title: Презентація на тему «Пластмаси» (варіант 2)

text:
Пластмаси

Потреби людини в різних матеріалах постійно зростають, але ресурси природних матеріалів на планеті обмежені. Друга половина XX ст. стала періодом інтенсивного пошуку, дослідження і виробництва полімерів. За своїми властивостями полімерні матеріали вигідно відрізняються від природних. Вони довговічніші, не зазнають корозії, мають невелику густину, досить міцні; їх легко формувати, обробляти, забарвлювати.
Чимало полімерів після нагрівання і подальшого охолодження хімічно не змінюються і зберігають свої фізичні властивості. У розплавленому стані їх заливають у форми, де при охолодженні вони тверднуть. Цю операцію можна повторювати декілька разів. Такі полімери називають термопластичними.
 До них належать :
поліетилен;
поліпропілен;
 полістирен;
 тефлон;
 поліметилметакрилат та ін.
Існують ще й термореактивні полімери. Під час нагрівання вони втрачають пластичність, а також здатність плавитися і розчинятися. Це — результат необоротних хімічних змін у полімерах, пов'язаних з утворенням додаткових ковалентних зв'язків і формуванням сітчастої структури.
 Термореактивними полімерами є:
фенолоформальдегідні смоли;
 епоксидні смоли.
Велика кількість полімерів становить основу пластичних мас (скорочена назва — пластмаси).

Пластмаси — це матеріали, створені на основі полімерів, які здатні під впливом температури і тиску набувати певної форми і зберігати її
.

Пластмаси, крім полімерів, містять різні добавки, які покращують їхні властивості, підвищують стійкість до хімічно агресивного середовища і зміни зовнішніх умов.
 Добавками слугують:
 розмелена деревина;
 крейда;
 графіт;
 папір;
 різні волокна.
Полімери в таких пластмасах є зв’язуючими компонентами. Якщо до мономера добавлено сполуку, яка розкладається при нагріванні з виділенням газів, то добутий полімер має вигляд застиглої піни (його називають пінопластом). Добавки-пластифікатори надають полімерному матеріалу еластичності.
Розглянемо кілька полімерів, які входять до складу найважливіших пластмас.
Поліетилен — безбарвний прозорий або білий напівпрозорий еластичний матеріал, який на дотик нагадує парафін. Це термопластичний полімер; його властивості залежать від умов перебігу реакції полімеризації.
На поліетилен не діють: -вода; -кислоти (крім нітратної);- луги;- жири;- масла.
нестійкий щодо галогенів та органічних розчинників;
 горючий;
виробляють пакувальну плівку і плівку для теплиць, водопровідні и каналізаційні труби, електроізоляцію, предмети побуту.
Поліетиленові вироби є морозостійкими, але не витримують нагрівання вище 60-100 °С.

Поліпропілен — полімер білого кольору, стійкий щодо лугів і кислот. Вироби з нього відзначаються достатньою міцністю. Із поліпропілену виготовляють одноразові шприци, посуд, пакувальну плівку, стільці, столи, труби, волокна.
Полівінілхлорид — найдешевший полімерний матеріал, стійкий щодо води, слабких основ і кислот, рідких вуглеводнів. Термопластичний полімер; його властивості визначаються добавками. Має невисоку термічну стійкість, при нагріванні розкладається з виділенням хлороводню, але незаймистий.
Із полівінілхлориду виготовляють лінолеум, плитку для підлоги.
Він слугує ізоляційним матеріалом для дротів і кабелю.
 Прозорі гнучкі трубки із цього полімеру використовують у медицині (системи переливання крові).
Тефлон є основою хімічно і термічно стійких пластмас. Його використовують:
 у протезуванні
для покриття поверхніпосуду,призначеного для нагрівання.

Політетрафлуоретен, або тефлон, — полімер, зовні схожий на поліетилен, має високу хімічну і термічну стійкість, негорючий. Не руйнується навіть концентрованими кислотами, не розчиняється й не набухає в жодному з розчинників. Вироби з тефлону можна використовувати в інтервалі температур від -260 до +260 °С.
На основі епоксидних смол виробляють лаки, клеї, герметики тощо.
Епоксидні смоли — це полімери з невисокою молекулярною масою (здебільшого 300-3500),які містять групи атомів. Тверднуть при змішуванні з фенолоформальдегідними смолами, багатоосновними карбоновими кислотами, деякими іншими сполуками в результаті взаємодії з ними (при цьому утворюється сітчаста структура).
Контрольні запитання :
Назвіть властивості полімерних матеріалів.
Які полімери назвиються термопластичними та термореактивними?
Що  таке пластмаси?
Які полімери входять до складу найважливіших пластмас, розкажіть про них?

Каучуки — полімерні матеріали рослинного або синтетичного походження, з яких виготовляють гуму та гумові вироби. Вони дуже важливі для людства, хоча б тому, що без шин не можуть функціонувати ні автомобільний, ні повітряний транспорт.

Найхарактерніша властивість каучуків — еластичність, тобто здатність після деформації відновлювати свою форму. Але при нагріванні або охолодженні така властивість втрачається. Ці матеріали відзначаються ще й високою міцністю та зносостійкістю.
Більшість каучуків — це полімери дієнових вуглеводнів та їх похідних.

Синтетичні каучуки не лише виявилися замінниками натурального, а й набули широкого застосування.
Залежно від мономера (мономерів) розрізняють бутадієновий, бутадієн-стирольний, ізопреновии (аналог природного), хлоропреновий каучуки та ін.
Уперше синтетичні каучуки почали виробляти в Радянському Союзі в 1932 р. за технологією, розробленою академіком С. В. Лебєдєвим. їх синтезують за реакціями полімеризації , більшість яких відбувається за участю каталізаторів.

Каучуки є сировиною для виробництва гуми. Основу цієї технології становить процес вулканізації — нагрівання каучуку із сіркою. Каучук змішують з наповнювачами (глиною, сажею, крейдою, кремнеземом), барвниками, речовинами, які подовжують термін еластичності гуми. Потім до суміші добавляють сірку. В результаті взаємодії каучуку із сіркою відбувається зшивання карбонових ланцюгів за допомогою сульфідних «містків» S – S з утворенням просторової структури. Але частина подвійних зв'язків зберігається. Якщо взяти надлишок сірки, то всі подвійні зв'язки будуть «витрачені» на зшивання й утвориться твердий термореактивний матеріал — ебоніт. Його використовують для виготовлення електротехнічних деталей, хімічної апаратури.

Серед інших сфер застосування каучуків — виробництво на їхній основі клеїв, деяких пластмас, штучної шкіри, взуття, плитки для підлоги, електроізоляційних оболонок.

Волокна — це довгі гнучкі нитки, які виробляють із природних або синтетичних полімерів і використовують для виготовлення пряжі й текстильних виробів.
Розрізняють природні, або натуральні, і хімічні волокна.

Природні волокна. Рослинні волокна формуються на поверхні насіння (бавовна), у стеблах і листі (коноплі, льон). їхня основа — целюлоза.
Тваринні волокна є білковими полімерами. Більшість вовни виробляють із шерсті овець. Шовк — це речовина, яку виділяють особливі залози тутового шовкопряда.
Бавовна відзначається термічною стійкістю, вовна — еластичністю, а шовк — високою міцністю і характерним блиском.

Хімічні волокна виробляють із деяких полімерів лінійної будови. Полімери спочатку розплавляють або розчиняють в органічному розчиннику, а потім розплав або розчин пропускають крізь дуже малі отвори. При цьому утворюються довгі й тонкі нитки.
Хімічні волокна поділяють на штучні і синтетичні.

Штучні волокна добувають переробкою природних полімерів, здебільшого целюлози. Вони мають низку переваг, які стосуються технології волокон і якості виробів із них.
Найважливішими штучними волокнами є віскозне й ацетатне. Основу першого становить целюлоза [С6Н7О2(ОН)3]n, а другого — її ацетатні естери (наприклад, триацетат С6Н7О2(ОСОСН3)3]n).

Синтетичні волокна виробляють із органічних сполук, здійснюючи хімічні реакції. До волокон цього типу належать капрон, найлон, енант, нітрон, лавсан та ін.
Синтетичні волокна міцніші, еластичніші, довговічніші за природні. Вони мають і недоліки — малу гігроскопічність, здатність до електризації. Тому до синтетичних волокон додають природні волокна і речовини- антистатики.
Капрон, найлон і енант — поліамідні волокна. Зовні капронове волокно нагадує натуральний шовк, але є набагато міцнішим. Із синтетичних нього виготовляють канати, риболовні сітки, волокон тканини, трикотажні вироби.
Дякуємо за увагу!


title: Презентація на тему «Будівельні матеріали» (варіант 3)

text:
Презентація по хімії на тему:БУДІВЕЛЬНІ  МАТЕРІАЛИ

СилікатИ
Нині широкого використання набули будівельні матеріали на основі силікатів: цемент, бетон,цегла, кераміка.
 Цемент, бетон,цегла,кераміка,скло – продукція силікатної промисловості.
Поняття про скло
Скло звичайне
Властивості скла:
Здатність пропускати сонячні промені
Поступовий перехід із твердого стану в рідкий через відсутність постійної точки плавлення й кипіння
Стійкість до дії кислот,лугів

РІЗНОВИДИ СКЛА ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
Стіни
Стеля
Фотокамера
Посуд
Меблі
Лампочка
Ялинкові прикраси
Кришталь
Зелене і коричневе скло почали виробляти в Єгипті й Месопотамії у IV тис. до н.е. Його выкористовували лише для прикрас.
Кришталь-скло,яке замість силікатів Натрію і Кальцію містить силікати і борати Калію та Плюмбуму(II).Кришталь сильно заломлює світло і грає всіма кольорами веселки.
Існує ще й кварцове скло – чистий переплавлений силіцій(IV) оксид. Це скло майже не змінює свого об’єму за зміни температури.

Кераміка.
      Вироби з глини називають керамікою, а керамічне виробництво
—гончарним. Найпоширеніша кераміка та, що складається з різних оксидів, у тому числі—оксиду силіцію(ІV) SiO2. Із керамічних виробів важливе значення мають порцеляна і фаянс.

Керамічне виробництво
До керамічних виробів належать:
Будівельна цегла
Кахлі
Облицювальні плитки
Раковини умивальників
Посуд із порцеляни і фаянсу

     Це́гла — штучний камінь форми
паралелепіпеда, виготовлений з мінеральних матеріалів та
підданий термічній обробці, що застосовується як
будівельний матеріал. Хоча аж до нашого часу
в багатьох країнах широке розповсюдження
мала неопалена цегла-сирець, часто з додаванням
 в глину різаної соломи, застосування в будівництві
 обпаленої цегли також сходить до глибокої
старовини. Особливо важливу роль грала цегла в архітектурі Месопотамії і
Стародавнього Риму, де з цегли викладали складні конструкції, зокрема арки.      Глина з погляду випалення представляє суміш легкоплавких і тугоплавких
мінералів. При випаленні легкоплавкі мінерали зв'язують і частково розчиняють
тугоплавкі мінерали.
     Структура і міцність цеглини після випалення визначається процентним
співвідношенням легкоплавких і тугоплавких мінералів, температурою і тривалістю випалення.В процесі випалення керамічної цегли легкоплавкі мінерали утворюють склоподібну, а тугоплавкі кристалічну фази. З підвищенням температури все більш тугоплавкі мінерали переходять в розплав і зростає зміст стеклофази.      Після випалення при температурі 950 — 1050 °C частка склоподібної фази в
керамічній цеглі має складати не більше 8-10 %.
Глина,змочена водою,стає подібною на пластилін, і їй можна надати різної форми.Цю властивість глини покладено в основу гончарства.

ЦементЦемент - це сірий порошок, що твердіє при змішуванні з водою. Він виготовляється з суміші глини і вапняку шляхом прожарювання їх до початку спікання. При цьому утворюється кам'яниста маса, яку розмелюють в тонкий порошок, схожий на борошно. Порошок пакують у водонепроникну оболонку. Якщо змішати цемент з піском або щебенем, то утворюється бетон - дуже міцний матеріал. Бетон з внутрішнім каркасом із залізних стрижнів називається залізобетоном і використовується як матеріал для будівельних конструкцій.
      Основний хімічний процес при виробництві цементу - спікання при 1200 - 1300 оС суміші
глини з вапняком, що приводить до утворення силікатів і алюмінатів кальцію:

Al2O3. 2SiO2. 2H2O = Al2O3. 2SiO2 + 2H2 O
CaCO3 = CaO + CO2h
CaO + SiO2 = CaSiO3
3CaO + Al2O3 = 3CaO.Al2O3
При змішуванні з водою відбувається
поступова гідратація:

3CaO . Al2O3 . 6H2O = 3CaO . Al2O3 + 6H2O

      Якщо при замішуванні цементної маси ввести в неї щебінь, гравій і тому подібні матеріали,
то вийде бетон. Якщо ж бетоном прикривають якусь основу (каркас) із залізних прутів, дроту, стрижнів і т.д., то подібні конструкції називають залізобетоном.
Залізо і бетон добре зчіплюються між собою, утворюючи міцну масу, не руйнується при
звичайних змінах температури (коефіцієнти об'ємного розширення заліза і бетону майже
однакові).
Залізобетон відрізняється механічною міцністю, великим опору стисненню і розриву.
Композиція з цементу і азбесту (асбоцемент) - цінний матеріал для покрівель. Азбоцементні даху відрізняються довголіттям.
Бетон добре затримує радіоактивні випромінювання і застосовується для захисту від них.
Цемент відноситься до числа так званих в'яжучих матеріалів. Це матеріали, здатні з рідкого або тістоподібного стану переходити в твердий, камневидное при звичайній температурі.
Перші заводи в Україні були збудовані на Донеччині та Рівненщині наприкінці ХІХ ст. Архітектор В.Городецький в 1903р. використав вітчизняний цемент для виготовлення оздоблення однієї з найкрасивіших будівель ХХст.,яка і донині прикрашає м.Київ.
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Органічні розчинники їх та застосування»


Презентація на тему «Синтетические моющие средства»


Презентація на тему «Використання нафтопродуктів»


title: Презентація на тему «Корольов Сергій Павлович» (варіант 3)

text:
Корольов Сергій Павлович
Народився 30 грудня 1906 року в місті Житомир.
Радянський вчений у галузі ракетобудування та космонавтики , конструктор.
 Під його керівництвом запущено першу міжконтинентальну балістичну ракету, перший штучний супутник Землі, перший політ людини в космос та вихід людини в космос.

Ранні роки
Народився в Житомирі в сім'ї викладача російської словесності у гімназії Павла Яковича Корольова.
Мати вчилась на Київських вищих жіночих курсах і працювала там у канцелярії.
У 1914 родина переїздить до Києва.
У жовтні 1916 року батьки Сергія офіційно розірвали шлюб, а через місяць мати вийшла заміж за Григорія Баланіна, інженера-електрика, який невдовзі одержав призначення до Одеси.Там Сергій пішов до першого клас.у Третьої гімназії.  Почалася революція й гімназію закрили.
Вітчим записав Сергія до модельного гуртка портового клубу, згодом хлопчина запалився мрією побудувати планер.
Освіта
З осені 1924-го Сергій Корольов став студентом механічного факультету Київського політехнічного інституту.
.Корольов вибрав аеромеханічний факультет МВТУ ім. М. Баумана. Спеціальність – літакобудування. Для дипломної роботи він затвердив двомісний літак власної конструкції. Після захисту проект літака С.Корольова «СК-4» перейшов у виробничу стадію. У першому польоті за штурвалом «СК-4» був льотчик-випробувач Д.Кошиць, а С.Корольов був пасажиром. Випробування пройшло успішно, хоча під час посадки було пошкоджено шасі.
Корольов у кабіні планера «Коктебель».
Головний конструктор
У 1946 році Корольова призначають головним конструктором балістичних ракет і начальником відділу НДІ-88. Десять років праці, творчих мук, радісних звершень і злетів, утім, мало кому відомих. На все накладено гриф «цілком таємно». То була справді державна таємниця надзвичайної ваги і значення.
Перший штучний супутник Землі.

Помер Корольов 14 січня 1966
В 1970році в м. Житомирі було відкрито меморіальний будинок-музей академіка Сергія Павловича Корольова. А в 1987 році — Музей Космонавтики імени Сергія Корольова
Музей космонавтики ім. С. Корольова


Презентація на тему «Виробництво сталі»


Презентація на тему «Залізо» (варіант 3)


title: Презентація на тему «Способи добування алкінів»

text:
Презентація
Учениці 11-А класу
Гаджук Зорини
Способи добування алкінів
    Алкі́ни, ацетиле́нові вуглево́дні - члени групи  вуглеводнів із загальною формулою CnH2n-2, називаються також ацетиленами, за тривіальною назвою першого предстаника гомологічного ряду, ненасичені сполуки; характеризуються одним чи більше потрійними зв'язками між атомами вуглецю.
		Наявність потрійного зв'язку в ланцюзі приводить до підвищення температури кипіння, густини і розчинності їх у воді в порівнянні з олефінами і парафінами.
    	Легкі алкіни — гази, більш важкі — рідини або тверді речовини.
Лабораторні методи одержання:
	1.  Дегідрогалогенування дигалогеналканів або галогеналкенів

CH3—CH2–CHBr2 + 2KOH → CH3–C≡CH + 2KBr + 2H2O
CH2=CHBr +NaNH2 → HC≡CH + NaBr + NH3

	Реакція дегідрогалогенування відбувається при підвищених температурах сильними основами (спиртовий розчин лугу, алкоголят, амід натрію тощо)

2. Алкілювання алкінів

	Алкілювання алкінів проводять в два етапи:

 утворення ацетиленідів
		HC≡CH + NaNH2 → HC≡CNa + NH3

дія алкілгалогеніду на ацетиленід
	HC≡CNa + Br–CH3 → HC≡C–CH3 + NaBr

Промислові методи одержання:
	1. Карбідний метод
	 Започаткований Ф. Велером.
	Кальцій карбід отримують шляхом спікання вапняку з коксом в електропечах при температурі 2000 °С
CaCO3 → CaO + CO2
CaO + 3C → CaC2 + CO
	При дії на отриманий карбід води утворюється натрій гідроксид і ацетилен
CaC2 + 2H2O → Ca(OH)2 + C2H2
	За карбіду магнію Mg3C2 аналогічно утворюється пропін
Mg3C2 + 4H2O → CH3–C≡CH + 2Mg(OH)2

		2. Піроліз вуглеводнів

	Ацетилен добувають піролізом метану при високій температурі (1200-1500 °С) з наступним швидким охолодженням продуктів реакції. Продукти, отримані в результаті реакції піролізу метану, швидко охолоджуються до температури 90-200 °С. Робиться це для того, щоб зберегти ацетилен, оскільки при такій температурі реакція його розкладу припиняється

                                         2CH4 → HC≡CH + 3H2

	У промисловості також використовують теромоокислювальний піроліз метану. Цей процес полягає в неповному згорянні суміші метану з киснем при температурі 1450-1500 °С і атмосферному тиску. Метан який не прореагував при цій температурі розкладається з утворенням ацетилену і ряду інших продуктів
	6CH4 + 4O2 → HC≡CH + CO2 + 3CO + 8H2 + 3H2O

	Окрім цього ацетилен добувають піролізом вуглеводневої сировини (бензину, гасу) при 1200-1500 °С, який проходить легше ніж піроліз метану
	C6H14 → 3HC≡CH + 4H2


title: Презентація на тему «Косметичні засоби» (варіант 2)

text:
Косметичні засоби
Виконала учениця 9 класу
Максименко Анастасія

Космецевтика
Косметика - це хімічна формула, що складається з хімічних речовин, інгредієнтів.До складу одного косметичного засобу може входити більше 50 інгредієнтів.
Небезпечні продукти у складі  косметики1, 4 – діоксан,нітрозаміниі хімічні речовини,які впливають на ендокринну ігормональну системи
                                  стандарти                 натуральної              косметикиДо складу натуральної косметикита косметики «органік» повиннівходити 5 видів інгредієнтів:вода, природні мінерали, рослинніінгредієнти, які отримуютьфізичними і хімічними методами, а також інші групи інгредієнтів
Дякую за увагу!
♥


title: Презентація на тему «Туманності» (варіант 3)

text:
Туманності
Туманності - це небесні об'єкти, які на відміну від зірок виглядають як плями. Найбільш яскраві з них видно неозброєним оком. Далекі туманні об'єкти - туманності були помічені астрономами ще в XVII столітті.  Французький астроном Ш. Мессе, склав перший список туманностей, що містив близько 100 об'єктів, але лише в 20 -- x роках нашого століття вдалося встановити, що деякі туманності - це гігантські зоряні системи, знаходяться далеко за межами нашої Галактики - Чумацького Шляху.
Галактична туманність – внутрішньо галактична хмара розріджених газів і пилу.
Дифузійні туманності – величезні за розміром, досить щільної, неправильної форми.
Первинна ознака, що використовується при класифікації туманностей - поглинання або випромінювання ними світла, тобто за цим критерієм туманності діляться на темні і світлі.
Темні спостерігаються завдяки поглинанню випромінювання розташованих за ними джерел.
Світлі - завдяки власному випромінюванню або відображенню світла розташованих поруч зірок.
Світлі – якщо поблизу туманності є достатньо яскрава зоря, то туманність відбиває її світло.
Світлатуманність
Темні поглинають світло зірок, що знаходяться за нею.
Темна туманність
Існують різноманітні способи позначень туманностей. Найбільш знайомий спосіб – присвоєння назви, яка вказує на сузір`я, в якому туманність знаходиться. Існує й інший спосіб позначення за зоряними скупченнями буквою і цифрою з нею.
Наша галактика має дуже добре виражену спіральну структуру. Спіральні рукава, утворені газом, пилом та молодими зарями лежать у площині диска Галактики. В рукавах і в наш час відбувається процес зореутворення.
Туманність Лагуна
Крабоподібна
Туманність Орла
Туманність Киля
Хмари газу, які не обертаються, породили еліптичні галактики. Неправильні галактики також утворилися з хмар газу, що володіли запасом обертання, але не мали згущувань в центрі. У центрах декількох десятків галактик виявлені надмасивні чорні діри. Їх маси перевищують мільйон мас Сонця. За допомогою найбільших у світі телескопів зареєстровані багато і багато мільярдів галактик. Близько 90% від загального числа галактик об'єднані в скупчення. Форми і розміри галактик дуже різноманітні, проте можна виділити кілька основних їх морфологічних типів: еліптичні, спіральні, лінзоподібні, неправильні і карликові.


title: Презентація на тему «Мило» (варіант 9)

text:
Мило
Кельти

Чому саме ‘sapo’?
Стародавній Рим

Чому саме «мильні опери»?
Мексика 1841


title: Презентація на тему «Спирты» (варіант 1)

text:
Тема : Спирты
Презентация по химии
Ученицы 11 «Б» класса
ЗОШ №41
Зануды Татьяны

Содержание
Общая справка
Классификация спиртов
Номенклатура спиртов
История открытия спиртов
Нахождение спиртов в природе
Физические свойства
Химические свойства
Применение спиртов

Общая справка
Спирты — органические соединения, содержащие одну или несколько гидроксильных групп (гидроксил, OH), непосредственно связанных с насыщенным атомом углерода, находящемся в состоянии sp3 гибридизации. Спирты можно рассматривать как производные воды H2O, в которых один атом водорода замещен на органическую функциональную группу: R-OH.

Если гидроксильная группа связана с углеродом, находящемся в состоянии sp2 гибридизации, такие соединения называют енолы; если гидроксильная группа связана напрямую с бензольным кольцом, такие соединения называют фенолы.

Спирты являются обширным и очень разнообразным классом органических соединений: они широко распространены в природе, имеют важнейшее промышленное значение и обладают исключительными химическими свойствами.

 1. Классификация спиртов.

Типы классификации спиртов.
1) По числу гидроксильных групп:
Одноатомные, двухатомные(гликоли), трехатомные и многоатомные спирты

2) По характеру углеводородного радикала:
Предельные, непредельные, ароматические

3) По характеру атома углерода, с
которым связана гидроксильная группа:
Первичные, вторичные, третичные

Номенклатура спиртов
Для распространенных спиртов, имеющих простое строение, используют упрощенную номенклатуру: название органической группы преобразуют в прилагательное (с помощью суффикса и окончания «овый») и добавляют слово «спирт»:
СН3ОН	              метиловый спирт

С2Н5ОН	                   этиловый спирт

(Н3С)2СНОН	    изопропиловый спирт

С4Н9ОН	                   бутиловый спирт

В том случае, когда строение органической группы более сложное, используют общие для всей органической химии правила. Названия, составленные по таким правилам, называют систематическими. В соответствии с этими правилами, углеводородную цепь нумеруют с того конца, к которому ближе расположена ОН-группа. Далее используют эту нумерацию, чтобы указать положение различных заместителей вдоль основной цепи, в конце названия добавляют суффикс «ол» и цифру, указывающую положение ОН-группы.
Функциональные (ОН) и замещающие (СН3) группы, а также соответствующие им цифровые индексы выделены различающимися цветами.

Систематические названия простейших спиртов составляют по тем же правилам: метанол, этанол, бутанол. Для некоторых спиртов сохранились тривиальные (упрощенные) названия, сложившиеся исторически: пропаргиловый спирт НСєС–СН2–ОН, глицерин HO–СH2–СН(ОН)–CH2–OH, пентаэритрит С(СН2ОН)4, фенетиловый спирт С6Н5–CH2–CH2–OH.
Историческая справка
Слово «спирт» происходит от древнего латинского названия этого вещества – spiritus vini («дух вина»). Этот термин до сих пор используется в медицине при записи рецептов. В XVI веке в западноевропейских языках, а в XVIII веке и в русском у винного (этилового) спирта появилось новое название – алкоголь (араб. «ал-кугул»).
Безводный (абсолютный) этиловый спирт был впервые получен лишь в 1796 году российским химиком Товием  Егоровичем Ловицем   и немецким учёным Иеремием Вениамином Рихтером. Для этой цели они применяли вещества, связывающие воду, например оксид кальция (негашёную известь). Абсолютный спирт легко поглощает влагу воздуха, поэтому его хранят в плотно закрытых сосудах.
Нахождение спиртов в природе
Спирты имеют самое широкое распространение в природе, особенно в виде сложных эфиров, однако и в свободном состоянии их можно встретить достаточно часто.

Метиловый спирт в небольшом количестве содержится в некоторых растениях, например: борщевике (Heracleum).

Этиловый спирт — естественный продукт спиртового брожения органических продуктов, содержащих углеводороды, часто образующийся в прокисших ягодах и фруктах без всякого участия человека. Кроме того, этанол является естественным метаболитом и содержится в тканях и крови животных и человека.

В эфирных маслах зеленых частей многих растений содержится 3(Z)-Гексен-1-ол («спирт листьев»), придающий им характерный запах.Фенилэтиловый спирт — душистый компонент розового эфирного масла.Очень широко представлены в растительном мире терпеновые спирты, многие из которых являются душистыми веществами,

Физические свойства спиртов
Спирты растворимы в большинстве органических растворителей. При увеличении количества атомов С в органической группе начинает сказываться гидрофобный (водоотталкивающий) эффект, растворимость в воде становится ограниченной.

Благодаря наличию ОН-групп между молекулами спиртов возникают водородные связи.

В результате у всех спиртов более высокая температура кипения, чем у соответствующих углеводородов .
Рис. 5. ВОДОРОДНЫЕ СВЯЗИ В СПИРТАХ (показаны пунктиром)

1. Взаимодействие спиртов со щелочными и щелочноземельными металлами
2Na + 2H2O= 2NaOH + H2
2Na + 2C2H5OH = 2C2H5ONa +H2
2Na + 2ROH = 2RONa + H2
2. Взаимодействие спиртов с гологеноводородами (после замещения гидроксильной группы на галоген получается галогеноалкан)
C2H5OH + HBr           C2H5Br +H2O
3. Межмолекулярная дегидратация спиртов ( Отщепление молекул воды от двух молекул спирта при нагревании водоотнимающих средств. В результате образуются простые эфиры)
R - OH + HO - R     H2SO4(конц.)        R – O - R + H2O
А при нагревании этилового спирта с серной кислотой до температуры от 100 до 140 градусов Цельсия образуется диэтиловый (серный) эфир
C2H5OH + HOC2H5    H2SO4 (Конц.), t< 140     C2H5 – O – C2H5 + H2O
4. Взаимодействие спиртов с органическими и неорганическими кислотами (с образованием сложных эфиров, по-другому, реакция этерификации)
                    O                                   O
R1 – OH +         C – R2       R2 - C                + H2O
                    HO                                O – R
Спирт             Карбоновая        Сложный эфир
                         кислота

Химические свойства спиртов

5. Внутримолекулярная дегидратация спиртов (В результате происходит получение алкенов)
CH3 – CH2 – OH  H2SO4 (конц.), t>140  CH2   CH2 + H2O
6. Окисление спиртов (Обычно проводят сильными окислителями.)В зависимости от природы спита и условий проведения реакции могут образовыватсься различные продукты. Например первичные спирты окисляются сначала в альдегиды, а затем в карбоновые кислоты:
                              [O]                      O     [O]                     O
CH3 – CH2 – OH            CH3 – C                  CH3 - C
                             -H2O                    H                            OH
При окислении вторичных спиртов образуются кетоны:
                              [O]
CH3 – CH – CH3         CH3 – C – CH3
           OH          -H2O             O
Третичные спирты достаточно устойчивы к окислению, но в жестких условиях (сильный  окислитель, высокая температура) возможно их окисление, происходящее с разрывом углеро-углеродных связей, ближайших к гидроксильной группе.
7. Дегидрирование спиртов ( При пропускании паров спирта при 200-300 градусов Цельсия на металлическим катализатором, например медью, серебром или платиной, первичные спирты превращаются в альдегиды, а вторичные в кетоны)
                                                 O
R – CH2 – OH  Cu, t  R – C       + H2   (Альдегид)
                                                 H
R – CH – R  Cu, t   R – C – R + H2   (Кетон)
        OH                        O

Применение спиртов.
Способность спиртов участвовать в разнообразных химических реакциях позволяет их использовать для получения всевозможных органических соединений: альдегидов, кетонов, карбоновых кислот простых и сложных эфиров, применяемых в качестве органических растворителей, при производстве полимеров, красителей и лекарственных препаратов.
Фенетиловый спирт С6Н5–CH2–CH2–OH обладает запахом розы, содержится в розовом масле, его используют в парфюмерии.

Этиленгликоль HOCH2–CH2OH используют в производстве пластмасс и как антифриз (добавка, снижающая температуру замерзания водных растворов), кроме того, при изготовлении текстильных и типографских красок.

Диэтиленгликоль HOCH2–CH2OCH2–CH2OH используют для заполнения тормозных гидравлических приспособлений, а также в текстильной промышленности при отделке и крашении тканей.
Этанол С2Н5ОН – исходное соединение для получения ацетальдегида, уксусной кислоты, а также для производства сложных эфиров карбоновых кислот, используемых в качестве растворителей. Кроме того, этанол – основной компонент всех спиртных напитков, его широко применяют и в медицине как дезинфицирующее средство.
Метанол СН3ОН используют как растворитель, а также в производстве формальдегида, применяемого для получения фенолформальдегидных смол, в последнее время метанол рассматривают как перспективное моторное топливо. Большие объемы метанола используют при добыче и транспорте природного газа. Метанол – наиболее токсичное соединение среди всех спиртов, смертельная доза при приеме внутрь – 100 мл.
Бутанол используют как растворитель жиров и смол, кроме того, он служит сырьем для получения душистых веществ (бутилацетата, бутилсалицилата и др.). В шампунях он используется как компонент, повышающий прозрачность растворов.

Бензиловый спирт С6Н5–CH2–OH в свободном состоянии (и в виде сложных эфиров) содержится в эфирных маслах жасмина и гиацинта. Он обладает антисептическими (обеззараживающими) свойствами, в косметике он используется как консервант кремов, лосьонов, зубных эликсиров, а в парфюмерии - как душистое вещество.
Глицерин HOCH2–CH(OH)–CH2OH применяют для получения полиэфирных глифталевых смол, кроме того, он является компонентом многих косметических препаратов.


Презентація на тему «Вугілля і продукти його переробки»


title: Презентація на тему «Металлы» (варіант 3)

text:
Способы получения металлов
Металлы
Распространенность металлов в природе

Содержание некоторых металлов в земной коре:

Алюминий - 8,2%
Железо - 5,0%
Кальций - 4,1%
Натрий - 2,3%
Магний - 2,3%
Калий - 2,1%
Распространенность металлов в природе
Содержание некоторых металлов в морской воде:

Na+ 1,05%

Mg 2+ 0,12%
В природе металлы могут встречаться:

Только в свободном (самородном) виде (благородные металлы - золото, платина);

В самородном виде и в виде соединений (металлы малой  активности – серебро, медь, ртуть, олово);

Только в виде соединений (металлы, стоящие в ряду напряжений до олова).
Нахождение металлов в природе
Самородок золота
Самородок платины
Самородок серебра
Самородок меди
Ртуть
Олово
Способы получения металлов
Руды
Восстановители бывают:

неметаллические: кокс, оксид углерода (II), водород;

металлические: алюминий, магний, кальций и другие металлы.

Восстановление:
 из их оксидов углем или оксидом углерода (II)

ZnО + С = Zn + СО

 водородом

Fе2О3 + ЗСО = 2Fе + ЗСО2
WO3 + 3H2 =W + 3H22O
СоО + Н2 = Со + Н2О

Руду, представляющую собой соль угольной кислоты, можно сразу восстанавливать при помощи угля:

ZnCO3 = ZnO + CO2
Получение меди из оксида с помощью водорода:
Cu +2O + H2 = Cu0 + H2O (водородотермия)

Получение железа из оксида с помощью алюминия.
Fe+32O3 +2Al = 2Fe0 + Al2O3 (алюмотермия)

Для получения железа в промышленности железную руду подвергают магнитному обогащению:

3Fe2 O3 + H2 = 2Fe3 O4 + H2O или 3Fe2O3 + CO = 2Fe3O4 + CO2 , а затем в вертикальной печи проходит процесс восстановления:

Fe3O4 + 4H2 = 3Fe + 4H2O
Fe3O4 + 4CO = 3Fe + 4CO2

	Восстановление проводят химическими или электрохимическими способами. Химическое восстановление заключается во взаимодействии соединений металлов с углем, водородом или металлами-восстановителями. Например, при взаимодействии оксидов железа со специально обработанным углем (коксом) образуется чугун. С помощью водорода получают вольфрам, молибден, кобальт и другие металлы, например, по реакции:

WO3 + ЗН2 = W + ЗН2О

	Многие металлы производят взаимодействием соединений металлов с другими металлами, например:

BeF2 + Mg = Be + MgF2

Кадмий
Хром
Титан
Цинк
Алюминий
Никель
Индий
Магний
Промышленные способы получения металлов
Пирометаллургия
Пирометаллургический способ - методы переработки руд, основанные на химических реакциях, происходящих при высоких температурах.

1 стадия: обжиг с целью перевода сульфидов в оксиды
 ZnS + O2 → ZnO + SO2
2 стадия: восстановление металлов из оксидов
ZnO + CO → Zn + CO2

Соль → оксид
Соли кислородсодержащих кислот – термическое разложение:
CuCO3 = CuO + CO2
Соли бескислородных кислот- обжиг:
2ZnS + ЗО2 = 2ZnО + 2SО2
Восстановление углем или угарным газом:
CuO + C → Cu + CO
CuO + CO → Cu + CO2
Водородотермия:
Cr2O3 + H2 → Cr + H2O
Металлотермия:
Fe2O3 + Al → Fe + Al2O3
Гидрометаллургия
Гидрометаллургический способ – методы получения металлов, основанных на химических реакциях,   происходящих в растворах:

1 стадия: перевод из руд в раствор

 CuO + H2SO4 = CuSO4 + H2O

2 стадия: выделение из растворов другими металлами

CuSO4 + Fe = FeSO4 + Cu.

Электрометаллургия
Электрометаллургический способ – то способы получения металлов с помощью электрического тока (электролиза). Этим методом получают алюминий, щелочные металлы, щелочноземельные металлы. При этом подвергают электролизу расплавы оксидов, гидроксидов или хлоридов:

				           Эл. ток
2Аl2О3   →  4Al + 3O2
 (раствор в криолите)

2NaCl  → 2Na  +  Cl2
MgBr2  →  Mg  +  Br2

Термическое разложение соединений. Железо взаимодействует с оксидом углерода (II) при повышенном давлении и температуре 100-2000, образуя пентакарбонил:

Fe + 5CO = Fe (CO)5

Пентакарбонил железа-жидкость, которую можно легко отделить от примесей перегонкой. При температуре около 2500 карбонил разлагается, образуя порошок железа:

Fe (CO)5 = Fe + 5CO
Спасибо за внимание!!!


title: Презентація на тему «Фосфор» (варіант 1)

text:
Фосфор
Характеристика  елемента та утворених ним сполук, кругообіг елемента в природі

Періодична система хімічних елементів Д.І.Менделєєва
Періоди
1
2
3
4
5
6
7
Ряди
1
2
3
4
10
9
8
7
5
6
Групи елементів
I
II
VI
V
VII
III
IV
VIII

 P

Фосфор
p
31
+15
0

2
8
5
P = 15
e =  15
N = 16
−

Короткий електронний запис:

1s²

2p⁶

2s²
3s²

3d
0
Хімічні властивості
Для фосфору характерні відновні властивості,  які він виявляє у реакціях з неметалами:

                   4P+3O2 (нестача)       2P2O3
                   4P+5O2 (надлишок)       2P2O5
                   2P+5Cl2 (надлишок)       2PCl5

В реакціях з активними металами фосфор виступає в ролі окисника:

                            3Mg+2P       Mg3P.
Кругообіг фосфору
Природні сполуки фосфору
фосфати
Ф
О
С
Ф
О
Р
И
Т
и
Діяльність людини порушила
природний кругообіг Фосфору.

Сполуки Фосфору використовуються
для виробництва добрив
та мийних засобів.
 Це призводить до забруднення
 водойм сполуками Фосфору.
Діяльність людини порушила
 природний кругообіг Фосфору.
Сполуки Фосфору використовуються
 для виробництва добрив та мийних засобів.
Це призводить до забруднення
 водойм сполуками Фосфору.


Презентація на тему «Нуклеїнові кислоти» (варіант 1)


Презентація на тему «Вещества, входящие в состав живых организмов»


title: Презентація на тему «Чавун»

text: 3Fe + C = Fe3C


Презентація на тему «Валентність» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Використання неметалів та їх сполук, кругообіг неметалів у природі»

text:
Використання неметалів та їх сполук , кругообіг неметалів у природі
Підготував
 учень 10 класу
Нікіфорчук Дмитро


Презентація на тему «Глюкоза» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Синтетические полимеры»

text:
Синтетические полимеры. Искусственные полимерные материалы

Человек давно использует природные полимерные материалы в своей жизни. Это кожа, меха, шерсть, шёлк, хлопок и т. п., используемые для изготовления одежды, различные связующие (цемент, известь, глина), полимерные тела, широко используемые как строительные материалы.
Промышленное производство цепных полимеров началось в начале XX века, хотя предпосылки для этого появились ранее.

Практически сразу же промышленное производство полимеров развивалось в двух направлениях — путём переработки природных органических полимеров в искусственные полимерные материалы и путём получения синтетических полимеров из органических низкомолекулярных соединений.

В первом случае крупнотоннажное производство базируется на целлюлозе. Первый полимерный материал из физически модифицированной целлюлозы был получен в середине XIX века. На основе  простых и сложных эфиров целлюлозы производят плёнки, волокна, лакокрасочные материалы и загустители.

  Развитие кино и фотографии оказалось возможным лишь благодаря появлению прозрачной плёнки из нитроцеллюлозы.

Производство синтетических полимеров началось в 1906 году, когда Лео Бакеланд запатентовал так называемую бакелитовую смолу — продукт конденсации фенола и формальдегида, превращающийся при нагревании в трёхмерный полимер. В течение десятилетий он применялся для изготовления корпусов электротехнических приборов, аккумуляторов, телевизоров, розеток и т. п., а в настоящее время чаще используется как связующее и адгезивное вещество.

Лео Бакеланд
Благодаря усилиям Генри Форда, перед Первой мировой войной началось бурное развитие автомобильной промышленности сначала на основе натурального, затем также и синтетического каучука.
 В эти же годы было освоено промышленное производство полистирола и поливинилхлорида, являющихся прекрасными электроизолирующими материалами, а также полиметилметакрилата — без органического стекла под названием «плексиглас» было бы невозможно массовое самолётостроение в годы войны.

После войны возобновилось производство полиамидного волокна и тканей (капрон, нейлон), начатое ещё до войны. В 50-х годах XX века было разработано полиэфирное волокно. Полипропилен и нитрон — замыкают список синтетических волокон, которые использует современный человек для одежды и производственной деятельности. В первом случае эти волокна очень часто сочетаются с натуральными волокнами из целлюлозы или из белка (хлопок, шерсть, шёлк).

Список замыкают так называемые уникальные полимеры, синтезированные в 60—70 годы XX века. К ним относятся ароматические полиамиды, полиимиды, полиэфиры, полиэфир-кетоны и др.; непременным атрибутом этих полимеров является наличие у них ароматических циклов и (или) ароматических конденсированных структур. Для них характерно сочетание выдающихся значений прочности и термостойкости.

Спасибо за внимание


title: Презентація на тему «Лужні метали» (варіант 1)

text:
Лужні метали. Фізичні та хімічні властивості простих речовин. Біологічна роль елементів.
Загальна характеристика елементів І групи, головної підгрупи
Li
Na
K
Rb
Cs
Fr
7
23
39
85
133
[233]
2s¹
3s¹
4s¹
5s¹
6s¹
7s¹
))
)))
))))
)))))
))))))
)))))))

З
Б
І
Л
Ь
Ш
У
Ю
Т
Ь
С
Я

З
Б
І
Л
Ь
Ш
У
Ю
Т
Ь
С
Я

Елемент        Ar           валентні      атомний    металічні     відновні
                                      електрони      радіус   властивості властивості
Будова атомів лужних металів
Електронна будова атомів і йонів
Na -1e⁻ = Na⁺

    Na                Na⁺
                                  1s²2s²2p⁶3s¹              1s²2s²2p⁶

-1 e⁻

-1 e⁻
3s
2s
1s
2p
2p
1s
2s
Йони Na⁺ і K⁺ входять до складу всіх сполук Натрію і Калію – оксидів, гідроксидів, солей.
   фізичні властивості лужних металів

Металічна кристалічна гратка

Тверді речовини, сріблясто-білого коляру.
Електропровідні  та  теплопровідні,
Легкоплавкі  та  пластичні.
Знаходження в природі       лужних металів
NaCl –кухонна (кам'яна)  сіль
Na2SO4 · 10H2O –  глауберова сіль
NaCl·KCl –  сильвініт
KCl · MgCl · 6H2O –  карналіт
Масова частка елементів у різних об'єктах
     Натрій і Калій є найважливішими біоєлементами. Натрій – один із найважливіших елементів для мінерального обміну тварин і людини. Катіони Натрію беруть участь у підтримці осмотичного тиску та кислотно-лужної рівноваги, у проведенні нервових імпульсів. Катіони Калію беруть участь у генерації та проведенні біоелектричних потенціалів у нервах і м’язах, у регуляції скорочень серця й інших м’язів, підтримують осмотичний тиск у клітинах, активують деякі ферменти.
Способи одержання
лужних металів

електроліз расплаву солі

 2NaCl = 2Na + Cl₂

Відновлення катіонів
На катоді: Na⁺ + e⁻→ Na°

Окиснення аніонів
На аноді: Cl⁻ - e⁻→ Cl°

Хімічні властивості лужних металів
Чому лужні метали не використовують для реакцій з розчинами кислот і лугів?

Na

Li

K
Катіони лужних металів забарвлюють полум'я спиртівки

Rb
Cs
Біологічна роль та використання
сполук калію та натрію
ответ
ответ
ответ
NaCl
Кристалли-ческая сода
Na2CO3 · 10H2O
Питьевая сода
NaHCO3
поташ
K2CO3
Калийная селитра
KNO3
Глауберова соль
Na2SO4 · 10H2O


title: Презентація на тему «Вода» (варіант 8)

text:
ВОДА

Відомо, що вода на планеті може знаходитися в трьох різних станах:
- твердому;
- рідкому;
- газоподібному.

Вода присутня у всіх продуктах:
молочних;
м’ясних;
овочевих;
фруктах.

Організм регулює кількість
води в кожній системі, органі, клітині.
Потреба дорослої людини у воді становить 40 мл/кг маси тіла на добу, немовляти – 150-150 мл/кг.

Ми ніколи не будемо мати більше води, ніж маємо зараз.

Щодня з поверхні Землі випаровується близько трильйона тонн води.
Вода для здорового серця
Вода допомагає знизити ймовірність серцевого нападу. Під час досліджень вчені з'ясували, що ті люди, які п'ють близько шести склянок води в день, менше схильні до ризику серцевого нападу на відміну від тих, хто випиває всього дві склянки.
Вода як дієта
За допомогою води можна боротися із зайвою вагою. Вживаючи з напоїв тільки воду, можна різко знизити загальну калорійність раціону. По-перше, тому, що людина припиняє пити калорійні солодкі газовані води і соки; по-друге, тому, що після того, як ми п’ємо воду, нам менше хочеться солодощів, як у випадку з чаєм або кавою.

Вода - переносник хвороб
Вода не тільки дарує життя, але може і віднімати його. 85 % всіх захворювань у світі передається через воду. Щорічно 25 млн чоловік помирає від цих захворювань.
35 тонн води за життя
Без води людина може прожити дуже недовго. Потреба у воді стоїть на другому місці після кисню. Без їжі людина може прожити близько шести тижнів, а без води - п'ять-сім діб. За все життя людина випиває близько 35 т води.
Кавун на 93% складається з води.
У найглибшій точці світового океану (Маріанський жолоб, 11034 м.) кинутій у воду залізній кульці потрібно більше години, щоб досягти океанського дна.

Недалеко від села Кергалан в Азербайджані є горюча вода. Від сірника вода спалахує блакитним полум’ям через наявність у її складі метану.
У складі мантії Землі води міститься в 10-12 разів більше, ніж у Світовому океані.
Як стверджують фахівці, досить випити дві склянки чистої води щоб подолати депресію і втому.
Тіло людини складається на 65% із води. Циркуляція води в організмі так само важлива для існування, як і циркуляція води в природі.
Підраховано, що за життя людина випиває близько 25  тонн води.

Морська вода замерзає при температурі -1,9 градуса Цельсія.
У середньовічному Парижі (ХІІ століття) вміст нічних горщиків і помиї виливалися на вулицю безпосередньо через вікна. Щоб не облити перехожих нечистотами, потрібно було тричі крикнути «обережно, вода!» («gare l’eau!»).
Забруднені підземні води очищаються протягом декількох тисячоліть.
Середньостатистична людина, користуючись водопровідною водою, за своє життя пропускає через організм від 80 кг до 100 кг хімічного бруду. І саме тому так важливо бути впевненим в якості води, яку ви вживаєте.
1 літр нафтопродукту, який потрапляє у ґрунт чи воду, робить непридатним для споживання 1 млн літрів води.
Вживання кофеїну
 й алкоголю призводить
до обезводнення.
 На кожну випиту чашку
 кави або порцію алкоголю
 треба додатково
 випити
Склянку
 води!!!

За добу з поверхні Світового океану випаровується стільки води, скільки її міститься у руслах усіх рік земної кулі.
Найчистіша вода у Фінляндії
За даними ЮНЕСКО, найчистіша вода знаходиться у Фінляндії. Усього в дослідженні свіжої природної води брало участь 122 країни. При цьому 1 млрд людей у всьому світі взагалі не має доступу до безпечної води.
Під час намилювання рук з крана намарно витікає від 15 до 20 л води. Для зменшення подібного марнотратства необхідно частіше закручувати кран, що дозволить заощаджувати до 70% води.
У струмені фонтану на
 іспанському острові
Менорка прихована
 труба, по якій
 піднімається вода.
Так створюється ілюзія,
 що кран просто висить
 у повітрі. Схожі конструкції
є в Бельгії, США і Канаді.

Верблюд вагою 250-300 кг може випити у спеку за один раз 100 літрів води.
Вода відбиває 5% сонячних променів, у той час як сніг – близько 85%. Під лід океану проникає тільки 2% сонячного світла.
Найбільше прісної води - в льодовиках
Якби всі льодовики раптом станули, то рівень світового океану піднявся б на 64 метра і близько 1/8 поверхні суші було б затоплено водою.
      Презентацію виконала учениця 9 класу:Грицишин Софія.


title: Презентація на тему «Життя поза межами Землі»

text:
Життя поза межами Земліпрезентація
Виконала:
учениця 11 класу
КЗ «НВК « Гарант»
м. Лисичанська
Тішакова Діана
Вчитель: Чумак Л.С.
Позаземне життя
Гіпотетична форма життя, що виникла й існує за межами Землі. Є предметом вивчення космічної біології і ксенобіології й одним з вигаданих об'єктів у науковій фантастиці.
Питання про існування інопланетного життя досі залишається частково відкритим. Чому частково? Це залежить від того, що розуміти під словом «життя». Якщо мати на увазі найпростіше органічне життя на рівні спор мікроорганізмів і органічних речовин – то так, життя є.

Наприклад, вже давно були виявлені спори мікроорганізмів у впалих на Землю метеоритів. Це вже доведений факт. І навряд чи це життя «вирвалося» із Землі, щоб потім впасти на неї ж. Метеорити – мандрівники Всесвіту. Вони можуть бути уламками комет, астероїдів чи планет.
Вони можуть бути народжені в нашій Сонячній системі, а можуть бути гостями з інших далеких систем. Є навіть теорії, що спалахи «нетипових» епідемій в останні роки виникали саме в місцях падіння великих метеоритів. Приклад – атипова пневмонія.

На малюнку - одне з уявлень про розповсюдженість життя у Всесвіті, як існування виключно «вуглеводневої» людини, що живе в даний час на планеті Земля.
  Це - вірогідний розподіл хімічно адекватної нам форми життя у Всесвіті, орієнтовно пов'язаний з аналогічним нашому процесом обміну тих же хімічних речовин і геометричними розмірами, визначуваними гравітаційними характеристиками планет.

Оскільки існування живих організмів на інших планетах, крім Землі, не доведене, будь-яку планету не можна впевнено визнати придатною, мова йде про естраполяції інформації про фізико-хімічні умови на Землі, а також у Сонячній системі.

У програмі розвитку астробіології NASA критерії придатності планет для розвитку життя визначені як:

«Більші ділянки рідкого водного середовища;

умови, що сприяють синтезу складних органічних речовин;

наявність джерела енергії для підтримки метаболізма.»

Раніше повідомлялося, що NASA готується оголосити про те, що на Марсі виявлені ознаки органічного життя. За інформацією, отриманою з наукових приладів, під поверхнею Червоної планети можуть існувати бактерії. Там вони захищені від холоду і жорсткого ультрафіолетового випромінювання.

Знахідка шматка деревини на Марсі вразила учених. У своїх блогах в Інтернеті вони стверджують, що від широкої публіки приховується той "факт", що на Марсі є ліси. Знімок був зроблений марсоходом поряд з кратером Ендуранс.
Видання зазначає, що швидше за все, це зорова ілюзія, коли випадковим рисам надається значення і, наприклад,в хмарах бачиться символ.

Учені NASA вважають, що рельєфні канали на Марсі проклала вода, яка утворилася під час таненні криги, близько 1,25 мільйонів років.

 Судячи з усього, це був останній період, коли поверхнею Марса протікала вода, вважає група американських дослідників з університету Брауна в штаті Род-Айленд.

Експеримент, проведений апаратом "Фенікс", показав, що грунт з північних арктичних рівнин планети - лужний, хоча і не дуже лужний, а також що там багато живильних речовин, необхідних рослинам.

Нещодавно астрономи виявили вісім нових планет у межах нашої галактики, на одній з яких є можливість для виникнення життя. Ці планети знаходяться поза межами нашої сонячної системи, обертаються навколо зірки,  подібної до нашого Сонця. Усі ці планети є гігантськими сукупченнями газу. Одна з найбільших планет дуже схожа з Юпітером. Обертаючись навколо зірки Epsilon Eridani, вона захищає менші планети від небезпечних  комет і астероїдів. Це значно збільшує шанси для виникнення там життя.

Міжнародна група вчених прийшла до висновку, що джерелом виникнення життя у Всесвіті можуть бути масивні чорні дірки, що викидають зі своїх надр розігрітий газ, який складається в основному з вуглецю і кисню - основних складових органічних молекул.

Європейські учені дослідили на метеориті Мурчісон (Murchison), який впав у Австралії в 1969 році, молекули урацилу и ксантіну – попередників при синтезі ДНК і РНК у земних організмів.
Дослідники Европейського космічного агентства виявили, що коли HD 189733b(планета) проходить перед своєю зіркою, вона поглинає зіркове світло таким чином, що це може бути пояснено тільки присутністю водяної пари.

Таким чином можна зробити висновок, що життя у Всесвіті все-таки існує.Принаймні воно цілком можливе…


title: Презентація на тему «Фізичні властивості етилену й ацетилену»

text:
+ Br2

+ HCl

+ H2O


Презентація на тему «Побутові хімікати» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Залізо» (варіант 1)

text:
Haga clic para cambiar el estilo de título
Haga clic para modificar el estilo de texto del patrón
Segundo nivel
Tercer nivel
Cuarto nivel
Quinto nivel


Презентація на тему «Менделєєв Дмитро Іванович» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Кальцій і Магній»

text:
Кальцій і Магній

Кальцій (Ca)
Інша назва – вапник, вапень,
Атомний номер - 20
Зовнішній вигляд простої речовини -помірно-твердий, сріблясто-білий метал
температура плавлення - 842 °C
температура кипіння - 1491 °C
Твердість кальцію за Брінеллем - 200–300 МПа.
Густина- 1,55
належить до лужноземельних металів, хімічно активний, легко окиснюється
Хімічні властивості
При звичайній температурі кальцій легко взаємодіє з киснем і вологою повітря, тому його зберігають під шаром гасу, вазеліну або в герметично закритій посудині. При нагріванні він легко запалюється, утворюючи оксид кальцію:
2Са + О2 (повітря) = 2СаО (300–450 °С)
Вапень легко взаємодіє також з водою, особливо при нагріванні, а з кислотами реагує дуже бурхливо:
Са + 2Н2О = Ca(ОН)2 + Н2 ↑
Са + 2HCl = CaCl2 + Н2 ↑
З вологим бромом і хлором кальцій взаємодіє вже при звичайній температурі, а при нагріванні безпосередньо реагує з сіркою, азотом і іншими речовинами, а також відновлює майже всі метали з їх оксидів:
Са + Cl2 = CaCl2 (200–250 °С)
Са + S = CaS (150 °С)
Ca + 2C(графіт) =нагрівання CaC2 — карбід кальцію(550 °С)
3Са + N2 (повітря) = Са3N2 нітрид (200–450 °С)


title: Презентація на тему «Роль нафти у сучасному світі»

text:
Роль нафти у сучасному світі
Підготував учень 11 класу
Войтюк Дмитро
		Нафта— горюча корисна копалина, складна суміш вуглеводнів різних класів з невеликою кількістю органічних кисневих, сірчистих і азотних сполук, що являє собою густу маслянисту рідину. Забарвлення в неї червоно-коричневе, буває жовто-зелене і чорне, іноді зустрічається безбарвна нафта.  Нафта має характерний запах, легша за воду, у воді нерозчинна.
Нафта
		Нафту почали добувати на березі Єфрату за 6-4 тис. років до нашої ери. Застосовувалася вона і як ліки. Стародавні Єгиптяни використовували асфальт (окиснену нафту) для бальзамування. Нафтові бітуми використовувалися для приготування будівельних розчинів. Нафта входила до складу «грецького вогню».

Історія
		Основним призначенням нафти є одержання енергії. Взагалі понад 70% корисних копалин відноситься до джерел енергії.	Основними видами енергоресурсів є: вугілля, нафта, природний газ, гідро електроенергія, ядерна енергія..До переваг нафти відносяться:	-порівняно невисока вартість добування;	-можливість безвідходної переробки з отриманням великої кількості палив та хімічної сировини.

Переваги нафти
		Нафта являє собою складну суміш органічних та гетеро органічних сполук.	До складу нафти входять сотні різних вуглеводнів. Повністю розділити нафту на індивідуальні сполуки неможливо.Значення нафти для енергетики, транспорту, різних галузей промисловості надто велике. Із нафти виробляються все можливі види рідкого палива (бензин, керосин, дизпаливо, газотурбінне, котельне), змащувальні і спеціальні масла, пластичні мастила, парафіни, сажа, бітуми, нафтові кокси і інші товарні продукти.	Отримані при переробці нафти легкі алкани і алкени, рідкі і тверді парафіни, індивідуальні ароматичні вуглеводні являють собою цінну сировину для подальшої хімічної переробки (нафтохімічного синтезу). За допомогою нафтохімічного синтезу отримують все можливі пластичні масла, синтетичні смоли і каучуки, синтетичні миючі засоби, індивідуальні органічні кислоти, спирти, альдегіди і кетони.Використання нафтової сировини звільняє велику кількість продуктів (зерно, картопля, жири), які раніше використовувалися на технічні цілі.
Роль нафти в сучасному світі
		На території України поклади нафти є у Передкарпатті, у Дніпровсько-Донецьких областях та на шельфі Чорного і Азовського морів і (за деякими даними тут найбільші — 3 трильйони умовних одиниць газу й нафти, частка нафти — 25-30%).Станом на кінець ХХ ст. початкові потенційні ресурси нафти України оцінювалися в 1,33 млрд т, а газового конденсату — 376,2 млн т. Державним балансом враховано понад 130 родовищ нафти і понад 151 газового конденсату. Розвіданість початкових потенційних ресурсів нафти становить 33,0%, газового конденсату — 37,0%, а ступінь виробленості відповідно 21,6% та 15,9%.
	Україна лише на 10-12% забезпечена нафтою власного виробництва.

Нафта в Україні
Панорама м. Борислава. Нафтові вежі. Поштова листівка 1920-ті рр.
Видобуток нафти
		Нафта — найважливіше джерело рідкого палива, мастил, сировина для синтетичних матеріалів тощо. Нафта займає провідне місце в світовому паливно-енергетичному господарстві. Її частка в загальному споживанні енергоресурсів безперервно зростає: 3% в 1900 р., 5% перед Першою світовою війною 1914–1918 рр., 17,5% напередодні Другої світової війни 1939–1945 рр., 24% у 1950 р., 41,5% у 1972 р., 48% в 2004 р. У перспективі ця частка буде меншати внаслідок зростання застосування атомної і інших видів енергії, а також збільшення вартості видобутку.
Застосування
Дякую за Увагу!!!


title: Презентація на тему «Планета Марс» (варіант 2)

text:
Призентація
На тему: «Планета Марс»
Учня 11-А класу
Гордієнко Ігора

Основні відомості
Відстань від Сонця: 228 млн км
Діаметр планети: 6786 км
Період обертання: 24 год 37 хв
Рік на планеті: 687 діб
t ° на поверхні: -50 ° C
Атмосфера: 96% вуглекислий газ; 2,7% азот; 1,6% аргон; 0,13% кисень; можлива наявність водяної пари (0,03%)
Супутники: Фобос і Деймос.
Масса: 0,64185·1024 кг
Об'єм: 1,6318×1011 км³
Прискорення вільного падіння на поверхні: 3,711 м/с²

Планета Марс
Марс — четверта планета Сонячної системи за відстанню від Сонця й сьома за розміром і масою. Названа на честь Марса — давньоримського бога війни. Іноді Марс називають «червоною планетою» через червонуватий колір поверхні, спричинений наявністю оксиду заліза.
Марс — планета земного типу з розрідженою атмосферою. На Марсі є метеоритні кратери, як на Місяці,

вулкани, долини і пустелі, подібні до земних. Тут розташована гора Олімп (22 км), найвища відома гора в Сонячній системі. На додаток до географічних особливостей — період обертання Марса і сезонні цикли також подібні до земних.
Марс — невелика планета, більша за Меркурій, але майже вдвічі менша від Землі за діаметром. Об'єкти на Марсі важать лише третину своєї земної ваги. Орбіта Марса приблизно у 1,5 рази віддаленіша від Сонця, ніж орбіта Землі. Тривалість марсіанського року становить 687 земних днів. Марс обертається навколо своєї осі з періодом 24 години 37 хвилин (марсіанську добу називають сол), що лише трохи довше за тривалість доби на Землі.
Планета Марс
Через кожні 780 днів Земля і Марс опиняються на мінімальній відстані одна від одної, що змінюється від 56 до 101 млн км. Такі зближення планет називають протистояннями. Якщо відстань між планетами менша 60 млн км, то такі протистояння називають великими. Великі протистояння відбуваються кожні 15-17 років.
Планетологічну історію Марса можна поділити на багато епох, але найголовніші з них три:
    Нойанська епоха (названа в честь Ноя; 3,5 мільярдів років тому): Сформувалися найстаріші об'єкти, наявні на поверхні Марса.

   Гесперійська епоха (1,8 мільярдів років тому): у цю епоху сформувалися широчезні рівнини з лави.
   Амазонська епоха (1,6 мільярдів років тому)

Планета Марс
Через більшу віддаленість від Сонця Марс отримує на 57 % менше енергії, у порівнянні з тією, що одержує Земля. Середньорічна температура там −50° С. Температура поверхні протягом доби істотно змінюється. Наприклад, у південній півкулі температура в середині осені змінюється від −18 градусів (опівдні) до −63 градусів (увечері). Однак, на глибині 25 м під поверхнею температура практично постійна −50° С і не залежить від сезону.
Максимальні значення температури поверхні не перевищують декількох градусів вище 0, а мінімальні значення, зареєстровані на північній полярній шапці, −138 °C.
Супутники Марсу
      Першим передбачив, що Марс має супутники, Йоганн Кеплер 1610 року.
Фабос
Фобос - один з двох супутників Марса. Був відкритий американським астрономом Асафом Холом 18 серпня 1877 і названий на честь старогрецького бога Фобоса, супутника бога війни Ареса. Фобос звертається на середній відстані 2,77 радіуса Марса від центру планети (9400 км), що в 40 разів менше, ніж відстань від Землі до Місяця (356000 км). Він робить один оборот за 7 год 39 хв 14 с, що приблизно в три рази швидше обертання Марса навколо власної осі. В результаті на марсіанському небі Фобос сходить на заході і заходить на сході.
Розміри Фобоса становлять 26,8 × 22,4 × 18,4 км.
                                                    Цікаві факти:
Фобос більш яскравий ніж 50% відомих в 1977 році супутників планет Сонячної системи.
Передбачається, що впав на Землю в 1980 році метеорит Кайдун прилетів з Фобоса.
Другий спутник
Деймос
Деймос - один з двох супутників Марса. Був відкритий американським астрономом Асафом Холом 12серпня 1877 і названий ним на честь давньогрецького бога жаху Деймоса. Деймос звертається на середній відстані 6,96 радіуса планети (приблизно 23 500 км), з періодом обертання в 30 ч 17 хв 55 с.
У Деймоса, як і Місяця, кутова швидкість

руху по орбіті дорівнює кутової швидкості власного обертання, тому він завжди повернений до Марса однієї і тієї ж стороною. Розміри Деймос становлять 15 × 12,2 × 10,4 км. У XX столітті Деймос вважався найменшим з відомих у Сонячній системі супутників. Поверхня Деймоса виглядає набагато більш гладкою, ніж у Фобоса за рахунок того, що більшість кратерів покрито тонкозернистим речовиною. Подібність Деймоса і Фобоса з одним з видів астероїдів породило гіпотезу про те, що і вони колишні астероїди, чиї орбіти були спотворені гравітаційним полем Юпітера таким чином, що вони стали проходити поблизу Марса і були їм захоплені. Ще одне припущення про походження Фобоса і Деймоса - розпад супутника Марса на дві частини.

 Висновок


Презентація на тему «Природные Источники»


Презентація на тему «Нафта та продукти нафтопереробки»


title: Презентація на тему «Штучні супутники Землі. Розвиток космонавтики»


title: Презентація на тему «Менделєєв Дмитро Іванович» (варіант 2)

text:
Менделєєв Дмитро Іванович
Роботу виконав:
Учень 11 -  Б класу
Вдовіченко  І.
Вчитель інформатики:
Трибко О.Б.

Дмитро Іванович Менделєєв
* 8 лютого
† 2 лютого
 російський хімік
Дмитро Іванович Менделєєв народився 8 лютого 1834 року у Тобольську, у родині директора місцевої гімназії. З 1850 року навчався на фізико-математичному факультеті Петербурзького педагогічного інституту.
Біографія:
У 1855 році закінчив його з золотою медаллю і був направлений учителем гімназії спочатку в Сімферополь, а потім в Одесу. У 1856 році Дмитро Менделєєв відправився у Петербург  і захистив магістерську дисертацію за темою «Про питомі об'єми», після чого на початку1857  року був прийнятий приват-доцентом на кафедру хімії Петербурзького університету.
У 1867 році Менделєєв перейшов у Петербурзький університет на посаду професора хімії і повинен був читати лекції з неорганічної хімії. Однак, на його думку, ні в Росії, ні за кордоном не було курсу загальної хімії, який можна було б рекомендувати студентам. Дмитро Іванович вирішив написати його сам.
Написавши на окремих картках назви елементів з позначенням їхньої атомної ваги і корінних властивостей, Менделєєв став розкладати їх у різноманітних комбінаціях, переставляючи і змінюючи місцями. Справа ускладнювалася тим,що багато елементів тоді ще не були відкриті,а атомна вага уже відомих визначена з великими похибками. Однак Дмитро Іванович незабаром виявив закономірність. У лютому 1869 року Менделєєв розіслав російським і закордонним хімікам надрукований на окремому аркуші «Досвід системи елементів, заснований на їхній атомній вазі і хімічній подібності».Перший варіант періодичної таблиці досить сильно відрізнявся від звичної таблиці Менделєєва. Кілька елементів,як потім виявилося, були в цьому першому варіантові розміщені не за своїми місцями. Однак,зіставляючи властивості елементів,що потрапили у вертикальні стовпчики,можна було ясно бачити,що вони періодично змінюються мірою зростання атомної ваги. Незбіжність у своєму періодичному ряді Менделєєв пояснив тим, що науці відомі ще не всі хімічні елементи. Він залишив у таблиці чотири незаповнені клітинки,але спрогнозував їхню атомну вагу і хімічну подібність. Він також виправив неточно визначені атомні маси елементів.
Періодична система хімічних елементів
 Перший варіант таблиці Дмитро Іванович згодом відкорегував. Поряд з головними груповими елементами Менделєєв став виділяти підгрупи. Він виправив атомну вагу одинадцяти елементів і змінив місце розташування двадцятьох. У 1871 році періодична таблиця прийняла цілком сучасний вигляд. Однак, ніхто з відомих європейських хіміків не оцінив важливості зробленого Менделєєвим відкриття.Ставлення до періодичного закону змінилося тільки в 1875 році, коли був відкритий елемент галій, властивості якого збігалися з прогнозами Менделєєва. Новим тріумфом Менделєєва стало відкриття в 1879 році скандію, а в 1886 — германію, властивості яких також відповідали описам Менделєєва.
Дмитро Іванович Менделєєв — автор фундаментальних досліджень з хімії, фізики, метрології, метеорології, економіки, автор основних праць з повітроплавання, сільського господарства, хімічної технології, народної освіти та інших робіт, тісно пов'язаних з потребами розвитку продуктивних сил Російської імперії.
Науковий внесок:

Дмитро Менделєєв. Портрет
І. Ю. Рєпіна
У 1859 році він сконструював пікнометр — прилад для визначення густини рідини. У 1865–1887 роках Менделєєв створив гідратну теорію розчинів, розвинув ідеї про існування сполук змінного складу.Досліджуючи гази, Менделєєв знайшов у 1874 році загальне рівняння стану ідеального газу, що включає як частковість залежність стану газу від температури, виявлену у 1834 році фізиком Б. П. Е. Клапейроном (рівняння Клапейрона-Менделєєва).
Пам'ятник
Д. Мендєлєєву на території КПІ
У 1877 році Менделєєв висунув гіпотезу походження нафти з карбідів важких металів, яка, правда, на сьогодні більшістю вчених не приймається; запропонував принцип дробової перегонки при переробці нафти. У 1880 році він висунув ідею підземної газифікації вугілля. Також Менделєєв займався питаннями хімізації сільського господарства, пропагував використання мінеральних добрив, зрошення посушливих земель. Спільно з І. М. Чельцовим брав у 1890–1892 роках участь у розробці бездимного пороху.Дмитро Іванович Менделєєв є автором низки робіт з метрології: він створив точну теорію ваг, розробив найкращі конструкції коромисла і аретира, запропонував найточніші прийоми зважування.Свого часу інтереси Менделєєва були близькі до мінералогії, його колекція мінералів дбайливо зберігається і зараз у Музеї кафедри мінералогії Санкт-Петербурзького університету, а друза гірського кришталю з його столу є одним з найкращих експонатів у вітрині кварцу. Малюнок цієї друзи він помістив у перше видання «Загальної хімії» (1903 рік). Студентська робота Дмитра Менделєєва була присвячена ізоморфізму в мінералах.
У Санкт-Петербурзі встановлено пам'ятники:У дворі Технологічного інституту — Московський проспект, 26/49. Скульптор М. Г. Манізер. Пам'ятник відкрито 28 листопада 1928.У будівлі Палати мір і ваг (нині ВНДІ метрології ім. Д. І. Менделєєва) — Московський проспект, 19. Скульптор І. Я. Гінцбург. Пам'ятник відкритий 2 лютого 1932 року.У дворі Інституту експериментальної медицини (НІІЕМ СЗО РАМН). Автор І. Ф. Безпалов (1935).Мозаїчна періодична таблиця елементів. 1935 р., худ. В. А. Фролов. Пам'ятник монументального мистецтва Федерального значення Російської Федерації.У Москві:Перед входом в будівлю Хімічного факультету МГУ.На першому поверсі головного корпусу Російського хіміко-технологічного університету  імені Менделєєва.Також в Росії пам'ятники Д. І. Менделєєву встановлено:в місті Тобольську в Сибіру.у селі Верхні Аремзяни Тобольського району Тюменської області.В Україні пам'ятники є у:місті Києві, на Проспекті Перемоги, 37 (перед входом в корпус хіміко-технологічного факультету НТУУ «КПІ»). Пам'ятник відкрито в травні 1998 року.місті Рубіжному Луганської області на вулиці Менделєєва.

Пам'ятники:

Пам’ятник Менделєєву Дмитру в місті Рубіжному
Пам’ятник Менделєєву  в Тобольску
Помер Дмитро Іванович Менделєєв у лютому 1907 року в Петербурзі від запалення легень.
Інтернет ресурси:
1.
 http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A4%D0%B0%D0%B9%D0%BB:DIMendeleevCab.jpg
2. http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%9C%D0%B5%D0%BD%D0%B4%D0%B5%D0%BB%D1%94%D1%94%D0%B2_%D0%94%D0%BC%D0%B8%D1%82%D1%80%D0%BE_%D0%86%D0%B2%D0%B0%D0%BD%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87
3. https://www.google.com.ua/search?q=%D0%BC%D0%B5%D0%BD%D0%B4%D0%B5%D0%BB%D0%B5%D0%B5%D0%B2&source=lnms&tbm=isch&sa=X&ei=43ElU_mNFaem4gTIxYDwDw&ved=0CAcQ_AUoAQ&biw=1366&bih=610#facrc=_&imgdii=_&imgrc=UxK8N-ZDIv4qmM%253A%3BkE1tsH9I5nhlzM%3Bhttp%253A%252F%252Fastrus.su%252Fuserfiles%252F1c6c813bb9d5494160041c1c4ee2fb70_XL.jpg%3Bhttp%253A%252F%252Fastrus.su%252F38%252Fpage797.phtml%3B900%3B1284
4. https://www.google.com.ua/search?q=%D0%BC%D0%B5%D0%BD%D0%B4%D0%B5%D0%BB%D0%B5%D0%B5%D0%B2&source=lnms&tbm=isch&sa=X&ei=43ElU_mNFaem4gTIxYDwDw&ved=0CAcQ_AUoAQ&biw=1366&bih=610#facrc=_&imgdii=_&imgrc=6dq43bBlx_AnkM%253A%3BWduWJNZ85bX9NM%3Bhttp%253A%252F%252Fupload.wikimedia.org%252Fwikipedia%252Fcommons%252Fd%252Fd4%252FKramskoy_Mendeleev_01.jpg%3Bhttp%253A%252F%252Fru.wikipedia.org%252Fwiki%252F%2525D0%25259C%2525D0%2525B5%2525D0%2525BD%2525D0%2525B4%2525D0%2525B5%2525D0%2525BB%2525D0%2525B5%2525D0%2525B5%2525D0%2525B2%252C_%2525D0%252594%2525D0%2525BC%2525D0%2525B8%2525D1%252582%2525D1%252580%2525D0%2525B8%2525D0%2525B9_%2525D0%252598%2525D0%2525B2%2525D0%2525B0%2525D0%2525BD%2525D0%2525BE%2525D0%2525B2%2525D0%2525B8%2525D1%252587%3B2244%3B3131
5.
 http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A4%D0%B0%D0%B9%D0%BB:Medeleeff_by_repin.jpg
6. http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A4%D0%B0%D0%B9%D0%BB:%D0%9C%D0%B5%D0%BD%D0%B4%D0%B5%D0%BB%D1%94%D1%94%D0%B2_%D1%83_%D0%9A%D0%9F%D0%86.JPG
7.
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A4%D0%B0%D0%B9%D0%BB:Mend_vul_rubizhne.jpg
8.
http://commons.wikimedia.org/wiki/File:Monument_to_Mendeleev_in_Tobolsk.jpg?uselang=ru


title: Презентація на тему «Біологічна роль Карбону та Силіцію»

text:
Біологічна роль Карбону та Силіцію
Усі живі істоти мають більш-менш подібний хімічний склад, що свідчить про єдність живої природи. Водночас немає жодного хімічного елемента живих організмів, якого б не було у неживій природі. Це підтверджує єдність живої і неживої природи. Проте співвідношення хімічних елементів у живих істотах та неживій природі інше. Наприклад, вміст Карбону в рослинах становить 15-18 %, а у ґрунті його менше 1 % ; Нітрогену в рослинах міститься до 5-6 % , а у повітрі - до 78 %.
    Карбон - найважливіший біогенний елемент, що складає основу життя на Землі, структурна одиниця величезного числа органічних сполук, що беруть участь в побудові організмів і забезпеченні їх життєдіяльності . Виникнення життя на Землі розглядається в сучасній науці як складний процес еволюції карбонних сполук.
     Унікальна роль карбону в живій природі зумовлена його властивостями, якими в сукупності не володіє жоден інший елемент періодичної системи. Між атомами карбону, а також між карбоном і іншими елементами утворяться міцні хімічні зв'язки, які, однак, можуть бути розірвані в порівняно м'яких фізіологічних умовах (ці зв'язки можуть бути одинарними, подвійними і потрійними). Здатність карбону утворювати 4 рівнозначні валентні зв'язки з іншими атомами. Карбон створює можливість для побудови вуглецевих скелетів різних типів - лінійних, розгалужених, циклічних.
Карбон- життєво важливий макроелемент організму людини. Його вміст в організмі людини – 15-21%.Карбон входить до складу білків, нуклеїнових кислот, жирів , вуглеводів, ферментів, вітамінів, гормонів, мінеральних солей.Входить до складу кісток .Значна частина необхідної організмам енергії утворюється в клітинах за рахунок окислення карбону. Він потрапляє в організм з питною водоюі харчовими продуктами.Аерозолі,що містять сажі ( дрібні частинки вугілля) можуть спричинити тяжкі захворювання дихальних шляхів та онкологічні хвороби.
Карбон в організмі людини
Зміст вуглецю в земній корі 0,1% за масою. Вільний вуглець знаходиться в природі у вигляді алмазу і графіту. Основна маса вуглецю у вигляді природних карбонатів ( вапняки і доломіт), горючих копалин - антрацит (94-97% С), буре вугілля (64-80% С), кам'яне вугілля (76-95% С), горючі сланці (56-78 % С), нафта (82-87 % С), горючих природних газів (до 99 % метана), торф (53-56 % С). В атмосфері і гідросфері знаходиться у вигляді диоксиду вуглецю СО 2. В повітрі 0,046 % СО 2   масою, у водах річок,озер  і т.д. в 60 разів більше.Входить до складу вуглекислого газу,необхідного для фотосинтезу зеленим рослинам.
Токсична дія
Вуглець входить до складу атмосферних аерозолів, в результаті чого може змінюватися регіональний клімат, зменшуватися кількість сонячних днів. Вуглець надходить у навколишнє середовище у вигляді сажі у складі вихлопних газів автотранспорту, при спалюванні вугілля на ТЕС, при відкритих розробках вугілля, підземної його газифікації, отриманні вугільних концентратів та ін Концентрація вуглецю над джерелами горіння 100-400 мкг / м , великими містами 2,4-15,9 мкг / м , сільськими районами 0,5 - 0, 8 мкг / м .
Силіцій
Відноситься до мікроелементів (0,001-0,000001%).Міститься в крові,лімфатичних вузлах, кришталику ока,шлунку, підшлунковій залозі, кістковій тканині , зубах, волоссі, печінці. Добове надходження в організм – 3,5 мг з їжею, 15 мг з повітря.
За поширеністю на Землі Силіцій займає друге місце серед хімічних елементів (27,6% маси земної кори). У вільному стані в природі проста речовина Силіцію, кремній, не зустрічається, проте його в значних кількостях отримують штучно для потреб промисловості. Найпоширенішими сполуками силіцію є діоксид силіцію SiO2 (силікатний ангідрид або кремнезем) і солі силікатної кислоти — силікати, що є основою всіх гірських порід. У невеликих кількостях сполуки силіцію входять також до складу організмів рослин.
Біологічна роль  до кінця не з’ясована, але встановлена необхідність  для нормального розвитку та функціонування тканин.  сприяє біосинтезу колагену та утворенню тканини кісток. При переломах кісток кількість  у ділянці перелому збільшується в 50 разів. Сполуки  відіграють суттєву роль у ряді метаболічних процесів, особливо в метаболізмі ліпідів. В організм людини  надходить з їжею.


Презентація на тему «Алюміній» (варіант 12)


title: Презентація на тему «Синтетичні мийні засоби» (варіант 1)

text:
Синтетичні мийні засоби.Мило.Склад.
Підготувала:Кузнецова Поліна
42 група
Ми́ло — розчинна у воді мийна речовина; як хімічний продукт являє собою відносно складне з'єднання жирних кислот з лугами, а за своєю будовою відноситься до класу солей. Випускається в твердому стані, рідкому, а також у вигляді порошку і гранул.
В останні роки виробництво синтетичних миючих засобів (СМЗ) у світі стало обчислюватися вже десятками мільйонів тонн у рік.Однак їх велику частину (70%) споживають тільки жителі найбільш розвинутих країн, які складають усього близько 20%.
Мило виробляли вже із середніх віків. Традиційний процес миловаріння полягає в нагріванні жирів із лугом до утворення однорідної тягучої рідини. При добавлянні до неї насиченого розчину кухонної солі розчинність мила зменшується, воно виділяється з розчину і спливає на поверхню. Цей процес називається висолюванням. Мило збирають і заповнюють ним форми, де воно твердне.
Інший спосіб виготовлення мила полягає в дії лугу або соди на жирні кислоти:
Мийна дія мила полягає у відокремленні частинок бруду, наприклад від поверхні тканини, й утворенні емульсії чи суспензії. Розглянемо, як це відбувається.
Потрапляючи у воду, мило розчиняється і зазнає неповного гідролізу:

Аніон карбонової кислоти складається із двох частин – полярної (-СООН-) і неполярної (наприклад, С17Н35-).
Неполярна (гідрофобна) частина аніона контактує із жировою складовою забруднення, а полярна (гідрофільна) залишається у воді, сполучаючись з її молекулами водневими зв’язками (як показано на малюнку нижче). Луг сприяє відокремленню частинок жирових забруднень від шкіри або тканини та їх подрібненню, а аніони кислоти – утворенню піни, в якій ці часточки утримуються.

Мила належать до поверхнево-активних речовин(скорочено - ПАР). Це група органічних сполук, які містять полярні(гідрофільні) групи атомів різного складу і неполярні (гідрофобні) вуглеводневі ланцюги з більш ніж десятьма атомами Карбону.
Усі ПАР сприяють швидкому змочуванню водою забруднених поверхонь, відокремленню від них часточок бруду і переходу їх у розчин.
Використання мила має певні недоліки. Луг, який утворюється під час гідролізу, роз’їдає тканини, руйнує барвники. Мило втрачає свої властивості у твердій воді, бо йони Кальцію і Магнію, що містяться в ній, утворюють з аніонами жирних кислот малорозчинні солі:

Синтетичні мийні засоби.Нині мила все більше витісняються синтетичними мийними засобами (скорочено - СМЗ), або детергентами, які позбавлені вищезгаданих недоліків. Основу СМЗ становлять поверхнево-активні речовини; у них є також різні добавки вибілювачі (хімічні, оптичні), ароматизатори, пом’якшувачі води, антистатики, дезінфікуючі речовини тощо. СМЗ здебільшого містять кілька поверхнево-активних речовин, які за властивостями доповнюють одна одну. Вміст ПАР різних типів у цих засобах сягає в середньому 35% за масою.
Кінець!


Презентація на тему «Оцтова кислота» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Ферум» (варіант 3)

text:
Урок в 7 класі КЗ Верхівцевського НВКучитель хімії Кукса Н.М.

Ферум. Залізо
Мета:
Дати загальну характеристику елементу феруму  та простої речовини заліза.
 Визначити значення феруму
     для життєдіяльності живих організмів
Цілі:
Характеристика хімічного елементу феруму;
Проста речовина залізо:
Знаходження заліза в природі
Фізичні властивості
Хімічні властивості
Добування
Застосування

                                      КЗ Верхівцевський НВК
Fe
КЗ Верхівцевський НВК
Самородне залізо - крайня рідкість, в чистому вигляді зустрічається у вигляді метеоритного заліза. Найбільший у світі залізний метеорит, який спостерігали при падінні, 18 жовтня 1916 поблизу с. Богуславки, Далекосхідного краю(метеорит розбився на 2 осколка (256 кг).

КЗ Верхівцевський НВК
Метеоритне залізо містить до 90% металу.
  Найбільшим з залізних метеоритів, падіння якого в історичний час не спостерігали, є знайдений в 1920 році в Південно-Західній Африці метеорит "Гоба" вагою близько 60 т.
  У 1896 році в льодах Гренландії Р. Пірі знайшов метеорит вагою 33 т, який зберігається в Нью-Йорку.
 Щорічно на поверхню Землі з глибини світового простору випадає до 3000 т метеоритного речовини.
КЗ Верхівцевський НВК
Вміст у земній корі - 20% (мол. частки).
FeS2
FeCO3
Fe2O3
Fe3O4
КЗ Верхівцевський НВК
" З приводу походження назви елемента існує дві точки зору:
 від санскритського "джальжа" - метал, руда;
  і від санскритського - "Жель", який означав "блищати, палати»
Хімічний символ Fe залізо отримало від латинського "феррум" - "залізо
КЗ Верхівцевський НВК
Залізо   - сріблясто-білий блискучий метал (t. пл. 1539 ° С, т. кип. 3200 ° С), пластичний, має феромагнітні властивості, досить важкий
 (густина=. 7,87 г/см3) .
Кутубська колона
  в Індії.
 Складається з чистого заліза.
 7 метрів у висоту, вага 6 тонн.
 ІХ століття до н. е..
КЗ Верхівцевський НВК
Хімічні властивості
1.Окислення:
2Fe + O2 =2FeO (ферум(II) оксид)
2Fe  + 3O2 =2Fe2O3 (ферум(III)оксид)
2.Взаємодіє з водою:
      3 Fe +4 H2O =Fe3O4 +4 H2
3 . Взаємодіє з неметалами:
      Fe + S = FeS
      4Fe + 3C = Fe4C3
4.Корозія:     4Fe+6H2O+3O2=4(Fe(OH)3

Добувають залізо з залізної рудив доменних печах
КЗ Верхівцевський НВК
В даль уходит круто серпантин дорог.
Край железорудный – город Кривой Рог.

КЗ Верхівцевський НВК

КЗ Верхівцевський НВК
Дівчина піднялася на високу гору.
 На небі почали збиратися важкі чорні хмари.
 Загримів грім. Заблищали блискавки.
 Стало темно, як уночі, лише блискавки освітлювали
 Самотню постать дівчини на горі.
 Почалася злива.
 Дощ тривав три дні і три ночі.
КЗ Верхівцевський НВК
Як тільки злива припинилася почала оживати природа.
 А Рудана зникла назавжди. У багатьох місцях з'явилися скелі
 з виходом на поверхню родовищ залізної руди.
 Кажуть, що це кров Рудани, перетворилася на руду.
 Тому, хто знайде її серце - відкриються всі земні багатства.
КЗ Верхівцевський НВК
Застосування заліза
КЗ Верхівцевський НВК
Значення заліза в тжиттєдіяльності людини.
Без заліза не міг би утворюватися барвник крові (гемоглобін) і в результаті цього кров не могла б переносити кисень. Тобто серце, м'язи, печінка і мозок не отримували б достатню кількість кисню. Точно так само без заліза не змогли б бездоганно працювати щитовидна залоза і центральна нервова система. Крім того, наш організм потребує залізо для зміцнення імунної системи і виробництва енергії
КЗ Верхівцевський НВК
Продукти,що містять залізо
КЗ Верхівцевський НВК
Домашнє завдання:
Прочитати § 21 ,вивчити конспект.


title: Презентація на тему «Корозія металів» (варіант 3)

text:
“ КОРОЗІЯ МЕТАЛІВ.ЗАХИСТ ВІД КОРОЗІЇ ”
Підготував:
Учень 10-А класу
ЗОШ №25 м. Луцька
Матвійчук Роман
Що ж таке корозія ?
Види корозії.
В чому небезпека корозії ?
Причини виникнення.
Познайомимося з корозією ближче.
Електрохімічна корозія.
Шляхи захисту.
Заключення.

Зміст
   Що таке “ корозія ”?
Корозія (від лат corrosio – роз’їдати) це руйнування металів і сплавів під впливом хімічної чи електрохімічної взаємодії з оточуючим середовищем.
А чи знаєте ви, що швидкість корозії напряму залежить від активності металів. Чим метал активніший, тим швидше він кородує.
  В чому небезпека корозії ?
Може призвести до екологічних катастроф: потрапляння природного газу, нафти, небезпечних хімічних продуктів у навколишнє середовище.
Недопустима в авіаційному, нафтовому, атомному, хімічному машинобудуванні тощо.
Негативно впливає на здоров’я людини.
   Чим викликається корозія?
Кисень і атмосферна волога.
Кислотні оксиди, що містяться в атмосфері: оксиди  Карбону, Сульфуру, Нітрогену.
Морська вода.
Ґрунтова волога.
Познайомимося з корозією ближче
Хімічна корозія
Характеризується хімічними процесами, які відбуваються між металом і агресивними речовинами оточуючого середовища.
Електрохімічна корозія
Руйнування металу супроводжується  виникненням електричного струму у водному середовищі електроліта.
Що сприяє електрохімічній корозії
 Положення металів у ряду активності: чим далі один від одного вони розміщені, тим швидше відбувається корозія.
 Чистота металу (домішки прискорюють корозію).
 Нерівності поверхні, мікротріщини.
 Висока температура і вологість.
 Дія мікроорганізмів, грибів, лишайників.
 Грунтові води, морська вода, розчини електролітів.
   Шляхи захисту від корозії
 Захисні покриття: лакування, фарбування, емолювання.
 Покриття виробу іншими металами, стійкішими до корозії: позолота, хромування, цинкування тощо.
 Створення нових антикорозійних сплавів.
 Протекторний захист.
 Використання інгібіторів корозії.
Заключення

Надіємось, що на сьогоднішньому уроці ви відкрили для себе новий матеріл, який неабияк розширив ваш кругозір та загальні пізнання.
   Подумай і відповідай !
Корозію металів іноді образно називають “рудим дияволом”. Поясніть причини такої назви.
Алюміній значно активніший від заліза. Але чому він кородує значно повільніше за нього?
Де корозія відбувається швидше: в сухому чи вологому кліматі? Чому саме так?
Які способи захисту від корозії ви знаєте?


Презентація на тему «Применение газовых разрядов в быту»


title: Презентація на тему «Астрономія та визначення часу»

text:
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua
http://images.yandex.ua


title: Презентація на тему «Мило» (варіант 8)

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


title: Презентація на тему «Охорона навколишнього середовища від забруднень під час переробки вуглеводневої сировини та використанні її продуктів переробки» (варіант 2)

text:
http://www.knowledge.allbest.ru/chemistry.html
http://www.billybonce.zp.ua/vydy-biopalyva/osnovni-vydy-biopalyva
http://teacher.in.ua/navchalni-predmeti/himiya/materiali-do-urokiv/prezentac-ja-na-temu-prirodnii-gaz.html


Презентація на тему «Особенности строения атома карбона в основном и возбужденном состояниях»


title: Презентація на тему «Аміак» (варіант 2)

text:
Аміак
Прищепчук Надiя
   Області застосування аміаку
Аміак - один з найважливіших продуктів хімічної промисловості.
Велика частина одержуваного в промисловості аміаку йде на приготування азотної кислоти, азотних добрив, барвників. Застосовується аміак і для одержання вибухових речовин.
У медицині 10% водний розчин аміаку відомий як нашатирний спирт.

Екологічні властивості аміаку
Аміак - активне і «їдке» з'єднання.
Тварини і людина використовують вже приготовані рослинами азотовмісні органічні сполуки, тому для нас з вами аміак, безумовно, отрута. При попаданні на шкіру концентрований розчин аміаку викликає хімічні опіки, при вдиханні великої кількості аміаку може наступити набряк легенів -
реакція організму на вдихання майже всіх їдких речовин.

У великих кількостях аміак шкідливий і для рослин. Але в невеликих кількостях він їм необхідний. Адже без азоту, і зокрема без аміаку, не побудувати ті органічні сполуки, які потім перетворюються в рослинні білки, а в подальшому - у білки тварин.
Екологічна ситуація в галузі основної органічної та неорганічної хімії
У деяких містах, де розташовані лише
хімічні підприємства, середня тривалість життя становить близько 45 років,
хоча безпосередні причини цього
не цілком ясні.
Добування амоніаку в промисловості.
У промисловості амоніак синтезують з простих речовин Н₂ і N₂. Реакція азоту з воднем екзотермічна, вона відбувається із виділенням теплоти. Тому для зміщення рівноваги в оборотній системі слід зменшувати температуру.
Для збільшення швидкості реакції у виробництві амоніаку використовують каталізатори – залізо з добавками алюміній і калій оксидів.

Симптоми при отруєнні аміаком
Аміак-низькокипляча рідина. При гострих отруєннях аміаком з'являється нежить, першіння та біль у горлі, слинотеча, захриплість, гіперемія слизових оболонок верхніх дихальних шляхів і очей.
При важких отруєннях з'являється почуття відтискування в грудях, сильний пріступобразний кашель, задуха, головний біль, біль у шлунку, блювання, затримка сечі. Настає різке розлад дихання і кровообігу.

При отруєнні аміаком необхідно вжити таких заходів:

Перша медична допомога: промити очі і обличчя водою, надіти протигаз або ватно-марлеву пов'язку, змочену 5% розчином лимонної кислоти, відкриті ділянки шкіри рясно промити водою, негайно покинути вогнище зараження.

Джерела, якi були використанi у презентацiї
Сайти Iнтернету:
http://www.brocgaus.ru/text/004/202.htm
http://works.tarefer.ru/98/100418/index.html
http://uk.wikipedia.org/wiki/Аміак
http://helios17.org.ua/readarticle.php?article_id=382
http://referat.parta.ua/view/14283/
А також пiдручник з хiмiї 10 класу.
Автори: П.П.Попель i Л.С. Крикля.

Дякую за перегляд


title: Презентація на тему «Мінеральні добрива» (варіант 10)

text:
ПРЕЗЕНТАЦІЯ НА ТЕМУ“МІНЕРАЛЬНІ ДОБРИВА”

Виконала:ліцеїст І курсу історичного профілюЛяшук Богдана

                               ЗМІСТ
1.Історія мінеральних добрив2.Термін “мінеральні добрива”3.Класифікація добрив4.Реакції5.Дія добрив6.Поживні елементи та їх вплив

7.Висновок
У 1796 році французький хімік Луї Ніколя Воклен  провівши подібну реакцію між лугом та деревиною старого в’язу, одержав аналог речовин, що виникають у результаті природних процесів розкладання органічних решток у ґрунті.
Штучні (мінеральні) добрива, — вироби що містять поживні елементи, потрібні для сільського господарства. Застосування штучних добрив сприяє збільшенню врожайності та якості сільсько-господарських культур.
Мінеральні добрива, безумовно, потрібні для росту рослин, покращення якості продукції, збільшення врожайності. Але надмірне використання їх невигідне економічно, а головне – є шкідливим для довкілля, рослин та споживачів. Тому до використання добрив потрібно підходити раціонально і добре знати, які поживні елементи потребує певний вид рослин.

            Дякую
     за увагу!