title: Презентація на тему «Кам’яне вугілля» (варіант 5)

text:
Кам'яне вугілля
Тверда горюча корисна копалина, один з видів вугілля викопного, проміжний між бурим вугіллям і антрацитом
Історія
Кам’яне вугілля було відомо ще в стародавньому світі. Перше згадування про нього пов’язують з Аристотелем (IV ст. до н. х.). Кількома десятиріччями пізніше його учень Теофраст Ересський в «Трактаті про каміння» писав:
     «…звуться ці викопні речовини антрацитом (або вугіллям)… вони спалахують та горять подібно до деревного вугілля…»
Стародавні римляни видобували кам’яне вугілля для опалення на території нинішньої Великої Британії. У І ст. до р. х. в китайській провінції Юннань вугілля нагрівали без доступу повітря та отримували кокс.
Хімічна структура вугілля
Характеристика
Щільна порода чорного, іноді сіро-чорного кольору.
Кам'яне вугілля належить до гумолітів; сапропеліти і гумітосапропеліти присутні у вигляді лінз та невеликих прошарків.
Кам'яне вугілля характеризується нейтральним складом органічної маси. Воно не реагує зі слабими лугами ні в звичайних умовах, ні під тиском. Бітуми кам'яного вугілля, на відміну від вугілля бурого, представлені переважно сполуками ароматичної структури. У кам'яному вугіллі не виявлені жирні кислоти і естери, мало сполук зі структурою парафінів.
Кам'яне вугілля утворилося з продуктів розкладу органічних залишків рослин, що зазнали зміни (метаморфізм) в умовах високого тиску навколишніх порід земної кори і порівняно високої температури.
Класифікація, різновиди
Кам'яне вугілля розділяють на :
Блискуче
Напівблискуче
 Напівматове
Матове

Серед структур органічної речовини вугілля виділено 4 типи
Телінітовий
Посттелінітовий
Преколінітовий
Колінітовий

Поклади
Найбільші розвідані запаси кам'яного вугілля в Україні зосереджені в Донецькому кам'яновугільному басейні та у Львівсько-Волинському вугільному басейні.
Використання
Кам'яне вугілля використовується як технологічна, енерго-технологічна і енергетична сировина, при виробництві коксу і напівкоксу з отриманням великої кількості хімічних продуктів, на основі яких одержують добрива, пластмаси, синтетичні волокна, лаки, фарби.
Один з найперспективніших напрямів використання кам'яного вугілля — скраплення — гідрогенізація вугілля з отриманням рідкого палива.

При переробці кам'яного вугілля отримують також:
активне вугілля, штучний графіт
в промислових масштабах вилучається ванадій, ґерманій і сірка
розроблені методи отримання ґалію, молібдену, цинку, свинцю

Над презентацією працювала:Гончаренко Крістіна 11- Б класу2013 рік.


Презентація на тему «Насичені одноатомні спирти»


title: Презентація на тему «Загальні способи добування металів»

text:
Загальні способи
добування металів
Метали відрізняються активністю, що спричиняє відмінності в їх поширенні у природі.У повітрі метали містяться в сполуках у вигляді часточок пилу, у воді – у розчинених в ній солях. У земній корі у самородному та зв’язаному вигляді. Вміст елементів –металів у земній корі можна проаналізувати з діаграми.
Найбільший відсоток припадає на Алюміній – 8,4%, а далі по низхідній: Феруму – 5,0%, Кальцію – 3,6%, Натрію – 2,8%, Калію – 2,6%, Магнію – 2,1%.

Металічні елементи та їх сполуки в природі
У вільному стані в земній корі є лише малоактивні метали: золото Au, платина Pt і платинові метали – осмій Os, іридій Ir, рутеній Ru, родій Rh, паладій Pd, іноді срібло Ag, ртуть Hg і мідь Cu.
Природні мінеральні утворення, з яких технологічно можливо й економічно доцільно добувати метали, називають рудами.
До складу руди, крім корисних мінералів, увіходить ще пуста порода.
Залежно від того, які сполуки металів містяться в руді, розрізняють:
оксидні руди – Fe3O4, Al2O3
сульфідні руди – FeS2, MoS2
хлоридні руди – NaCl, MgCl2
карбонатні руди – CaCO3, FeCO3
Металічні руди – основна сировина металургії, галузі промисловості, що виробляє метали.
Україна має великі залізорудні басейни – Криворізький і Керченський. Відкрито нові родовища залізної руди в Полтавській і Запорізькій областях. Є в Україні й родовища кольорових металів, зокрема алюмінію, магнію, титану, цинку, ртуті, золота тощо.
Першими металами , які люди почали використовувати були золото, срібло і мідь. Їх  знаходили в природі, а тому і називали самородними. Золото і платина зустрічаються майже винятково в самородному виді, срібло і мідь - почасти в самородному виді; іноді трапляються також самородні ртуть, олово і деякі інші метали. Вони хімічно пасивні і стійкі до дії навколишнього середовища.
Активних металів у природі у вільному стані не існує. Їх добувають із природної сировини за допомогою хімічних реакцій.

Добування золота і платини відбувається за допомогою механічного відділення їх від тієї породи, у якій вони закладені, наприклад промиванням води, чи шляхом витягу їх з породи різними реагентами з наступним виділенням металу з розчину.
    Мінерали і гірські породи, що містять сполуки металів і придатні для промислового добування цих металів заводським шляхом, називаються  рудами
Металічні руди класифікують у різні способи. Ось два з них: за видом металу, що входить до складу руди: за класифікацією М.А.Биховера, 1967
      1. Руди чорних і легуючих металів  (руди  заліза,  марганцю,   хрому, титану,   ванадію,   нікелю,  кобальту,  вольфраму,   молібдену, цирконію, танталу, ніобію).
      2. Руди кольорових металів (руди міді, свинцю, цинку, олова,   ртуті, сурми, миш'яку і ін.).
      3. Руди легких металів (руди алюмінію,  магнію,  літію,  берилію).
      4. Руди благородних металів (золото, срібло, платина).
      5. Руди рідкісних і розсіяних металів (руди  індію,  кадмію,   селену, телуру,  галію,  талію, скандію, цезію, германію,   гафнію, рубідію і ін.).
      6. Руди  радіоактивних металів (руди радію, торію, урану).
Класифікують і за типом металовмісних сполук, що входять до складу руди:
оксидні, сульфідні і карбонатні.

Існують ще й поліметалічні руди. Поліметалічні руди – природні мінеральні утворення, в яких основними цінними компонентами є свинець і цинк, попутними – мідь, срібло, золото, олово, стибій, бісмут, іноді індій, ґалій та ін. Вміст цінних компонентів від дек. % до 10%. Основні мінерали поліметалічних руд: галеніт, сфалерит, халькопірит, пірит, каситерит.  Поліметалічна руда є сировиною для виробництва кількох металів.

Видобуті руди металів спочатку проходять процес збагачення (відокремлення від руди пустої породи). Найпоширенішим способом збагачення є флотація. Руда подрібнюється на частинки менші за 15 мм, та змішується із водою. В пульпу  вводять спеціальні піноутворювачі (соснове масло, деревну чи кам’яновугільну смолу тощо) які формують стійку флотаційну піну. Частинки руди прилипають до піноутворювача і за допомогою повітряних бульок випливають на поверхню. А частинки пустої породи осідають на дно і видаляються. Рудна частина мінералів виймається із розчину. Це є концентрат, який йде на виплавку металу.
Іншим способом збагачення руд є метод важких суспензій. Він базується на використанні важких рідин і різниці ваги пустої породи і мінералів, що містять метал. У ванну із важкою рідиною занурюють подрібнену руду. Пуста порода випливає на поверхню, а мінерали, що містять метал – осідають на дно ванни.
Інколи використовують і хімічні методи збагачення руд.
Концентрати металів у переважаючій більшості є з’єднаннями із сіркою. Для зменшення вмісту сірки концентрати піддаються обпаленню у печах киплячого шару (із днища печі подається повітря і концентрат обгорає у підвішеному стані на повітряній подушці, немов би кипить).

Галузь промисловості, основою якої є добування металів, називають металургією. Розрізняють чорну і кольорову металургію. Сферою чорної – є виробництво чавуну, сталі, сплавів на основі заліза. 94% усіх виплавлених металів належить чорній металургії. Кольорової – добування кольорових та інших металів.

Сфери металургії
Чорна                             Кольорова

Виробництво чавуну,       Добування кольорових
сталі, сплавів на              металів
основі заліза
Гідрометалургія – відновниками є більш активні метали. Гідрометалургійні процеси – у водних середовищах при температурах не вище 300°С. Будь-який гідрометалургійний процес складається з трьох основних стадій: вилужування, очищення розчинів від домішок і осадження металу з розчину.
Вилужування – процес переводу вилучених металів у розчин (розчинення) при впливі розчинника на перероблюваний матеріал (руду, концентрат, напівпродукти металургійного виробництва і т.п.) часто при газовому реагенті – кисні, водні та інших.
У результаті вилужування одержують два продукти: розчин вилученого металу, звичайно
забрудненого домішками, і нерозчинений залишок, що складається в основному з порожньої
породи.
Очищення розчинів від домішок проводять із метою запобігання їх потрапляння у вилучений метал при наступному його осадженні. Для очищення розчинів вилужування від домішок використовують методи хімічного осадження неорганічними або органічними реагентами, гідроліз, кристалізацію або цементацію. В основі останнього процесу лежить принцип витіснення з розчину одного металу іншим, більш електровід’ємним.
Осадження металів з очищених розчинів від вилужування проводять електролізом водяних розчинів, цементацією або відновленням газоподібними відновлювачами під тиском.

Електрометалургійні процеси   можуть бути як піро-, так і гідрометалургійними. Відмінною рисою цих процесів є використання  електроенергії як рушійної енергетичної сили для їх перебігу.

Чорна металургія є фундаментом індустріального розвитку багатьох країн світу. Від чорної металургії в першу чергу залежить розвиток важкої промисловості. Без металургії як виробника конструкційних матеріалів неможливий розвиток машинобудування, а в зв’язку з цим і розвиток науково-технічного прогресу. Її продукція є основою розвитку будівництва, усіх видів транспорту, особливо залізничного і трубопровідного. Вона має велике значення для оснащення необхідною технікою сільського господарства.
В умовах науково-технічного прогресу значення кольорової металургії зростає, оскільки їй належить значна роль у створенні конструкційних матеріалів високої якості. Провідними галузями кольорової металургії України є алюмінієва, цинкова, магнієва, титанова, ртутна, феронікелева.


title: Презентація на тему «Солі» (варіант 2)

text: Mg-Cu  MenOm+NO2+O2


title: Презентація на тему «Органічні розчинники»

text:
KMnO4
 Br2


title: Презентація на тему «Органічні речовини в живій природі» (варіант 2)

text:
Органічні речовини в живій природі
Органічні речовини
 – це сполуки Карбону з іншими елементами, що виникли в живих істотах або є продуктами їхньої життєдіяльності. Органічні сполуки присутні в атмосфері, поверхневих і підземних водах, осадах, ґрунтах і гірських породах. У складі органічних сполук переважають органогенні хімічні елементи (Гідроген, Оксиген, Нітроген і Карбон).
Білки
Білки – біологічні полімери, мономерами яких є амінокислоти.
Функції білків
Пластична.
Каталітична.
Рухова.
Транспортна.
Захисна.
Регуляторна.
Запасна.
Енергетична.
Рецепторна.

Рівні структурної організації білків
Первинна структура – пептидна або амінокислотна послідовність, тобто послідовність амінокислотних залишків в пептидному ланцюжку. В основі утворення первинної структури лежать пептидні зв'язки. Саме первинна структура кодується відповідним геном.
Вторинна структура характеризує просторову форму білкової молекули, яка найчастіше повністю або частково закручується у спіраль. У стабілізації вторинної структури важливу роль відіграють водневі зв'язки, які виникають між атомами водню NH-групи одного завитка спіралі та кисню CO-групи іншого й спрямовані вздовж спіралі.
Третинна структура – повна просторова будова єдиної білкової молекули, просторове взаємовідношення вторинних структур одна до одної.
Четвертинна структура
– структура, що виникає в результаті взаємодії кількох білкових молекул, названих в даному контексті субодиницями. Повна структура кількох поєднаних субодиниць, що разом виконують спільну функцію, називається білковим комплексом.

Вітаміни
органічні речовини, які не мають енергетичної цінності, але необхідні для проходження реакцій обміну речовин.

Усі вітаміни поділяють на дві групи: жиророзчинні (A, D, E, K, F) і водорозчинні (інші).

Вітамін A
Необхідний для нормального зору й росту. Він відіграє важливу роль у підтримці нормального стану шкіри й слизових оболонок
Вітаміни групи B
впливають на обмін білків, жирів, вуглеводів, амінокислот і деяких інших речовин.
Вітамін C
сприяє збереженню здорової шкіри, бере участь в обміні речовин у сполучній тканині, необхідний для синтезу колагенових волокон.
Вітамін D
Сприяє затриманню солей Кальцію, Фосфору та відкладанню їх у кістковій тканині.
Вітамін Е
У разі недостатньої кількості вітаміну Е В організмі виникає безпліддя, атрофія м’язів і недокрів’я, пов’язане з руйнуванням еритроцитів.

Вітамін K
бере участь у синтезі протромбіну в печінці. Брак цього вітаміну викликає порушення процесу згортання крові.


title: Презентація на тему «Роль металів у житті людини»

text:
Роль металів у житті людини
Підготувала
учениця 10-А класу
Бутрак Анастасія
  На межі хімії, біології та медицини виникла нова наукова галузь біонеорганічна хімія. Біонеорганічна хімія розглядає роль металів у виникненні та розвитку різних процесів у здоровому та хворому організмі, створює нові ефективні препарати з урахуванням металоорганічних сполук.
Залізо.
     Відноситься до групи життєво-важливих елементів, мікроелементів. Провідна роль в обміні заліза належить печінці, яка регулює його рівень в крові, залізо в організмі здійснює постійний кровообіг. При недостачі заліза в їжі виникає анемія. З продуктів найбільш багаті на залізо сир, бобові, овочі, молоко.
Потреба заліза людини 15 – 20 мг на добу
Метали в людському організмі
Натрій.
  В крові натрію – 160-240 мг %, в плазмі – 300-350 мг %, в еритроцитах – 50-130 мг. Серед розладів – гіпонатріємія, вона може супроводжуватися втратою апетиту, нудотою, тахікардією, гіпотонією, іноді поява психозу, колапсу з втратою свідомості. Гіпонатріємія настає при надмірному надходженні води в організм.
Добова потреба натрію – 4-6 г для організму дорослої людини.
Кальцій.
   Серед мінеральних речовин організму людини найбільш вивчений кальцій.   У новонароджених вміст кальцію у крові коливається в більших межах, ніж у дорослих, це пов‘язано з інтенсивним обміном.
   Підвищення вмісту кальцію в крові спостерігається при Аддісоновій хворобі, гострих панкреатитах, при вагітності, внасідок розладу ендокринного регулювання мінерального обміну.
У дорослих потреба кальцію – 8 мг на 1 кг, у вагітних – 24 мг, у дітей – 50мг.
Магній.
   У організмі людини знаходиться у вигляді фосфорно-кислих, вуглекислих, фтористих солей разом з кальцієм. Магній міститься в іонізованому стані у складі іонних тканин, частина його зв‘язана з білками. З віком кількість магнію у крові змінюється мало. Особливе значення має для серцево-судинної системи. Недостатність магнію викликає інфаркт міокарда.
У процесі еволюційного розвитку живі організми виробили спеціальні механізми для накопичування важких металів (залізо, мідь, молібден, кобальт, марганець тощо), оскільки в навколишньому середовищі їх було мало. Коли ж люди почали інтенсивно забруднювати довкілля, властивість «накопичувати» спричинила надмірне нагромадження важких металів в організмі людині. Ця ж «накопичувальна» властивість організму людини перешкоджає виведенню надлишку важких металів з нього.

    Вплив важких металів на       організм людини
   Існує три шляхи потрапляння токсичних важких металів до організму людини: (1) через атмосферне повітря з токсичним пилом, (2) через харчові продукти, (3) через питну воду. Найбільш серйозна токсична дія іонів металів виникає під час вдихання пилу, особливо на території промислових зон та автострад. Через те, не рекомендуються купувати ділянки для проживання, облаштовувати свердловини для питної води поблизу великих діючих промислових підприємств, автострад. Захистити себе, членів своїх сімей від дії токсичних речовин у таких зонах неможливо.
У повсякденному житті накопичувальне отруєння організму людини важкими металами відбувається через харчові продукти та воду. Зрозуміло, що перевірити всі продукти на вміст металів - це фантастичне завдання, але чи не отруюєте ви себе самі через продукти, вирощені на власній присадибній ділянці, знати потрібно. Присутність токсичних елементів у ґрунтах може викликати захворювання і навіть призводити до загибелі рослин, що ростуть на присадибній ділянці.
Отже, метали у правильних пропорціях корисні для організму людини, адже нестача їх призводить до багатьох захворювань, а пізніше навіть до смерті.
Проте, велика кількість важких металів також може згубно вплинути на організм.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Синтетичні лікарські засоби» (варіант 2)

text:
Поняття  про  синтетичні лікарські засоби
Лі́карські за́соби (лікувальні препарати, ліки, медикаменти)  — речовини або суміші речовин, що вживаються для профілактики, діагностики, лікування захворювань, запобігання вагітності, усунення болю, отримані з крові, плазми крові, органів і тканин людини або тварин, рослин, мінералів, хімічного синтезу (фармацевтичні засоби, ліки або медикаменти) або із застосуванням біотехнологій.

Лікарські засоби вивчає фармакологія та фармація.
Фармацевтіка — частина фармації, зв'язана безпосередньо з виробництвом ліків Синтетичних лікарських засоби – це лікарські препарати, що за своїм походженням відносяться до ряду ксенобіотиків, тобто препарати, які являються для організму чужорідними речовинами.
лікарська сировина, що відпускається хворому з аптеки у вигляді:

    порошку
    чаю
    збору

Лікарські засоби отримані з сировини рослинного або тваринного походження, що вивчає Фармакогнозія, поділяють на такі групи:
2.  Галенові та новогаленові препарати — спиртові витяжки у вигляді:

    настойок
    екстрактів
3.  Продукти первинної переробки рослин:

ефірні та жирні олії
мацерати
смоли
камеді
4.   Індивідуальні діючі речовини:
алкалоїди
глікозиди
складові частини ефірних олій
Перший ізольований алкалоїд, морфін, був виділений в 1804 р. з опійного маку
Взагалі,синтетичні препарати витіснили комплексні ліки природного походження. Один із таких препаратів, який набув широкого застосування в медицині є аспірин.
Ще незабутній Гіппократ, посилаючись на єгипетські папіруси, призначав відвар кори вербового дерева від лихоманки і болю. Активна субстанція цього відвару (вона насправді полегшувала біль), як ми тепер знаємо, - саліцилова кислота. Її назва відбулася від латинського найменування верби - Salix alba.
 Історія виникнення препарату.  В одного зі співробітників фірми «Байєр» на ім'я Фелікс Гофман, який займався аніліновими барвниками, батько страждав артритом (запалення суглобів), але мав непереносимість саліцилатів натрію через хронічне подразнення шлунку (що не дивно, тому що доза в 6-8 г саліцилату в день є сильним подразником для травного тракту). Гофман розшукував в хімічній літературі відомості про похідні саліцилату натрію з меншою кислотністю і наткнувся на дані про ацетилсаліцилову кислоту (вона була синтезована 30 роками раніше). Ацетилсаліцилова кислота виявилася приємнішою на смак і більш ефективно допомагала його батькові. Новому препарату дали назву «аспірин», узявши букву «а» від слова «acetyl» (ацетил) і частину «Спірин» від німецького слова «Spirsaure», яке, у свою чергу, походить від колишньої латинської назви лабазника в'язолистного (Spiraea ulmaria) — рослини, що містить великі кількості саліцилової кислоти. Зараз рослина називається гадючник в'язолистий (Filipendula ulmaria). У 1899 р. на фірмі «Байєр» почалося виробництво препарату під назвою «аспірин» як анальгетичний, жарознижуючий і протизапальний засіб. У той час препарат випускався у вигляді порошку, розфасованого в скляні пляшечки.

Молекулярна  формула:С9Н8О4
Фізичні властивостіТемпература плавлення -  135 °C (швидке нагрівання)твердіння розплаву 118 °CТемпература кипіння - 135 °C (розкладення)Критична температура - н/дГустина - 1,4 г/см3Хімічні властивостіРозкладається у киплячій воді та при розчиненні у лужних розчинах. Добре розчинні у воді неорганічні солі ацетилсаліцилової кислоти, проте такі розчини нестійкі та за цих умов ацетилсаліцилова кислота швидко гідролізується.

Застосування
При тривалому використанні навіть в помірних дозах аспірин може викликати шлункову кровотечу, пошкодження нирок і дефекти слуху, тому аспірин не рекомендують дітям до 12 років. Також вважають, що він може викликати рідкісне захворювання синдром Рея. Проте дослідження показують, що аспірин може запобігати інфаркту і тромбозам, тому схильним до серцево-судинних захворювань людям рекомендується постійно вживати його у малих дозуваннях (близько 80 мг на добу).
Синтез
У круглодонній колбі, забезпеченій зворотним холодильником, розчиняють обережно нагріваючи 1,3 г саліцилової кислоти у 1,2 г оцтового ангідриду і потім додають краплю концентрованої сірчаної кислоти. Реакційну суміш нагрівають 1,5 години на киплячій водяній бані, після цього суміш охолоджують і, перемішуючи скляною паличкою, додають невелику кількість холодної води та фільтрують твердий продукт, який промивають спочатку крижаною водою, а потім невеликою кількістю толуену. Вихід реакції становить 1,5 г (88%). Із маточного розчину випаровуванням можна одержати ще деяку кількість продукту. Ацетилсаліцилову кислоту перекристалізовують із бензену або хлороформу.
Факти
Щорічно споживається понад 80 мільярдів таблеток аспірину.
У 2009 році дослідники виявили, що саліцилова кислота, похідним якої є ацетилсаліцилова кислота, може вироблятися організмом людини.
Ацетилсаліцилова кислота застосовується як активний кислотний флюс.
Презентація на тему:Поняття про синтетичні лікарські препарати    з хіміїучениці 11 класу


Презентація на тему «Метали в природі»


Презентація на тему «Каучук» (варіант 3)


Презентація на тему «Побутова Хімія» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Харчові добавки» (варіант 20)

text:
ХАРЧОВІ ДОБАВКИ
ПІДГОТУВАЛА
СОКОЛОВСЬКА АЛЬОНА
УЧЕНИЦЯ 8А КЛАСУ
КНЗ ХЕЛ
ЩО ТАКЕ
ХАРЧОВІ ДОБАВКИ
Це речовини, які додають в їжу з технологічних міркувань – щоб подовжити її строк придатності, змінити колір чи смак, і т.д.
Деякі добавки були відомі людям ще у сиві давнину (як-от оцет чи сіль), а деякі були пізніше зроблені штучно.
Нині відомо близько 3 000 різних харчових добавок.
Кислоти
ВИДИ ХАРЧОВИХ
ДОБАВОК
Антиоксиданти
Барвники
Емульгатори
Консерванти
Стабілізатори
Наповнювачі
Шкідливі харчові добавки
Цифровий код з індексом Е з'явився у1953 році. Буква позначає, що в продукті є харчова добавка.
Шкідливі харчові добавки
Найнебезпечнішими з них вважаються:
Е102 – тартразин (лимонно-жовтий барвник)
Е110 – так званий “сонячний захід” (яскраво-жовтий)
Е120 – кошеніль (малиновий барвник)
Е123 – темно-червоний барвник
Е124 – червоний барвник
Е129 – також червоний
Е131 – темно-синій барвник
Е151 – чорний барвник
Е211 – бензоат натрію (Sodium Benzoate)
Е240 – формальдегід
Е510 – хлорид амонію
Е513 – сірчана кислота
Е527 – гідроксид амонію
Більшість з цих речовин можуть викликати рак або мають статус “дуже небезпечні”.
ОКРЕМО ПРО ДЕЯКІ ДОБАВКИ
Харчова добавка Е102 за своєю природою є кам'яновугільним дьогтем і відноситься до промислових відходів. Її додають в желе, соки, мармеладки, желейні цукерки, бісквітні рулети, морозиво, йогурти. Ця добавка може спровокувати напад бронхіальної астми, мігрень, свербіж шкіри і погіршення зору. В Україні Е102 дозволена до використання.
Хіноліновий жовтий барвник Е104, що надає продукту жовто-зелене забарвлення, за своєю природою є небезпечною синтетичною речовиною. Він буває двох видів: розчинний у воді й розчинний у спирті. Добавку Е104 можна знайти в харчовій продукції, що випускається Росією й Україною. У Японії, Норвегії, Австралії і США хіноліновий жовтий барвник оголошений поза законом.
Харчова добавка Е129 є в кондитерських виробах, солодких газованих водах, соусах червоного кольору. Добавка може викликати алергію і рак. Заборонена в 9 державах Європи.
ОКРЕМО ПРО ДЕЯКІ ДОБАВКИ
Харчова добавка Е-211 – це консервант із властивостями антибіотика і підсилювача кольору. Міститься в солодкій газованій воді, соусах для барбекю, пасті рибній морській, лососевій олії, морепродуктах у розсолі, соєвих соусах, солодощах, морозиві. Провокує розвиток алергій, особливо якщо потрапляє в організм у поєднанні з Е-102.
Харчова добавка Е-122  – червоно-коричневого кольору. Міститься в кондитерських виробах, солодких газованих водах, соусах цього кольору. Є надто небезпечна для астматиків, а також може викликати висипи на шкірі та алергію.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!
Якщо на упаковці Ви побачили небезпечне або потенційно небезпечне "Е" - не беріть продукт, побережіть своє здоров'я та здоров'я Ваших близьких, воно Вам всім ще знадобиться!


title: Презентація на тему «Насичені вуглеводні»

text:
Підготувала: Мучичка І., 11-Б
Насичені вуглеводні(алкани)
Що таке алкани?
Алкани (також насичені вуглеводні, парафіни, аліфатичні сполуки) - ациклічні вуглеводні лінійного або розгалуженого будови, що містять тільки прості зв'язки і утворюють гомологічний ряд із загальною формулою C n H 2n +2.
Алкани є насиченими вуглеводнями і містять максимально можливе число атомів водню. Кожен атом вуглецю в молекулах алканів знаходиться в стані sp 3-гібридизації - всі 4 гібридні орбіталі атома С рівні за формою і енергії, 4 електронних хмари направлені до вершини тетраедра під кутами 109 28 '. За рахунок одинарних зв'язків між атомами С можливо вільне обертання навколо вуглецевого зв'язку. Тип вуглецевого зв'язку - σ-зв'язку, зв'язку малополярни і погано поляризованим. Довжина вуглецевого зв'язку - 0,154 нм.
Найпростіший представник
Найпростішим представником класу є метан (CH 4). Хімічна структура метану, найпростішого алкана-->
Раціональна
Вибирається один з атомів вуглецевого ланцюга, він вважається зміщенням метаном і відносно нього будується назву "алкил1алкил2алкил3алкил4метан", наприклад:
а: н-бутил-втор.-бутілізобутілметан
б: тріізопропілметан
в: тріетілпропілметан
Систиматизація за  ІЮПАК
За номенклатурою ІЮПАК назви алканов утворюються за допомогою суфікса-ан шляхом додавання до відповідного кореня від назви вуглеводню. Вибирається найбільш довга нерозгалужене вуглеводнева ланцюг так, щоб у найбільшого числа заступників був мінімальний номер в ланцюзі. У назві з'єднання цифрою вказують номер вуглецевого атома, при якому знаходиться замещающая група або гетероатом, потім назва групи або гетероатома і назва головного ланцюга.
Якщо групи повторюються, то перераховують цифри, що вказують їх положення, а число однакових груп вказують приставками ді-, три-, тетра-. Якщо групи неоднакові, то їх назви перераховуються в алфавітному порядку.

Наприклад:2,6,6-триметил-3-етілгептан (зліва направо) / 2,2,6-триметил-5-етілгептан (справа наліво)
Явище ізомерії
Ізомері́я — існування сполук, однакових за хімічним складом, але різних за будовою і властивостями. Такі сполуки називають ізомерами. Є структурна (конституційна), просторова (конформаційна) та оптична (конфігураційна) ізомерія. Ізомерія — одна з причин різноманітності та численності органічних сполук. Залежно від характеру відмінностей у будові ізомерів розрізняють структурну ізомерію та стереоізомерію.
Ізомерія граничних вуглеводнів обумовлена найпростішим видом структурної ізомерії - ізомерією вуглецевого скелета. Відповідний різниця - CH 2 -. Алкани, число атомів вуглецю в яких більше трьох, мають ізомери. Число цих ізомерів зростає з величезною швидкістю в міру збільшення числа атомів вуглецю. Для алканов з n = 1 ... 12 число ізомерів дорівнює 1, 1, 1, 2, 3, 5, 9, 18, 35, 75, 159, 355.
Представники алканів

Фізичні властивості
Температури плавлення і кипіння збільшуються з молекулярної масою і довжиною головної вуглецевого ланцюга
При нормальних умовах нерозгалужені алкани з CH 4 до C 4 H 10 - гази; з C 5 H 12 до C 13 H 28 - рідини; після C 14 H 30 - тверді речовини.
Температури плавлення і кипіння знижуються від менш розгалужених до більш розгалуженим. Так, наприклад, при 20 C н-пентан - рідина, а неопентана - газ.
Газоподібні алкани горять безбарвним або блідо-блакитним полум'ям з виділенням великої кількості тепла.
Фізичні властивості насичених вуглеводнів закономірно змінюються залежно від їх складу. Як видно з таблиці, перші чотири гомологи (від C1 до C4) при звичайній температурі є газами, наступні одинадцять (від C6 до C15) — рідини, а починаючи з гексадекану C16H34 — тверді речовини. Із збільшенням молекулярної маси їх точки плавлення і точки кипіння поступово підвищуються, а також збільшується і їх густина. У воді насичені вуглеводні практично нерозчинні, але добре розчиняються в багатьох органічних розчинниках.
Г а з о п о д і б н а. здатні з водою утворювати, особливо під тиском, молекулярні сполуки — газогідрати, для яких температура розкладу при тиску 0,1 МПа і критична температура відповідно рівні: з метаном — 29 і 21,50°C, з етаном — 15,8 і 14,50°C, з пропаном 0 і 8,50°C. Такі гідрати часто вимерзають на внутрішніх стінках газопроводів. Гідрати — сполуки, включення (клатрати) — являють собою снігоподібні речовини, з загальною формулою Мn Н2О, де значення n змінюється від 5,75 до 17 в залежності від складу газу і умов утворення. Природні гази містять в основному метан і менше 20% в сумі етану, пропану і бутану, домішки легкокиплячих рідких вуглеводнів — пентану, гексану та інших. Окрім цього присутні в малій кількості оксид вуглецю (IV), азот, сірководень й інертні гази.
Р і д к а., особливо нормальної будови, можуть у порівняно м'яких умовах окиснюватися киснем повітря. Вони є компонентами моторного палива: бензину, газотурбінних (авіаційних, наземних, морських) і дизельних.
Т в е р д а. виділяються із нафтової сировини при виробництві змащувальних олив, оскільки вони викристалізовуються із оливи, зменшуючи її рухомість і зумовлюючи застигання при високих температурах. Тверді алкани діляться на дві групи речовин — власне парафін і церезин.
Спектральні властивості

В ІЧ-спектрах алканов чітко проявляються частоти валентних коливань зв'язку С-Н в області 2850-3000 см -1. Частоти валентних коливань зв'язку С-С змінні і часто малоінтенсивне. Характеристичні деформаційні коливання в зв'язку С-Н в метильної і метиленової групах зазвичай лежать в інтервалі 1400-1470 см -1, однак метильная група дає в спектрах слабку смугу при 1380 см -1.

Чисті алкани не поглинають в ультрафіолетовій області вище 2000 і з цієї причини часто виявляються відмінними розчинниками для зняття УФ-спектрів інших сполук.
Хімічні властивості
Алкани мають низьку хімічну активність. Це пояснюється тим, що поодинокі зв'язку CH і CC щодо міцні і їх складно зруйнувати. Оскільки вуглецеві зв'язку неполярних, а зв'язку С-Н малополярни, обидва види зв'язків малополярізуеми і відносяться до σ-виду, їх розрив найбільш вірогідний по гомолитического механізму, тобто з утворенням радикалів.
Галогенування - це одна з реакцій заміщення. У першу чергу галогеніруется найменш гідрування атом вуглецю (третинний атом, потім вторинний, первинні атоми галогеніруются в останню чергу). Галогенування алканів проходить поетапно - за один етап заміщається не більше одного атома водню:
CH 4 + Cl 2 → CH 3 Cl + HCl ( хлорметан)
CH 3 Cl + Cl 2 → CH 2 Cl 2 + HCl ( дихлорметан)
CH 2 Cl 2 + Cl 2 → CHCl 3 + HCl ( тріхлорметан)
CHCl 3 + Cl 2 → CCl 4 + HCl ( тетрахлорметан).
Під дією світла молекула хлору розпадається на радикали, потім вони атакують молекули алкана, забираючи у них атом водню, в результаті цього утворюються метильні радикали СН 3, які стикаються з молекулами хлору, руйнуючи їх і утворюючи нові радикали.
Бромування алканів відрізняється від хлорування через більшу різниці в швидкостях бромування третинних, вторинних і первинних атомів вуглецю при низьких температурах.
Йодування алканів йодом не відбувається, отримання иодидов прямим йодування здійснити не можна.
З фтором і хлором реакція може протікати з вибухом, в таких випадках галоген розбавляють азотом або відповідним розчинником
Хімічні реакції
Алкани реагують з 10% розчином азотної кислоти або оксидом азоту NO 2 в газовій фазі при температурі 140 C і невеликому тиску з утворенням нітропохідних.

RH + HNO 3 → RNO 2 + H 2 O.
Усі наявні дані вказують на вільнорадикальних механізм. У результаті реакції утворюються суміші продуктів.
При опроміненні УФ-світлом алкани реагують з сумішшю SO 2 і Cl 2, Після того, як з відходом хлороводорода утворюється алкільних радикал, приєднується діоксид сірки. Утворився складний радикал стабілізується захопленням атома хлору з руйнуванням черговий молекули останнього.
Реакції окислення
Основним хімічним властивістю граничних вуглеводнів, що визначають їхнє використання в якості палива, є реакція горіння. Приклад:

CH 4 + 2O 2 → CO 2 + 2H 2 O + Q.
Значення Q досягає 46 000 - 50 000 кДж / кг.

У разі браку кисню замість вуглекислого газу виходить чадний газ чи вугілля (в залежності від концентрації кисню).

В загальному вигляді реакцію горіння алканов можна записати наступним чином:

З n Н 2 n +2 + (1,5 n +0,5) O 2 → n CO 2 + (n +1) H 2 O.
Каталітичне окислення
Можуть утворюватися спирти, альдегіди, карбонові кислоти.
При м'якому окисленні СН 4 в присутності каталізатора киснем при 200 C) можуть утворитися:
метиловий спирт : 2СН 4 + О 2 → 2СН 3 ОН;
формальдегід : СН 4 + О 2 → СН 2 О + Н 2 O;
мурашина кислота : 2СН 4 + 3О 2 → 2НСООН + 2Н 2 O.
Окислення також може здійснюватися повітрям. Процес проводиться в рідкій або газоподібній фазі. У промисловості так отримують вищі жирні спирти та відповідні кислоти.
Нижче представлена реакція окислення алканів діметілдіоксіраном:
 Крекінг
При нагріванні вище 500 C алкани піддаються піролітичної розкладання з утворенням складної суміші продуктів, склад і співвідношення яких залежать від температури і часу реакції. При піролізі відбувається розщеплення вуглець-вуглецевих зв'язків з утворенням алкільних радикалів.

В 1930-1950 рр.. піроліз вищих алканів використовувався в промисловості для отримання складної суміші алканів і алкенів, що містять від п'яти до десяти атомів вуглецю. Він отримав назву "термічний крекінг". За допомогою термічного крекінгу вдавалося збільшити кількість бензинової фракції за рахунок розщеплення алканів, що містяться в гасової фракції ( 10-15 атомів вуглецю в вуглецевому кістяку) і фракції солярового масла ( 12-20 атомів вуглецю). Однак октанове число бензину, отриманого при термічному крекінгу, не перевищує 65, що не відповідає вимогам умов експлуатації сучасних двигунів внутрішнього згоряння.

В даний час термічний крекінг повністю витіснено в промисловості каталітичним крекінгом, який проводять в газовій фазі при більш низьких температурах - 400-450 C і низькому тиску - 10-15 атм на алюмосиликатном каталізаторі, який безперервно регенерується спалюванням утворюється на ньому коксу в струмі повітря. При каталітичному крекінгу в отриманому бензині різко зростає вміст алканів з розгалуженою структурою.

Для метану:

CH 4 → С + 2H 2 - при 1000 C.
Частковий крекінг:

2CH 4 → C 2 H 2 + 3H 2 - при 1500 C.
Поширення  алканів
Основне джерело алканів в природі - нафта; фракції нафти 200-430 ° С містять 30-50% (за масою) насичених вуглеводнів (З них до 60% вуглеводнів нормальної будови); нижчі газоподібні насичені вуглеводні входять до складу природного газу (До 98% метану) і розчинені в нафті; тверді зустрічаються у вигляді покладів озокериту, а також утворюють воскові покриття листя, квітів і насіння рослин, входять до складу бджолиного воску.
Метан та його застосування
Мета́н — найпростіша органічна сполука вуглецю з воднем, природний безбарвний газ без запаху, хімічна формула — CH4.
Зустрічається в осадовому чохлі земної кори у вигляді вільних скупчень (покладів), в розчиненому (в нафті, пластових і поверхневих водах), розсіяному, сорбованому (породами і органіч. речовиною) і твердому (газогідратному) станах.
При використанні в побуті, до метану звичайно додають одоранти зі специфічним «запахом газу».

Метан є основним компонентом:
газів природних горючих (до 99,5 %),
нафтових попутних (39-91 %),
болотяних (понад 99 %) і рудникових (34-48 %) газів;
присутній у газах грязьових вулканів (понад 95 %),
спорадично зустрічається у вулканічних газах і в газах магматичних і метаморфічних порід.
Велика кількість метану розчинена у водах океанів, морів, озер. Середній вміст метану у водах Світового океану близько 10-2 см3/л, загальна кількість — 14·1012 м3. Кількість метану, розчиненого у пластових водах, на декілька порядків вища від його промислових запасів.
Метан присутній також в атмосферах Землі, Юпітера, Сатурна, Урану; в газах поверхневого ґрунту Місяця. Основна маса метану літо- і гідросфери Землі утворилася при біохімічній і термокаталітичній деструкції розсіяної органічної речовини, вугілля і нафт. Метан утворюється при анаеробному розкладанні органічних речовин, зокрема целюлози (метанове бродіння).
В природі Землі метан досить поширений. Горючі природні гази складаються на 90—97 % з метану. Він утворює багато родовищ, з яких добувається і по газопроводах подається до місця використання. На дні болот і ставків метан утворюється внаслідок розкладу залишків рослин без доступу повітря. Тому його називають ще болотним газом. Під назвою «рудниковий газ» метан нагромаджується у вугільних шахтах, внаслідок виділення з пластів вугілля і супутніх порід, в яких знаходиться у вільному та зв'язаному вигляді. На діючих шахтах спостерігається виділення метану з вугільних пластів у обсязі, що робить економічно доцільним його самостійне або супутнє (дегазація) видобування з вугільних родовищ.
Рудниковий газ дуже небезпечний, оскільки з повітрям може утворювати вибухову суміш. Найбільш вибухонебезпечні концентрації метану у повітрі — 9—14 %.
Основний компонент природних (77—99 %), супутніх нафтових (31—90 %), рудникового та болотного газів. Є парниковим газом.
Застосування алканів
  Дякую
  за
  увагу!


Презентація на тему «Косметичні засоби» (варіант 1)


Презентація на тему «Бензини»


title: Презентація на тему «Детонаційна стійкість бензину» (варіант 1)

text:
Детонаційна стійкість бензину
Вчитель Рибалко Тат’яна Олександрівна
Підготувала
 учениця 11 класу :
Стрілець Юлія

План
1.Що таке бензин і з чим його їдять?
2.Різновиди БЕНЗИНУ
3.ДЕТОНАЦІЙна СТІЙКІСТЬ БЕнЗИНУ
4.ВПЛИВ БЕНЗИНУ НА ДОВКІЛЛЯ.
5.ВИСНОВОК
6.Використана література

Проблема:
Негативний вплив бензину на довкілля
та життя людей.
Бензин — рухлива, горюча здебільшого безколірна рідина з характерним запахом, добувається з нафти.

Різновиди бензину
Автомобільний бензин
Авіаційний  бензин
Бензини розчинники
Нафта(бензин для нафтохімії)
Детонаційна стійкість бензину
Детонаційні властивості оцінюються октановим числом, яке визначається двома методами — дослідницьким і моторним. Чим вище октанове число, тим більша стійкість до детонації, тим більший ступінь стиску двигуна, а отже, і більша потужність і економічність.
Основні причини виникнення детонації:                1. невідповідність сорту бензину ступені стиску двигуна (занадто низьке октанове число)2. раннє запалювання3. велика кількість нагару в камері згоряння4. робота двигуна при повністю відкритій дросельній       заслінці й низькій частоті обертання колінчатого вала
Детонація приводить до прогоряння поршнів і випускних клапанів. Зовнішні ознаки детонації:  1. характерний металевий стукіт і вібрація  2. чорний колір відпрацьованих газів (дим)  3. нерівна робота двигуна  4. різкий дзвінкий стукіт у двигуні
Високооктанові бензини одержують двома способами: складним технологічним — збільшують частку високооктанових компонентів при виробництві (неетилірований бензин); більш простий і дешевий спосіб — добавка до бензину тетраетілсвинця (етілірований бензин). У розвинених країнах етіліровані бензини не використовуються.
Верховна Рада почала перейматися якістю палива. Згідно з рішенням Парламенту, вже з наступного року рекомендована частка біоетанолу (спирту) в бензині повинна складати 5%. А в 2014-2015 рр. ця норма стане обов'язковою.
виділення шкідливих вихлопних газів
викиди продуктів випробувань шин і гальм
шумове забруднення довкілля
матеріальні і людські втрати в результаті транспортних аварій.
розвиток інфраструктури сервісного обслуговування автомобілів
підтримка транспортних магістралей у робочому стані
висока сировинна й енергетична ємність автомобільної промисловості;
проблеми регенерації й утилізації шин, олії і інших технологічних рідин, самих відпрацьованих авто.

Вплив на довкілля
Шляхи вирішення
Пошук альтернативних видів палива
Зменшення кількості викристовуваного бензину в повсякденні
Централізований контроль та вмкористання більш якісного пального
1.Бензин – це горюча рідина, що добувається з нафти.2.Бензин має багато різновидів, які ми використовуємо у повсякденному житті.3. Детонаційні властивості бензину оцінюються октановим числом4.Бензин негативно впливає на довкілля і тому ми повинні шукати йому ефективну заміну якнайшвидше.
Висновки
Список використаної літератури
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%9F%D0%B0%D0%BB%D0%B8%D0%B2%D0%BE
http://pidruchniki.ws/15220122/ekologiya/negativni_vplivi_avtotransportu_navkolishnye_seredovische
http://znaimo.com.ua/%D0%91%D0%B5%D0%BD%D0%B7%D0%B8%D0%BD#link7
http://libfree.com/174092520_ekologiyaavtotransport_yogo_vpliv_navkolishnye_seredovische.html


title: Презентація на тему «Планети-гіганти» (варіант 2)

text:
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua


Презентація на тему «Уран» (варіант 7)


Презентація на тему «Раціональне використання добрив та проблеми охорони природи»


Презентація на тему «Методи очищення води»


Презентація на тему «Анилин»


Презентація на тему «Рідкі кристали» (варіант 4)


Презентація на тему «Твердість води» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Каучук» (варіант 1)

text: [-CH2-CH=CH-CH2-]n - [-CH2-CH(CN)-]m


title: Презентація на тему «Значення хімії у розв’язанні енергетичної проблеми»

text: [pppp[[p[[[po


Презентація на тему «Дослід Мандельштама і Папалексі, Толмена і Стьюрта»


Презентація на тему «Застосування спиртів»


Презентація на тему «Хімія в моєму житті»


Презентація на тему «Теорія хімічної будови органічних сполук О.М. Бутлерова» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Етери та естери»

text:
C
O
O
R


Презентація на тему «Небезпечні хімічні речовини»


Презентація на тему «Видатні хіміки»


Презентація на тему «Волокна» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Переробка нафти»

text: H


Презентація на тему «Вода» (варіант 1)


Презентація на тему «Алюміній» (варіант 16)


Презентація на тему «Сахароза» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Хімія в нашому житті» (варіант 2)

text:
Company
LOGO


title: Презентація на тему «Нафта. Переробка нафти» (варіант 1)

text: H


Презентація на тему «Класифікація хімічних реакцій»


Презентація на тему «Колообіг нітрогену» (варіант 2)


Презентація на тему «Поліетилен» (варіант 3)


Презентація на тему «Алюміній» (варіант 7)


Презентація на тему «Хімія та екологія»


Презентація на тему «Вода» (варіант 4)


Презентація на тему «Історія хімії»


title: Презентація на тему «Оцтова кислота» (варіант 4)

text:
Haga clic para cambiar el estilo de título
Haga clic para modificar el estilo de texto del patrón
Segundo nivel
Tercer nivel
Cuarto nivel
Quinto nivel


Презентація на тему «Роль хімії у повсякденному житті»


Презентація на тему «Метали» (варіант 3)


Презентація на тему «Дмитро Васильович Павличко» (варіант 4)


Презентація на тему «Чорні діри» (варіант 17)


title: Презентація на тему «Прості та складні речовини. Хімічний елемент» (варіант 2)

text:
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
+
+
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
Oxygenium
O
«O»
C
Cuprum
Cu
Hydrogenium
H
Hydrargyrum
Hg
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
Na2SO4
kuksa-natalija@mail.ru
H  10%
       Mg    0,03%
O   62%
          S   0,16%
P   1%
          Cl    0,1%
C  21%
           N     3%
Ca    2%
             K   0,23%

              Na    0,08%
kuksa-natalija@mail.ru
C
1/12 ma(C)
=
=
kuksa-natalija@mail.ru
He
Ar(He)=4
kuksa-natalija@mail.ru
0
8
15,99
Cu
29
63,55
Ar
kuksa-natalija@mail.ru


Презентація на тему «Оксиди» (варіант 3)


title: Презентація на тему «Оксиди неметалічних елементів» (варіант 1)

text:
S
SO3
H2SO4
Na2SO4


title: Презентація на тему «Харчові добавки Е-числа»

text:
Харчові добавкиЕ-числа

   Харчові добавки - це загальна назва природних або синтетичних хімічних речовин, що додаються в продукти харчування з метою надання їм певних властивостей (поліпшення смаку і запаху, підвищення поживної цінності, запобігання псування продукту), які не вживаються в якості самостійних харчових продуктів. Справжній розквіт їх використання почався xx ст. – харчової хімії.
Харчові добавки
барвники (Е 100-182);
консерванти (Е 200-283);
антиокислювачі (Е 300-321);
кислоти і солі;
харчові добавки;
стабілізатори консистенції, эмульгатори і сполучні агенти (Е 400-482);
фіксатори колоьру;
харчові добавки, що підсилюють і змінюють смак і аромат харчового продукту (Е 620-І642);
Підсолоджувачі;
наповнювачі (носії і розчинники);
ароматизатори.

Харчові добавки та їх види
   Три кілограми хімічних речовин. Ось та кількість, яка вживається за рік середньостатистичним споживачем самих різних, часом абсолютно звичних продуктів: кексів, мармеладу, тістечка. Барвники, емульгатори, ущільнювачі, загусники присутні тепер буквально у всьому. Саме за допомогою харчових добавок продукт, навіть низької якості, отримує більш приємний смак, гарний колір, запах і консистенцію.
Харчова хімія
    Уважніше читати написи на етикетках. Не дивлячись, цілком можна купити крохмаль зі смаком, запахом і кольором ковбаси. Деякі добавки шкідливі тільки у великих кількостях але, канцерогени мають властивість - накопичуватися в організмі. Так що, з часом це дасть про себе знати. Будь-яка модифікація продуктів робить їх потенційно небезпечними для здоров'я. Вживання синтетичних підсилювачів смаку та кольору - це обман власного організму. Потрібно вживати екологічно чисті продукти - свіжі сирі овочі, фрукти та ягоди. Не купувати продукти з великим терміном зберігання, зазначеним на етикетці - ознака того, що там багато консервантів.
Висновок


title: Презентація на тему «Високотемпературна плазма»

text:
Високотемпературна плазма

Основні характеристики
Плазма – це частково або повністю йонізований газ, у якому густини позитивних і негативних розрядів практично однакові.

Високотемпературна плазма
Гаряча плазма майже завжди повністю іонізована.
Ступінь іонізації ~100%.
Зазвичай саме вона розуміється під «четвертим агрегатним станом речовини».
Прикладом може служити Сонце.
Поняття високотемпературна плазма вживається звичайно для плазми термоядерного синтезу, який вимагає температур в мільйони K.
Речовина Сонця
Утримання високотемпературної плазми
Для утримання високотемпературної плазми тривалий час використовується сильне магнітне поле.
У магнітному полі заряджені частинки рухаються по гвинтових траєкторіях, навитими на силові лінії, тому вони можуть бути ізольовані від стінок і можна говорити про так звану магнітну пастку для плазми.
Існування гарячої плазми
Вона існує на Сонці, під час блискавок, утворюється при експериментах з термоядерного синтезу.
Використання високотемпературної плазми дозволяє проводити глибоке рафінування металу при невеликому вакуумі.
Блискавка
Блискавка є прикладом природної плазми.
Температура плазми у блискавці може досягати ~28000 К.
Плазма у термоядерному реакторі
Інтерес до плазми виник у зв'язку з дослідженнями газового розряду. Робота над проблемою керованого термоядерного синтезу підвищила цей інтерес, оскільки будь-яка речовина за умови досягнення її частинками енергій, достатніх для термоядерних реакцій, переходить до стану плазми.
Плазму застосовують також у термоелектронних і магнетоплазмодинамічних (МПД) генераторах — перетворювачах тепла безпосередньо на електричну енергію.
Плазма в астрофізиці
Очевидна роль плазми в астрофізичних явищах, так як гарячі зірки складаються з цілком іонізованої плазми.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Історія відкриття кисню»

text:
ІСТОРІЯ  ВІДКРИТТЯ  КИСНЮ

     Проста речовина кисень – одна з найважливіших речовин для життя на нашій планеті, але в повсякденному житті ми не замислюємося про його існування . Мабуть, тому кисень був відкритий порівняно недавно.
     У 1774 році протестантський священник, глибоко зацікавлений хімією, Джозеф Прістлі проводив досліди з газами, збираючи їх над ртуттю. Він помітив, що при нагріванні на повітрі ртурі утворюється цегляно-червона «окалина» ( меркурій оксид ). Прістлі помістив окалину в пробірку та нагрівав її. Окалина при цьому знову перетворювалася на ртуть, у верхній частині пробірки зявлялися блискучі кульки металу. При розкладенні окалини виділявся газ із незвичайними властивостями. Речовини в цьому газі горіли швидше та яскравіше, ніж на повітрі. Тліюча скіпка в цьому газі спалахувала яскравим полум’ям.
      Прістлі намагався пояснити це явище, використовуючи теорію Флогістону. У відкритому ним газі горіння відбувалося краще, ніж на повітрі і він вирішив, що цей газ зовсім немає флогістону. Прістлі назвав відкритий ним газ « дефлогістоване повітря». Через декілька років його перейменували  в кисень; цією назвою  ми користоємося і сьогодні.

ПРИРОДНІ  КАТАЛІЗАТОРИ –ФЕРМЕНТИ

      Каталізатори відіграють важливу роль у житті людини.  Природні каталізатори – ферменти – беруть участь у регуляції біохімічних процесів.
З давніх – давен  ферментативні  процеси застосовують у  хлібопеченні, сироварінні,  виноробстві,  пивоварінні,  чинбарстві…
     І тепер ферменти застосовують у промисловості: при переробці цукру, одержанні синтетичних антибіотиків і білків. У мийні засоби додають ферменти, які прискорюють розщеплення забруднень білкової природи. Універсальні пральні порошки для  ефективного видалення плям від поту, крові, харчових продуктів та інших білкових забруднень містять біодобавки й ферменти.
     Істотна риса сучасної  практичної хімії – здійснення  процесів з використанням  каталізаторів. Без них, наприклад, неможливо перетворити олію на маргарин.
      Каталітичні методи очищення газуватих відходів промислових підприємств застосовують для видалення різноманітних токсичних сполук.
     Також каталізатори потрібні для очищення автомобільних вихлопних газів.

КОЛООБІГОКСИГЕНУ В ПРИРОДІ
Колообіг Оксисену в природі здійснюється у процесах фотосинтезу  та дихання і горіння. Рослини в процесах фотосинтезу, використовуючи воду та вуглекислий газ, під дією сонячного випромінювання виробляють поживні речовини та кисень. Тварини живляться рослинами та дихають киснем.
У процесі метаболізму тварини виділяють вуглекислий газ та воду, як продукти окиснення поживних речовин, вуглекислий газ та вода використовують рослинами та знову включають в колообіг.
      Весь Оксисен, що  входить до  складу повітря,  проходить крізь живу речовину  приблизно  за  дві  тисячі років. Хімічна рота рослин у процесі фотосинтезу величезна: щорічно створюється  приблизно 177 млдр. т. органічних речовин, хімічна енергія яких у 1000 разів перевищує вироблення енергії всіма електростанціями світу.

БІОЛОГІЧНА РОЛЬ ОКСИГЕНУ І КИСНЮ
 В атмосфері   Землі кисень почав накопичуватися  в результаті діяльності первинних фото синтезуючих організмів. У середньому за дві тисячі років увесь атмосферний кисень проходить цикл фотосинтезу.
     Оксисен – важливий елемент живої природи. У кожній рослині або тварині  Оксисену набагато більше, ніж будь-якого іншого елемента. У тілі людини масою 70 кг  маса Оксисену в середньому становить  43 кг. В організмі тварин і людини кисень надходить через органи дихання та з водою.
     Зменшення вмісту кисню в атмосфері  в результаті процесів дихання , гниття й горіння компенсується киснем, що виділяється при фотосинтезі. У природі  безупинно відбувається колообіг Оксисену. Це підтримує сталість складу атмосферного повітря. Також  Оксисен здійснює колообіг у складі води.
     Колообіг Оксигену є планетарним процесом, який повязує атмосферу і гідросферу із земною корою. Ключові ланки коло обігу Оксисену такі:
•	Утворення кисню з води і вуглекислого газу при фотосинтезі в зелених рослинах; при  розкладанні водяної пари та озону у верхніх шарах атмосфери  рід впливом ультрафіолетових променів сонця.
•	Споживання кисню для видихання, реакцій окиснення органічних і неорганічних речовин та інших хімічних перетворень, одними із продуктів яких є вода і вуглекислий газ.
•	Використання утворених води та вуглекислого газу в новому циклі обігу Оксисену.
ЗАСТОСУВАННЯ   КИСНЮ
Чистий кисень і його суміш із вуглекислим газом використовують при ослабленні дихання в післяопераційному періоді, при отруєннях, інтоксикаціях організму… Кисень  застосовують під підвищеним тиском у медицині -  для лікування різних хвороб.
     Для поліпшення обмінних процесів  у разі кисне6вої недостатності організму використовують кисневі коктейлі (виготовляють під пропусканням  кисню). В одержану піну додають настої лікарських рослин, глюкозу, вітаміни.
      Тривале вдихання збагаченого киснем повітря  небезпечне для здоровя людини: спричиняють  шкідливі зміни в у живих тканинах. Мешканці гірських районів не потерпають від кисневої недостатності. Їхній організм пристосувався до екстремальних умов: інтенсивніше відбуваються процеси кровообігу, організм виробляє більше гемоглобіну.
     Балони, які використовують для забезпечення дихання космонавтів, льотчиків, водолазів, аквалангістів, пожежників тощо містять кисень.
Повідьне окиснення речовин їжі в нашому організмі – «енергетична база життя». А теплову енергію, яка виділяється при окисненні сміття і гною, використовують для обігріву парників…
     Застосовують кисень в рільництві: передпосівне намочування насіння в насиченій киснем воді – прискорює проростання насіння  і польову схожість.
      Збагачення повітря киснем прискорює в промисловості технологічні процеси :  є основою теплової енергетики та металургії. Використовують для одержання високих температур -  вибухові  властивості використовують у підривних роботах. Рідкий кисень – ефективний окисник рідкого палива.
       Підкоряючи космос, дбайте про збереження атмосфери планети. Треба дбати про зелені насадження:  виробляють кисень, сприяють зниженню перепадів температур, рівнів шуму та електромагнітних випромінювань.

 ТЕМПЕРАТУРА  ЗАЙМАННЯ
Температура займання різна  в різних речовин. Гас загоряється  при  400*С, сірка – при  450*С, деревний пил – при  610*С, білий фосфор – при  45-60 *С ( залежно від степеня його подрібнення).   Для продовження  горіння, що почалося, подальше нагрівання вже не потрібне. Речовина нагрівається за рахунок тепла, яке виділяється при горінні. Під час спалювання будь –якого палива в процесі горіння виділяється прихована в ньому хімічна енергія у вигляді тепла і світла.
     Щоб скібка почала горіти, ми вводимо її кінчик у полум’я пральника. У цьому місці деревина нагрівається до потрібної температури і загоряється. Найближча до вогню ділянка  скібки нагрівається від тепла, що виділяється при горінні. Процес поширюється все далі і далі, захоплює все нові й нові  ділянки.
     Інколи горюча речовина сильно подрібнена, тобто є тонким порошком, або перебуває у вигляді дрібних крапель. При підпалюванні таких сумішей речовин з повітрям тепло швидко поширюється  на всі  боки.  Уся суміш миттєво нагрівається до температури займання. Відбудеться швидке згорання – спалах. Наприклад, тонкий жовтий пилок спор плауна застосовується у формації для пересиплення  пігулок. Купку цієї речовини не завжди  вдається підпалити сірником. Натомість при  розпорошуванні лікоподію в повітрі відбувається миттєвий спалах.
     Отже, для виникнення горіння потрібні тісний контакт горючої речовини з повітрям і нагрівання до температури займання. Якщо хоча б одну з цих умов не буде дотримано, горіння не виникне. Зрозуміло, що для запобігання виникненню горіння, досить порушити хоча б одну зіз зазначених умов.
     Щоб припинити  горіння палива в тобках печей або послабити горіння, скорочують приплив кисню, закриваючи  піддувало.
     Умови припинення горіння враховують і під час гасіння пожеж. У разі пожежі в деревяному будинку  баграми видаляють з вогню горючі матеріали.
      Вогонь засипають піском, накривають цупкою тканиною, заливають водою, піною…Вода, потрапляючи  на  палаючу речовину, знижує її температуру. А утворена водяна пара перешкоджає доступу повітря.
     Наше життя  не можливе без процесів горіння. Тож кожному необхідно знати умови виникнення і припинення горіння й прийоми безпечного поводження з горючими та вогненебезпечними речовинами.


title: Презентація на тему «Елементний склад живих організмів»

text:
 Елементний склад живих організмів. Хімічні елементи в живій і неживій природі

Відомо, що до складу клітини входять понад 70 хімічних елементів, але яких-небудь спеціальних елементів, характерних лише для живих організмів, не знайдено. Однак лише щодо 27 елементів достовірно відомо, що вони виконують певні біологічні функції.
 Елементний склад
живих організмів
Деякі організми інтенсивно накопичують ті чи інші хімічні елементи...
Деякі морські водорості можуть накопичувати Йод
В рясці зазвичай знаходиться Радій
У молюска та ракоподібних накопичується Купрум.

У хребетних – Ферум, у злаках – Силіцій, а у бактеріях - Манган
Елементний склад живих організмів та об’єктів неживої природи різний. У земній корі в найбільшій кількості містяться чотири елементи: Оксиген, Силіцій, Алюміній і Ферум. А в живих організмах у найбільшій кількості містяться такі елементи, як Гідроген, Оксиген, Карбон і Нітроген. Саме ці елементи становлять основу тих хімічних сполук, цо виконують важливі біологічні функції.
Через діяння людини в природні відкладається дуже багато сірки. Дуже багато її у літосфері, це спричиняє погіршення питної води.
Хімічні елементи відіграють велику роль у житті людини. Без хімічних лементів людський організм не міг би існувати. Навіть не велика недостатність цих елементів може привести до тяжких захворювань.
Макроелементи,
 мікроелементи
та ультрамікроелементи
Хімічні елементи, що входять до складу живих організмів і виконують біологічні функції, називають біогенними. За кількісним складом їх поділяють на три групи: макроелементи, мікроелементи та ультрамікроелементи.
Макроелементи становлять основну масу сухої ресовини організму. Вони беруть участь в утворенні органічних сполук і неорганічних речовин у живих організмах. Це Оксиген, Гідроген, Карбон, Нітроген, Фосфор, Сульфур, Калій, Кальцій, Магній, Натрій та Хлор.
Макроелементи
Мікроелементи – переважно йони важких металів, що входять до складу життєво важливих речовин, в організмах містяться в дуже незначних кількостях. Це, наприклад, Ферум, Бор, Кабальт, Купрум, Цинк, Цод, Бром, Венедій.
Мікроелементи
Фізіологічна роль ультрамікроелементів в організмах рослин і тварин остаточно не визначина. Вони знаходяться в організмах в дуже малій кількості. До цієї групи належать Уран, Радій, Аурум, Аргентум, Берилій, Цезій, Селон та багато інших.
Ультрамікроелементи
Інформацію взято із підручник біології за
 10 клас (рівень стандарту, академічний рівень). Підручник для загальноосвітніх навчальних закладів – Х.: Вид-во “Ранок”, 2010.-256 с.: іл.
Якщо ви бажаєте переглянути презентацію ще раз – натисніть на смайлик.
Кінець


Презентація на тему «Основні види палива та їх значення в енергетиці країни» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Виробництво чавуну та сталі»

text:
Виробництво чавуну та сталі
Підготував
Учень 10-А класу
Прядко Андрій
02.04.2014
План презентації
Виготовлення заліза в давні часи
Виробництво чавуну
Виробництво сталі
Використані матеріали
Виготовлення в давні часи
Залізо мало промислове застосування вже до нашої ери. У древні часи його одержували в пластичному стані в горнах. Шлак відокремлювали, видавлюючи його з губчатого заліза, ударами молота.
Виробництво чавуну
Головний вихідний матеріал
Головний вихідний матеріал для виробництва чавуна в доменних печах – залізні руди. До них відносять гірські породи, що містять залізо в такій кількості, при якому виплавка стає економічно вигідною.
 Виробництво чавуну в доменній печі
Виплавка чавуна виробляється у величезних доменних печах, викладених з вогнетривких цеглин сягаючих 30 м висоти при внутрішньому діаметрі близько 12 м.
Розріз доменної печі
Процес відновлення руди відбувається головним чином у верхній частині шахти. Його можна виразити сумарним рівнянням:
       Fe2O3 + 3CO = 2Fe + 3CO2
    При відновленні руди залізо виходить у твердому стані. Поступово воно опускається в більш гарячу частину печі – распар - і розчиняє в собі вуглець; утвориться чавун.

Доменну піч завантажують спочатку коксом, а потім послойно агломератом і коксом. Агломерат – це певним чином підготовлена руда, спеченная з флюсом. Горіння і необхідна для виплавки чавуна температура підтримуються вдмухуванням у горн підігрітого чи повітря кисню.
Процес відновлення руди
Виготовлення сталі
У сталі в порівнянні з чавуном міститься менше вуглецю, кремнію, сірки і фосфору. Для одержання сталі з чавуна необхідно знизити концентрацію речовин шляхом окисної плавки.
У сучасній металургійній промисловості сталь виплавляють в основному в трьох агрегатах: конвекторах, мартенівських і електричних печах.
Виробництво в конвекторах
Конвертор являє собою судину грушоподібної форми. Верхню частину називають чи козирком шоломом. Вона має горловину, через яку рідкий чавун і зливають сталь і шлак. Середня частина має циліндричну форму. У нижній частині є приставне днище, що у міру зносу заміняють новим. До днища приєднана повітряна коробка, у яку надходить стиснене повітря.
Ємність сучасних конвекторів дорівнює 60 – 100 т. і більш, а тиск повітряного дуття 0,3-1,35 Мн/м. Кількість повітря необхідного для переробки 1 т чавуна, складає 350 кубометрів.

Використані матеріали
http://e-works.com.ua/work/3637_Konvertornii_sposib_viplavki_stali.html
http://www.refine.org.ua/pageid-4243-1.html
Фото - http://images.yandex.ua


title: Презентація на тему «Харчові добавки» (варіант 6)

text:
Харчові добавки
Харчовими добавками називають групу природних або синтетичних речовин, які спеціально додають до продовольчої сировини, напівфабрикатів або готових продуктів з метою надання їм певних якісних показників. В Європейському Союзі
кожній домішці присвоюється
унікальний номер, званий
як «Е число».
Е добавки застосовують для того,
щоб додати продуктам більше
апетитний вигляд, смак і запах.
Спочатку використалися
природні харчові добавки,
виготовлені з натуральних продуктів, наприклад рослинні приправи.
З розвитком хімії з’явилися такі синтетичні Е добавки, як барвники, консерванти, згущувачі, стабілізатори, антиокислювачі, нейтралізатори і т.п.
Всі харчові Е добавки можна розділити на наступні групи:
- барвники (Е 100-182);
- консерванти (Е 200-283);
- антиокислювачі (Е 300, 321);
                           - харчові добавки, які
                             перешкоджають  злежуванню;
                              - стабілізатори консистенції,
                              емульгатори, згущувачі (Е 400-482);
- фіксатори кольору;
- підсилювачі смаку і аромату харчового
продукту (Е 620-І642);
- підсолоджувачі;
- ароматизатори
У наш час існують дані про шкоду багатьох Е добавок.

Наприклад, харчовий барвник кармін широко застосовується в харчовій промисловості для фарбування продуктів у рожевий або червоний колір, однак ця речовина викликає в багатьох людей алергію.

Підсилювач смаку глутамат натрію (Е 621) приводить до руйнування сітківки ока. Він міститься в багатьох продуктах — таких, як м’ясні,
рибні і соєві напівфабрикати,
чіпси, сухарики, соуси,
приправи, бульйонні кубики,
Супи і інші блюда швидкого
Приготування.
Е добавками  можна розділити на кілька категорій:

Заборонені Е добавки — (103, 105, 111, 125, 126, 130, 152;)
Небезпечні Е добавки - (102, 110, 120, 124, 127;)
Консерванти і емульгатори, що сприяють виникненню ракових захворювань - (103, 105, 130, 131, 142, 210 - 217, 240, 330, 447)
Емульгатори, шкідливі для шкіри — (230 - 232, 238)
Е добавки, що приводять до виникнення висипки —  (311 - 313)
Консерванти і емульгатори, здатні викликати розлад шлунка —  (320, 221 - 226; 322, 338 - 341, 311, 407, 450, 461 - 466)
Е добавки, здатні викликати порушення тиску — (250 і 251)
Е добавки, що підвищують рівень холестерину в крові — (320 і 321)
Е добавки, що викликають алергію — (230 - 232, 239, 311 - 313)
Е добавки, здатні викликати хвороби печінки – ( 171 - 173, 320 – 322)
Підозрілі Е добавки – (104, 122, 141, 150, 171, 173, 180, 241, 477)

Однієї з найбільше часто застосовуваних харчових добавок є трансгенний підсолоджувач аспартам.
Аспартам використається практично у всіх жувальних гумках, газованих напоях, дієтичних напоях, деяких продуктах для діабетиків, замінниках цукру, м’ятних цукерках, варенні, кефірі, томатному соусі,
дитячих вітамінах і ліках.
Цей підсолоджувач
позначається
індексом Е951 (фенілаланін).


title: Презентація на тему «Природні джерела вуглеводнів» (варіант 2)

text:
Природні джерела вуглеводнів
Виконала
Учениця 11-А класу
Кузнєцова Анастасія
Що таке вуглеводні?
    Вуглево́дні — органічні речовини, аліфатичні, аліциклічні та ароматичні сполуки, до складу молекул яких входять лише атоми вуглецю і водню. У природі вуглеводні зустрічаються в рідкому, твердому і газоподібному стані. У розсіяному вигляді присутні в атмосфері, воді, твердих породах (кероген), в концентрованому — у покладах вугілля, нафти, газу, газогідратів.
    Вуглеводні, є цінною сировиною для сучасної енергетики та хімічної промисловості. Основними джерелами вуглеводнів є природний та попутний нафтовий гази, нафта і кам’яне вугілля.
    Головною складовою частиною природного газу є метан, частка якого може сягати до 97 %, крім нього газ містить також інші газоподібні леткі алкани – етан, пропан, бутан, ізобутан. Природний газ розділяють на компоненти шляхом зрідження та наступною фракційною перегонкою при низькій температурі під тиском.
    Попутний нафтовий газ зустрічається над покладами нафти, складається з метану (біля 40%) та інших газів. Раніше попутний газ спалювали на місці видобування, а тепер, паралельно з природним газом, його використовують як хімічну сировину або екологічно чисте паливо (при горінні не утворюється попіл, а лише СО2 і Н2О).

Нафта  і продукти її переробки
    Нафту використовували як паливо ще за 400 р. до н.е. шумери, древні римляни вводили її до складу “грецького вогню” (запалювальної суміші). Сьогодні нафта – одне з основних джерел палива для двигунів внутрішнього згоряння і цінна сировина для хімічної промисловості.
Нафта – масляниста, в’язка рідина темного кольору, з характерним “бензиновим” запахом, легша за воду і нерозчинна у ній. Поклади її розташовуються під землею або під морським дном. Утворилась нафта протягом мільйонів років з продуктів розкладу рослинних і тваринних решток під великим тиском у земній корі і тому є невідновним природним ресурсом.
Нафта (“сира” нафта, “чорне золото”) – складна суміш вуглеводнів з різною молекулярною масою. Нафта з різних родовищ відрізняється за складом, основою нафти є алкани, починаючи з пентану, але є сорти нафти, у яких домінують циклічні вуглеводні – циклоалкани (5- і 6-ти членні – “нафтени”) або ароматичні вуглеводні. Нафта у великій кількості містить метан (у розчиненому вигляді). Відомі нафти, що містять гетероциклічні сполуки. Ненасичені сполуки (алкени, алкіни) у нафті практично не зустрічаються.

Використання
    З нафтопродуктів виробляють синтетичні волокна, каучуки, пластмаси, спирти, біологічно-активні речовини, розчинники, мастила, фармацевтичні препарати та багато іншого.
Коксування вугілля
Кокс – сіра, ледь срібляста пориста дуже тверда речовина, яка більш ніж на 96% складається з вуглецю. Кокс одержують у батареях для коксування без доступу повітря, які безперервно працюють при температурі понад 1000 0С. Процес одержання коксу шляхом переробки природного палива – коксування.
Коксування вперше виникло у XVIIІ ст., коли стали масово вирубувати ліси для одержання деревного вугілля і гостро постало питання його заміни іншим видом палива. У 1735 р. в Англії була проведена перша доменна плавка на коксі. Сьогодні понад 10% добутого у світі кам’яного вугілля перетворюють у кокс.
При коксуванні кам’яного вугілля одержують кокс (використовують у металургії для виплавки чавуну) та леткі продукти (аміачна вода, коксовий газ, кам’яновугільна смола), які у подальшому переробляє хімічна промисловість. З 1 т кам’яного вугілля одержують майже 800 кг коксу, 150 кг коксового газу та 50 кг інших продуктів. В 1 т попелу, одержаного при спалюванні кам’яного вугілля міститься у вигляді оксидів майже 1000 г цинку, 400 г скандію, 60 г берилію, 10 г срібла та деяких інших металів. Коксовий газ містить Н2, СН4, СО, N2, С2Н4, СО2. Його розділяють на компоненти або використовують у синтезі чи як паливо. Кам’яновугільна смола – джерело аренів, фенолів, гетероциклічних сполук.

Кам'яне вугілля
       Кам’яне вугілля людина почала використовувати як паливо досить давноІ сьогодні більша частина вугілля продовжує спалюватись, хоча з року в рік зростає роль кам’яного вугілля як сировини для хімічної промисловості. Адже кам’яне вугілля містить лише близько 10% вуглецю, а решта – органічні сполуки досить складної будови (до 80%) та неорганічні домішки. Продукти переробки кам’яного вугілля вже зараз є сировиною для багатьох галузей хімічної промисловості. Так, кам’яновугільна смола, яку одержують в процесі коксування кам’яного вугілля, є важливою сировиною для добування бензену, толуену, ксиленів, нафталену, фенолу тощо.
    Найбільш поширеними видами природного палива сьогодні є - кам'яне вугілля, включаючи паливні продукти, одержані при збагаченні та сортуванні на підприємствах вугільної промисловості, буре вугілля (лігніт), сланці горючі, торф паливний, дрова опалювальні, деревинні відходи лісозаготівлі, деревинні відходи деревообробки, відходи сільськогосподарського виробництва (солома, качани та стебла кукурудзи, лушпиння соняшникове та рисове тощо), інші види первинного твердого палива (непридатні шпали, рудникові стійки, дерев'яна тара тощо), нафта, включаючи газовий конденсат, природний газ, до якого входить шахтний метан.
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Чорні діри» (варіант 11)


title: Презентація на тему «Багатоатомні спирти»

text:
Багатоатомні спирти
Гліцерин
Гліцерин (пропантриол-1, 2,3) - найпростіший представник трьохатомних спиртів. Являє собою в'язку прозору рідину, дуже гігроскопічна, змішується з водою в будь-яких пропорціях. Солодка на смак. (Т. плав.18 ° C Т. кіп.290 ° C)
1. Дегідратація (З утворенням токсичного акролеїну):
HOCH2CH(OH)-CH2OH         H2C=CH-CHO + 2 H2O

2. Взаємодія з кислотами:
А) Щавельна кислота:
Б) Азотна кислота:
Хімічні властивості:
Хімічні властивості:гліцерину типові  для багатоатомних спиртів.
3. Взаємодія з  металами:
отримання:
1. Взаємодія жирів з лугом (омилення):
2. Синтез гліцерину з пропилену:
А) Більшість синтетичних методів отримання гліцерину засноване на використанні пропілену як вихідного продукту. Хлоруванням пропілену при 450-500 ° С отримують аллілхлорід, при при з'єднанні до останнього хлорнуватисту кислоти утворюються хлоргідрин, наприклад, які при омиленні лугом перетворюються на гліцерин.
Гліцерин вперше був отриманий в 1779 році Шеєле при омиленні жирів у присутності оксидів свинцю. Основну масу гліцерину отримують як побічний продукт при омиленні жирів.
Б) метод отримання гліцерину окисленням пропилену в акролеїн; при пропущенні суміші парів акролеїну і ізопропілового спирту через суміш ZnO - MgO каталізатор утворюється алліловий спирт. Він при 60-70 ° C у водному розчині перекису водню перетворюється на гліцерин.
застосування:
Область застосування гліцерину різноманітна: харчова промисловість, тютюнове виробництво, медична промисловість, виробництво миючих і косметичних засобів, сільське господарство, текстильна і паперова галузі, виробництво пластмас, лакофарбова промисловість, електротехніка та радіотехніка.
Гліцерин відноситься до групи стабілізаторів володіють властивостями зберігати і збільшувати ступінь в'язкості, а так само консистенції харчових продуктів (використовується як емульгатора).
Оскільки гліцерин добре піддається желирование, на відміну наприклад від етанолу, і як і етанол горить без запаху і сажи, його використовують для виготовлення високоякісних прозорих свічок.


title: Презентація на тему «Кисень»

text:
Кисень
О
Оксиген
Петіцон Ірина
Оксиген (О) — хімічний елемент головної підгрупи 6 групи періодичної системи групи з атомним номером 8, простими речовинами якого є гази кисень та озон.

озон
кисень
Атомний номер оксигену — 8; атомна маса — 15,9994. Оксиген утворює сполуки з усіма елементами, крім гелію, аргону та неону. При нормальний умовах кисень — газ, що складається з двоатомних молекул. При 90,18 К кисень конденсується в блідо-голубу рідину, при 54,36 К твердне.

Густина рідкого кисню — 1,142; температура плавлення становить −218 оС, температура кипіння складає −183 оС.

З деякими металами кисень утворює пероксиди Ме2О2, надпероксиди МеО2, озоніди МеО3, з горючими газами — вибухові суміші.
МеО2
Ме2О2
МеО3
Гелій
Аргон
Неон
Відкрили кисень: в 1771 шведський хімік К. В. Шеєле і незалежно від нього в 1774 — англійський вчений Джозеф Прістлі. Французький хімік А. А. Лавуазьє дав елементу назву і до 1777 року створив кисневу теорію дихання, горіння і окиснення. У вільному вигляді відомий,як молекулярний кисень (O2) та озон (O3).
Цікаві факти про кисень
Кисень повітря, від якого залежить життя людини, вперше з`явився в атмосфері Землі завдяки діяльності фотосинтезуючих бактерій.
Кисень — один з найбільш хімічно активних елементів. Ось чому в земній корі кисень зазвичай перебуває у зв'язному вигляді у складі інших хімічних сполук.
При температурі −182,926 °C кисень конденсується на блідо-голубу рідину. При −218,4 °C він замерзає.
Більшість живих організмів залежить від кисню. Маючи високу хімічну активність, він здатний окислювати («забирати» електрони) у багатьох хімічних речовин. Ці реакції відбуваються з виділенням енергії необхідної для підтримання всіх життєвих процесів організму. Процес окиснення органічних речовин киснем відбувається в мітохондріях життєвих клітин і називається клітинним диханням.
Лавуазьє відкрив, що вода — сполука водню і кисню. До того вода вважалася простою речовиною.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Штучні супутники Землі» (варіант 5)

text:
Штучні супутники Землі

Що ж то таке “Штучний супутник”?

                    ?

Перші згадки про супутник
Історія штучних супутників
Космічні швидкісті

Супутникове телебачення
Супутникова зйомка


title: Презентація на тему «Кам’яне вугілля» (варіант 6)

text:
Кам’яне вугілля
та продукти його переробки
Кам’яне вугілля — тверда горюча корисна копалина, один з видів вугілля викопного, проміжний між бурим вугіллям і антрацитом.
Історія
Кам’яне вугілля було відомо ще в стародавньому світі. Перше згадування про нього пов’язують з Аристотелем. Кількома десятиріччями пізніше його учень Теофраст Ересський в «Трактаті про каміння» писав: «…звуться ці викопні речовини антрацитом (або вугіллям)… вони спалахують та горять подібно до деревного вугілля…»
Стародавні римляни видобували кам’яне вугілля для опалення на території нинішньої Великої Британії. У І ст. до н. е. в китайській провінції Юннань вугілля нагрівали без доступу повітря та отримували кокс.

Характеристика
Щільна порода чорного, іноді сіро-чорного кольору. Блиск смоляний або металічний. В органічній речовині кам'яного вугілля міститься 75-92 % вуглецю, 2,5-5,7 % водню, 1,5-15 % кисню. Містить 2-48 % летких речовин. Вологість 1-12 %. Вища теплота згоряння в перерахунку на сухий беззольний стан 30,5-36,8 МДж/кг.
Утворення кам'яного вугілля характерне майже для всіх геологічних систем. Залягає кам'яне вугілля у формі пластів і лінзовидних покладів різної потужності (від десятків см до декількох десятків і сотень м) на різних.

Кам'яне вугілля характеризується нейтральним складом органічної маси. Воно не реагує зі слабими лугами ні в звичайних умовах, ні під тиском. У кам'яному вугіллі не виявлені жирні кислоти і естери, мало сполук зі структурою парафінів.
За своїми тепловими властивостями кам'яне вугілля наближається до теплоізоляторів.
Головні технологічні властивості кам'яного вугілля, що визначають його цінність: спікливість і коксівна здатність.

Поклади
Серед найбільших кам’яновугільних басейнів, промислова розробка яких розпочалась у XVIII–XIX ст., виділяють Центральну Англію, Південний Уельс, Шотландію та Ньюкасл (Великобританія); Саарбрюккенський басейни (Німеччина); родовища Бельгії та Північної Франції.
Найбільші розвідані запаси кам'яного вугілля в Україні зосереджені в Донецькому кам'яновугільному басейні та у Львівсько-Волинському вугільному басейні.
Переробка кам’яного вугілля
Основним способом переробки кам'яного вугілля є коксування. Цей процес здійснюється на коксохімічних заводах, де вугілля переробляється в спеціальних камерах при температурі до 1000—1200 °С. Камери відокремлені одна від одної опалювальними простінками, в каналах яких спалюють газоподібне паливо (коксовий або доменний газ) для підтримання високої температури. Кілька десятків таких камер утворюють батарею коксових печей. При нагріванні органічні речовини, що входять до складу кам'яного вугілля, зазнають складних хімічних перетворень, утворюючи леткі продукти, що збираються у газозбірнику. В камерах залишається кокс — твердий пористий матеріал, що складається з вуглецю та золи. Після завершення коксування, кокс подає до башти гасіння, де його зрошують водою. Кокс використовують у металургійній промисловості як відновник для добування заліза з руд.

Використання
Кам'яне вугілля використовується як технологічна, енерго-технологічна і енергетична сировина, при виробництві коксу інапівкоксу з отриманням великої кількості хімічних продуктів, на основі яких одержують добрива,пластмаси, синтетичні волокна, лаки, фарби.
Один з найперспективніших напрямів використання кам'яного вугілля — скраплення (зрідження) — гідрогенізація вугілля з отриманням рідкого палива.
При переробці кам'яного вугілля отримують також:
активне вугілля, штучний графіт, в промислових масштабах вилучається ванадій, ґерманій і сірка. Для задоволення потреб економіки Україна щорічно використовує близько 100 млн т вугілля, з яких майже 80 млн т видобувається вітчизняними підприємствами.


title: Презентація на тему «Будова атома» (варіант 1)

text:
Будова атома: ядро й електронна оболонка. Склад атомних ядер
1
Цілі уроку
Продовжити знайомство з періодичною системою хімічних елементів Д.І.Менделєєва;
Розкрити зміст порядкового номера елемента на основі знань про будову атома;
Розширити знання про радіоактивність;
Сформувати поняття сучасного періодичного закону;
Формувати уміння обчислювати кількість протонів, нейтронів і електронів у атомі.
2
Хімічна фортуна

3

Будова ядра
протони
нейтрони
електрони
ядро

4
5
Нейтрон – нейтральна частинка, що не має електричного заряду

Протон – позитивно заряджена частинка

Електрон – негативно заряджена частинка
Порядковий номер = заряд ядра = кількість протонів = кількість електронів

n
p
e
n = Ar - p
6
Наприклад
Складіть схему будови атома Карбону, обчисліть число, протонів і нейтронів
  С   +6)) 6 е, ne = 6, np = 6, nn = 6
12
6
Р
31
15
Символ елемента
Протонне число (заряд ядра, порядковий номер)
Нуклонне
число
7
Основні терміни
Нуклони – загальна кількість протонів і нейтронів
Протонне число – загальне число протонів
Нуклонне число – загальне число протонів і нейтронів
Хімічний елемент – вид атомів із певним протонним числом
8
Сторінками історії
А.Беккерель у 1896 році виявив, що матеріали, які містять Уран, засвідчують у темряві фотопластинку, спричиняють світіння речовин. Надалі з”ясувалось, що цю здатність має не лише Уран.
9
П”єр і Марія Склодовська-Кюрі відкрили два нові радіоактивні елементи – Полоній і Радій. І  у 1903 році одержали Нобелівську премію з фізики за відкриття радіоактивності.
У 1911 році після смерті чоловіка Марія була удосконалена Нобелівської премії у галузі хімії за відкриття нею Радію.
10
Радіоактивність
Це здатність деяких елементів випромінювати.
Радіоактивний  розпад
Процес розпадання ядер на менші ядра, окремі частинки – α, β, γ.

11


title: Презентація на тему «Насичені вуглеводні. Застосування.»

text:
Насичені вуглеводні використовуються в промисловості як паливо , мастильні матеріали і розчинники. Зазнавши процесів алкілування , ізомеризації і дегідрування , вони також служать вихідними матеріалами для синтезу барвників , захисних покриттів , пластмас , синтетичного каучуку , смол , пестицидів , синтетичних детергентів та великої кількості інших продуктів нафтохімії.

 Насичені вуглеводні. Застосування.

Великі кількості метану використовуються як зручне і дешеве паливо. Неповне спалювання метану дає сажу, яка йде на виготовлення друкарської фарби і як наповнювач каучуку, а при термічному розкладі (вище 1000 °C) одержують сажу і водень, який використовують для синтезу амоніаку. Продукт повного хлорування метану — тетрахлорид вуглецю CCl4 — є добрим розчинником жирів і застосовується для екстрагування жирів з зерен олійних рослин. Метан служить також вихідною речовиною для одержання ацетилену, метилового спирту і багатьох інших хімічних продуктів.
Цікаві факти
Чорне море багате на поклади метану, вони виявлені на глибинах 300–1000 м. У центральній глибоководній частині моря запаси оцінюють у 20–30 трлн. м3, а загалом у Чорному морі, за прогнозами геологів України і Росії, міститься 60–80 трлн. м3 цього газу.  Очікувані запаси газу тільки в осадових породах в українській частині чорноморського дна – 7–10 трлн. м3. Цього, при збережені рівня споживання 2012 року, вистачить на сто років.
 Метан і етан , є фармакологічно " інертними " і належать до групи , що отримала назву " простих задушливих газів" . Присутність цих газів у високих концентраціях у вдихуваному повітрі не викликає загального отруєння . Якщо концентрація їх досить висока в результаті розвинеться гіпоксія або асфіксія . Метан не має ніякого запаху. Через свою низьку щільність метан може накопичуватися в погано провітрюваних приміщеннях , створюючи задушливу атмосферу. Етан при концентраціях нижче ( 5 %) не викликає загального отруєння у дихаючих таким повітрям людей.
Зріджені нафтові гази , що складаються , головним чином , з пропану і бутану , транспортуються і зберігаються під тиском або у вигляді охолоджених рідин.
Вони застосовуються як паливо , найчастіше в металургії при виплавці високосортних металів , де важливе застосування знесірчення палива , при газовій зварці і різанні металів , а також у тих випадках , коли підвищений промисловий попит на газоподібне паливо впливає на постачання побутового газу.
Пропан не викликає ніяких симптомів у людей при короткочасному впливі в концентраціях до ( 1 %). Концентрація ( 10 %) незначно подразнює очі , ніс або дихальні шляхи , але через кілька хвилин викликає легке запаморочення . Бутан викликає сонливість , але при 10 -хвилинному впливі ( 1 %) не було відзначено жодних ознак загального отруєння .

Пентан - наймолодший член групи вуглеводнів , які при кімнатній температурі і нормальному тиску є рідинами . В експериментах з людьми 10 - хвилинне вплив концентрації ( 0.5% ) не викликало роздратування слизової оболонки або інших симптомів.
Основне застосування гексану – це розчинник в клеях для взуття з натуральної та штучної шкіри. Він використовувався як розчинник в клеях для меблів і шпалер , сумочок і валіз з натуральної та штучної шкіри , плащів , а також для відновлення автомобільних шин та екстракції рослинних масел. Через токсичність н- гексану в даний час його в багатьох областях замінили гептаном .
Гептан викликає легке запаморочення у людей при 6 -хвилинному ( 0,1 %) і 4 -хвилинному впливі ( 0,2 %). 4 - хвилинний вплив гептана в концентрації ( 0,5 %) викликав сильне запаморочення , нездатність йти по прямій , веселість і порушення координації . Ці симптоми загального отруєння виявлялися при відсутності скарг на подразнення слизової оболонки. 15 - хвилинний вплив цієї концентрації гептана призводив до інтоксикації , що характеризувалася у одних людей неконтрольованими веселощами , а у інших заціпенінням тривалістю до 30 хвилин. Ці ознаки часто посилювалися або виявлялися після переходу в НЕОТРУЄНЕ середовище . Постраждалі також скаржилися на втрату апетиту, слабку нудоту , на присмак бензину в роті , що зберігався протягом декількох годин після контакту з гептаном.
Октан при концентраціях від 0,66 до 1,37 % викликав у мишей наркотичний стан , що тривав від 30 до 90 хв . При концентраціях нижче ( 1.37 %) не спостерігалося смертельних випадків або конвульсій.

Застосування октану

При пропущенні над алюмомолібденовим або алюмохромовим каталізатором у присутності водню октан перетворюється ( при 500 ° C і тиску 1-2 Мн / м ² , або 10-20 кгс / см ² ) в суміш ароматичних вуглеводнів (о- ксилол і етилбензол ) . Ця реакція дегідроциклізації - одна з основних у процесах каталітичного риформінгу.


title: Презентація на тему «Кам’яне вугілля» (варіант 4)

text:
Кам’яне вугілля
Підготувала учениця 11а класу Нагайло Марта

		ВУГІЛЛЯ КАМ'ЯНЕ
ВУГІЛЛЯ КАМ'ЯНЕ (уголь каменный, black, bitouminous, mineral coal, Steinkohle — тверда горюча корисна копалина рослинного походження, різновид вугілля викопного, проміжний між бурим вугіллям і антрацитом. Щільна порода чорного, іноді сіро–чорного кольору. Блиск смоляний або металічний. В органічній речовині вугілля кам'яного міститься 75–92% вуглецю, 2,5–5,7% водню, 1,5–15% кисню. Містить 2–48 % летких речовин. Вологість 1–12 %. Вища теплота згоряння в перерахунку на сухий беззольний залишок 30,5–36,8 МДж/кг. Вугілля кам'яне належить до гумолітів; сапропеліти і гумітосапропеліти присутні у вигляді лінз та невеликих прошарків.
        Cклад кам’яного вугілля
До складу кам’яного вугілля входить волога від 3% до 12%, також міститься до 32% летких займистих речовин.

 У хімічний склад кам’яного вугілля входить:
 вуглець від 75% до 93% (залежно від сорту, місця розташування),
 водень від 4% до 6%,
 кисень від 3% до 19%
 азот до 2,7%
             Кам’яне вугілля в природі
Географічно вугільні запаси зосереджені в п'яти областях України — насамперед у Донецькій, Луганській, Дніпропетровській. Переважна частка запасів вугілля зосереджена в Донецькому вугільному басейні.
Світові прогнозні ресурси вугілля до цього часу повністю не враховані, а оцінки їх суперечливі. Прогнозні ресурси вугілля у світі на початок 1998 р. становили біля 32,5 трлн т, з них на суші – 24,5 трлн т (у т. ч. бурого вугілля – 8,44 трлн т).
                        Коксування
Основним способом переробки кам'яного вугілля є коксування. Цей процес здійснюється на коксохімічних заводах, де вугільна шихта переробляється в спеціальних камерах при температурі до 1000—1200 °С.. При нагріванні органічні речовини, що входять до складу кам'яного вугілля, зазнають складних хімічних перетворень, утворюючи леткі продукти, що збираються у газозбірнику. В камерах залишається кокс — твердий пористий матеріал, що складається з вуглецю та золи. Після завершення коксування кокс подають до башти гасіння, де його зрошують водою. Кокс використовують у металургійній промисловості як відновник для добування заліза з руд.
             Газифіка́ція вугі́лля
Газифіка́ція вугі́лля (рос. газификация угля, англ. coal gasification, gasification of coal; нім. Kohlenvergasung f) — високотемпературний процес взаємодії вуглецю вугільного палива з окисниками, який здійснюється з метою одержання суміші горючих газів (Н2, СО, СН4).

Як окисники (газифікуючі агенти) застосовують кисень, водяну пару та ін.
                       Гідрування вугілля
Гідрування вугілля - каталітичний процес обробки твердого палива воднем при температурі майже 500
    і тиску20-70МПа.Продукти гідрування – це переважно суміш легких вуглеводів , за складом аналітичних легким нафтопродуктам , що утворюють фракцію бензину. Тому цей  процес уважають одним із перспективних способів добування синтетичного бензину.
°С


title: Презентація на тему «Природні джерела вуглеводнів» (варіант 1)

text:
Природні джерела вуглеводнів

Підготувала: Савчук Ірина

Природними джерелами вуглеводнів є горючі копалини - нафта і газ, вугілля та торф та інші.

	Поклади сирої нафти і газу виникли
	100-200 мільйонів років тому з мікроскопічних морських рослин і тварин, які виявилися включеними в осадові породи, що утворилися на дні моря, На відміну від цього вугілля і торф почали утворюватися 340 мільйонів років тому з рослин, що виростали на суші.

   Природний газ і сира нафта зазвичай виявляються разом з водою в нафтоносних шарах, розташованих між шарами гірських порід. Термін «природний газ» застосуємо також до газів, які утворюються в природних умовах в результаті розкладання вугілля.
Природний газ складається головним чином з метану

	Сира нафта являє собою маслянисту рідину, забарвлення якої може бути найрізноманітнішою - від темно-коричневою або зеленої до майже безбарвної. У ній міститься велика кількість алканів. Серед них є нерозгалужені алкани, розгалужені алкани і циклоалкани з числом атомів вуглецю від 5 до 40. У сирої нафти, крім того, міститься приблизно 10% ароматичних вуглеводнів, а також невелика кількість інших сполук, що містять сірку, кисень і азот.

	Останнім часом завдяки технічним досягненням стає все більш економічною газифікація вугілля. Продукти газифікації вугілля включають моноксид вуглецю, діоксид вуглецю, водень, метан і азот. Вони використовуються в якості газоподібного пального або як сировину для одержання різних хімічних продуктів і добрив.

 	Вугілля являє собою складну суміш хімічних речовин, до складу яких входять вуглець, водень і кисень, а також невеликі кількості азоту, сірки і домішки інших елементів. Крім того, до складу вугілля в залежності від його сорту входить різна кількість вологи і різних мінералів.

	 Вуглеводні зустрічаються в природі не тільки в горючих копалин, але також і в деяких матеріалах біологічного походження. Натуральний каучук є прикладом природного вуглеводневої полімеру. Натуральний каучук. Приблизно 90% натурального каучуку, який видобувається в даний час в усьому світі, отримують з бразильського каучуконосного дерева Гевея бразильська, культивується головним чином в екваторіальних країнах Азії. Сік цього дерева, являє собою латекс, збирають з надрізів, зроблених ножем на корі. Латекс містить приблизно 30% каучуку. Його крихітні частинки зважені у воді. Сік зливають в алюмінієві ємності, куди додають кислоту, змушує каучук коагулювати.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Бытовая химия»

text:
Бытовая химия
Выполнила :
Шевченко Анжела
11-Б
История
Товары бытовой химии имеют очень древнюю историю. Освоенные в древности процессы солеварения, окраски тканей, приготовления рисовальных красок и другие свидетельствуют о том, что уже в те давние времена были созданы достаточно сложные способы получения многих продуктов, которые требовались людям не только в повседневной жизни, в быту, но нужны были им и для творчества, для удовлетворения эстетических потребностей. В древних рецептах описаны рекомендуемые для этих целей смеси, сделанные из льняного и кедрового масла. В конце XII века для полирования полов начали использовать твердый пчелиный воск. Воск использовали вплоть до 1850 г., когда появился первый жидкий полирующий препарат на основе пчелиного воска и скипидара.

В 1818 г. разработана технология производства жидкого стекла, которое до сих пор широко используется в рецептурах многих средств бытовой химии.
После первой мировой войны началось производство нитролаков и нитрокрасок ярких цветов, которые нашли широкое применение, в том числе и для окраски автомобилей. В  девятнадцатом веке были уже известны спецсредства для стирки вещей на базе синтетических поверхностно-активных веществ.
Позднее более широкое использование  товаров бытовой химии было связано с дальнейшим развитием  химии,  а также с созданием технологии получения различных химических продуктов. Благодаря труду  великих ученых был заложен фундамент  дезинфекции. С 1792 г. стала известна жавелевая вода (водный раствор гипохлорита натрия, в больших количествах выпускаемый и сегодня во многих странах мира), а в 1799 г. была впервые получена хлорная известь.
Бытовая химия — это средства по уходу за собственностью: одеждой, помещениями, автомобилями. К средствам бытовой химии также причисляют дезинфицирующие средства, репелленты и клей.
Более половины (в денежном выражении) товаров бытовой химии — средства для стирки: стиральный порошок, гель для стирки, кондиционер для белья и вспомогательные средства для стирки.
Вторая по величине категория (около четверти рынка) — средства для мытья посуды руками и посудомоечными машинами.
Затем идут чистящие, дезинфицирующие и отбеливающие средства. На четвёртом месте — стеклоомыватель для автомобилей.
К товарам бытовой химии относится хозяйственное мыло, продажи которого каждый год снижаются. С помощью бытовой химии мы можем делать работу по дому и не только.В каждом доме есть запас химических средств различного назначения: от клеев до стиральных порошков. При неправильном хранении они могут представлять серьезную опасность. Перед использованием любого средства необходимо внимательно изучить инструкцию по его применению и рекомендации по правилам безопасности, которые необходимо соблюдать.
Все разнообразие бытовой химии можно условно разделить на следующие основные группы:

 моющие средства общего назначения;

 моющие средства для кухни;

 средства для мытья посуды;

 средства дезинфекции для санузлов;

 средства для очищения стеклянных (зеркальных) поверхностей;

 средства для мытья полов;

 средства для чистки текстиля (ковров и мебели);

 средства для стирки;

 средства от насекомых (инсектициды).

В настоящее время существует множество средств бытовой химии (стиральные порошки, средства для чистки одежды, домашнего текстиля, различных поверхностей, посуды, санузлов и т.д.). Бытовая химия — несомненное достижение цивилизации. Едва ли кто-либо может представить себе работу по дому без ее применения. Однако, поддерживая чистоту средствами бытовой химии, мы недооцениваем вред, который она приносит нашему здоровью.
Например, большая часть стиральных порошков на прилавках содержат полифосфаты, которые
 опасны не только для здоровья, но и для окружающей среды. Поверхностно-активные вещества , хлор, окислы азота, фенол, формальдегид, ацетон, аммиак, энзимы, отбеливатели, абразивные вещества, ароматизаторы. Вот далеко не полный список химических веществ, содержащихся в повсеместно используемой бытовой химии и парфюмерии. А ведь не секрет, что загрязнение окружающей среды подобными химическими веществами способствует развитию таких заболеваний, как дерматиты, аллергия, бронхиальная астма.

 Все вредные вещества можно разделить на следующие группы:

 Нарушающие работу эндокринных желез (они негативно влияют на протекание биологических процессов и вызывают неврологические, поведенческие и репродуктивные нарушения);

 Сохраняющиеся в окружающей среде и не распадающиеся в течение длительного периода времени;

 Среди всех вредных веществ наибольшую опасность представляют следующие:

Парабены (легко проникают в кожу и наносят вред изнутри);
Фталаты (могут вызвать преждевременные роды, неблагоприятно воздействуют на сперму);
Отдушки (общее название более чем 100 потенциально устойчивых к аллергичным компонентам веществ);

Бытовая химия является абсолютным лидером среди основных бытовых, вызывающих аллергические реакции аллергенов. Она может вызвать надсадный кашель и раздражение кожи у любого человека, а не только у аллергика. Причиной кашля чаще всего могут служить порошкообразные средства и аэрозоли, частицы которых в большом количестве остаются в воздухе после их применения. А те, кто столкнулся с дерматической реакцией бытовой химии на организм, подходят к выбору средств с особой тщательностью. Кто-то ищет возможность привозить моющие средства известных мировых брендов из-за рубежа, считая их более безопасными, кто-то сводит употребление средств бытовой химии в быту к минимуму, а кто-то путем проб и ошибок ищет наиболее подходящее средство.
Внимательно относитесь к бытовой химии, и по возможности сведите ее употребление к минимуму. При выборе средств ухода за домом советуют обращать внимание на надписи на этикетках и в инструкциях и опасаться следующих составляющих, способных вызвать негативные реакции организма.