title: Презентація на тему «Внутрішня будова птахів» (варіант 1)

text:
Внутрішня будова птахів
Підготувала
учениця 8-Вкласу
Кошина Анна
   Птахи(Aves) –  клас хребетних, що об'єднує тварин, які різняться від всіх інших тварин наявністю пір'яного покриву. Птахи розповсюджені по всьому світу, досить різноманітні і легко доступні для спостереження. Оскільки птахи добре помітні, вони можуть служити зручним індикатором стану оточуючого середовища. Якщо вони процвітають, то і середовище сприятливе. Якщо ж їх чисельність скорочується і вони не можуть нормально розмножуватись, стан середовища вимагає покращення.
                                                                                Анатомія птахів — фізіологічна
                                                                                структура тіла птахів, що характ-
                                                                                еризується унікальними адопта-
                                                                                ціями, перш за все призначеними
                                                                                для польоту. Птахи розвинули не
                                                                                тільки скелет та легені, але потужну
                                                                                м'язову систему, системи крово-
                                                                                обігу і дихання, пристосовані до
                                                                                високого метаболічного рівня та
                                                                                високої швидкості постачання
                                                                                кисню, що дозволяють птахам
                                                                                літати. Розвиток дзьобу також
                                                                                привів до утворення характерної
                                                                                травної системи. Всі ці анатомічні спеціалізації привели до виділення птахів у традиційних і все ще поширених системах класифікації до окремого класу хребетних.
Загальна характеристика
Скелет
   Скелет птахів характеризується дивовижною легкістю і жорсткістю. Його полегшення досягається завдяки редукції ряду елементів, особливо в кінцівках, і появі всередині певних кісток повітроносних порожнин. Жорсткість забезпечується зростанням багатьох структур.
   Заради зручності опису виділяють осьовий скелет та скелет кінцівок. Перший включає череп, хребет, ребра та грудину. Другий утворений дугоподібними плечовим і тазовим поясами та приєднаними до них кістками вільних кінцівок передньої і задньої.
   Череп. Для черепу птахів характерні величезні очні западини, що відповідають надзвичайно великим очам цих тварин. Мозковий відділ прилягає до очних западин ззаду і ніби витіснений ними. Сильно виступаючі вперед кістки утворюють беззубі верхню та нижню щелепи, які відповідають наддзьобку і піддзьобку. Вушний отвір розміщений під нижнім краєм очної западини майже впритул до неї. На відміну від верхньої щелепи людини, у птахів вона рухома завдяки особливому шарнірному приєднанню до мозкового відділу.
   Хребет складений із численних дрібних кісточок, що мають назву хребців і розміщені в ряд від основи черепа до кінчика хвоста. В шийному відділі вони відокремлені, рухомі і в крайньому разі більш чисельні, ніж у людини і більшості ссавців. Як наслідок птах може згинати шию майже в будь-якому напрямку. У грудному відділі хребці з'єднано із ребрами і, як правило, міцно зрощені між собою, а в районі тазу злиті в єдину довгу кіску - складні крижі. Таким чином, птахам властива надзвичайно жорстка спина. Решта хребців - хвостові - рухомі за виключенням декількох останніх, що злиті в єдину кістку,  яка нагадує за формою леміш плугу і є скелетною опорою для довгих рульових пір'їн хвоста.
Скелет
   Грудна клітка. Ребра разом із грудними хребцями
і грудиною оточують і захищають ззовні серце та
легені. У всіх літаючих птахів грудина дуже широка,
розросла у кіль для прикріплення головних літаль-
них м'язів. Як правило, чим він більший, тим сильні-
ший політ. У зовсім нелітаючих птахів кіль відсутній.
   Плечовий пояс, що з'єднує із осьовим скелетом
передню вільну кінцівку (крило), утворений з шкіря-
ного боку трьома кістками, розмішеними на зразок
триноги. Одна його ніжка, вороняча кістка, впира-
ється у грудину, друга, лопатка, лежить на ребрах, а третя, ключиця, злита із проти-лежною ключицею у тонку вилочку. Вороняча кістка і лопатка в місці зустрічі утворюють суглобову западину, в якій обертається голівка плечової кістки.
   Крила. Кістки пташиного крила в принципі ті ж, що і в людській руці. Плечова кістка, єдина у верхньому відділі кінцівки, у ліктьовому суглобі з'єднана з двома кістками пе-редпліччя - променевою та ліктьовою. Нижче, тобто в кисті, численні елементи, які при-сутні у людини, у птахів злиті між собою або втрачені, так, що залишаються лише дві кісточки зап'ястка, одна велика п'ястково-зап'ясткова кістка, або пряжка, і 4 фалангові кісточки, що відповідають трьом пальцям. Крило птаха значно легше передньої кінцівки будь-якої наземної хребетної тварини близької за розміром. І справа не лише в тім, що кисть включає менше елементів, - довгі кістки передпліччя і плеча порожнисті, причому в плечовій знаходиться особливий повітряний мішок, що відносять до дихальної системи. Крило додатково полегшене відсутністю в ньому великих м'язів. Замість них його голов-ні рухи контролюють сухожилки сильно розвиненої мускулатури грудини.
                                                         Тазовий пояс з кожного боку тіла складений із трьох злитих
                                                       між собою кісток - сідничної, лобкової і клубової, причому
                                                       остання зрослась із складними крижами. Все це разом узяте
                                                       захищає ззовні нирки і забезпечує міцний зв'язок ніг з осьо-
                                                       вим скелетом. В тому місці, де три кістки тазового поясу зуст-
                                                       річаються одна з одною, знаходиться глибока вертлюжна
                                                       западина, в якій обертається голівка стернової кістки.
                                                         Ноги. У птахів, як і у людини, стегнова кістка утворює стер-
                                                      жень верхнього відділу нижньої кінцівки, стегна. До цієї кістки
                                                       в колінному суглобі приєднується гомілка. Якщо у людини
                                                       до її складу входять дві довгі кістки, велика і мала гомілкові,
                                                       то у птахів вони зростаються і з однією, або більше верхніми
                                                      кісточками передплесна в елемент під назвою тибіотарзус.
                                                        Стопа. У внутрішньо - передплесновому суглобі (який зв'язує гомілку та стопу) до трибіотарзуса приєднана стопа, складена із однієї довгої кістки, цівки, і кісток пальців. Цівка утворена елементами плесна, що зрослись між собою і декількома нижніми передплесновими кісточками.
   У більшості птахів 4 пальці, кожний з яких закінчується кігтем і приєднаний до цівки. Перший палець обернений назад. В більшості випадків решта спрямовані вперед. У деяких видів другий або четвертий палець обернений назад разом із першим. У стрижів перший палець спрямований вперед, як і решта, а у скопи він здатний обертатись у обидва боки. У птахів цівка не опирається на землю, а ходять вони на пальцях із відірваною від ґрунту п'яткою.
Скелет
Скелет
Скелет птаха
(Вороняча кістка)
   Крила, ноги і решта частин тіла здійснюють рух з допомогою приблизно 175 різних скелетних поперечносмугастих м'язів. Вони називаються також довільними, тобто їх скорочення можуть контролюватися «свідомо» - головним мозком. В більшості випадків вони парні, симетрично розміщені з двох боків тіла.
   Політ забезпечують в основному два великі м'язи, грудний і надкоракоїдальний (той що знаходиться над воронячою кісткою). Обидва вони розпочинаються на грудині. Грудний м'яз, найбільший, тягне крило вниз і тим самим в повітрі обумовлює рух птаха вперед і вгору. Надкоракоїдальний м'яз тягне крило вгору, готуючи його до наступного помаху. У свійської курки та індич-
ки ці два м'язи являють собою
«біле м'ясо», а решта відповіда-
ють «темному м'ясу».
   Окрім скелетних м'язів у птахів є
гладкі, що залягають шарами в
стінках органів дихальної, крово-
носної, травної та сечостатевої
систем. Гладкі м'язи знаходяться
також в шкірі, де вони обумовлю-
ють рух пір'я, і в очах, де вони за-
безпечують акомодацію, тобто
фокусування зображення на сітків-
ці. Їх називають мимовільними, ос-
кільки працюють вони без «вольо-
вого контролю» з боку головного мозку.

М'язи
   Органи травлення також своєрідно. Дзьоб птахів пристосований до різноманітних складних рухів і, незважаючи на відсутність зубів, це сприяє різноманітності кормів, які використовують птахи. Глотка, стравохід переходять у шлунок, який у птахів своєрідно влаштований. Він складається з залозистого і м'язового. Добре змочена травними ферментами їжа перетирається у шлунку завдяки ритмічним скороченням його стінок. Перетиранню їжі допомагають камінці, що потрапляють до шлунка і відіграють роль жорнів. Отже, м'язовий шлунок виконує таку саму роль, що і зуби під час пережовуван-ня їжі. Дрібно перетерта їжа проходить у кишки, а та, що не перетравлюється (кістки, хітин, волосся), у багатьох птахів збивається у щільний клубок (погадку) і через
                                                                                стравохід і ротову порожнину викидається.
                                                                                Швидкість травлення у птахів дуже висока.
                                                                                Наприклад, у горобців від заковтування гусені
                                                                                до виділення з екскрементами неперетравле-
                                                                                них решток проходить лише 15–20 хв. Висока
                                                                                швидкість перетравлення зв'язана з інтенсив-
                                                                                ним обміном речовин (температура тіла
                                                                                птахів +42°С).
                                                                                Птахи поїдають багато їжі, яка часто складає
                                                                                50–80 % їхньої маси. Особливо це стосується
                                                                                дрібних пташок, які без їжі гинуть через
                                                                                15–30 год.
Травна система
   У більшості птахів ніздрі ведуть у носові порожнини у основи дзьоба. Однак у бакланів, олуш та деяких інших видів ніздрі відсутні, і вони змушені дихати ротом. Повітря, потрапивши у ніздрі прямує до рота, спрямовується у гортань, від якої розпочинається трахея. У птахів (на відміну від ссавців) гортань не видає звуків, а утворює лише клапанний апарат, який захищає нижні ди-
хальні шляхи від потрапляння до них їжі і во-
ди. Поблизу легень трахея розгалужується на
два бронхи, кожний з яких прямує у свою по-
ловину легень. В точці їх розділення розміще-
на нижня гортань, що є голосовим апаратом.
Вона утворена розширеними кістковими
кільцями трахеї і бронхів та внутрішніми пе-
ретинками. До них прикріплено пари особли-
вих співочих м'язів. Коли через нижню гор-
тань проходить повітря, яке видихається із
 легень, то воно викликає вібрацію перети-
нок, що видає звуки. У птахів із широким діа-
пазоном звукових тонів (співочих) голосових
перетинок та співочих м'язів більше, ніж у ви-
дів, які співають погано. При вході до легень
кожний бронх розділяється на окремі тру-
бочки. Їх стінки пронизано кровоносними ка-
пілярами, що отримують із повітря кисень і
віддають до нього вуглекислий газ.
Дихальна система
Трубочки ведуть до тонкостінних повітряних мішків, які нагадують мильні бульбашки і не пронизані капілярами. Ці мішки знаходяться за межами легень - в області шиї, плечей і тазу, навколо нижньої гортані і травних органів, а також проникають до великих кісток кінцівок. Повітря, що вдихається рухається через трубочки і потрапляє до повітряних мішків. При видиханні воно іде із мішків знову по трубочках через легені, де знову відбувається газообмін. Таке подвійне дихання збільшує забезпечення організму киснем, що необхідно для польоту. Повітряні мішки виконують і інші функції. Вони зволожують повітря і регулюють температуру тіла, дозволяючи оточуючим їх тканинам втрачати тепло за рахунок випромінювання і випаровування. Таким чином, птахи ніби пітніють зсередини, що компенсує відсутність у них потових залоз. Одночасно повітряні
                                                                                мішки забезпечують видалення із тіла
                                                                                надлишкової рідини.
Дихальна система
   Птахи мають чотирикамерне серце,
подібно до людини, більшості ссав-
ців. Ця адаптація дозволяє ефектив-
не постачання продуктів харчування
та кисню до всіх тканин тіла, забез-
печуючи високий рівень активності.
Серце птахів, особливо маленьких,
відрізняється високою частотою сер-
цевого ритму, так серце червоного-
рлого колібрі б'ється з частотою
1200 ударів за хвилину (або 20 ударів
за секунду). Серце у птахів більше за
розміром, ніж у ссавців із подібним
 розміром тіла, причому, чим дрібнішим є вид, ти відповідно більшим є його серце. Наприклад, у колібрі його маса складає до 2,75% маси всього організму. У всіх птахів, які часто літають, серце має бути великим, щоб забезпечувати швидку циркуляцію крові. Те ж саме можна сказати про види, що мешкають в холодних регіонах або на значних висотах. Частота скорочень корелює із його розмірами. Так, у африканського страуса, серце здійснює близько 70 скорочень за хвилину, а у колібрі під час польоту - до 615. переляк може настільки підвищити кров'яний тиск у птахів, що великі артерії лопають і особина гине. Як і ссавці, птахи є теплокровними, причому діапазон нормальних температур їх тіла вищий, ніж у людини - від 37,7 до 43,50С. Також кровоносна система має два кола кровообігу. Артеріальна і венозна кров не змішується.
Кровоносна система
                                                               Центральна нервова система складена із головного і
                                                             спинного мозку, які, в свою чергу утворені численними
                                                             нервовими клітинами (нейронами).
                                                               Найпомітніша частина головного мозку птахів - великі
                                                             півкулі, що являють собою центр вищої нервової діяльнос-
                                                            ті. Поверхня їх гладка, без борозен та звивин, що властиві
                                                            багатьом ссавцям, площа її порівняно невелика, що непо-
                                                            гано корелює із порівняно низьким рівнем «інтелекту» пер-
                                                            натих. Всередині великих півкуль розміщено центри коор-
                                                             динації інстинктивних форм поведінки, в тому числі жив-
                                                             лення і співу.
                                                               Мозочок, що у птахів є доволі цікавим, знаходиться бе-
                                                            зпосередньо позаду великих півкуль і вкритий борознами і звивинами. Його складна будова і великі розміри відповідають непростим завданням, які пов'язані із збереженням рівноваги в повітрі і координацією багатьох необхідних для польоту рухів.
 З органів чуття найкраще розвинутий зір. Птахи розрізняють усі кольори та їхні відтінки. Гострота зору в них у декілька разів вища, ніж у людини. Поряд з зором, важливим орга-ном орієнтації і спілкування є слух.
   Завдяки досконалому розвитку нервової системи можливості пристосувальної поведінки у птахів значні, хоч основа їхньої поведінки регулюється складними безумовними рефлексами (піклуванням про потомство, будівельними інстинктами тощо).
Нервова система
Видільна система включає в себе дві нирки, що видаляють шкідливі продукти життєдіяльності із крові і утворюють сечу. Птахи не мають сечового міхура, і сеча по сечоводах проходить пряму в клоаку, де більша частина води знову всмоктується в організм. Білі рештки кінець кінцем викидаються назовні разом із темними фекальними масами, що надходять із товстої кишки.
Видільна система

Дякую за увагу!
 uk.wikipedia.org
 ostriv.in.ua
 ukrreferat.com

Джерела


title: Презентація на тему «Vincent Willem van Gogh» (варіант 1)

text:
Vincent Willem van Gogh
		Vincent Willem van Gogh 30 March 1853 – 29 July 1890) was a post-Impressionist painter of Dutch origin whose work, notable for its rough beauty, emotional honesty and bold color, had a far-reaching influence on 20th-century art. After years of painful anxiety and frequent bouts of mental illness, he died aged 37 from a gunshot wound, generally accepted to be self-inflicted (although no gun was ever found). His work was then known to only a handful of people and appreciated by fewer still.
		Van Gogh began to draw as a child, and he continued to draw throughout the years that led up to his decision to become an artist. He did not begin painting until his late twenties, completing many of his best-known works during the last two years of his life. In just over a decade, he produced more than 2,100 artworks, consisting of 860 oil paintings and more than 1,300 watercolors, drawings, sketches and prints. His work included self portraits, landscapes, still lifes, portraits and paintings of cypresses, wheat fields and sunflowers.
Bedroom in Arles
		The painting depicts Van Gogh's bedroom at 2, Place Lamartine in Arles,Bouches-du-Rhône, France, known as his Yellow House.
Self portraits
Starry Night Over the Rhone
		 It was painted at a spot on the bank of theRhone River that was only a one or two-minute walk from the Yellow House on the Place Lamartine which Van Gogh was renting at the time.
 The Church in Auvers-sur-Oise
		The Church at Auvers is an oil painting created  in June 1890 which now hangs in the Musée_d'Orsayin Paris, France. The actual church is in France, 27km northwest of Paris.
Daubigny's Garden 1890
		Daubigny's Garden, painted three times by Vincent van Gogh, depicts the enclosed garden of Charles-François Daubigny, a painter whom Van Gogh admired throughout his life.
The Starry Night 1889
		Painted in June 1889, it depicts the view outside of his sanitarium room window at Saint-Rémy-de-Provence (located in southern France) at night, although it was painted from memory during the day.
Sorrowing Old Man 1890
Sorrowing Old Man ('At Eternity's Gate') is an oil painting by Vincent van Gogh  that he made in 1890 in Saint-Rémy de Provence based on an early lithograph.  The painting was completed in early May at a time when he was convalescing from a severe relapse in his health and some two months before his death, generally accepted as a suicide
Autumn. Landscape with Four Trees 1885


title: Презентація на тему «Досягнення ембріотехнології. Методи контрацепції»

text:
Презентація з біології на тему:«Досягнення ембріотехнології.Методи контрацепції»
Виконала:
учениця 11 класу
Кравченко Оксана
Перевірила:
Петренко Н. І.
Мабуть, наймолодшим напрямком сучасної медицини можна вважати клітинні технології, в яких клітини є джерелом тих або інших необхідних чинників, наприклад пухлинних антигенів під час вакцинотерапії. Але використовувати клітину можна не тільки як джерело будь-яких субстанцій, а й для регенеративноїмедицини. Тут особливий інтерес викликають технології, засновані на стовбурових клітинах. Здатність до необмеженого поділу й перетворення на різні типи клітин (так звана плюрипотентность) робить їх ідеальним матеріалом для трансплантаційних методів терапії. Найбільш доступними вважаються стовбурові клітини дорослого організму. Однак реальний потенціал їх диференціювання ще мало вивчений.
Мабуть, наймолодшим напрямком сучасної медицини можна вважати клітинні технології, в яких клітини є джерелом тих або інших необхідних чинників, наприклад пухлинних антигенів під час вакцинотерапії. Але використовувати клітину можна не тільки як джерело будь-яких субстанцій, а й для регенеративноїмедицини. Тут особливий інтерес викликають технології, засновані на стовбурових клітинах. Здатність до необмеженого поділу й перетворення на різні типи клітин (так звана плюрипотентность) робить їх ідеальним матеріалом для трансплантаційних методів терапії. Найбільш доступними вважаються стовбурові клітини дорослого організму. Однак реальний потенціал їх диференціювання ще мало вивчений.
Термін «стовбурова клітина» (СК) був уведений у біологію О. О. Максимовим 1908 р. Досліджуючи процеси кровотворення, він дійшов висновку: у нашому організмі протягом усього життя зберігаються недиференційовані клітини, які можуть перетворюватися на лімфоцити та інші спеціалізовані клітини сполучної тканини й крові. Пізніше О. О. Максимов назвав ці клітини стовбуровими.

Проблема планування сім'ї з кожним днем стає все більш актуальною в нашій країні, оскільки зміни в суспільстві, що відбулися за останні роки, політична нестабільність і в зв’язку з цим зростаюча невпевненість у завтрашньому дні змушують кожну сім'ю серйозно і розумно підходити до питання народження дитини.

На жаль, залишається фактом, що основним засобом регуляції народжуваності в нашій країні є штучні аборти. Але багато хто знає, що подібне запобігання вагітності спричиняє безплідність. Чи так варто ризикувати подібним чином?
Особливу увагу щодо запобігання від вагітності повинні проявляти ті підлітки, що вважали себе досить дорослими, щоб почати статеве життя.

Що ж можна протиставити аборту? Це, насамперед, величезний арсенал протизаплідних засобів, використання яких є найсучаснішим і найбільш ефективним методом запобігання від небажаної вагітності.
Поняття «контрацепція» означає «запобігання зачаттю». Звідси ж утворюється і термін «контрацептиви», або «протизаплідні засоби».

Методи контрацепції відрізняються великою розмаїтістю. Це традиційні методи: хімічні, механічні, біологічні, які, треба сказати, хоча і не є досить надійними, але все ще дуже поширені (про кожен із цих методів більш докладно буде сказано нижче). Існує і такий метод контрацепції, як хірургічна стерилізація (тобто знепліднення) і полягає вона в жінок у перев'язці маткових труб, у чоловіків—у перев'язці сім'явивідних проток. Раніше проведення хірургічної стерилізації здійснювалося за строгими медичними показаннями. Тепер питання про перев'язку маткових труб вирішується індивідуально з урахуванням національних особливостей і бажання жінки.
Хімічні контрацептиви — це спеціальні таблетки, свічки, кульки, тампони, гелі й піни. Ті препарати, що вводяться в піхву, є контрацептивами місцевої дії. Гормональні препарати є хімічними контрацептивами загальної дії. Останні відрізняються гнітючою дією на гіпоталамо-гіпофізарну систему, що відповідає за виділення гормонів, а також змінюють хімічне середовище матки, у якій неможливе життя заплідненої яйцеклітини.
Це один із найпоширеніших методів запобігання від небажаної вагітності.
У Європі та США методом оральної контрацепції (ОК) користуються понад 60—70 % жінок дітородного віку.
Більше ніж за 30 років, що пройшли з моменту випуску перших протизаплідних таблеток, в усьому світі вони стали найбільш надійним методом запобігання зачаття. Таблетки звільнили і жінок, і чоловіків від страху небажаної вагітності, завдяки чому скоротилося число абортів.
Разом з тим нерідко спостерігається негативне ставлення до ОК. За деякими даними, ними користуються до 5 % жінок репродуктивного віку.

У чому перевага оральних контрацептивів перед іншими методами контрацепції?
Це найбільш надійний спосіб запобігання вагітності. При правильному застосуванні цього методу гарантія від можливості небажаного зачаття дорівнює практично 100 %.
На тлі застосування гормональних таблеток краще протікає лікування перелічених запальних захворювань.
Перед тим як почати застосовувати протизаплідні таблетки, будь-яку жінку хвилює питання: який склад і механізм дії оральних контрацептивів?
Більшість протизаплідних таблеток містять два гормональних компоненти: естроген і прогестерон. Це жіночі статеві гормони, вміст яких в оральних контрацептивах дуже низький.
Протизаплідні таблетки блокують процес овуляції, тобто унеможливлюють вивільнення яйцеклітини з яєчника, що у свою чергу перешкоджає настанню вагітності.
Оптимально було б щодо підбору контрацептивних засобів радитися з лікарем ще до початку статевого життя.
Механічні контрацептиви — створюють певний бар'єр між яйцеклітиною і сперматозоїдами. Жіночі контрацептиви — різні металеві й пластмасові ковпачки і гумові діафрагми, спіралі, чоловічі — презервативи. Чоловічі механічні контрацептиви на сьогодні найбільше користуються попитом, жіночі ж залишаються менш затребуваними, і на те є свої причини. По-перше, тут усе залежить від особистої сприйнятливості до сторонніх тіл, по-друге, часто ковпачки та спіралі не забезпечують належної безпеки.
Фізіологічний метод — календарний. Полягає він у визначенні точного терміну овуляції і базується на вимірюванні температури. Жінка складає за календарем спеціальну таблицю, за якою і з'ясовує, у які з днів зачаття більш імовірне, а в які — менш. На основі отриманих даних жінка визначає дні «безпечного» інтимного життя і виключає дні, коли ймовірність завагітніти найбільш висока. Цей метод є досить ефективним, якщо в жінки вже встановився і врегулювався менструальний цикл.


title: Презентація на тему «Белки» (варіант 4)

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
02

O2
N
C
 H2
S


title: Презентація на тему «Собаки»

text:
Собаки
Та́кса — порода мисливських собак; вирізняється короткими лапами і довгим тулубом.
Сибірську хаскі відрізняє доброзичливий, м'який, товариський і одночасно живий характер. Вони - надзвичайно інтелектуальні, енергійні, але  уперті.
Пудель — порода декоративних собак.
Німецька вівчарка дуже красива. Вони мають гарний нюх і мужній характер, ці собаки витривалі невибагливі та починають працювати з найменшого віку.
Йоркширський Тер'єр має удовий поступливий і добродушний характер. Дорослий Йоркер має унікальний колір. Золотисто-рудий на голові і блакитно-сталевий на корпусі.
Мопс — порода декоративних собак, виведена в Китаї.


title: Презентація на тему «Ангина»

text:
Анги́на (от ango — «сжимаю, сдавливаю, душу») — острое инфекционное заболевание, для которого характерно воспаление чаще всего — нёбных миндалин (в просторечии «гланды»).
Поражение миндалин при остром тонзиллите
Двусторонняя лакунарная ангина
Причина: в большинстве случаев (80-90%) возбудителями ангины являются бактерии стрептококки.
Симптомы ангины:
- резкая и сильная боль в горле, усиливающаяся при глотании;
- высокая температура тела (39-40єС);
- общая слабость, головная боль;
- увеличение лимфатических узлов, которые прощупываются под нижней челюстью ближе к шее.


Презентація на тему «Генна інженерія та її досягнення» (варіант 1)


Презентація на тему «Тканини рослинного організму»


title: Презентація на тему «Теория цветного зрения»

text:
Теория цветного зрения
Цветное зрение — вид зрительного ощущения, сенсорное восприятие живыми организмами светового излучения, испускаемого источниками света, или отражённого материальными объектами, с использованием эффекта дифференциации ощущений в зависимости от длины волны света, попадающего в глаз.
Цветовое зрение человека: При освещении предметов светом с определёнными спектральными характеристиками часть света отражается. Рецепторы глаза воспринимают это излучение, формируют нервные сигналы, которые обрабатываются в нервных клетках размещённых в слоях сетчатки глаза и отправляют его в мозг, где формируется ощущение, которое ассоциируется у человека с понятием, цвет.
В основе зрительной системы лежат ощущения, сенсорное восприятие живыми организмами светового излучения, испускаемого источниками света, или отражённого материальными объектами, с дифференциацией ощущений в зависимости от длины волны света, попадающего в глаз, где нервная система получает, сравнивает преобразованные цветовые сигналы — ответы, которые формируются вначале в экстерорецепторах (фоторецепторах) —в фокальной поверхности сетчатки с передачей трансдукцируемых сигналов в головной мозг и окончательным его формированием в (зрительных отделах головного мозга), сознании.
Восприятие  спектра  цветов
Впервые непрерывный спектр цветов был открыт великим учёным Исааком Ньютоном. Именно Исаак Ньютон впервые обнаружил, что белый свет, пройдя через призму распадается на непрерывный спектр. Он также заметил, если все цвета полученного спектра опять смешать, то они в итоге образуют «белый» свет. Ньютон, находясь под действием европейской нумерологии и основываясь на аналогии с семью нотами в октаве разделил непрерывный спектр на составляющие его 7 основных цветов. Это разбиение во многом случайно и условно.
красный,
оранжевый,
жёлтый,
зеленый,
голубой,
синий,
фиолетовый.

Эти основные 7 цветов спектра достаточно хорошо различимы. Глаз может отличить до нескольких сотен оттенков, когда «смешаны» различные чистые спектральные цвета, или «разбавлены» белым светом. Тренированный глаз может различать значительно больше оттенков.
Сейчас эти цвета называются:
Теории цветового зрения - концепции, объясняющие способность человека различать цвета, основанные на наблюдаемых фактах, предположениях, их экспериментальной проверке. Теории нередко имеют предсказательную силу, помогая предсказать дотоле не наблюдаемые эффекты. На сегодняшний день существует несколько предположений (теорий) системы цветового восприятия.
Механизм цветового зрения Эмпедокла

В V столетии до нашей эры сицилианец Эмпедокл высказал первую гипотезу о механизме цветового зрения. Она заключается в следующем: любой предмет, в том числе и глаз человека, излучает некую «субстанцию»; истекая из глаза, эта субстанция встречается с истекающей из предмета, в результате чего появляется ощущение цвета. Белый цвет возникает в результате определённого соотношения «внутреннего» и «внешнего». По Эмпедоклу, основными цветами являются белый, чёрный, жёлтый и красный.
Гипотеза ощущения цвета Демкрита

В том же V веке до нашей эры появилась и первая материалистическая гипотеза. Автором её был известный философ Демокрит. Он считал, что ощущение цвета порождается явлениями окружающего мира: это результат «вхождения» в нас образов, отражения вещей; цвет определяется порядком, формой и положением бесцветных атомов. Демокрит считал основными цветами чёрный, белый, красный и темно-зелёный.
Гипотеза Т. Юнга

В 1802 году, спустя пол столетия после Ломоносова, Томас Юнг предположил, что глаз анализирует каждый цвет в отдельности и передаёт сигналы о нём в мозг по трём различным типам нервных волокон: один тип передаёт сигнал о наличии красного цвета, второй - зелёного, а третий - фиолетового.
Концепция М.Смирнова

В 1955 году известный исследователь цветового зрения, советский ученый М. С. Смирнов выдвинул новое предположение: все три типа приёмников находятся в одной колбочке. Это уже соответствовало всем требованиям физики к глазу как физическому прибору. Учитывая нелинейность анализа сигналов, это видимо была первая физически обоснованная модель зрения.
 Теория С. Ременко

В 1975 году появилась нелинейная теория зрения советского ученого С. Ременко, предполагающая наличие в глазе человека только двух типов светочувствительных элементов — одного типа палочек и всего одного типа колбочек, содержащих в себе пигменты светочувствительные сразу к нескольким областям спектра, а также нелинейность процессов формирования сигналов цветности. В отличии от предыдущих теорий она объясняет механизмы обработки сигналов рецепторами, поддержание баланса белого цвета и моделирует работу глаза в целом. Однако она пока не получила широкого распространения.

Современная теория восприятия света и цвета

Теория восприятия света и цвета — непротиворечивое описание наблюдаемых эффектов, соответствующие современным научным воззрениям. В идеале теория обладает предсказательной силой, позволяет отразить определённые скрытые, новые особенности естественных явлений; кроме того хорошая новая теория иногда полезна даже, если она объясняет известные эффекты более старой теории, но более ясно, компактно, или с меньшим числом предположений.
Трёхкомпонентная теория цветного зрения

Трёхкомпонентная теория цветного зрения основана на базе физиологических, колориметрических и гистологических исследований выражает принцип многокомпонентности восприятия света и цвета, правомерность наличия трёх, четырёх и более типов колбочек, равномерно расположенных в сетчатке в виде мозаики блоков, содержащих не менее трёх, воспринимающих фотоны транcдукцирующих биосигналы монолучей спектра света. В зависимости от содержания в мембранных клетках фоторецепторов (колбочек) разновидностей фотопигмента опсина они фототрандукцируют оппонентно отобранные сигналы спектральных лучей света предметных точек в зрительные отделы головного мозга.


Презентація на тему «Туберкульоз» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Стовбурові клітини» (варіант 4)

text:
Стовбурові клітини
Москаленко Анна
10-М
Визначення:
Стовбуровими називають клітини, що не мають спеціалізації та здатні ділитися і розвинутися в будь-який вид тканини.

Це означає, що в організмі дорослої людини існують клітини, що пройшли всі належні етапи ембріонального розвитку, але зберегли здатність за певних умов перетворюватися практично в усі види дорослих тканин - наприклад, в скелетні м'язи, кісткову тканину, клітини нервової тканини - нейрони, тканину печінки , підшлункової залози і так далі.
Кількість стовбурових клітин у організмі людини

У ембріона:
1 клітина на 10 тисяч
У людини 60-80 років:
1 клітина на 5-8 мільйонів
Чим молодший організм, тим більше запас стовбурових клітин, і, відповідно, відновний потенціал.
Історична довідка
Термін «стовбурова клітина» був введений у науковий обіг російським гістологом, професором Військово-медичної академії Санкт-Петербурга Олександром Максимовим (18741928). Він постулював існування стовбурової кровотворної клітини викладаючи в 1909 році своє відкриття на засіданні гематологічного суспільства в Лейпцигу. Саме Максимов А. назвав клітину-прародительку всіх клітин крові Stamzelle, тобто стовбурової.
У 1981 році американський біолог Мартін Еванс вперше виділив недиференційовані плюрипотентні лінії стовбурових клітин бластоцисти миші.
 Ембріональні стовбурові клітини першими виділили західні вчені Д. Томпсон і Д. Герхарт в 1998 році
Використання стовбурових клітин
при лікуванні променевої хвороби;
при лейкозі коли кровотворна тканина пацієнта знищується навмисно, оскільки її клітини стали на шлях злоякісного переродження (ця парадоксальна форма раку, при якій власне пухлина зовсім відсутня);
при аутоімунних захворюваннях (зокрема, розсіяному склерозі, ревматоїдному артриті та вовчаку );
 при усуненні наслідків дуже жорстких форм протипухлинної хіміотерапії;
при захворюваннях, викликаних мимовільним виникненням дефіциту стовбурових клітин у всьому організмі або в якомусь конкретному органі чи тканині (наприклад, системний остеопороз).
Проблема використання стовбурових клітин
 ембріональні стовбурові клітини здатні перетворитися на що завгодно (якщо бластоцисту, з якої їх виділили, імплантували б в матку, де з них розвинулися б всі тканини нового організму);
ембріональні стовбурові клітини схильні до необмеженого поділу і дуже погано розуміють хімічні «команди» дорослого організму оскільки в бластоцисті такі «команди» нікому подавати;
введені в організм клітини можуть дати початок злоякісним пухлинам або тератомам потворним розростанням різних тканин в абсолютно невідповідному для них місці;
 проблема при використанні стовбурових клітин для трансплантації - їх імунологічна сумісність з тканинами реципієнта;
виникають етичні проблеми використання стовбурових клітин.
Варіант вирішення деяких проблем застосування стовбурових клітин - прямо в лабораторній склянці «пояснити» клітинам, у що вони повинні вирости, і вже цей готовий продукт пересадити пацієнту. Таким шляхом в лабораторіях різних країн сьогодні вирощують клапті живої людської шкіри (для пересадок на обпалені місця), хрящі у формі вуха і навіть ділянки кровоносних судин справжні, багатошарові, з епітелієм всередині і м'язами в товщі стінки
Перспективи використання клітинних технологій
стовбурові клітини повинні бути доступні в достатніх кількостях;
диференціація стовбурових клітин повинна бути строго спрямованою і специфічною;
стовбурові клітини повинні бути життєздатні в організмі реципієнта;
 після трансплантації стовбурові клітини повинні бути здатні інтегруватися в тканини реципієнта;
 трансплантант повинен функціонувати протягом усього життя реципієнта;
трансплантація не повинна наносити будь-якої шкоди реципієнту (включаючи імунну реакцію відторгнення).
Банки стовбурових клітин
Стовбурові клітини зберігаються в спеціальних банках - власних або донорських
 Найбільший Vita Bank знаходиться в Лейпцигу, йому вже 34 роки. Забір клітин коштує тут 1900 євро.
Перший найбільший Кріобанк у Києві створений у 2003 році на базі Інституту клітинної терапії.


title: Презентація на тему «Шкіра, та її хвороби»

text:
Шкіра,та її хвороби.
Шкі́ра (грец. derma, лат. cutis)  — зовнішній покрив тваринного організму, який захищає тіло від широкого спектру зовнішніх впливів, бере участь в диханні, терморегуляції, обмінних і багато інших процесах. Крім того, шкіра — це масивне рецепторне поле різних видів поверхневої чутливості.
Будова шкіри.Шкіра складається з епідерміса, дерми і підшкірно-жирової клітковини (гіподерми).Епідерміс включає в себе п'ять шарів епідермальних клітин. Найнижчий шар -базальний- розташовується на базальної мембрані і являє собою 1 ряд призматичного епітелію. Відразу над ним лежить шипуватий шар (3-8 рядів клітин з цитоплазматичними виростами), потім іде зернистий шар (1-5 рядів плоскуватих клітин),блискучий(2-4 ряду без'ядерних клітин, помітний на долонях і стопах) і роговий шар, що складається з багатошарового зроговілого епітелію. Епідерміс також містить меланін, який забарвлює шкіру і викликає ефект засмаги.Дерма, або власне шкіра, являє собою сполучну тканину і складається з 2-х шарів -сосочковогошару, на якому розташовуються численні вирости, що містять у собі петлі капілярів і нервові закінчення, і сітчастогошару, що містить кровоносні і лімфатичні судини, нервові закінчення, фолікули волосся, залози, а також еластичні, колагенові і гладком'язові волокна, які надають шкірі міцність і еластичність.Підшкірно-жирова клітковина складається з пучків сполучної тканини і жирових скупчень, пронизаних кровоносними судинами і нервовими волокнами. Фізіологічна функція жирової тканини полягає в накопиченні та зберіганні поживних речовин. Крім того, вона служить для терморегуляції і додаткового захисту статевих органів.

Функції шкіри..Захисна (бар'єрна[1]) захищає організм від дії механічних і хімічних чинників, ультрафіолетового випромінювання, проникнення мікробів, втрати і попадання води ззовні..Терморегуляторна, за рахунок випромінювання тепла і випаровування поту..Участь у водно-сольовому обміні, пов'язана з потовиділенням..Екскреторна — виведення з потом продуктів обміну, солей і ліків..Депонування крові, в судинах шкіри може перебувати до 1 літра крові..Ендокринна і метаболічна — синтез і накопичення вітаміну D, а також гормонів..Дихальна, у людини близько 1-2 % кисню засвоюється через шкіру..Рецепторна, завдяки наявності численних нервових закінчень.Імунна, захоплення, процесинг та транспорт антигенів з подальшим розвитком імунної реакції[2]

Шкіра як орган чуття.Шкіра - величезне рецепторне поле, за допомогою якого здійснюється зв'язок організму з навколишнім середовищем[3] Іннервація шкіри здійснюється як гілками цереброспінальних нервів, так і нервами вегетативної нервової системи. Нерви вегетативної нервової системи іннервують в шкірі судини, гладеньку мускулатуру і потові залози[4] До соматичної нервової системи належать чутливі нерви (утворюють численні чутливі закінчення).Чутливі нервові закінчення (умовно) можна розділити на[4]:.Вільні (локалізуються як в епідермісі, так і в дермі).Невільні (локалізуються переважно в дермі) .інкапсульовані.неінкапсульовані

Ураження шкіри[ред.]Виникають при дії різноманітних причин..Умовно можна виділити[5]:.механічні.термічні.хімічні.електричні.Радіаційні опіки
Захворювання..ГіпертрихозГіпертрихоз (лат. hypertrichosis, грец. Ὑπερ та τριχός —надмірно + волосся)  — захворювання, що виявляється в надмірному рості волосся, не властивому певній ділянці шкіри, не відповідному за статтю та/або віком.Клінічно розрізняють вроджену (загальну і обмежену) та набуту форми гіпертрихозу.Переважно захворювання жінок..Рак шкіриРак шкіри - це захворювання, при якому в тканинах шкіри розвиваються клітини злоякісної (ракової) пухлини. Рак шкіри - одна з найбільш поширених форм раку у людини. Ч


title: Презентація на тему «Транспорт речовин»

text:
Транспорт речовин

Вступ
Рослина - це цілісний організм, усі частини якого тісно взаємодіють, виконуючи певні життєві функції. Порушення будови чи функцій будь-якого з органів одразу ж позначається на діяльності інших, а отже, організму в цілому.
Вступ
Наприклад, ушкодження та відмирання кореня не тільки порушить закріпленнярослини у ґрунті, а й унеможливить поглинання нею з ґрунту розчинів мінеральних сполук. Рослина з відмерлими коренями неодмінно загине. Те саме станеться з рослиною, якщо із стовбура молодого деревця зняти кору у вигляді пояска.
Вступ
Це призупинить надходження органічних речовин, утворених завдяки фотосинтезу, від листків до нижньої частини стебла та кореня. Рослина може загинути й унаслідок несвоєчасного скидання або відмирання листків, бо це унеможливить здійснення фотосинтезу.
Приклад
Дерево загине, якщо зняти з нього кору

Провідна тканина
Насамперед зв'язки між різними органами рослини здійснює провідна тканина. Вона пронизує весь організм - від кореня через стебло до кожного листка. Ви пам'ятаєте, що висхідні потоки розчинів поживних речовин відбуваються по судинах, а низхідні - по ситоподібних трубках.
Горизонтальне переміщення
Горизонтальне переміщення органічних речовин по стеблу дерев'янистих рослин може здійснюватись по серцевинних променях. Вони проходять уздовж стебла й сягають кореня.
Переміщення речовин
Кількість органічних речовин, що утворилися за один світловий день у хлоропласті, перевищує його масу в кілька разів. Тому велике значення для нормальної життєдіяльності має переміщення цих речовин від клітин, де вони утворюються, до всіх інших.
 Рух речовин по рослині
Кореневий тиск
Рушійною силою для здійснення транспорту речовин у рослині є кореневий тиск і присисна сила листків. Кореневий тиск виникає у клітинах і судинах кореня внаслідок заповнення їх водним розчином, який вбирається кореневими волосками з ґрунту.
Кореневий тиск
Він забезпечує рух розчинів до надземної частини рослини. У трав'янистих рослин кореневий тиск сягає двох-трьох атмосфер, у дерев'янистих ще вище. Його можна виміряти, якщо приєднати до поперечного зрізу стебла прилад, що вимірює тиск.
Дослід
Дослід, що демонструє наявність кореневого тиску

Випаровування
Випаровування води листками також значно впливає на висхідний потік, створюючи так звану присисні силу листків. Чим більше води вони випаровують, тим інтенсивніше корінь поглинає її з ґрунту і тим швидше водний розчин надходить до надземних органів рослин.
Використання
Знаючи шляхи та механізми пересування речовин по рослині, можна керувати ними. Так, щоб прискорити дозрівання помідорів, їх пасинкують, тобто видаляють бічні пагони. Обрізавши пагони, що з'являються після формування виноградних грон, можна змінити потік поживних речовин та прискорити достигання плодів.
Функції
Певні функції рослини можуть одночасно здійснюватись різними органами. Наприклад, фотосинтез може здійснюватись не лише у листках, а й у зелених частинах стебла. Але зазвичай без участі листків інші зелені частини рослин не здатні повністю забезпечити рослину поживними речовинами.

 Рослині як цілісному організмові притаманні ріст і розмноження, вона здатна реагувати на зміни умов навколишнього середовища. Все це відбувається завдяки постійному обмінові речовин та перетворенню енергії в її організмі.

Під час фотосинтезу зелені рослини утворюють складні органічні сполуки з неорганічних з використанням енергії сонячного світла та виділяють кисень. А для здійснення фотосинтезу, крім світла, необхідні вода та вуглекислий газ. Вода з розчиненими в ній мінеральними речовинами надходить у рослину з ґрунту, а вуглекислий газ - із повітря.

Під час дихання за участю кисню продукти фотосинтезу розкладаються до більш простих, при цьому вивільняється енергія та виділяється вуглекислий газ.
Дослід
Для виявлення дихання у рослин візьміть дві склянки. В одну з них налийте чисту воду та помістіть гілочку елодеї, а в іншу - прозору вапновану воду.

Дослід
Накрийте склянки ковпаками та поставте у темне місце. Через два-три дні можна побачити, що вапнована вода стала каламутною. Це свідчить про те, що рослина під час дихання виділяє вуглекислий газ, який реагує з вапнованою водою (мал. 85).
Дослід
Рослина у чистій воді (1) і у вапнованій воді (2)

Підсумки
Таким чином, рослині притаманний газообмін - обмін газами між повітрям атмосфери і рослиною. Під час фотосинтезу рослина поглинає вуглекислий газ, а виділяє в атмосферу кисень. Під час дихання, навпаки, рослина поглинає кисень, а виділяє вуглекислий газ.
Підсумки
Отже, процеси фотосинтезу та дихання певним чином протилежні один одному, хоча водночас взаємопов'язані. Під час фотосинтезу рослини вивільняють значно більше кисню, ніж споживають його під час дихання, а тому зелені рослини збагачують ним атмосферу.
Підсумки
Рослини, випаровуючи воду, впливають також на вологість атмосферного повітря. Інтенсивність газообміну та випаровування вологи регулюють продихи.
Підсумки
Здійснюючи газообмін, рослини тим самим регулюють газовий склад атмосферного повітря, підтримуючи оптимальне співвідношення кисню та вуглекислого газу. За рахунок виділеного рослинами кисню у верхніх шарах атмосфери утворився особливий озоновий шар, який поглинає частину шкідливих для живих істот космічних ультрафіолетових променів. Таким чином, діяльність рослин запобігає змінам клімату на планеті Земля.
Підсумки
Крім повітряного, рослині притаманне і мінеральне живлення. Як ви пам'ятаєте, мінеральні речовини надходять у рослину з ґрунту через кореневу систему. Тому рослини не тільки підтримують постійний газовий склад атмосфери, а й забезпечують колообіг різноманітних хімічних елементів у природі.
Підсумки
Рослини є необхідною ланкою в коло-обігу речовин, оскільки вони поглинають з довкілля неорганічні сполуки та створюють із них органічні. У свою чергу їхні рештки розкладаються за участі різноманітних мешканців ґрунту (бактерій, грибів, тварин) до неорганічних, які знову можуть засвоюватись рослинами.
Висновок
Отже, рослинний світ - найважливіша складова частина природи, що зумовлює існування життя на нашій планеті.
Джерела
http://school.xvatit.com
http://teachua.com


title: Презентація на тему «Lina Kostenko»

text:
Lina Kostenko
Aljona Bondar
und
Nastja Matula
Das 20. Jahrhundert ist reich an einer ganzen Reihe von ukrainischen Schriftstellern.

Auf diese Zeit fällt das Schaffen von Lina Kostenko.
Lina Wasyliwna Kostenko wurde am 19. März 1930 in Rshyschtschiw bei Kyjiw in einer Lehrerfamilie geboren.
Lina beendete die Mittel-schule.
Danach studierte sie an der pädagogischen Hochschule in Kyjiw.
Im Jahre 1956 absolvierte sie mit Auszeichnung die Hochschule für Literatur in Moskau.
Ihre ersten Gedichte begann sie schon mit 16 Jahren zu schreiben.
Ihre Poesie war gegen den Totalitarismus gerichtet.
Viele Jahre wurde ihr Schaffen nicht anerkannt.
Viele von ihren Werken "Die Fürstin Gora" (1976) und andere waren von der Zensur verboten.
Der Leser aber erkannte ihr Talent und die Kraft ihrer Werke.
Für ihren Roman in Versen "Marussja Tschuraj" (1979) und das Poesiebuch "Nepowtornistj" wurde Lina Kostenko der Titel der Schewtschenko-Preisträgerin verliehen.
Im Jahre 1994 wurde sie in Italien mit dem Literaturpreis von Francesko Petrarka, dem Titanen der Renaissance, für ihr Poesiebuch "Inkrustation" ausgezeichnet.
Ihre Poesieart unterscheidet sich durch die Einfachkeit und Klarheit der Aussage, durch die Leichtigkeit und Harmonie der Gedichte.


title: Презентація на тему «Основні закономірності функціонування генів у про – та еукаріотів» (варіант 1)

text:
Основні закономірності функціонування генів у про – та еукаріотів
Підготували :Сацик Ілона
Підкова ТетянаДавидюк Іванна
Прокаріоти

Геном клітин прокаріотів містить значну кількість ДНК і, відповідно, більше генів порівняно з вірусами.

Наприклад, у бактерії кишкової палички є понад 4100 генів, які кодують білкові молекули, та близько 120 генів, що кодують молекули РНК.

Серед структурних генів прокаріотів та еукаріотів є 3 основні групи.Гени першої кодують структуру молекули білків, другої – тРНК, третьої – рРНК.

Молекули іРНК синтезуються лише на одному з ланцюгів молокули ДНК. При цьому послідовність нуклеотидів молекули іРНК  комплементарна послідовності ланцюга ДНК, на якому вона синтезована, і збігається за послідовністю нуклеотидів з іншим ланцюгом, який називають кодуючим, або змістовним

У багатьох видів прокаріотів геном представлений єдиною молекулою ДНК, яка зосереджена у ядерній зоні клітини – нуклеоїді.

У цитоплазмі бактеріальних клітин є плазміди, або позахромосомні фактори спадковості. Це невеликі кільцеві молекули ДНК, до складу яких входять кілька генів.

Прокаріотичні клітини швидко реагують на зміни в навколишньому середовищі.

Процес, за якого спадкова інформація, закодована у вигляді послідовності нуклеотидів молекули ДНК, втілюється у функціональний продукт – молекулу білка або РНК певного типу, називається експресія генів.

Білкові молекули, які здатні впливати на експресію генів, спочатку зв*язуються з промотором - послідовністю нуклеотидів, розташованою перед кодуючою частиною гена.

Еукаріоти
В еукаріотів значна частина геному представлена послідовностями нуклеотидів, які не кодують структури молекул білків та РНК. Учені з’ясували, що 20-50 % генів еукаріотів мають одну, інші - кілька зазвичай не ідентичних копій. Понад 50 % усієї кількості ДНК припадає на повтори. Завдяки копіям, мутації окремих генів мало впливають на фенотип. Повторювані послідовності нуклеотидів зосереджені переважно на кінцях хромосом і в зоні прикріплення ниток веретена поділу (центромера).
Особливості регуляції експресії генів у еукаріотів
На відміну від прокаріотів, у клітинах еукаріотів молекули іРНК синтезуються на молекулах ДНК в ядрі і вже звідти транспортуються до цитоплазми. Таким чином, такі основні етапи експресії гена, як транскрипція та трансляція (синтез білкової молекули на матриці іРНК) в еукаріотів розділені у просторі та часі.

Гени багатоклітинних організмів поділяють на дві функціональні групи  одні з них активні в усіх клітинах, де забезпечують універсальні функції живого, а інші - активні лише у клітинах певних типів. Особливу групу становлять псевдогени — змінені внаслідок мутацій послідовності нуклеотидів  які нагадують певні гени, однак інформація з них не зчитується.

Ступінь прояву ознаки при реалізації генотипу в різних умовах називають експресивністю. Під експресивністю розуміють вираженість фенотипового вияву гена.
Експресивність — це зміна кількісного прояву ознаки в різних особин-носіїв відповідного алеля.
При домінантних спадкових захворюваннях експресивність може коливатися.В одній родині можуть виявлятися спадкові хвороби в різних формах — від легких, ледь помітних, до тяжких (наприклад різні форми гіпертонії, шизофренії, цукрового діабету тощо). Рецесивні спадкові захворювання в межах сім’ї виявляються однотипно  і мають незначні коливання експресивності.
Запам'ятайте: на активність генів еукаріотів і прокаріотів впливають певні регуляторні послідовності нуклеотидів, які функціонально пов’язані з ними.
Запам’ятайте: активність будь-якого структурного гена залежить від наявності в клітині чинників, які пригнічують процеси транскрипції або стимулюють їх.

ДНК
Гістони
Нуклеосоми
Нуклеосома – пригнічувач активності генів.
Для активації процесу транскрипції потрібна
ПЕРЕБУДОВА ХРОМАТИНОВИХ НИТОК.
На експресію генів також впливають зміни хімічного складу ДНК. (але послідовність нуклеотидів при цьому не змінюється!)
Зближення відповідних структурних генів полегшує їхню взаємодію
Фактори
транскрипції
(білки)
+
Регуляторні
Послідовності
нуклеотидів
=
Ланцюжки,
 що зближують віддалені
структурні гени та
їхні регуляторні ділянки
Активність генів залежить від взаємодіїї молекул НК між собою
РНК – інтерференція – процес пригнічення експресії гена за допомогою молекул мікро-РНК.

Відбувається під час :
Транскрипції
Трансляції
Руйнування ДНК
Молекули мікро-РНК   -
НЕ кодують структуру білків!
Мають незначну довжину!
(19 – 21 пара нуклеотидів)

Виникнення мікро-РНК
Активація
певних генів

Синтез молекул РНК
 з дволанцюговими
ділянками
Вирізання цих ділянок

Утворення
молекул
 мікро-ДНК
 з цих ділянок

Окрема молекула
 Мікро-Рнк
+
Білкові
молекули
=
Сполука, що забезпечує
Розплітання ланцюгів РНК
Ланцюг
Мікро РНК
+
Комплентарна
ділянка РНК
=
РІЗНІ НАСЛІДКИ
Наслідок І
Ущільнення хроматину
та пригнічення
активності гена
Наслідок ІІ
Після транскрипції
молекула іРНК може
 руйнуватись, що
унеможливлює синтез білка
Наслідок ІІІ
Можлива зупинка
 синтезу білка
Альтернативний
сплайсинг
На відміну від звичайного, під час альтернативного сплайсингу , за участі певних ферментів можуть вирізатися певні  екзони як і на початку, так і всередині гену. У результаті  цього з однієї ділянки можуть бути синтезовані різні варіанти молекул іРНК, які кодують різні білки.
Генетична
 інженерія
Генетична інженерія -
Експериментальна галузь молекулярної генетики.
Основні завдання генетичної інженерії :
Синтез поза організмом, виділення з клітин і перебудова окремих генів;
Копіювання і розмноження виділених або синтезованих генів;
Введення генів або їхніх груп до геномів інших організмів;
Поєднання різних геномів в одній клітині.
Кінець…


title: Презентація на тему «Вірус Герпесу»

text:
Alphaherpesvirinae
Bethaherpesvirinae
Gammaherpesvirinae


title: Презентація на тему «Стовбурові клітини» (варіант 6)

text:
Стовбурові клітини
Виконала:
Учениця 10 класу
Дика Ірина
Загальна характеристика
    Говорячи «стовбурові клітини», ми маємо на увазі первинні недиференційовані клітини, що мають здатність самовідновлення і можуть перетворюватися в різні спеціалізовані типи клітин, такі як клітини крові, м'язів, нервові клітини. Це основоположні клітини кожного органу, тканини і клітини в організмі.
    Незважаючи на те, що ці клітини не виконують конкретних функцій, при створенні необхідних умов вони можуть розвиватися в певні тканини і органи. Крім того, вони мають властивість самовідтворення і можуть точно відтворювати самих себе протягом довгих періодів часу.

Ембріональні стовбурові клітини миші із флюоресцентним маркером.
Види
    Через приблизно три дні після запліднення яйцеклітини первісна клітина - зигота - поділяється на вісім клітин, які називаються бластомерами. Ці клітини діляться і утворюють всі типи клітин, які необхідні для розвитку організму.  Оскільки ці клітини можуть диференціюватися в усі типи клітин, які існують у дорослому організмі, вони характеризуються як омніпотентні.

Ембріональні стовбурові клітини
    Через 5 - 6 днів після зачаття утворюється сфера, що складається з 100 - 150 клітин. Вона називається бластоцистою і містить два типи клітин: трофобласту і внутрішню клітинну масу. З клітин трофобласту розвиватиметься одна частина плаценти, в той час як з клітин, які складають внутрішню клітинну масу, утворюються ембріональні стовбурові клітини. Останні зберігають здатність ділитися і диференціюватися в інші типи клітин і характеризуються як мультипотентні, так як не можуть виробити всі види клітин.

Ембріональні стовбурові клітини людини:
Нагорі (А): недиференційовані. Унизу (В):
нейрони — дочірні клітини
Розвиток
     У міру того, як організм розвивається, стовбурові клітини поступово втрачають здатність до диференціації. Проте, коли розвиток організму завершується, ці клітини все ще можуть розвинутися в деякі інші типи клітин.
Джерела стовбурових клітин
     Стовбурові клітини також можна отримати з пуповини новонародженого немовляти. Це найбільш бажане джерело стовбурових клітин, у порівнянні з тканинами дорослого, такими як тканини головного мозку і кісткового мозку. Ці клітини можуть розвинутися в лабораторних умовах, але тільки за (на) певний час. Нещодавно стовбурові клітини були виявлені в клітинах зубів немовлят і в амніотичній рідини, що оточує ще ненароджену дитину. Ця рідина також може утворювати різні типи клітин. Дослідження в цьому напрямку є дуже багатообіцяючими, але перебувають на первинній стадії. Крім того, існує можливість забирати первинні зародкові клітини з мертвих тканин, які є результатом аборту. Згодом ці клітини «програмуються» у мультипотентні стовбурові клітини.

Стовбурові клітини були використані для вирощування шерсті

Дорослий організм
     У дуже малих кількостях стовбурові клітини присутні в дорослому організмі у більшості тканин і системах органів, наприклад в кістковому мозку, шкірі і кишечнику. Вважається, що в дорослому організмі можуть існувати близько двадцяти видів стовбурових клітин. Ці клітини необхідні для омолоджування і відновлення спеціалізованих клітин тіла. Зокрема, стовбурові клітини, які знаходяться в кістковому мозку, беруть участь в утворенні всіх спеціалізованих кровотворних клітин. У деяких тканинах, наприклад головного мозку, стовбурові клітини якщо і виявляються, то не є достатньо активними і не відповідають безпосередньо на травми клітин та інші ушкодження.

Вирощування стовбурових клітин

Застосування
     Більшість спеціалізованих клітин організму не можуть бути відновлені природними процесами в разі тяжкої травми або хвороби. Стовбурові клітини, однак, можуть застосовуватися для виробництва здорових функціонуючих спеціалізованих клітин, які замінять пошкоджені і не функціонуючі клітини. Цей процес називається клітинною терапією. Він схожий з трансплантацією, але з тією різницею, що замість органів пересаджують клітини. Але якщо у випадку трансплантації існує проблема нестачі донорів, стовбурові клітини як альтернатива можуть виробити необхідні спеціалізовані клітини.
     Крім того, вчені вірять, що за допомогою стовбурових клітин ми зможемо зрозуміти механізми як ембріонального розвитку, так і аномалії в діленні клітин, які проявляються при ракових захворюваннях. Існує надія, що на стовбурових клітин може бути випробувано дію нових ліків, щоб згодом вони могли бути застосовані для піддослідних тварин або людей.

Проблеми
    Важливий аспект, який має бути вивчений, - знання безлічі клітинних сполук, що містяться в тканинах дорослої людини, і виявлення в них необхідних видів стовбурових клітин. Оскільки стовбурові клітини в тканинах дорослих організмів зустрічаються вкрай рідко, їх локалізація вимагає ретельного вивчення. Але навіть коли стовбурові клітини виявлені й виділені, необхідно створити відповідні умови, в яких вони зможуть диференціюватися в спеціалізовані клітини.
     Відповіді на більшість питань нам можуть дати ембріональні стовбурові клітини. Вважається, що вони є більш мінливими порівняно зі стовбуровими клітинами дорослих. Але і в цьому випадку залишається відкритим питання про необхідні умови для диференціації стовбурових клітин у відповідні спеціалізовані.

Дослід проведений на миші
.

Зберігання
В останні роки були створені банки крові пуповини, нервових стовбурові клітин і ембріональних клітин людини. Кров пуповини (пуповинно-плацентарна кров), а також кістковий мозок зберігаються як джерела кровотворних стовбурових клітин для лікування як генетичних, так і набутих захворювань. Ця кров призначається для загального (алогенна трансплантація), а не для особистого використання (аутологічна трансплантація). Тому ці банки мають суспільний і добровольчий характер.
Крім того, нервові стовбурні клітини, які походять з ембріона після викидня, зберігаються в банках для можливого лікування певних захворювань головного мозку. Банки ембріональних стовбурових клітин були утворені для лікування широкого спектру генетичних і набутих захворювань. І нарешті, створення банків тканин від здорових донорів є надійним рішенням проблеми сумісності тканин з пересадженими стовбуровими клітинами.
Поділ стовбурових клітин
    Для того, щоб самовідтворюватися і перетворюватися в інші типи клітин, стовбурові клітини розмножуються двома різними шляхами. Симетричний поділ, коли обидві дочірні клітини стовбурові, і асиметричний поділ, коли одна дочірня клітина стовбурова, а інша — клітина-попередник для інших типів клітин. Клітина-попередник має менше можливостей для самовідтворення, ніж стовбурова клітина. Клітина-попередник проходить декілька етапів поділу клітини перед тим, як остаточно диференціюватися у зрілу клітину. Цілком імовірно, що різниця на молекулярному рівні між симетричним та асиметричним поділом полягає у розподілі між дочірніми клітинами білкового рецептору, що знаходиться на цитоплазматичній мембрані. Проте цей механізм ще не достатньо досліджений.
    Інша теорія полягає в тому, що стовбурові клітини залишаються недиференційованими завдяки зовнішнім сигналам у їхній особливій ніші. Коли стовбурові клітини залишають цю нішу або більше не отримують відповідного сигналу, вони починають диференціюватися. Роботи на дрозофілі довели, що існує спеціальний сигнал dpp, який стримує стовбурові клітини дрозофіли від диференціювання.Також були вивчені сигнали, що стимулюють перепрограмування клітин до ембріонального виду. Ці сигнальні шляхи об'єднують декілька транскрипційних факторів, у тому числі й білок-онкоген c-Myc. Початкові дослідження показують, що трансформація мишачих клітин у поєднанні із сигналами, що стримують диференціацію, може повернути процес диференціації у зворотний бік і примусити зрілі клітини перетворитися знову на плюрипотентні. Але необхідність трансформувати ці клітини за допомогою білка-онкогену може стримати уживання цього методу у терапевтичних цілях.
Поділ та дифференціація стовбурових клітин: A — стовбурові клітини; B — клітина-попередник; C — дифференційована клітина; 1 — симетричний поділ стовбурових клітин; 2 — асиметричний поділ стовбурових клітин; 3 — поділ клітини-попередника; 4 — кінцева (термінальна) дифференціація
Стовбурові клітини в
медицині ХХІ століття
       Стовбурові клітини - це недиференційовані клітини, які першими утворюються в організмі зародка та диференціюють в спеціалізовані тканини.
     Є різні види стовбурових клітин. Зокрема, ембріональні стовбурові клітини, що утворюються на найбільш ранніх стадіях розвитку. Деякі лабораторії пов'язують з ембріональними стовбуровими клітини надії на вирощування органів, проте, враховуючи джерело їх отримання (організм зародка) застосування ембріональних клітин супроводжується етичними та правовими перепонами.
    Крім ембріональних, в період внутрішньоутробного розвитку людини утворюється ще декілька популяцій стовбурових клітин, вже більш спеціалізованих. Серед яких основними є гемопоетичні та мезенхімальні стовбурові клітини. З гемопоетичних походить вся наша система крові, а з мезенхімальних - кістки, хрящі тощо. Гемопоетичні та в меншій мірі мезенхімальні стовбурові клітини впродовж всього життя людини знаходяться в кістковому мозку, забезпечуючи постійне оновлення клітин крові. Це найбільш досліджені клітини.

На сьогоднішній день гемопоетичні стовбурові
клітини використовують у лікуванні близько 100
захворювань. Основні з них:
Лейкози та лімфоми
Анемії
Рак
Цукровий діабет
Дитячий церебральний параліч
Інсульт
Хвороба Паркінсона
Хвороба Альцгеймера
Розсіяний склероз
Травма спинного мозку
Ішемічна хвороба серця
Вроджені вади зору та слуху
Ревматоїдний артрит
Реконструктивна хірургія

СИРОВИНА ДЛЯ ВИРОЩУВАННЯ ОРГАНІВ

    В США в лабораторії вирощено серце щура, а в Мельбурнському університеті (Австралія)зі стовбурових клітин отримано лоскут рогівки, що відкриває нові перспективи для лікування хворих з опіками очей. Англійські вчені зі стовбурових клітин пуповинної крові виростили міні-печінку, а американці - тканину підшлункової залози. Щонайменше 7 кардіологічних центрів світу працюює над вирощуванням зі стовбурових клітин клапанів серця.

З ЛАБОРАТОРІЇ В ОПЕРАЦІЙНУ

     В 2008 р. світ облетіло сенсаційне повідомлення - 30-річній іспанці Клаудії Кастілло трансплантували трахею, вирощену з її власних стовбурових клітин, врятувавши таким чином життя матері 2-х малолітніх дітей.

Цікаві  факти про стовбурові клітини
    Медики всіх країн покладають великі надії на стовбурові клітини. Вчені вважають, і більшість припущень доведено, що стовбурові клітини здатні виліковувати дуже серйозні захворювання, а зараз з’ясувалося, що навіть генетичні захворювання піддаються лікуванню за допомогою цих клітин. Все це є наслідком одного цікавого дослідження, під час якого були об’єднані два таких напрями, як генна терапія і клітинна технологія. Стовбурові клітини були виявлені порівняно недавно - це клітини, які як би ще не визначилися, яким органом їм стати, і тому їх можна застосовувати для проведення операцій різного типу. Наприклад, якщо частина якогось органу порушена, або її взагалі немає, то стовбурові клітини можуть стати тим матеріалом, який допоможе відновити бракуючі або неправильно функціонуючі частини органу.
    Зараз вчені знайшли ще один спосіб використання стовбурових клітин - це позбавлення організму від генетичних мутацій певного типу. До справжнього моменту все це було більше схоже на казку, оскільки якщо брати клітини, наприклад, в ураженої генетичним захворюванням людини, то її стовбурові клітини будуть уражені тим же захворюванням. Якщо ж їх брати десь ще, буде відторгнення. Загалом, фахівці з Кембриджа і інституту Wellcome Trust Sanger рішення знайшли. Вони пропонують брати стовбурові клітини в ураженого захворюванням організму, виліковувати самі клітини, а потім знову підсаджувати їх до початкового організму. В результаті мутація може бути ліквідована.
    Вчені підтвердили своє припущення практичними напрацюваннями. Вони взяли стовбурові клітини пацієнта, у якого спостерігалося генетичне захворювання особливого роду, що приводить до зміни тканин печінки. Потім ці клітини були вилікувані за допомогою використання особливого ензиму, ферменту, і підсаджені в печінку пацієнта. В результаті всі негативні зміни вдалося ліквідувати.Це прекрасне досягнення, яке, ймовірно, є тільки початком нового напряму роботи медиків. Цілком може бути, що вже в недалекому майбутньому за допомогою стовбурових клітин вчені зможуть виліковувати навіть дуже складні генетичні захворювання. Зараз вчені проводять подальші дослідження, які, хотілося б на це сподіватися, принесуть ще вагоміші і цікавіші результати.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «London Museums and art galleries» (варіант 1)

text:
Contents
The British Museum
The Natural History Museum
The National Gallery
The National Portrait Gallery
The Museum of London
Victoria and Albert Museum (V&A)
The Tate Gallery
The Science Museum
The British Museum
The British Museum, consisting of the national museum of archaeology and ethnography and the national library, is the richest of its kind in the world.
It was founded in 1753 by an act of Parliament. Its nucleus was founded the priceless collection of manuscripts of Sir Robert Cotton, and Sir Hans Sloane, who left his varied collections to the nation upon his death in 1753.
To this diverse collection of manuscripts, sculpture works of art, antiquities and natural history items the extensive library was added.
The sculpture of W. Shakespeare
The museum is famous for Egyptian mummies and Elgin Marbles.
The Natural History Museum

    The National Gallery houses the national collection of Western European painting, comprising more than 2000 pictures dating from the late 13th to the early 20th century.
    The Gallery was founded in 1824
The National Gallery
The national Gallery
Gauguin  Harvest Le Pouldu, 1890
. All great artists are represented by masterpieces: Leonardo and Raphael, Titian, Bellini, Caravaggio, Rubens, Van Eyck, Rembrandt, Hogarth, Turner, Constable, Reynolds, Monet, Degas, Manet, etc
The National Portrait Gallery was founded in 1856.
 Today the collection constitutes a unique
record of the men and women who created the history and culture of the nation. The Gallery houses over 9000 works.
The National Portrait Gallery
Portrait of a young man by Botticelly
The National Portrait Gallery
The Museum of London
The Museum of London
Victoria and Albert Museum (V&A)
V&A is the finest museum of the decorative arts in the world. Its collections, housed in magnificent Victorian buildings, include sculpture, furniture, fashion and textiles, paintings, silver, glass, jewellery, books from Britain and all over the world.
The Museum was opened in 1857 at Marlborough House Additional buildings were designed by Sir Aston Webb.
The foundation stone was laid by Queen Victoria in 1899 and the Museum re-opened, in 1909 as the V&A.

     V&A is the finest museum of the decorative arts in the world. Its collections, housed in magnificent Victorian buildings, include sculpture, furniture, fashion and textiles, paintings, silver, glass, jewelery, books from Britain and all over the world.
     The Museum was opened in 1857 at Marlborough House Additional buildings were designed by Sir Aston Webb.
     The foundation stone was laid by Queen Victoria in 1899 and the Museum re-opened, in 1909 as the V&A.
Victoria and Albert Museum (V&A)
Painting of the Month
The Tate Gallery is two national collections in one:
 British art from the 16th century to around 1900,
and international modern art from the Impressionists until now.
Opened in 1897, the Gallery was named after the sugar millionaire
 Sir Henry Tate who gave his Victorian paintings and paid for the building.
The Tate Gallery
The Tate Gallery
Thomas Gainsborough Portrait of Henry Duke of Cumberland
Van Gogh Sunflowers
The British collection includes masterpieces by Hogarth,
Gainsborough, Reynolds, Constable,
William Blake and Turner.
The Modern collection includes highlights by Monet,
Pissaro and Van Gogh, Matisse, Picasso.
The Science Museum
The Science Museum


title: Презентація на тему «Вуглеводи як компоненти їжі, їх роль у житті людини» (варіант 20)

text:
Вуглеводи
Назва «вуглеводи» була запропонована у 1844 році К. Шмідтом
Вуглеводи - речовини з загальною формулою Cx(H2O)y, де x і y - натуральні числа.
Органічні речовини класу вуглеводів широкорозповсюджені у природі та орга-нізмі.У рослинах вуглеводи складають до 80 % ваги сухої тканини. У організмі людини вони містяться у: печінці - 5-10 % від ваги органу; скелетних м'язах - 1-3%; м'язах серця -- 0.5%; мозку - 0.2 % та крові. Вуглеводи є основним джерелом енергії для забезпечення діяльності головного мозку та серця, поряд з ліпідами і білками покривають енерготрати організму, складають основу клітинних та субклітинних мембран різних тканин
М О Н О С А Х А Р И Д И
Моносахариди — прості вуглеводи, вони не піддаються гідролізу — не розщеплюються водою на простіші вуглеводи, у них число атомів вуглецю дорівнює кількості атомів кисню СnН2nОn.

2. Якщо карбонільна група знаходиться біля вторинного атома вуглецю, то вона перетворюється у кетонну, а відповідний моносахарид отримує назву кетози.
(Диоксіацетон - кетотріоза; рибульоза - кетопентоза; фруктоза - кетогексоза).

По розміщенню карбонільної групи їх поділяють на альдози і кетози
1. Якщо карбонільна група знаходиться біля первинного атома вуглецю, то вона трансформується у альдегідну. Відповідний моносахарид називається альдозою (гліцериновий альдегід - альдотріоза; рибоза- альдопентоза; глюкоза - альдо-гексоза )

Глюкоза
Глюкоза (альдегідоспирт )-називають також виноградним цукром, так як вона міститься у великій кількості у виноградному соку. Крім винограду глюкоза знаходиться і в інших солодких плодах і навіть у різних частинах рослин.
Поширена глюкоза і в тваринному світі: 0,1%.
Глюкозу знаходять в крові. Глюкоза розноситься по всьому тілу і служить джерелом енергії для організму. Вона також входить до складу сахарози, лактози, целюлози, крохмалю
У рослинному світі широко поширена фруктоза або фруктовий (плодовий) цукор. Фруктоза міститься в солодких плодах, меді. Витягуючи з кольорових солодких плодів соки, бджоли готують мед, який за хімічним складом являє собою в основному суміш глюкози і фруктози. Також фруктоза входить до складу складних цукрів, наприклад тростинного та бурякового.
Хімічні властивості глюкози
1) Повне окиснення глюкози
C6H12O6 + 6O2 → 6CO2 + H2O

2) Реагує як альдегід
а) Окиснення, реакція “ срібного дзеркала ”
СН2ОН – (СНОН)4 – СОН + Ag2O → СН2ОН – (СНОН)4 – СООН + 2Ag↓

б) Окиснення Cu(OH)2 при нагріванні:
СН2ОН–(СНОН)4–СОН +2Сu(ОН)2→СН2ОН–(СНОН)4–СООН +Сu2О +2Н2О

3) Реакція бродіння
а) спиртове бродіння:       С6Н12О6 → 2 С2Н5ОН + 2СО
б) молочно-кисле бродіння:
     в) масляне бродіння:    С6 Н12О6 → С3 Н7СООН + 2Н2↑ +2СО2↑
Дисахариди
Вуглеводи, які при нагріванні з водою в присутності   мінеральних кислот чи під дією ферментів  піддаються гідролізу, розкладаючись на дві молекули моносахаридів.

 Легко розчиняються у воді, добре кристалізуються, солодкі на смак. Як у вільному стані, так і в складі ін. молекул дуже поширені в тваринних і рослинних організмах. Найпоширеніші дисахариди: сахароза (цукор), лактоза, мальтоза. Дисахариди – цінні харчові й смакові речовини; деякі дисахариди застосовують у мікробіології та фармакології.
Хімічні властивості сахарози
1. Реакція гідролізу:
	С12Н22О11 + Н2О → С6Н12O6 + С6Н12O6.

2. Реакція повного окиснення:
	C12H22O11 + 12O2 → 12CO2 + 11H2O

3. Якісна реакція на сахарозу (з додаванням Сu(ОН)2  без нагрівання)
    C12H22O11 + Cu(OH)2 → утворюється розчин яскраво синього кольору

Найважливіша з дисахаридів – сахароза – дуже поширена у природі. Це хімічна назва звичайного цукру, його називають ще тростинним чи буряковим.

Буряковий цукор широко застосовується в харчовій промисловості, кулінарії, приготуванні вин, пива і т.д.
Лактоза, що виражається формулою C12H22O11, є вуглеводом, який міститься в молоці ссавців, вона присутня в ньому в кількості близько 2% - 8%. Вперше лактоза була виявлена Фабріціо Бартолетті в 1619 році.

Лактоза відрізняється від інших цукрів відсутністю гігроскопічності. Значення лактози дуже велике, тому що вона є важливою живильною речовиною, особливо для організму людини і тварин.

Мальтоза - вуглевод групи дисахаридів. Виявлений у багатьох рослинах та в травному тракті людини й тварин. Застосовують у кондитерському виробництві і в мікробіології.
Полісахариди
Полісахариди (або поліцукриди) або полімери цукрів — вуглеводи, які багато в чому відрізняються від моносахаридів і дисахаридів, не мають солодкого смаку і майже не розчинні в воді.
Це складні високомолекулярні сполуки, які під каталітичним впливом кислот чи ферментів піддаються гідролізу з утворенням простіших полісахаридів, потім дисахаридів, і врешті-решт багато (сотні і тисячі) молекул моносахаридів.
Полісахариди, що складаються із залишків моносахаридів одного виду, називаються гомополісахаридами, а ті полісахариди, що містять моносахариди двох і більше видів, які регулярно чи нерегулярно чергуються, називаються гетерополісахаридами.

Важливі представники полісахаридів — крохмаль і целюлоза. Їх молекули побудовані з ланок — (С6Н10О5)-, є залишками шестичленних циклічних форм молекул глюкози, що втратили молекулу води, тому склад крохмалю та целюлози виражається однією формулою (С6Н10О5). Різниця тільки в властивостях цих полісахаридів обумовлених просторовою ізомерією утворюючих їх моносахаридних молекул: крохмаль побудований із ланок α-, а целюлоза – β-форми глюкози.
Хімічні властивості крохмалю й целюлози
1. Комплексоутворення крохмалю з йодом.

2. Гідроліз.

3. Термічне розкладання.При нагріванні деревини до високої температури без доступу повітря виділяється досить велика кількість продуктів. Окрім вуглецю й води, утворюються рідкі продукти, зокрема й метиловий спирт (який саме тому й називають деревним спиртом), ацетон, оцтова кислота.
4. Естерифікація з нітратною кислотою.
Висновок
Вуглеводи –  найпоширеніший на Землі
клас органічних сполук, входять до складу всіх організмів і необхідні життєдіяльності людини і тварин, рослин i
мікроорганізмів. Вуглеводи є первинними продуктами фото – синтезу, в кругообіг вуглецю вони служать своєрідним мостом між неорганічними і органічними сполуками. Вуглеводи і їх похідні переважають у всіх живих клітинах виконують роль пластичного і структурного матеріалу, постачальника енергії, субстратів і регуляторів для специфічних біохімічних процесів.


Презентація на тему «Профілактика бактеріальних захворювань людини»


title: Презентація на тему «Відходи»

text:
Міністерство освіти і науки України
Відходи. Промислові та побутові відходи. Переробка відходів

Підготувала:
ліцеїстка 42 групи
ПМЛ
Тачинська Ю.І.
м.Івано-Франківськ
2013
Зміст

Що таке відходи?
Карта забруднення області
Показники поводження з промисловими токсичними відходами
Класифікація відходів
Класи небезпеки відходів
Промислові відходи
Відходи населених пунктів
Побутові відходи та їх види
Переробка
Символи переробки
Збирання
Спалювання
Ферментація
Полігони(сміттєзвалища)
Відхо́ди — будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворюються у процесі людської діяльності і не мають подальшого використання за місцем утворення чи виявлення та яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення (ст. 1 Закону про Відходи). Відходи також є об'єктом права власності (Ст.8 Закону про Відходи). Право власності на відходи може переходити від однієї особи до іншої.
Що таке відходи?
Навантаження важкими відходами (т/кв. км)
   до 200
   від 200 до 1000
   від1000 до 5000
   від 5000 до 60000
   більше 60000
Карта забруднення області
До промислових відходів відносяться відходи сфер виробництва та сфер споживання. Серед них найбільшу небезпеку для довкілля і здоров’я населення становлять неутилізовані токсичні промислові відходи.
З часом вертеп із лялькового театру перетворився на справжній вуличний театр, де лялькову вертепну виставу сполучають із грою живих людей, а подекуди і цілковито вся вертепна вистава зводиться до гри живих осіб.
Показники поводження з промисловими токсичними відходами
Класифікувати тверді промислові відходи можна за такими ознаками:

Класифікація відходів
-за галузями промисловості (відходи паливної, металургійної, хімічної та інших галузей);
-за конкретними виробництвами (відходи сіркокислотного, содового, фосфорокислотного та інших виробництв);
-за агрегатним станом (тверді, рідкі, газоподібні);
-за горінням (горючі та негорючі);
-за методами переробки;
-за можливостями переробки (вторинні матеріальні ресурси (ВМР), що переробляються або плануються надалі перероблятися, і відходи, що на даному етапі розвитку економіки переробляти недоцільно);
-за рівнем небезпеки (промислові відходи поділяються на чотири класи небезпеки).
Класи небезпеки відходів

Всі відходи в залежності від властивостей поділяються на 4 класи небезпеки: I-й - надзвичайно небезпечні; II-й - високо небезпечні; III-й - помірнонебезпечні; IV-й - малонебезпечні.
Різноманітні відходи промисловості, наприклад шлаки, та відходи промислового сільського господарства, комунально-побутові відходи можуть бути джерелом або сировиною для видобутку чи виробництва альтернативних видів палива.
Відходи — непридатні для виробництва даної продукції види сировини, її залишки, що не вживаються, або речовини, які виникають в результаті технологічних процесів, які не підлягають утилізації у даному виробництві. Відходи одного виробництва можуть використовуватися як сировина для іншого. Бажано щоби шкідливі відходи обов'язково нейтралізовувалися, але економічно це зазвичай неможливо. Відходи, що видаляються з газовими потоками виробництва, є викидами.

Промислові відходи

Побуто́ві відхо́ди — тип відходів, що створюються у житлово-комунальному господарстві (побуті).
Побутові відходи
ВИДИ ПОБУТОВИХ ВІДХОДІВ
-тверді побутові відходи (ТПВ)
-рідкі побутові відходи (стічні води, фекалії)

Відходи населених пунктів
Переробка
Актуальні питання вторинного використання, переробки й знешкодження ТПВ потребують вкладення значних коштів, а традиційний метод складування сміття на звалищах стає малоефективним і небезпечним для навколишнього середовища.
Переповнені звалища й полігони виводять з використання величезні площі, отруюють водойми та повітря (див. забруднення атмосферного повітря і водойм), є розсадниками гризунів, інкубаторами хвороботворних організмів. Вимоги до полігонів ТПВ постійно зростають, що підвищує вартість захоронення відходів.
Комплексна переробка ТПВ, що включає сортування, термообробку, ферментацію та інші процеси, забезпечує максимальну екологічну та економічну ефективність.
Найбільш розповсюдженими видами промислової переробки ТПВ є спалювання, ферментація, сортування та їх різні комбінації.
У ЄС використовують 40% побутових відходів (2010 р.).
Символи переробки
Збирання
Збирання побутових відходів є основним завданням санітарного очищення населених пунктів і здійснюється спеціальними автомобілями спеціалізованих цехів (підприємств). Для збирання та тимчасового зберігання побутових відходів використовуютьсяконтейнери для сміття.
В Україні у сільських населених пунктах відсутні спеціалізовані підприємства у сфері поводження з побутовими відходами та санкціоновані звалища відходів. Питання збирання твердих побутових відходів вирішується або територіальними громадами, або наявне стихійне викидання сміття. При цьому побутові відходи складуються у природних рельєфних утвореннях — балках,ярах, долинах річок. Це становить екологічну небезпеку, оскільки стічні води, насичені забруднювальними речовинами, потрапляють у водні об'єкти.
Спалювання
При використанні технології спалювання ТПВ утворюються шлак й летюча зола, а також димові гази. Через підвищений вміст у шлаку важких металів його досить важко утилізувати. Попереднє сортування зменшує кількість шлаку та золи.
З чотирьох сміттєспалювальних заводів (Київ, Харків, Севастополь та Дніпропетровськ) працюють лише Київський і Дніпропетровський, обладнання яких застаріле і не відповідає сучасним екологічним вимогам, внаслідок чого вони стають джерелом забруднення довкілля токсичними газами.
Основним недоліком технології ферментації вихідних ТПВ без їх попереднього сортування та підготовки є велика кількість відходів, які підлягають складуванню на полігоні, а також доволі низька якість готового продукту. Він має поганий товарний вигляд, підвищений вміст важких металів. Підвищити ефективність технології можна за рахунок сортування ТПВ перед ферментацією.
Ферментація
Найбільші площі під полігони зайняті в Дніпропетровській — 140 гектарів, Донецькій — 330, Одеській — 195, Запорізькій — 153,Луганські області — 129 гектарів.

Полігони(сміттєзвалища)