=1 Вт – одиниця потужності – ват.

Чим зумовлений струм?
Електричний струм в речовині виникає під дією електричного поля. Електричне поле змушує рухатися вільні носії заряду: електрони, дірки чи іони. Узгоджений рух носіїв заряду в зовнішньому електричному полі називається дрейфовим струмом.
Дія струму
Електричний струм створює магнітне поле, напруженість якого визначається законом                     Біо-Савара. Магнітне поле, створене струмом, використовується для вимірювання сили струму.
Проходження електричного струму через речовину приводить до тепловиділення.
Електричний струм в газах
викликає світіння.

Густина електричного заряду j – фізична величина, яка характеризує розподіл електричного струму в провіднику.

                      - густина електричного заряду

де І – сила струму, S – площа перерізу провідника

[ j ]= 1 А/       - одиниця густини електричного струму

Закон Джоуля – Ленца:  кількість теплоти  Q,  що виділяється за час  t  в провіднику з опором  R  під час проходження по ньому струму силою  I  дорівнює
Q=    Rt.
    [ Q ]=1 Дж. – одиниця роботи електричного струму

У побуті та техніці
Використовують поза –
системну одиницю
1кВт·год=3,6·          Дж.

Вимірювання
Сила струму вимірюється приладами, які називають амперметрами і гальванометрами. В цих приладах зазвичай вимірюється не сам струм, а механічна дія створеного ним магнітного поля.
Амперметри
Гальванометри


Презентація на тему «Ультрафіолетове випромінювання» (варіант 2)


Презентація на тему «Дифракція світла» (варіант 2)


Презентація на тему «Робота струму. Потужність. Закон Джоуля-Ленца»


Презентація на тему «Зодіакальні сузір’я»


title: Презентація на тему «Інфрачервоне випромінювання» (варіант 2)

text:
інфрачервоне випромінювання
Інфрачерво́не випромі́нювання (від лат. infra — нижче, скорочено ІЧ) — оптичне випромінювання з довжиною хвилі більшою, ніж у видимого випромінювання, що відповідає довжині хвилі, більшій від приблизно 750 нм.

Людське око не бачить інфрачервоного випромінювання, органи чуття деяких інших тварин, наприклад, змій та кажанів, сприймають інфрачервоне випромінювання, що допомагає їм добре орієнтуватися в темряві.
Інфрачервоні промені випромінюються всіма тілами, що мають температуру вищу за абсолютний нуль, максимум інтенсивності випромінювання залежить від температури.

При підвищенні температури максимум зміщується в бік коротших хвиль, тобто в напрямку видимого діапазону.

У зв'язку із залежністю спектру та інтенсивності інфрачервоного випромінювання від температури його часто називають тепловим випромінюванням.
 Зараз весь діапазон інфрачервоного випромінювання ділять на три складових:

    короткохвильова область: λ = 0,74-2,5 мкм;
    середньохвильова область: λ = 2,5-50 мкм;
    довгохвильова область: λ = 50-2000 мкм;
 Застосування
1.1. Медицина
Інфрачервоні промені застосовуються в медичних цілях, якщо випромінювання не дуже сильно. Вони позитивно впливають на організм людини.
1.2. Дистанційне керування
Інфрачервоні діоди і фотодіоди повсюдно застосовуються в пультах дистанційного управління, системах автоматики, охоронних системах, деяких мобільних телефонах і т. п. Інфрачервоні промені не відволікають увагу людини в силу своєї невидимості.
1.3. При фарбуванні
Інфрачервоні випромінювачі застосовують у промисловості для сушіння лакофарбових поверхонь. Інфрачервоний метод сушки має істотні переваги перед традиційним, конвекційним методом. У першу чергу це, безумовно, економічний ефект. Швидкість і витрачається енергія при інфрачервоній сушці менше тих же показників при традиційних методах.
1.4. Стерилізація харчових продуктів
За допомогою інфрачервоного випромінювання стерілізіруют харчові продукти з метою дезінфекції.
1.5. Антикорозійне засіб
Інфрачервоні промені застосовуються з метою запобігання корозії поверхонь, що покриваються лаком.
1.6. Харчова промисловість
Особливістю застосування ІЧ-випромінювання в харчовій промисловості є можливість проникнення електромагнітної хвилі в такі капілярно-пористі продукти, як зерно, крупа, борошно і т. п. на глибину до 7 мм.

Ця величина залежить від характеру поверхні, структури, властивостей матеріалу і частотної характеристики випромінювання. Електромагнітна хвиля певного частотного діапазону надає не тільки термічне, а й біологічний вплив на продукт, сприяє прискоренню біохімічних перетворень в біологічних полімерах ( крохмаль, білок, ліпіди).

Конвеєрні сушильні транспортери з успіхом можуть використовуватися при закладці зерна в зерносховища і в борошномельній промисловості.
 Крім того, інфрачервоне випромінювання повсюдно застосовують для обігріву приміщень і вуличних просторів. Інфрачервоні обігрівачі використовуються для організації додаткового або основного опалення в приміщеннях (будинках, квартирах, офісах і т. п.), а також для локального обігріву вуличного простору (вуличні кафе, альтанки, веранди).

Недоліком же є істотно велика нерівномірність нагріву, що в ряді технологічних процесів абсолютно неприйнятно.
1.7. Перевірка грошей на справжність
Інфрачервоний випромінювач застосовується в приладах для перевірки грошей. Нанесені на купюру як один із захисних елементів, спеціальні метамерні фарби можна побачити виключно в інфрачервоному діапазоні. Інфрачервоні детектори валют є найбільш безпомилковими приладами для перевірки грошей на справжність . Нанесення на купюру інфрачервоних міток, на відміну від ультрафіолетових, фальшивомонетникам обходиться дорого і відповідно економічно невигідно. Тому детектори банкнот з вбудованим ІК випромінювачем, на сьогоднішній день, є найнадійнішим захистом від підробок.
Небезпека для здоров'я
Сильне інфрачервоне випромінювання в місцях високого нагрівання може викликати небезпеку для очей.

Найбільш небезпечно, коли випромінювання не супроводжується видимим світлом. У таких місцях необхідно надягати спеціальні захисні окуляри для очей.


title: Презентація на тему «Ісаак Ньютон»

text:
Ісаак Ньютон(25 грудня 1643 - 20 березня 1727)

Іссак Ньютон
     Народився 25 грудня 1642 Помер 20 березня 1727
      Ісаак Ньютон - англійський фізик і математик, творець теоретичних основ механіки й астрономії. Він відкрив закон всесвітнього тяжіння, розробив (наряду з Г. Лейбніцем) диференціальне й інтегральне числення, винайшов дзеркальний телескоп і був автором найважливіших експериментальних робіт з оптики. Ньютона по праву вважають творцем "класичної фізики".
Дитинство Іссака Ньютона
Ісаак Ньютон став відомий тільки в зрілому віці, а в дитинстві він був таким же завзятим хлопчиськом, як і всі інші діти. Хоча, звичайно ж, він відрізнявся від них божевільної любов'ю до книг і конструювання, але не більше того.? Батьком Ньютона був дрібний фермер. Його батьківщиною було село Вулсторп. Зараз, в будинку, в якому народився Ісаак Ньютон в селі Вулсторп знаходиться музей, присвячений цьому великому вченому. В дитинстві Ісаак був дуже болючим і слабким, через те, що народився передчасно.
Но не смотря на свою болезненность, ученый прожил более восьмидесяти лет. До рождения сына, отец Исаака так и недожил, что оставило огромный печальный отпечаток на душевном состоянии мальчика, но вскоре, мать снова вышла замуж. Позже она родила трех детей от него, и поэтому Исааку уделялось все меньше и меньше внимания, но это не мешало расти его внутреннему "я" и таланту.В восемь лет Ньютона отдали в школу, которая была расположена сравнительно недалеко - в соседней деревне Грэнтем. Там он жил в доме аптекаря. Кларк (сам аптекарь) отзывался о Ньютоне, как о необычайно спокойном человеке.
Дитинство Іссака Ньютона

Школа в Грентхеме, в якій навчався Ньютон

Клас в грентемской школі
       У 1655 році 12-річного Ньютона віддали вчитися в розташовану неподалік школу в Грентемі, де він жив у будинку аптекаря Кларка. Незабаром хлопчик показав неабиякі здібності, проте в 1659 році мати Анна повернула його в маєток і спробувала покласти на 16-річного сина частину справ з управління господарством. Спроба не мала успіху - Ісаак віддавав перевагу всім іншим заняттям читання книг, віршування і особливо конструювання різних механізмів. В цей час до Ганни звернувся Стокс, шкільний учитель Ньютона, і почав умовляти її продовжити навчання надзвичайно обдарованого сина; до цього прохання приєдналися дядько Вільям і грентемскій знайомий Ісаака (родич аптекаря Кларка) Хемфрі Бабінгтон, член Кембриджського Трініті-коледжу. Об'єднаними зусиллями вони, зрештою, домоглися свого. У 1661 році Ньютон успішно закінчив школу і відправився продовжувати освіту в Кембриджський університет.
Навчання Ньютона в Трініті - коледжі
        Найяскравіші моменти в житті Ісаака Ньютона відбуваються під час його навчання в Трініті-коледжі.
         В червні 1661 18-річний Ньютон приїхав в Кембридж. Згідно зі статутом, йому влаштували іспит на знання латинської мови, після чого повідомили, що він прийнятий у Трініті-коледж (Коледж святої Трійці) Кембриджського університету. З цим навчальним закладом пов'язані більше 30 років життя Ньютона.
         Всього в Трініті-коледжі проживало 400 осіб, включаючи студентів, слуг і 20 жебраків, яким за статутом коледж зобов'язаний був видавати милостиню. Навчальний процес знаходився в жалюгідному стані.
         В квітні 1664 Ньютон, здавши іспити, перейшов у вищу студентську категорію що дало йому право на стипендію і продовження навчання в коледжі.
Трініті-коледж, годинна вежа
Ворота Трініті-коледжу. Акварель початку XIX століття
[І фотографія наших днів]
Бібліотека Трініті-колледжа.Акварель початку XIX століття [і фото початку XXI століття]
Кухня коледжу
Холл Трініті-коледжу. Акварель 1-й половини XIX століття
	З 1661 по 1665 Ньютон вчився в Кембріджському університеті. У віці 24 років Ньютон пізнав самоповагу, побачив свою відмінність від інших і свою перевагу. Так Ньютон в 1666 році в листі до астроному Галлею повідомив про знайдений ним законі, керуючому падінням тіл і рухом планет. Однак застосувавши свою формулу до руху Місяця, Ньютон змушений був визнати поразку: астрономи фіксували місцезнаходження Місяця зовсім не там, де слід було їй бути по формулі Ньютона. Він не захотів публікувати свій результат.
       З 1669 по 1701 працював в цьому університеті. У 1695 році був названий доглядачем, а з 1699 року - головним директором монетного двору в Лондоні.
Розквіт творчості Ньютона
Ньютон-магістр.
	У 1668 р. Ньютону було присвоєно ступінь магістра, а в 1669 р. його вчитель знаменитий англійський математик І. Барроу передав йому почесну фізико-математичну кафедру в університеті, яку Ньютон займав до 1701 р.

Президент Лондонського королівського товариства
	Пізніше, в 1703 р, він став президентом Лондонського королівського товариства. У 1695 р вчений був призначений на посаду доглядача Монетного двору. Цьому, очевидно, сприяло те, що він вивчав властивості металів. Ньютону було доручено керувати перекарбуванням всієї англійської монети. ? Йому вдалося привести в порядок засмучене монетну справу Англії, і за це він отримав в 1699 р довічне високооплачуване звання директора Монетного двору.
Падіння тіл в трубці Ньютона
Другий дзеркальний телескоп
	У 1671 р. Ньютон побудував свій другий дзеркальний телескоп - більшого розміру і кращої якості, ніж перший. Демонстрація телескопа справила сильне враження на сучасників, і незабаром після цього (у січні 1672) Ньютон був обраний членом Лондонського королівського суспільства - англійської академії наук.
Рефлектор Ньютона
Тривають експерименти з оптики і теорії кольору. Ньютон досліджує сферичну і хроматичну аберації. Щоб звести їх до мінімуму, він будує змішаний телескоп-рефлектор (лінза і увігнуте сферичне дзеркало, яке полірує сам). Всерйоз захоплюється алхімією, проводить масу 1672: демонстрація рефлектора в Лондоні викликає загальні захоплені відгуки. Ньютон стає знаменитий і обирається членом Королівського товариства (британської Академії наук). Пізніше вдосконалені рефлектори такої конструкції стали основними інструментами астрономів, з їх допомогою були відкриті інші галактики, червоний зсув і ін.
Інші сфери діяльності
Уточнена хронологія древніх царств
Паралельно з дослідженнями, закладала фундамент нинішньої наукової (фізичної і математичної) традиції, Ньютон багато часу віддавав алхімії, а також богослов'я. Ніяких праць по алхімії він не видавав, і єдиним відомим результатом цієї багаторічної захоплення стало серйозне отруєння Ньютона у 1691 році.
Парадоксально, що Ньютон, багато років трудився в Коледжі святої Трійці, сам, мабуть, в Трійцю не вірив. Дослідники його богословських робіт, такі як Л. Мор, вважають, що релігійні погляди Ньютона були близькі до аріанству [7]. См. статтю Ньютона «Історичне простежування двох помітних спотворень Священного Писання».
Ньютон запропонував свій варіант біблійної хронології, залишивши після себе значну кількість рукописів з даних питань. Крім того, він написав коментар на Апокаліпсис. Теологічні рукописи Ньютона нині зберігаються в Єрусалимі, в Національній Бібліотеці.
     "Не знаю, чим я можу здаватися світу, але сам собі я здаюся тільки хлопчиком, граючим на морському березі, розважаються тим, що від певного часу відшукую камінчик більш барвистий, ніж звичайно, або червону раковину, в той час як великий океан істини розстеляється переді мною недослідженим ».
    У студентській записній книжці Ньютона є програмна фраза: «У філософії не може бути государя, тільки правду ... Ми повинні поставити пам'ятники із золота Кеплеру, Галілею, Декарту і на кожному написати:« Платон - друг, Аристотель - друг, але головний друг - істина »
Ісаак Барроу. Статуя в Трініті-коледжі.
Останні роки Ньютона
		У свої останні роки він багато часу проводив з Кітті, своєї внучатою племінницею, грав з нею в своєму кабінеті. Кітті через півстоліття згадувала про Ньютона як про привітному старичка, читай без окулярів маленькими літерами і любившем дитячу компанію.
Ньютон був одним з тих небагатьох людей, хто раз і назавжди розмежував поняття особистого щастя і цілі в житті. Останнє для нього значило служити вищому розуму, ідеї фундаментальної науки і в якійсь мірі суспільству, забуваючи, таким чином, про себе. Людина, яка на багато століть затвердив у фізиці царство точного експерименту і безкомпромісність формул, кінець життя віддав самій голослівною, самої ненауковою науці - теології.
Так згас великий розум ...
Ньютон помер в 1727 р в Кенсінгтоні і був похований в англійському національному пантеоні - Вестмінстерському абатстві. На його могилі висічено:
"Тут спочиває Сер Ісаак Ньютон Який майже божественною силою свого розуму вперше пояснив за допомогою свого математичного методу Руху і форми планет, Шляхи комет, припливи і відливи океану. Він перший досліджував різноманітність світлових променів? І пов'язані з нею особливості кольорів, Яких до того часу ніхто навіть не підозрював. Старанний, проникливий і вірний тлумач? Природи, стародавностей і священного писання,? він прославив у своєму вченні Всемогутнього Творця. Необхідну Євангелієм простоту він довів своїм життям. Нехай смертні радіють, що в їх середовищі? Жило така прикраса людського Народився роду. 25 грудня 1642 Помер 20 березня 1727р.
Висновок
Ньютон як ніхто інший залишив слід у науці. Можна сказати, що подальший розвиток природознавства в чому йшло, або спираючись на Ньютона, або в суперечці з Ньютоном: до двадцятого століття - більше спираючись, в двадцятому столітті - більше сперечаючись.


title: Презентація на тему «Влияние электромагнитного излучения на человека»

text:
Влияние электромагнитного излучения на человека
В доисторические времена, на заре человечества, первые "хомо-сапиенс" промышляли собирательством, употребляли в пишу сырое мясо, одевались в шкуры убитых животных, жили в пещерах, передвигались по чистой земле исключительно на своих двух. Они довольствовались тем, что было им дано
Прошло немного времени, и что мы имеем? Проснувшись утром, мы идем на кухню, подогреваем пищу в микроволновой печи, включаем электрический чайник, сушим волосы с помощью фена, ставим на подзарядку мобильный телефон. Завтракая, мы смотрим в окно и видим рядом жужжащую линию электрических передач...
Электрическая энергия - величайшее открытие человечества, без которого цивилизации в ее сегодняшнем виде не существовало бы. Этот вид энергии широко используется человечеством, но у палки есть два конца...
Электромагнитное поле всегда возникает при движении свободных электронов в проводнике, поэтому передача электрической энергии сопровождается интенсивным электромагнитным излучением

В определенных случаях электромагнитное излучение имеет более пагубное влияние на живой организм, чем радиационное излучение. Дело в том, что радиационный фон был на нашей планете всегда и в определенные времена (а кое-где и сейчас) его уровень был выше, чем в Чернобыльской зоне отчуждения. Уровень же электромагнитного поля земли с каждым годом только увеличивается, что связано с человеческой деятельностью
На территории СНГ общая протяженность только ЛЭП-500  превышает 20000 км (помимо ЛЭП-150, ЛЭП-300, ЛЭП-750). Линии электропередач и некоторые другие энергетические установки создают электромагнитные поля промышленных частот (50 Гц) в сотни раз выше среднего уровня естественных полей. Напряженность поля под ЛЭП может достигать десятков тысяч В/м.

К настоящему времени, по данным экологов и врачей-гигиенистов известно, что все диапазоны электромагнитного излучения оказывают влияние на здоровье и работоспособность людей и имеют отдаленные последствия. Воздействие электромагнитных полей на человека в силу их большой распространенности более опасна, чем радиация
Электрические поля промышленной частоты окружают человека круглые сутки, благодаря излучениям от электропроводки, осветительных средств, бытовых электроприборов, линий электропередач и т.п. Энергетическая нагрузка от электромагнитных излучений в промышленности и в быту возрастает постоянно в связи со стремительным расширением сети источников физических полей электромагнитной природы, а также с увеличением их мощностей.
Человек не способен физически ощущать окружающее его электромагнитное поле, однако оно вызывает уменьшение его адаптивных резервов, снижение иммунитета, работоспособности, под его влиянием у человека развивается синдром хронической усталости, увеличивается риск заболеваний
Особенно опасно действие электромагнитных излучений на детей, подростков, беременных женщин и лиц с ослабленным здоровьем
Как Защититься?
Компьютер – один из сильных в доме излучателей электромагнитных полей, так как он имеет два источника излучения – монитор (особенно задние и боковые его стенки) и системный блок. Поэтому чтобы пребывать перед компьютером не в ущерб своему здоровью нужно:
1. Стараться не сидеть вечером и ночью за компьютером, это не только нарушает правильный режим, но отрицательно влияет на нервную систему, может вызвать бессонницу, а мощный источник света, идущий от монитора очень вреден для глаз
2. Компьютер лучше устанавливать в угол комнаты, чтобы снизить возможность воздействия с задней поверхности монитора, а системный блок не должен находится вблизи вас

3. Монитор должен находиться от вас на расстоянии вытянутой руки
4. Во время работы за компьютером делайте перерывы по 15 минут после каждого часа работы за ним
5. Мировые производители компьютеров очень серьезно подходят к вопросу защиты от электромагнитных излучений и постоянно внедряют новые, самые современные способы защиты. Поэтому не покупайте старую модель в целях экономии, помните, что чем новее компьютер, тем он безопаснее для вашего здоровья. Ноутбук имеет более низкий уровень излучения электромагнитных волн по сравнению с компьютером

Кухня, это место, где женщина ежедневно проводит не мало часов своего времени, чтобы порадовать своих домашних вкусным приготовлением еды. И конечно на ней установлено все необходимое оборудование, чтобы облегчить труд хозяйки. Однако именно эти бытовые приборы создают электромагнитное поле в помещении, особенно если этих приборов несколько. Поэтому, чтобы лишний раз не подвергать свой организм облучению, помните, что:
1. От холодильника, оснащенного системой no frost, исходят электромагнитные излучения на расстояние 1,5 м от дверцы, поэтому не стоит подолгу находиться вблизи него
2. Если у вас дома электрическая плита, то нельзя при приготовлении обеда стоять к ней вплотную, старайтесь находиться хотя бы в 30 см от нее
3. От микроволновой печи самое безопасное расстояние– 1,5 м
Ну и самый главный постулат: избавляйтесь от старой техники как можно быстрее – ее электромагнитный фон намного выше, чем у современной
Презентацию выполнила:
ученица 11-А класса
Алчевской ИТГ
Чернявская Карина