title: Презентація на тему «Australia» (варіант 2)

text:
 Australia
Australia - officially the Commonwealth of Australia -country in the southern hemisphere, occupying mainland Australia, Tasmania Island and several other islands in the Indian and Pacific Oceans, is the sixth state by area in the world.
Political division
Australia has six states, three mainland territories and other smaller territories. States:
Victoria
Western Australia
Queensland
New South Wales
  Tasmania
  South Australia
CANBERRA – capital of Australia
The Australian capital - Canberra. Population exceeds 345,000 people, Canberra is the largest city in Australia, located within the country rather than on the coast.
State symbols
  The term "Australia" in Australian English is derived from Latin. austrālis («South").
  Australian flag is a rectangular cloth of blue, which depicts three elements: UK flag (also known as the "Union Jack"), the Commonwealth Star (or Star Federation, she Hadar) and the Southern Cross constellation
Australian coat of arms is a shield on the left, where the coats of arms of states: New South Wales, Victoria and Queensland. In the lower part of the shield, left to right: South Australia, Western Australia and Tasmania. Above the shield is the seven-edged "Commonwealth Star" or the Star of Federation over blue and gold wreaths. Six points of the star represent the six states and the seventh is a collection of territories and Australia itself. Shield hoard kangaroos and emus.
Australia's national anthem - «Advance Australia Fair" Composed by Peter McCormick in 1878. This hymn, on the recommendation of Robert Hawke government and with the permission of the governor-general Ninian Stephen, in 1984, was replaced by the British «God Save The Queen».


title: Презентація на тему «Ноосфера» (варіант 8)

text:
Підготували учениці 11-Б класу
Могорт Валентина
Ясиновська Юлія
Ноосфера. Еволюція уявлень про місце людини в природі
Ноосфе́ра  — сучасна стадія розвитку біосфери, пов'язана з появою в ній людства. Частина планети і навколопланетного простору зі слідами діяльності людини.
В.І. Вернадський надавав поняттю «ноосфера» матеріалістичного наповнення, яке людство мало б враховувати у процесі розбудови суспільства і середовища. Отже, ноосферу слід розглядати як вищу стадію розвитку біосфери, пов'язану з виникненням і розвитком у ній людського суспільства, яке, пізнаючи закони природи і розвиваючи техніку до найвищого рівня її можливостей, стає найбільшою планетарною силою, що перевищує за масштабами своєї діяльності всі відомі геологічні процеси. При цьому людське суспільство починає впливати на хід усіх процесів у біосфері, глибоко змінюючи її своєю діяльністю.
В. І. Вернадський
Оцінюючи роль людського розуму і наукової думки як планетарного явища, В.І. Вернадський дійшов таких висновків:
1. Хід наукової діяльності є тією силою, якою людина міняє біосферу, у якій вона мешкає.
2. Прояв зміни біосфери є неминучим явищем, що відбувається разом зі збагаченням наукових знань.
3. Зміни біосфери відбуваються незалежно від людської волі як природний процес.
4. Середовищем життя людства є організована оболонка - біосфера, тому входження в неї впродовж її геологічно тривалого існування нового чинника її зміни - наукової діяльності людства - є природним процесом переходу біосфери у нову фазу, у новий стан - ноосферу.
5. Нині ми бачимо це значно яскравіше, ніж могли це бачити раніше.

Навколишня природа не тільки велична і грандіозна, а й дивовижно крихка і вразлива. На запитання «людина - раб природи чи її пан», можна ствердно відповісти на обидві його частини. У біосферний період еволюції людину розглядають як окремий біологічний вид, який жив і розвивався за законами природи, абсолютно залежав від неї, не завдаючи їй шкоди, тобто сповідував гармонійні взаємостосунки з природним середовищем. Багато первісних племен визнавали свою повну залежність від природи. В епоху палеоліту, мезоліту для людської спільноти характерним було пристосування до природних умов, велика шана до ресурсів природи, схиляння перед її силами і надзвичайними явищами. Люди збирали дари природи, виготовляли примітивні знаряддя праці, полювали, ловили рибу тощо.
Згодом людина як соціальний організм почала вступати у протиріччя з природою, оскільки все більше віддалялася від живої природи і споживала все більшу частку природних ресурсів. У період неоліту (8-3 тис. років тому) зародилися землеробство, скотарство, почали виготовляти досконаліші знаряддя праці, будувати перші житла і святилища. У ноосферний період еволюції людини у зв’язку зі значною чисельністю населення і масштабним надбіологічним споживанням природних ресурсів людство опинилося в особливій ситуації гострого протиріччя між своїм біологічним походженням, біологічною сутністю і антибіологічною поведінкою щодо навколишньої природи, а отже, і до самого себе.
Однак людство не стало і не стане незалежним від навколишньої природи. Цивілізація здатна суттєво і радикально впливати на перетворення природи, водночас її залежність від природного середовища змушує людей охороняти і відроджувати природу. Жодна країна не може досягти гармонії з природою наодинці, але ми можемо її досягти в рамках всесвітньої співпраці.
Швидкість розвитку НТП у XX ст. досягла величин, які не співставні зі швидкістю розвитку біоти. За палеонтологічними даними і згідно із сучасними уявленнями, для природного виникнення біологічного виду  потрібно близько 10 тис. років. Інноваційний цикл у передових галузях виробництва на початку XXI ст. становив близько 10 років. У разі продовження розвитку цивілізації такими темпами немає ніяких надій на збереження біоти й забезпечення стабільності довкілля.
Щороку людство лише в сільському господарстві перевертає, перелопачує своїми плугами й культиваторами таку масу ґрунту, яка в 200 разів більша, ніж маса піску, глини, мулу, що виносяться в океан усіма річками Землі. Людство стало провокувати справжні землетруси — в результаті підземних ядерних вибухів, а також будівництва великих водосховищ у сейсмічно небезпечних зонах.
Люди й далі продовжують діяти в тому самому напрямі, не усвідомлюючи очевидного факту: Земля, на якій вони розвинулися до сучасного рівня, — це маленька планета з обмеженими ресурсами й дуже вразливим режимом, і вона вимагає до себе тим обережнішого і дбайливішого ставлення, чим ширшими стають можливості людей порушувати цей режим.
Нам не можна забувати, що ми — частинка надзвичайно складної системи, єдиного біологічного комплексу, котрий об'єднує все — від планктону й лісів, що виробляють кисень, до землі й вод, що виробляють продукти харчування, незамінні ресурси яких доступні нам цілком завдяки діяльності й комах, і черв'яків, і бактерій — усіх непомітних істот, яких людина через своє неуцтво часто зневажає.
Дякуємо за увагу!


Презентація на тему «Терміти»


Презентація на тему «Адаптація»


Презентація на тему «Одноклеточные животные или Простейшие»


title: Презентація на тему «Центри різноманітності та походження культурних рослин»

text:
Центри різноманітності та походження культурних рослин

                М.І. Вавилов
      Тривалий час М.І.Вавилов був президентом ВАСГНІЛ.
     Організатор і керівник численних експедицій, організованих з метою вивчення флори колишнього СРСР та багатьох країн світу.

Видатний ботанік, генетик, географ, основоположник сучасної наукової селекції.
Відкрив сім центрів походження та різноманітності, рослин. Його дослідження дали змогу встановити:
1. Дія різних видів культурних рослин є свої центри різноманітності, де виявлено найбільшу рідкість їх сортів і форм.
2. Центри різноманітності є водночас і районами їх походження.
3. Виявлення центрів походження та різноманітності культурних рослин підказало вченим, де саме можна шукати різноманітний вихідний матеріал для селекційної роботи.
Завдяки експедиціям М.Вавилова була створена унікальна колекція зразків насіння близько 1600 видів культурних рослин.
Сім основних центрів різноманітності та походження культурних рослин

                     Центри
1. Південноазіатський тропічний центр (близько 33% від загального числа видів культурних рослин). Батьківщина рису, цукрової тростини, бананів, кокосової пальми, безлічі тропічних і овочевих культур.
 2. Східноазіатський центр (20% культурних рослин). Батьківщина сої, різних видів проса, гречки, груші, яблуні, сливи, овочевих і плодових культур, деяких цитрусових
 3. Юго-Западноазіатський центр (4% культурних рослин). Найважливіша область походження видів оброблюваних в Європі культур — хлібних злаків, м'якої пшениці, бобових, гороху, сочевиці, бавовнику, плодових культур і винограду.
4. Середземноморський центр (приблизно 11% видів культурних рослин). Батьківщина маслини, ріжкового дерева, безлічі кормових і овочевих культур- буряків, капусти
  5. Ефіопський центр (близько 4% культурних рослин). Характеризується рядом ендемічних видів і навіть пологів — хлібний злак тефф, олійна рослина нуг, особливий вигляд банана, кавове дерево і ін. Характерна наявність оригінальних культурних ендемічних видів і підвидів твердої пшениці і ячменю.
6. Центральноамериканський центр.(центральний) Звідси беруть початок близько 90 харчових, технічних і ліків. видів рослин, у тому числі кукурудза, довговолокнисті види бавовника, ряд видів квасолі, перцю, гарбузи, какао, багато видів плодових.
7. Андійський центр.(центральний) Батьківщина багатьох видів бульбоносних рослин. Перш за все культурних видів картоплі, тютюну, арахісу, ананасу, а також хінного дерева, кокаїнового куща і ін.
    Південноазіатський тропічний центр
                  Східноазіатський центр
            Юго-Западноазіатський центр
          Середземноморський центр
                   Ефіопський центр
         Центральноамериканський центр
                   Андійський центр
      Вплив на культурні рослини


title: Презентація на тему «Докази еволюції»

text:
Докази еволюції
 Палеонтологічні  і біогеографічні докази
Робота
Учениці 11-а класу
Ліцею №15

Основні докази еволюції
Палеонтологічні
Ембріологічні
Біогеографічні
Морфологічні
Генетичні
Біохімічні
Паразитологічний метод

Палеонтологічний
Рештки трилобітів - примітивних членистоногих з трироздільним тілом
СПІРАЛЬНА, РОЗДІЛЕНА НА КАМЕРИ РАКОВИНА характерна для амонітів - вимерлого ряду головоногих молюсків.
ВІДБИТОК СІМ'ЯНОЇ ПАПОРОТІ
Реконструкція археоптерикса,музей Оксфордського університету
Архіоптерикс – перехід між рептиліями і птахами
Перехідні форми
Ознаки від рептилій:
 кігті на передніх кінцівках
 наявність зубів
 довгий хвіст із хребтом із хребців, які не зрослися
Ознаки від птахів:
 Диференційоване оперення
 Передні кінцівки перетворені у крила

Мюнхенський екземпляр
Псилофіти – перехід між водоростями і рослинами
Іхтіостега – перехідний між рибами і земноводними
Палеонтологічні ряди
Палеонтологічні ряди - це ряди викопних форм, пов'язані один з одним у процесі еволюції і які відображають  хід філогенезу.
Володимир
Онуфрійович
Ковалевський
(1842- 1883)-
відомий російський зоолог, основоположник еволюційної палеонтології. Автор класичної реконструкції  філогенетичного ряду коней.
Черепа гомінідів, від шимпанзе (A) до людини розумної (N).
Біогеографічні докази
Ендеміки
Австралія протягом 120 млн. років не з’єднувалася з іншими материками. В цей період почала формуватися особлива фауна , розвивалися сумчасті й клоачні ссавці.
Коала
Опосум
Кускус п’ятнистий
Сумчастий диявол
Кенгуру
Сумчастий вовк
Утконіс
Єхидна
Релікти
Мечохвіст –
гігантський морський членистоногий, що сягають 60 см завдовжки.
Латимерія - кистепера риба, яка мешкає у глубоководних  частинах берегів східної Африки. Єдиний представник ряду кистеперих риб,  найбільш близький до надземних хребетних.
Гатерія - рептилія, яка мешкає у Новій Зеландії. Цей вид є єдиним нині живущим представником підкласа Першоящерів у класі Рептилій.
Гінкго дволопатеве (священне дерево)– реліктова рослина. Зараз розповсюджена у Китаї та Японії тільки як декоративна рослина. Цьому представнику голонасінних бл.300 млн. років.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Будова і функції головного мозку. Загальна характеристика»

text:
Будова і функції головного мозку. Загальна характеристика.

Питання для бесіди
1. На яки частини поділяють нервову систему?
2. Що входить до складу центральної нервової системи?
3. Які функції виконують оболонки спинного мозку?
4. Чому співвідношення білої та сірої речовини у різних відділах спинного мозку різне?
Мета
дати загальні топографічні відомості про стан головного мозку в черепі, його будову і функції,
розкрити роль всіх відділів головного мозку у здійсненні  рефлексів і з'ясувати їхнє значення.
«Хай кінь думає, у нього  голова більше!»
Чим більше мозок, тим розумніше його щасливий володар?
1 грам
400 грам
1400 грам
30 грам
100 грам
Ну, а далі-то починаються повні непорозуміння.
Слон - вага мозку більше 5 кг, а у кашалотів, взагалі 7кг з гаком!

Загалом, наші єдині і найближчі «по розуму» родичі - це дельфіни, вага мозку деяких видів досягає 1700 гр.
А ось цікаво, чи існує різниця у вазі мозку, так би мовити, всередині роду людського?
                        Виявляється , існує!
Так, в середньому мозок чоловіка на 130 гр. більше мозку жінки.
Крім того, існують так само расові та національні відмінності. Наприклад, щасливими власниками найлегшого мозку -1185 гр. – є австралійці , а самого важкого - 1375 гр. - європейці.
При цьому в англійців мозок важить - у середньому -1346 гр., а у французів -1280 гр. Лідери - німці, їхній мозок важить цілих 1425 гр. Не турбуйтеся, ми з вами теж в лідерах! Наш мозок менше німецького всього лише на якихось 26 грамів! Не набагато відстають від нас корейці -1376 гр. і японці -1313 гр.
А ось у афроамериканців середня вага мозку складає 1223 гр., Що на 100 гр. менше ніж у білошкірого населення Америки.
 Ось така статистика, шановні.

Але, повірте, вага мозку не найголовніше!
    РІВЕНЬ ИНТЕЛЕКТУ НЕ ЗАЛЕЖИТЬ ВІД РОЗМІРІВ І ВЕЛИЧИНИ МОЗКУ, А  ЗАЛЕЖИТЬ ВІД ОКРЕМИХ ЙОГО ДІЛЯНОК ,–А САМЕ СІРОЇ РЕЧОВИНИ, ДЕ ОСОБЛИВО ГУСТО ЗОСЕРЕДЖЕНІ НЕЙРОНИ, ТА, ВІД КІЛЬКОСТІ ЗВ'ЯЗКІВ МІЖ ЦИМИ НЕЙРОНАМИ.

Самий  великий мозок, вагою в 2850 гр., належав пацієнту психіатричної лікарні  ідіотові-епілептику.
Не вірите?
Хімік Ю. Лібіх -1362 гр.
Мозок «дідуся» Леніна 1340 гр.
Письменник
А. Франс -  1017 г
І.С. Тургенєв – вага мозку  2012 г.
«Відпочиваючи» мозок споживає 9% всієї енергії організму і 20% кисню, а «працюючий», тобто думаючий мозок, витрачає близько 25% від усіх що надходять в організм поживних речовин і приблизно 33% так необхідного організму кисню. Загалом, виходить, що думати то і не дуже то й вигідно!

 І навіть, виникає питання: а навіщо нам тоді такий великий і «ненажерливий» мозок?
Виявляється що, як у тваринному світі, так і в людському, для виживання, крім економії енергії, дуже важливий ще один фактор - час реакції. І ось тут то наш великий мозок дуже навіть до речі! Людина використовує його по суті як великий і потужний комп'ютер, який включається тоді, коли необхідно різко прискорити вирішення складних завдань, що вимагають величезної напруги і швидкої реакції. Тому, хоч наш мозок і шалено ненажерливий, але дуже потрібний і незамінний.

Звичайно ж, як і будь-який комп'ютер, наш мозок складається з безлічі блоків, деталей і  запчастинок.
То як же влаштований цей  «комп'ютер»?
Мозочок розміщений в потиличної частини голови під переднім мозком Він регулює координацію і баланс.
Передній мозок - заповнює більшу частину черепної коробки. З ним пов'язана пам'ять, вирішення проблем, мислення і почуття. Він також регулює рух.
Стовбур мозку розташований внизу під півкулями і попереду мозочка. Він з'єднує мозок з хребтом і регулює автоматичні функції - дихання, травлення, серцебиття і кров'яний тиск.
БУДОВА МОЗКУ.
Передній мозок
Мозочок
Проміжний мозок
Стовбур головного мозку
Середній мозок
Міст
Довгастий мозок
Гіпоталамус
Епіфіз
Таламус
  Головний мозок
Гіпофіз

Великі півкулі головного мозку

Ретикулярна формація

Нервові центри життєзабезпечення:  дихальний, серцево-судинний, травний.
 Центри регуляції м’язового тонусу, рефлексу утримання й відновлення пози, орієнтовного рефлексу на зорові й слухові подразники.

Стовбур головного мозку:довгастий мозок, міст і середній мозок.
Пошкодження довгастого мозку закінчується смертю. : (
Довгастий мозок
Захисні рефлекси: кашель, чхання, миготіння, сльозовиділення, блювота.

Харчові рефлекси: ссання, ковтання, сокоотденіе (тобто секреція) травних залоз.

Серцево-судинні рефлекси, що регулюють діяльність серця і кровоносних судин.
Так само в довгастому мозку розташовані вестибулярні ядра.

А ще в довгастому мозку знаходиться автоматично працює дихальний центр, що забезпечує вентиляцію легенів.

В цьому місці основні нервові шляхи, що виходять із спинного мозку, перехрещуються, в   результаті:  ліва сторона мозку виявляється пов'язаною - з правою стороною тіла ,  а права сторона мозку - з лівою стороною тіла.
У більшості людей ліва півкуля відповідає за лінгвістичні дані людини.

Міст - провідник
Зв'язує довгастий і середній мозок з іншими відділами головного мозку,

через нього проходять сигнали від слухових рецепторів і від органів рівноваги,

Функції середнього мозку

1. Рухові функції.

2. Сенсорні функції (наприклад зір).

3. Регулювання актів жування і ковтання (тривалость)

4. Забезпечення точних рухів рук (наприклад при письмі).
Середній мозок

У стовбурі розташована система ядер, у яких нейрони з безліччю відростків утворюють мережі. Цю систему називають ретикулярною формацією (РФ). РФ постійно взаємодіє з усіма структурами ЦНС. Кожен її нейрон збирає інформацію одночасно від багатьох нейронів різної чутливості, підсумовує її і, залежно від отриманого  результату, впливає на структури ЦНС. Вплив РФ зазвичай активуєструктури головного мозку, але може спричиняти й гальмівний  ефект. РФ відіграє важливу роль у формуванні уваги. Деякі нейрони РФ спонтанно генерують імпульси, завдяки цьому РФ підтримує тонус м’язів, дихального і серцево-судинного центрів.
Ви реагуєте на несподіваний звук, що вас лякає . Ви мимоволі повертаєте голову в його напрямі — цей рух є проявом орієнтовного рефлексу, тобто реакції на новизну. Одночасно дещо збільшується частота серцевих скорочень, частота і глибина дихання, підвищується приплив крові до мозку й серця. У цьому рефлексі беруть участь центри стовбура, а РФ вибірково змінює їх активність, підтримуючи одні й гальмуючи інші.

Мозочок
Мозочок: 1 — кора (сіра речовина); 2 — провідні шляхи (біла речовина)
Мозочок виконує три основні функції
координація рухів регуляція рівноваги
регуляція м'язового тонусу
Загалом, всі відомі спортсмени, музиканти і танцюристи зобов'язані своїми кращими рухами своєму мозочку.
Звичайно ж, певні рухи можуть ініціюватися і на більш високих рівнях, але ось їхня тонка настройка і координація цілком залежить від мозочка. Пошкодження мозочка призводить до поривчастим, нескоординованих рухам і називається атаксія.
Ще недавно вважалося, що мозочок тільки цим і займається, але нові дані вказують на існування прямих нервових зв'язків між мозочком і передніми відділами головного мозку, що відповідають за мову, планування і мислення. Ці дані дозволяють припустити, що мозочок може брати участь у контролі та координації вищих психічних функцій нітрохи не менше, ніж у забезпеченні спритності рухів тіла.

Проміжний мозок: таламус, епіфіз і гіпоталамус, до якого приєднаний гіпофіз.
Проміжний мозок:
1 — таламус; 2 — епіфіз; 3 — гіпофіз; 4 — гіпоталамус
Розташований між стовбуром головного мозку і великими півкулями.
Функції проміжного мозку
Рух, у тому числі і міміка.
Обмін речовин.

Таламус- збирач інформації про всі види чутливості.

Фільтрує, сортує і направляє в головний мозок інформацію, що надходить від больових, тактильних, температурних, м'язово-суглобових, вібраційних, зорових, смакових, нюхових і слухових рецепторів і шляхів. В таламусі відбувається формування відчуттів і їх подальша передача.
Епіфіз
До цих пір функціональна значимість епіфіза для людини не достатньо вивчена.
Секреторні клітини епіфіза виділяють у кров гормон мелатонін, який бере участь в синхронізації циркадних ритмів (біоритми «сон - неспання») і, можливо, впливає на всі гіпоталамо-гіпофізарно гормони, а також імунну систему.

До відомих  функцій епіфіза відносять:
гальмування виділення гормонів росту;
гальмування статевого розвитку і статевої поведінки;
гальмування розвитку пухлин.
впливає на статевий розвиток і сексуальну поведінку.
У дітей епіфіз має  більші розміри, ніж у дорослих; після досягнення статевої зрілості вироблення мелатоніну зменшується.

Гіпоталамус є вищим центром регуляції роботи внутрішніх органів, який узгоджує їх діяльність зі станом активності організму.
продукує низку гормонів і разом з гіпофізом утворює  гіпоталамо-гіпофізарну систему
здійснює гормональну і нервову регуляцію роботи внутрішніх органів
формуює центри голоду — насичення, спраги — питного задоволення, терморегуляції, регуляції сну — неспання тощо, відповідальний за сексуальну поведінку.

Гіпофіз
Гіпофіз складається з двох великих різних за походженням і структурою частин: передньої - аденогіпофіза (становить 70-80% маси органу) і задньої - нейрогіпофіза. Разом з гіпоталамусом гіпофіз утворює гіпоталамо-гіпофізарну систему, що контролює діяльність периферичних ендокринних залоз

Великі півкулі головного мозку -вищий відділ головного мозку
Передній мозок розділений на дві півкулі : ліву і праву. Кожна  півкуля  має чотири функціональних долі.

Назвіть   чотири функціональних долі.
Користуючись підказками пригадайте  функції  названих долей.
Функції долей
Лобна – мислення,річ, емоції.
Тім'яна- всі види чутливісті.
Потилична – зір.
Скронева – слух , пам’ять

Півкулі  з’єднані  між собою щільним пучком  нервових волокон  -  т. з.  “ мозолистим тілом ”. Через цей зв’язок здійснюється  координація роботи   лівої і правої півкуль.
Лімбічна система - сукупність ряду структур головного мозку
Бере участь у регуляції функцій внутрішніх органів, нюху, інстинктивного поведінки, емоцій, пам'яті, сну, неспання та регулює рівень уваги , сприйняття, відтворення емоційно значущої інформації.

Кора півкуль

Головний мозок є складним органом ,  хоча це однорідна маса але вона складається
 з двох видів речовин: білої та сірої.
Біла речовина

Сіра речовина
Самостійна робота
1. Головний мозок людини складається з:
А) стовбура і півкуль великого мозку;
Б) мозочка і півкуль великого мозку;
В) стовбура, мозочка, півкуль великого мозку.

2. Довгастий мозок є продовженням:
А) середнього мозку;
Б) спинного мозку;
В) проміжного мозку.

3. Які відділи головного мозку відносяться до стовбура мозку:
А) середній мозок;
Б) довгастий мозок;
В) мозочок;
Г) проміжний мозок;
Д) міст

4.Який відділ головного мозку є ніби продовженням спинного мозку в порожнині черепа:
А) середній мозок;
Б) довгастий мозок;
В) проміжний мозок

5. Який відділ головного мозку відповідає за координацію рухів ,регуляцію рівноваги,регуляцію м'язового тонусу:
А)  проміжний мозок
Б)  мозочок
В)  стовбур головного мозку

6. Який відділ  проміжного мозку виконує функцію збирача інформації про всі види чутливості:
А) епіфіз
Б) таламус
В) гіпоталамус
Г) гіпофіз

Домашнє завдання
Вивчити § 55,56.
Підготувати повідомлення  про наслідки ушкодження різних відділів головного мозку.


title: Презентація на тему «Влияние курения на организм человека»

text:
Влияние курения на организм человека
О вреде курения сказано немало. Однако беспокойство ученных и врачей, вызванное распространением этой пагубной привычки, растет, так как пока еще значительное число людей не считает курение вредным для здоровья.

Курение – не безобидное занятие, которое можно бросить без усилий. Это настоящая наркомания, и тем более опасная, что многие не принимают ее всерьез.

Никотин – один из самых опасных ядов растительного происхождения. Птицы (воробьи, голуби) погибают, если к их клюву всего лишь поднести стеклянную палочку, смоченную никотином. Кролик погибает от ¼ капли никотина, собака – от ½ капли. Для человека смертельная доза никотина составляет от 50 до 100 мг, или 2 – 3 капли.

 С Е Р Д Ц Е - затрудняет доставку кислорода, учащает сердцебиение.
М О З Г – отравление, потеря памяти, рассеянность.
Ж Е Л У Д О К – язва
Л Ё Г К И Е – рак.
Н Е Р В Н А Я С И С Т Е М А- потеря работоспособности, раздражительность.
На какие органы влияет табачный дым?
Ученые выяснили, что в табаке содержится масса ядовитых веществ. Среди них наиболее известен никотин: по своей ядовитости он равен синильной кислоте.
Окись углерода (угарный газ) вступает в соединение с гемоглобином, который является переносчиком кислорода. При курении происходит резкое уменьшение содержания кислорода в крови.
Аммиак раздражает слизистую оболочку рта, гортани, трахеи, бронхов.
Пассивное курение так же опасно для здоровья, как и обычное, разница лишь в интенсивности воздействия. Самыми беззащитными пассивными курильщиками становятся дети.
В процессе курения образуется 2 потока: основной, который вдыхает и выдыхает курильщик, и дополнительный. Основной поток табачного дыма образуют 35% сгорающей сигареты, 50% уходит в окружающий воздух, составляя дополнительный поток, от 5 до 15% компонентов сгоревшей сигареты остаётся на фильтре.
В дополнительном потоке окиси углерода содержится в 4-5 раз, никотина и смол - в 50 раз, аммиака – в 45 раз больше, чем в основном.
Пассивное курение
Никотин и здоровый малыш – понятия несовместимые! Никотин отрицательно влияет на внутриутробное развитие плода, легко проникая из крови курящей матери через плаценту в организм ребёнка. Особенно уязвима печень и головной мозг плода. Плод сильно страдает от кислородного голодания.  У курящих женщин в 2 раза чаще встречаются врождённые уродства детей.
Курение и беременность


title: Презентація на тему «Діагностування вад розвитку людини та їх корегування»

text:
Діагностування вад розвитку людини та їх корегування
Роботу виконала:
учениця 11-Б класу
Маніна Лідія
Визначення
Вади розвитку — це природжені відхилення за межі нормальних варіантів у анатомічній будові (формі, розмірах, числі) тканин та органів людини, які здебільшого супроводжуються порушеннями їх функцій чи навіть загрожують життєздатності організму.
Вивчення походження та патології вад складає окрему дисципліну медичної науки — тератологію (з грецьк. teratos — чудовисько, logos — поняття, вчення).

Класифікація відповідно до анатомофізіологічного поділу організму :

вади ЦНС,
вади органів травного каналу,
вади сечовидільної системи,
вади обличчя,
вади шкіри, тощо.

За локалізацією в організмі вади можуть бути поділені на такі види:

зовнішні;
внутрішні;
комбіновані, чи змішані

Вади розвитку — поширений вид патології, питома вага якого в загальній популяції коливається в різних країнах, за даними ВООЗ, від 2,7% до 16,3 % і має тенденцію до зростання в останні десятиріччя.

Деякі порушення процесів розвитку тканин і органів, які призводять до вад розвитку в людини
Деякі порушення процесів розвитку тканин і органів
Атавізми
Для діагностування вад розвитку використовують практично всі методи, відомі сучасній медицині. Це і класичне візуальне обстеження, і рентген, і ультразвукова діагностика, і ядерно-магнітний резонанс. Використовують також біохімічні й молекулярно-генетичні методи. Їх можна застосовувати й на стадії ембріонального розвитку.

Причини виникнення вад розвитку
Усі численні чинники вад розвитку можна розділити на дві групи — ендогенні й екзогенні. До групи ендогенних чинників належать мутації спадкових структур. Групу екзогенних чинників складають фізичні, хімічні та біологічні.

Екзогенні чинники вад розвитку людини

При вживанні алкоголю значно зростає ризик народження дітей з вродженими аномаліями розвитку. Частина таких аномалій покалічить не лише дитину, але і її майбутніх дітей. А частина аномалій себе не проявить деякий час, проте одного разу абсолютно несподівано проявиться у нащадків, можливо навіть через  покоління.

Крім того, до вад розвитку можуть призвести неіфекційні захворювання матері, які супроводжуються розвитком у неї гіпоксемії, зумовлюючи гіпоксію плода. Парціальні форми голодування, зокрема дефіцит амінокислот і білків, вітамінів, також можуть бути причиною розвитку вад, особливо нервової системи.
Слід зазначити, що хоча вади розвитку можуть виникати протягом усього внутрішньоутробного періоду, найчастіше вони утворюються в так звані критичні періоди, коли зародок дуже чутливий до шкідливих агентів середовища. Передусім, це перші шість тижнів ембріогенезу (вади кінця другого тижня цього періоду несумісні з життям; вади, що виникають на третьому-шостому тижнях, переважно сумісні з життям).
Сьогодні народження 60% всіх дітей, які страждають на комплекс неповно цінностей результат нездорового способу життя. Якщо жінка хоче бачити своїх дітей здоровими, вона повинна відмовитися від шкідливих звичок.
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Вміст нітратів у харчових продуктах»


Презентація на тему «Найпростіші багатоклітинні тварини»


Презентація на тему «Генетично модифіковані організми» (варіант 1)


Презентація на тему «Укуси отруйних змій» (варіант 1)


Презентація на тему «Пестециди в продуктах харчування» (варіант 2)


Презентація на тему «Сенсорні системи»


Презентація на тему «Захворювання дихальної системи» (варіант 2)


Презентація на тему «Наркотичні засоби»


title: Презентація на тему «Генна інженерія» (варіант 10)

text:
Генна інженерія
Виконала
Учениця 10-А класу
Томас Арина
генетична інженерія (генна інженерія) - сукупність прийомів, методів і технологій одержання рекомбінантних РНК і ДНК, виділення генів з організму (клітин), здійснення маніпуляцій з генами і введення їх в інші організми.
Генна інженерія –
Генна інженерія ґрунтується на молекулярній біології, яка дає можливість вносити зміни в молекулярну взаємодію основних біологічних молекул у клітині й поза нею.
Біологи оволоділи методами, які дають можливість маніпулювати біологічними молекулами, досліджувати і змінювати їхню структуру. За рахунок змін в основних біологічних молекулах ДНК є можливість створювати варіанти живих систем, які не виникають в результаті природної еволюції.

Методи
Технології одержання рекомбінантних молекул ДНК і клонування (розмноження) генів передували методи, за допомогою яких молекулу ДНК розщеплюють на фрагменти, модифікують і знову реконструюють в одне ціле. При цьому мають багато копій цієї молекули. Потім, використовуючи цю рекомбінантну молекулу, можна синтезувати молекули РНК і одержати білок з певними якостями і властивостями.

Слід зазначити, що чіткої різниці між молекулярною біологією і генною інженерією немає. Пояснюється це тим, що біотехнологія (в даному випадку генна інженерія) використовує методи, розроблені молекулярною біологією.
Вивчення загальних біохімічних властивостей клітинної ДНК не давало можливості визначити особливості її генетичної структури. Вирішенню цього питання сприяли два методи молекулярної біології. Перший метод — відкриття гідролітичних ферментів (рестриктаз рестрикційних ендонуклеаз), які в певних місцях розщеплюють ДНК на фрагменти, що мають специфічну нуклеотидну послідовність молекули ДНК. Рестриктази одержують з бактеріальних клітин.

Історія
Ферменти рестриктаз гідролізують нуклеотидні послідовності, в результаті чого мають фрагменти ДНК. їх може бути від кількох сотень до кількох тисяч і більше пар, вони розрізняються за молекулярною масою. Фрагменти виділяють в ізольованому вигляді за допомогою електрофорезу в гелі, а потім аналізують.
Другим методичним прийомом є визначення нуклеотидної послідовності фрагментів ДНК, які одержують за допомогою рестриктаз у макромолекулі ДНК.
Близько 50 років тому було експериментально встановлено, що молекула ДНК є носієм спадковості. Вивчення спадковості на молекулярному рівні дало можливість з'ясувати, що в ДНК запрограмована «інструкція» щодо синтезу необхідних білків організму.

На сьогоднішній день генетична інженерія сільськогосподарських рослин розвивається переважно в руслі класичної селекції. Основні зусилля вчених зосереджені на захисті рослин від несприятливих (біотичних та абіотичних) факторів, покращенні якості та зменшенні втрат при зберіганні продукції рослинництва. Зокрема, це підвищення стійкості проти хвороб, шкідників, заморозків, солонцюватості ґрунту тощо, видалення небажаних компонентів із рослинних олій, зміна властивостей білка і крохмалю в пшеничному борошні, покращення лежкості та смакових якостей овочів та ін.
Генна інженерія і сільське господарство

Зростання площ під трансгенними культурами в розвинених країнах йде значно інтенсивніше порівняно з країнами, що розвиваються. Нині в Україні випробовуються трансгенні сорти кукурудзи, цукрових буряків і ріпаку, стійкі проти гербіцидів; кукурудзи, стійкої проти кукурудзяного метелика, а також картоплі, стійкої проти колорадського жука. Створено систему органів, які з залученням спеціалістів (генетиків, селекціонерів, генних інженерів, екологів, медиків, токсикологів) оцінюють трансгенні сорти для визначення потенційного впливу на людину, тварин і навколишнє середовище. Лише після таких експертиз сорт допускається до випробування з дотриманням усіх відповідних вимог, прийнятих у Європейському Союзі.
Генетично модифіковані рослини в Україні
сконструйовані гени будуть передані з пилком близькородинним диким видам, і їхнє гібридне потомство набуде властивості підвищеної насіннєвої продуктивності та здатність конкурувати з іншими рослинами;
трансгенні сільськогосподарські рослини стануть бур'янами і витіснять рослини, які ростуть поряд;
трансгенні рослини стануть прямою загрозою для людини, домашніх та диких тварин (наприклад через їхню токсичність або алергенність).

При розгляді проблеми можливого впливу трансгенних рослин на оточуюче середовище обговорюються в основному такі основні аспекти:
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Типи взаємодії між живими організмами»

text:
Типи взаємодії між живими організмами

Основні типи взаємодії між живими організмами
Нейтралізм
Мутуалізм
Коменсалізм
Аменсалізм
Паразитизм
Хижацтво
Конкуренція
Нейтралізм
Нейтралізм — форма біотичних взаємовідносин, при якій співіснування двох видів на одній території не здійснює на них безпосереднього впливу та не має ні позитивних, ні негативних наслідків.
Мутуалізм
Мутуалізм — тип співіснування різних видів, від якого вони отримують взаємну користь. Мутуалізм розглядають як один з різновидів симбіозу.
Коменсалізм
Коменсалі́зм  — вид симбіотичної взаємодії між двома живими організмами, коли один з них — коменсал — отримує від другого їжу чи іншу користь, не зашкоджуючи йому, але й не надаючи ніяких переваг. Як й інші екологічні взаємодії, коменсалізм варіюється залежно від близькості та тривалості стосунків від щільних симбіозів, які тривають все життя, до короткочасних слабких взаємодій через посередників.
Аменсалізм
Аменсалі́зм — форма біотичних взаємовідносин між організмами, при якій один вид пригнічує життєдіяльність іншого, але при цьому не відчуває негативного або позитивного впливу у відповідь. Організм, у якого відбувається пригнічення росту та розвитку, називають аменсалом; інший організм −інгібітор.
Паразитизм
Паразитизм — це вид взаємозв'язків між різними видами, за якого один із них (паразит) більш-менш тривалий час використовує іншого (хазяїна) як джерело живлення та середовище існування, частково чи повністю покладає на нього регуляцію своїх взаємовідносин з довкіллям. Паразитизм трапляється серед різних груп організмів: тварин (найпростіші, плоскі, круглі, кільчасті черви, молюски, членистоногі), бактерій, грибів (борошнисто-росяні, трутовики, ріжки, сажки) і навіть у квіткових рослин (повитиця).
Хижацтво
Хижацтво  — тип відносин між біологічними популяціями, при яких хижак живиться іншими організмами,жертвою. Хижаки не обов'язково вбивають жертву, коли живляться нею. Подібними до хижаків організмами є детритофаги, споживачі мертвого органічного матеріалу (детриту), часто таку поведінку важко відрізнити від хижацтв, наприклад, коли паразит живе на тілі хазяїна, а потім пожирає його тіло після смерті. Головною характеристикою хижацтва, проте, є прямий контакт з популяцією жертви, тоді як деритрофаги лише пожирають наявний матеріал, часто не впливаючи на популяцію «донорських» організмів.
Конкуренція
Конкуренція — тип міжвидових і внутрішньовидових взаємовідносин, за якого популяція або особини у боротьбі за харчування, місцепроживання та інші необхідні для життя умови, впливають один на другого негативно. Виділяють внутрішньовидову, міжвидову, пряму та непряму конкуренції.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


title: Презентація на тему «Адаптация организмов к жизни в водной среде»

text:
Адаптация организмов к жизни в водной среде
     Адаптация – это приспособление организма к условиям среды за счет комплекса морфологических, физиологических, и поведенческих признаков.
        Способности адаптироваться к неблагоприятным условиям у растений и животных различаются. Животные могут:
избегать неблагоприятных условий;
впадать в анабиоз;
приспосабливаться к жизни в неблагоприятных условиях;
Высокая плотность;
Малое содержание кислорода;
Значительные перепады давления;
Скорость течения;
Кислотный режим;
Солевой режим;
Малые колебания температуры в связи с высокой С;
Световой режим;
С- удельная теплоёмкость воды
Основные свойства водной среды
Обитатели водной среды образуют экологическую группу – гидробионты.

Не способны противостоять течениям;
Мелкие размеры;
Разнообразные выросты уменьшение плотности тела(облегчение скелетных элементов, наличие газовых вакуолей, жировых включений и т.д.);
Планктонные организмы
Организмы обитающие на поверхности или в толще дна водоёмов.
Имеют приспособления для передвижения или прикрепления ко дну, зарывания в его толщу.
Бентосные организмы
Организмы селящиеся на различных предметах и телах других организмов.

Перифитонные организмы

Живут в толще воды;
Способны активно передвигаться независимо от направления течений;
 Имеют обтекаемую форму тела и хорошо развитые органы движения
Нектонные организмы

     Кислород поступает в воду из атмосферного воздуха и выделяется водными организмами в процессе фотосинтеза. Содержание кислорода обратно пропорционально температуре.
Приспособления гидробионтов к жизни в водной среде
Через всю поверхность тела
Через органы дыхания(жабры)

Дыхание

Зрение развито плохо
Наличие боковой линии
Орган слуха представлен внутренним ухом(при наличии)
Обонятельные ямки(орган обаняния)

Особенности органов чувств в водной среде
Наличие слизи
Наличие чешуи

Особенности покровов и формы тела
Плавники
Плавательный пузырь
Органы движения
Гидростатический орган


title: Презентація на тему «Різноманітність ракоподібних» (варіант 1)

text:
                  Різноманітність ракоподібних.

Ракоподібні населяють будь-які існуючі на Землі водойми, прісноводні і морські, маленькі і великі, живуть на дні і в товщі води, проникають у підземні води, опускаються на граничні глибини Світового океану. Більшість ракоподібних вільно пересувається по дну або в товщі води, але серед них є і сидячі-прикріплені види, наприклад морські жолуді і морські качечки, є і паразити, що прикріплюються до риб та інших водних тварин. Водне середовище - царство ракоподібних, однак деякі з них пристосувалися і до життя на суші. Такі загальновідомі мокриці, деякі тропічні краби і раки-відлюдники.
Багато ракоподібних надзвичайно численні. Морський планктон під усіма широтами і на всіх глибинах в основному (не менш ніж на 90% за вагою) складається з ракоподібних. Дуже велике значення ракоподібних і в планктоні прісних вод. Донні ракоподібні також нерідко зустрічаються в масовій кількості.
В даний час відомо більше 30 000 видів ракоподібних.
Ряд Гіллястовусі раки
Група давніх і примітивних ракоподібних.

Налічує близько 1500 видів. Деякі види вивчені добре, наприклад артемія Artemia, дафнії, і використовуються як корм у акваріуму або як об'єкт вивчення.
Представниками ряду є дафнії. Мешканці прісних водойм. Їхні розміри дуже невеликі: тіло (1-3 мм) дафнії укладено в напівпрозору двостулкову черепашку.
Дафнії плавають з допомогою другої пари вусиків,стрибкоподібно. На їхній голові розташовані два складних й одне просте око. Харчування фільтраційне, з допомогою грудних ніжок. Розвиток прямий. Улітку дафнії розмножуються партеногенетично (з яєць виходять лише самки), а восени - статевим шляхом (з партеногенетичних яєць виходять і самки, і самці.

Дафнії відіграють важливу роль у біоценозах прісних водойм, тому що є основною кормовою базою багатьох водних організмів.
Ряд Веслоногі раки
Представниками ряду є циклопи.  Мешканці прісних водойм і морів, хижаки і паразити.
 Їхні розміри дуже незначні.
Циклопи плавають з допомогою першої пари вусиків і грудних ніжок. На голові розташоване одне просте око. Зябра відсутні, газообмін відбувається крізь зовнішні покриви. Розвиток непрямий.

Циклопи відіграють важливу роль у біоценозах прісних водойм, тому що є основною кормовою базою багатьох водних організмів. Можуть бути проміжними хазяями деяких паразитичних червів.
Ряд Вусоногі раки
Представники -морський жолудь
морська качечка . Мешканці морів та океанів.
Сидячий спосіб життя .
Розміри їх варіюють від висоти 0,3 см діаметру 7-10 см
Тіло вкрите вапняним панцирем або вапняковими лусками.

Ушкоджують кораблі .
Деяки види є  паразитами
Ряд Короnоїди
Паразитичні ракоподібніі, що є паразитами риб. Живуть не тільки в прісних водах, але а в морях. Їх  передній відділ тіла зверху покритий широким щитом - карапакса, на спинний поверхні якого розташована пара великих фасеточных очей. Завдяки здатності запасати їжу про запас коропоїди можуть до 3 тижнів не харчуватися.

Можуть спричиняти масову загибель риби.
Ракоподібні. Верхній ряд, зліва направо: спелеонектес (гребненогі), дафнія (гіллястовусі), триопс (щитні), артемія (зяброноги). Нижній ряд, зліва направо: морський жолудь (вусоногі), морська уточка (вусоногі), циприс (черепашкові), діаптомус (веслоногі)
Вищі раки
Вищі раки - клас найбільших ракоподібних, що включає більшість тварин, які для неекспертов є класичними прикладами раків: крабів, омарів і креветок. Містить більше 22 тисяч видів, будучи другим за чисельністю класом ракоподібних. Його представники поширені в морях, прісних водах, а деякі види пристосувалися до життя на суші. Найбільш древні копалини вищих раків датуються епохою кембрію.
Ряд Десятиногі
Найширше відомий ряд ракоподібних. До його представників належать широко відомі Їстівні ракоподібні. Це річковий рак, омари, лангусти, краби, креветки.
Представниками десятиногих раків є раки самітники. Вони 'мають м'яке черевце, яке ховають у порожніх черепашках молюсків.
Ланки в ланцюзі харчування, симбіонти, некрофаги, об'єкт промислу.
Десятиногі вищі раки. Верхній ряд, зліва направо: лисмата Вурдемана, креветка чилім, гігантський краб, камчатський краб. Нижній ряд, зліва направо: лофолітодес, звичайний лангуст, креветка пенеус, ваблячий краб
Ряд Рівноногі раки
 З водних видів цього ряду в Україні часто зустрічає'гься водяний ослик. Але найширше відомі рівноногі раки, що живуть на суходолі, -- мокриці. Переселившись на суходіл, вони не втратили зябрового дихання. Зябра мокриць прикриті кришечкою, що утворена розширеною парою черевних ніжок. Завдяки цьому навколо зябер завжди волога атмосфера і вони можуть здійснювати газообмін. Деякі види мокриць живуть навіть у пустелях.
Ланка в ланцюзі харчування, деякі паразити
Вищі раки. Верхній ряд, зліва направо: звичайна стонога (рівноногі), норвезький криль (эуфазиеві), морська козочка (різноногі), льохова стонога (рівноногі). Нижній ряд – десятиногі вищі раки, зліва направо: широкопалый річковий рак, пальмовий злодій, блакитний краб-плавунец, тропічний наземний рак-отшельник
Ланка в ланцюзі харчування.
Черепашкові раки мають дуже невеликі розміри (від 0,3 до 0,5 см). Тіло вкрите щільною двостулковою черепашкою. Живуть у неглибоких спокійних водоймах, в озерах і великих ставках. Численні в заростях прибережних рослин. Іноді масово розмножуються в дрібних водоймищах, калюжах, навіть садових бочках. Ведуть планктонний спосіб життя або повзають по поверхні водних рослин, харчуючись різноманітною рослинною і тваринною їжею.
Надклас  Черепашкові
Виділені в окремий підкласс мешканці морських печер, рачки, які не схожі на інших ракоподібних. Тіло цих тварин, довжиною до 43 мм, підрозділі на голову, тулуб, що складається не більше ніж з 32 сегментів. Голова, крім звичайних 2 пар антен, несе парні лобові вирости. Тварини плавають спиною вниз, загрібаючи воду ніжками.

Ці сліпі депігментовані тварини спочатку були виявлені в затопленої морем печері на глибині 19 м на Великому Багамському острові. Згодом їх виявили на інших островах Багамського архіпелагу. Дивно те, що вони були знайдені і в одній з лавових печер на Канарських островах.
Надклас  Гребненогі
Отже:
Існування майже всіх риб, як морських, так і прісноводних, в значній мірі залежить від ракоподібних. Деякі риби, як наприклад оселедець, все своє життя харчуються планктонними ракоподібними, інші використовують їх тільки незабаром після виходу з ікринки, а потім переходять на яку-небудь іншу їжу. Для гігантів моря - беззубих китів - ракоподібні служать основною  іжею.
Ракоподібні відіграють дуже важливу роль в економіці природи. Органічна речовина у водоймах створиться головним чином за рахунок життєдіяльності мікроскопічних водоростей. Ракоподібні поїдають ці водорості і самі, у свою чергу, поїдаються рибами. Вони виступають в якості посередників, які роблять так , що створюється у водоймах органічна речовина доступним для риб. З іншого боку, вони використовують в їжу величезні маси загиблих водних тварин, забезпечуючи таким чином очищення водойм.
Багато ракоподібні безпосередньо використовуються людиною в якості високоцінних харчового продукту. У багатьох країнах розвинений промисел креветок, крабів, омарів, лангустів і деяких інших їстівних видів. Останнім часом проводяться успішні досліди використання морських планктонних ракоподібних для добування вітамінів, жирів та інших важливих речовин. На рибоводних заводах розводяться деякі види ракоподібних, необхідні для годування молодих риб.
Це цікаво!
Найбільшим з усіх ракоподібних (але не найважчим за вагою) вважається "гігантський морський павук" (Macrocheira kaempfen), якого називають "крабом на ходулях". Він зустрічається в глибоководних місцях на південно-східному узбережжі Японії. Дорослі  представники цього виду звичайно мають розміри 254 на 305 мм, а розмах їх клешнів коливається від 2,43 до 2,74 м. Однак були дані про розмах клешнів до 5,79 м ( хоча вони не підтверджені). Один з представників важив 18,6 кг, а розмах його клешнів дорівнював 3,69 м.

Максимальна глибина, на якій коли-небудь був виявлені ракоподібні, - 10500 м. Так, в листопаді 1980 р американське науково-дослідне судно "Томас Вашингтон" виявило на цій глибині в Маріанській западині, західна частина Тихого океану, живих представників цього класу. Вони також зустрічалися і на висоті 4053 м в Еквадорських Андах.
Найбільшим серед омарів і найважчим серед ракоподібних вважається американський, або північноатлантичний, омар (Homarus americanus). 11 лютого 1977 в районі Нова Скотня, Канада, був спійманий омар вагою 20,14 кг і довжиною від кінчика хвостового плавця до кінчика  клішні 1,06 м. Пізніше цей омар був проданий власнику ресторану в Нью-Йорку.
Це цікаво!
Це цікаво!
Найдрібнішою серед ракоподібних вважається водяна блоха з роду Alonella розміром менше 0,25 мм у довжину .Вона живе у водах Великобританії.

Найдрібнішим серед відомих омарів є Homarus capensis, що живе на півдні Африки Його загальна довжина лише 10-12 см.

Найдрібніші краби в світі - так звані "горохові" (родина Pmnothendae) Окремі види цих крабів мають розмір панцира, що дорівнює 6,3 мм.

Довгожитель серед ракоподібних - американський омар (Homarus americanus). Найбільші представники цього виду живуть до 50 років.


title: Презентація на тему «Білки» (варіант 2)

text:
БІЛКИ
виконала учениця 10 – Б класуЗОШ № 26м. ЖитомираБондар Вікторія
Біополімери – це органічні речовини, що складаються з повторюваних структурних одиниць – мономерів. До біополімерів належать мономери білків, що становлять 10 – 20% від сирої маси та 50 – 80% від сухої маси клітини.
Білки – це органічні сполуки, полімери, мономерами в яких є амінокислоти. Амінокислоти – це невеликі за розміром органічні сполуки , у молекулі яких одночасно містяться аміногрупа та карбоксильна група.
У процесі   біосинтезу білка до його складу включаються 20 амінокислот.
Амінокислоти можуть з’єднуватися одна з одною через спільні для них групи. Між амінокислотами, що з’єдналися, виникає пептидний зв’язок.

Рівні організації білкової молекули
Первинна структура — пептидна або амінокислотна послідовність, тобто послідовність амінокислотних залишків у пептидному ланцюжку. Саме первинна структура кодується відповідним геном і найбільшою мірою визначає властивості сформованого білка.

Вторинна структура — локальне впорядковування фрагменту поліпептидного ланцюжка, стабілізоване водневими зв'язками і гідрофобними взаємодіями.

Третинна структура — повна просторова будова цілої білкової молекули, просторове взаємовідношення вторинних структур одна до одної. Третинна структура загалом стабілізується нелокальними взаємодіями, найчастіше формуванням гідрофобного ядра, а також завдяки утворенню водневих зв'язків, солевих містків, інших типів іонних взаємодій, дисульфідних зв'язків між залишками цистеїну.
Четвертинна структура — структура, що виникає в результаті взаємодії кількох білкових молекул, які в даному контексті називають субодиницями. Повна структура кількох поєднаних субодиниць, що разом виконують спільну функцію, називається білковим комплексом.

Денатурація
Починаючи зі вторинної структури, просторова конформація макромолекул білка підтримується переважно слабкими хімічними зв’язками. Під впливом зовнішніх чинників, зв’язки, що утримують макромолекулу, рвуться і структура білка та його властивості змінюються.
Цей процес називається денатурацією.

Якщо порушуються всі структури білка, включаючи первинну, така денатурація називається необоротна.
Ренатурація
Бувають і процеси оборотної денатурації. За умови збереження первинної структури білка після усунення чинника, що призвів до денатурації, багато білків здатні повернути свою природну форму. Такий процес називається ренатурацією.
Функції білків в організмі
Будівельна – вони є основою біологічних мембран. З білків складаються мікротрубочки та мікронитки, які виконують роль скелета. Скріплюють клітинні структури. У хрящах і сухожиллях – колаген, у зв’язках – еластин, у кістках – осин, волосся, нігті, пір’я – кератин
Захисна – запобігання ушкодженням клітин, органів і організму в цілому, захист від паразитів і сторонніх білків.
Регуляторна – регулювання активності обміну речовин. Це гормони білкової породи чи ферменти
Сигнальна – здатність “розпізнавати” специфічні хімічні сполуки і певним чином на них реагувати.
Скорочувальна – забезпечує здатність клітини, тканини чи організму змінювати форму, рухатись
Запасаюча – деякі білки відкладаються про запас
Транспортна – транспорт неорганічних іонів і специфічних органічних речовин
Енергетична – при їхньому розщепленні вивільняється енергія
Каталітична – виконується певним класом білків – ферментами, що прискорюють біохімічні реакції
Поживна – на деяких етапах розвитку зародок споживає їх

Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Перша допомога та догляд за хворими»

text:
Перша допомога та догляд за хворими. Основи медичної деонтології. Особиста гігієна хворого.
Перша медична допомога
Перша медична допомога (ПМД) – це комплекс нагальних простих медичних заходів, які проводяться з використанням лікарських засобів медичним працівником людині, яка раптово захворіла або постраждала.

Перша медична допомога
Перша медична допомога
ПМД надають на місці отримання травми, виникнення якого-небудь гострого захворювання або загострення хронічного.
Крім медичних працівників – лікаря, фельдшера, медсестри чи медбрата, ПМД можуть надавати люди, що не мають медичної освіти, але володіють навичками надання першої медичної допомоги. Надання першої допомоги постраждалому має здійснюватися швидко і під керівництвом однієї людини. Суперечливі поради з боку, метушливість та розгубленість призводять лише до втрати дорогоцінного часу.
Перша медична допомога
Перша медична допомога
Людині без свідомості можна надавати допомогу, але якщо вона при свідомості, то необхідно запитати на це її згоди: “Вам допомогти?”. У випадку відмови допомагати не можна. Можна надавати першу медичну допомогу дитині до 14 років, коли вона перебуває сама, а при наявності близьких треба запитати в них згоди.
Догляд за хворими
Догляд за хворими -це процес, що складається з комплексу заходів, які забезпечують всебічне обслуговування хворого, створення належних гігієнічних умов, що сприяють неускладненому перебігу хвороби, прискоренню одужання, полегшенню страждань та запобіганню ускладненням і своєчасному виявленню їх, а також виконання лікарських призначень.
Догляд за хворими
Загальний догляд — це комплекс заходів, яких потребують будь-які хворі незалежно від характеру їх захворювання (патології), віку, статі тощо.
Його обсяг залежить від стану хворого, за якого лікар може призначити строгий ліжковий режим (не дозволяється сидіти), ліжковий (можна рухатися в ліжку), напівліжковий (можна ходити по приміщенню) і загальний режим. Коли рухова активність хворого не обмежується.
Догляд за хворими
Догляд за хворими
Догляд за хворими
Основні заходи загального догляду за хворими:
а) гігієнічне утримання приміщення, ліжка та меблів, самого хворого, його одягу, посуду, предметів туалету тощо;
б) чітке виконання всіх призначень лікаря.
в) спостереження за перебігом хвороби, станом хворого та інформування лікаря про зміни в його стані;
г) годування хворого. Дії медичного персоналу, пов'язані зі специфікою власне захворювання чи травми та їх лікуванням, складають спеціальний догляд.
Догляд за хворими
Догляд за хворими
Медична деонтологія
Медична деонтологія – це сукупність етичних норм і принципів поведінки медичного працівника при виконанні своїх професійних обов’язків.
Медична деонтологія тісно пов’язана з медичною етикою. Медична етика – це вчення про мораль медпрацівників, їх поведінку, взаємозв’язки з хворими, з колегами, із суспільством.
Медична деонтологія
Медична деонтологія
Порушення правил деонтології може призвести до виникнення такої патології як ятрогенія – психогенний розлад внаслідок неправильних, необережних висловлювань або дій медичного працівника.Тому важливим принципом є дотримування основного деонтологічного правила – не зашкодили при діагностиці, або лікуванні.
Основною функцією медичної сестри є догляд за хворими та виконання призначень лікаря, під керівництвом якого вона працює.Медична сестра своїми діями, поведінкою та словом повинна зробити все, щоб у хворого були оптимістичний настрій, впевненість у швидкому одужанні.
Медична деонтологія
Особиста гігієна хворого
Особиста гігієна хворого - це утримання в чистоті тіла (шкіри, волосся, порожнини рота, зубів), постільної й натільної білизни, одягу, взуття, житла. Дотримання особистої гігієни хворого сприяє його видужанню, збереженню і зміцненню здоров'я. Приготування постелі для хворого.
Особиста гігієна хворого
Для особистої гігієни хворого необхідно мати комплект білизни і постільних речей: матрац дві пір'яні або пухові подушки з наволочками, простирадло, ковдру і рушник. На ліжко кладуть матрац з рівною і пружною поверхнею. На подушки надягають чисті й випрасувані наволочки. Простирадло і наволочки мають бути без складок.
Особиста гігієна хворого
 При догляді за хворим важливо забезпечити чистоту його шкіри. Якщо стан хворого задовільний, то він сам приймає душ або загальну гігієнічну ванну із зануренням у воду всього тіла, за винятком верхньої частини грудей, у напівсидячому положенні. Лежачим хворим роблять місцеві ванни із зануренням тільки якої-небудь частини тіла, наприклад рук або ніг. Температура води повинна бути 37-38 °С, тривалість процедури не більше. Важкохворим щодня обтирають обличчя ватою, змоченою б теплій воді (температура 36-37°С). Тіло обтирають губкою або рушником, змоченим теплою водою з туалетним милом, у певній послідовності: шию, груди, руки, живіт, стегна, ноги, розтираючи змочені ділянки сухим рушником до відчуття тепла.
Особиста гігієна хворого
Поява пролежнів у лежачих хворих - свідчення поганого догляду за ними. Пролежні - поверхнева або глибока виразка, що утворюється внаслідок порушення кровообігу й омертвіння тканин, їх появу спричинюють незручна постіль, що рідко перестилається, зі складками і крихтами їжі.
Особиста гігієна хворого
Важкохворих годують з ложки, надавши їм сидячого або напівсидячого положення, під підборіддя кладуть серветку або рушник. Напувати слід зі спеціального поїльника або невеликого чайника. Посуд, яким користувався хворий, треба негайно вимити гарячою водою з гірчицею і милом, призначеним для миття столового посуду, а потім обдати крутим кип'ятком.
Особиста гігієна хворого


title: Презентація на тему «Щеплення та методи їх виконання»

text:
Щеплення та методи
 їх виконання
Підготувала учениця групи 11-3
Красноградського МНВК
Гудз Оксана

Зміст:
1. Що таке вакцина
3. Реакція організму на щеплення
2. Класифікація вакцин
5. Як правильно робити щеплення
4. Способи введення вакцини
Завершити показ слайдів

Завершити показ слайдів
Вакцини (лат. vacca — корова) — препарати, що складаються з ослаблених, вбитих збудників хвороб чи продуктів їхньої життєдіяльності.
Повернутись до змісту
За природою активного компоненту вакцини бувають:
вакцини, що містять цільні вбиті мікроорганізми (коклюш, холера)
активні вірусні — поліомієліт, грип;
анатоксини (дифтерія,  стафилококк);
вакцини з живих атенуйованих вірусів (кір, грип, поліомієліт);
хімічно синтезовані субодиниці чи отримані за допомогою генної інженерії  (гепатит В, грип, ВІЛ-інфекція), адсорбовані вакцини (АКДС).
Завершити показ слайдів
Повернутись до змісту
Симптоми
Профілактика
Холера
Інкубаційний період до 48 годин
Активна імунізація при виїзді в ендемічні райони неефективна та короткотривала, тому найефективніша профілактика – дотримання правил гігієни.
Неболючоїспочатку діарея. При важких формах швидко розвивається гіповолемічний шок. Потім виникає рясна блювота, виникають судоми. Сильне зневоднення організму.
Повернутись до змісту
Завершити показ слайдів
Поверн. до класифікації
Симптоми
Профілактика
Інкубаційний період до 20 днів.
 хворого ізолюють на 30 днів з моменту захворювання (амбулаторно чи стаціонарно). Використовують АКДС – вакцину. Перша вакцинація в 3місяці по 0,5 мл трикратно.
сухий кашель, субфебрильна температура, нежить.
Коклюш
Повернутись до змісту
Завершити показ слайдів
Поверн. до класифікації
Кір
 Інкубаційний період – 8-10 діб.
Темпартура до 39,0, ураження верхніх дихальних шляхів, серозно-гнійні виділення, кашель, світло боязнь, кон’юнктивіт, загальна слабкість
1.    Своєчасна ізоляція2.   Специфічна профілактика:3. Гамма-глобулін вводиться контактним дітям до 4 років.4.   Активна імунізація – жива кірьова вакцина – дітям 15-18 місяців – однократно під шкіру.
Профілактика:
Симптоми:
Повернутись до змісту
Поверн. до класифікації
Завершити показ слайдів
Повернутись до змісту
Поверн. до класифікації
Завершити показ слайдів
Поліомієліт
Інкубаційний період  від 2-х до 21 дня
Симптоми:
Профілактика:
Головний біль, діареї та підвищена  температури.
Суворе дотримання гігієни (старанне миття продуктів харчування і рук).
Повернутись до змісту
Поверн. до класифікації
Завершити показ слайдів
Грип
Підвищена температура тіла; біль у горлі; кашель; нежить; біль у м'язах.
Профілактика:
Найкращою профілактикою
 є вакцинація
Симптоми:
Інкубаційний період від кількох годин до 3х днів
Повернутись до змісту
Поверн. до класифікації
Завершити показ слайдів
Гепатит В
Профілактика:
Симптоми:
Вакцинація, корекція поведінки людини; використання разового інструментарію; ретельне дотримання правил гігієни в побуті;
Інтоксикація внаслідок зниження детоксикаційної функції печінки і холестазом - порушенням відтоку жовчі.
Повернутись до змісту
Поверн. до класифікації
Завершити показ слайдів
ВІЛ-інфекція
· Зміна способу життя людей;· Зведення до мінімуму факторів ризику серед осіб, які належать до груп підвищеної небезпеки інфікування;· Вивчення соціальних умов, що сприяють поширенню захворювання.
Профілактика:
Симптоми:
Збільшення лімфатичних вузлів, збільшення розмірів печінки і селезінки , порушення темпів фізичного розвитку, ураження шкіри, збільшення (припухлість) навколовушних слинних залоз, поява пухлин
  Інкубаційний період  до 2-7 днів.
Висипка швидко розповсюджується на обличчя, шию, тулуб та кінцівки
Загальні міри – раннє виявлення та ізоляція хворих. Ізолюють на 10 діб від початку захворювання. Ізолюються також і хворі простою ангіною до 22 діб від початку хвороби.
Профілактика
Симптоми
Дифтерія
Повернутись до змісту
Поверн. до класифікації
Завершити показ слайдів
Реакція організму на щеплення
Загальні реакції До загальних поствакцинальних реакцій відносять охоплює значні ділянки тіла висип, підвищення температури тіла, неспокій, порушення сну і апетиту, головний біль, запаморочення, короткочасну втрату свідомості, ціаноз, похолодання кінцівок
Ускладнення вакцинації: різке падіння артеріального тиску (анафілактичний шок), як прояв негайної алергічної реакції на будь-який компонент вакцини,  судоми, неврологічні порушення, алергічні реакції різного ступеня тяжкості та ін
Повернутись до змісту
Завершити показ слайдів
Способи введення вакцин
Завершити показ слайдів
Повернутись до змісту
Як правильно робити щеплення
Завершити показ слайдів
Повернутись до змісту
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Исчезнувшие животные»


title: Презентація на тему «Australia» (варіант 1)

text:
Australia

The History of Australia
        The History of Australia believed that the indigenous people of Australia have come from Southeast Asia during the Ice Age, at least 50,000 years ago. At the time of discovery by Europeans across the continent lived up to one million indigenous people, they were natives, hunters and gatherers. They were scattered dialects, and in groups, each group had a spiritual connection with a particular piece of land.History of Australian research began with the Europeans in the 16th century, Portuguese navigators were followed by Dutch explorers and the enterprising British explorer William Dampier.History of the discovery of Australia began when Captain James Cook in 1770 opened the East Coast, landing on the beach on April 29 in the Gulf of Botany Bay. Soon after he announced a new British colony and named it New South Wales.

Geography
        Australia - a continent located in the Southern Hemisphere. Extends for 3200 km from north to south from 10 to 41 th. sh. (Cape York) to 39o11? yu. sh. (Cape of South-East) and 4100 km from west to east from 113o05? a. etc. (Cape Steep Point) to 153o34? east (Cape Byron). From the west and south by the Indian Ocean in the east and north - Sea Pacific: Tasman, Coral, the Timor and Arafura. Coast dissected weak, large bays - Carpentaria in the north and the south of the Great Australian. The only large peninsula - Cape York. Australia - the smallest of the continents. The area of the island of Tasmania, Kangaroo, Melville, and others - about 7704.5 km2. The island of Tasmania, Australia is separated from Bass Strait 224 km in width. Along the east coast of Australia in the 2300 km Great Barrier Reef stretches.

Rock massif
          Alice Springs is the starting point of many routes to Ayers Rock Uluru rock massif - a giant rock "table", towering 348 meters above the surface of a perfectly flat surrounding desert and formed in the Archean era (this is one of the most ancient parts of the planet's crust zamnoy .) For Aboriginal Australians, this changes color like a chameleon mountain for thousands of years remains a sacred place. According to the "chukurpa" ("Creation Act"), the whole area around Uluru was created beings, ancestors, descendants of a tribe which is the "Ananga," which has passed the Mount Uluru in the Australian Government leased for use as a national park. Obligation "Ananga" - watch the earth ancestors, not to allow her physical and spiritual pollution, so the natives against the rise of tourists to the top of Uluru, and many visitors are now respected by their sincere convictions and refuse to trekking. Instead of trails around the picturesque grounds of at least a rock that run through caves and sacred "native" land. At 32 km. to the west of Uluru lies Kata Tjuta array (or Mount Olgas) - no less impressive and in fact much higher than Uluru monolith, as well as the Valley of the Winds - at least the perfect place for a "pilgrimage".
The Great Barrier Reef

The Great Barrier Reef, which stretches along the east coast of Australia, is a UN World Heritage list, with its world-famous coral reefs and islands, resorts Lizard, Bedarra, Hayman, Hamilton and othersThis is the largest reef system in the world and the largest structure, "created" by living organisms of the planet. In the north, the reef is actually continuous, and is located only 50 km away. from the coast in the south it is divided into separate groups of reefs in some places, receding from the coast for 300 miles. Hundreds and hundreds of islands protruding from the ocean depths to the surface, and only two dozen of them inhabited. The Great Barrier Reef - "U-Mecca" of all the divers in the world. Aboriginal culture and art.

Flora and fauna
Flora of Tasmania's cool significantly different from the flora of the mainland. Also typical of the Australian eucalyptus trees on the island grows a large number of tree species, related to New Zealand and South American, particularly an evergreen southern beech (notofagus). Bite sinekolchatogo octopus (Hapalochlaena lunulata) is deadly.The best-known representatives of the Australian fauna are the monotremes animals (platypus and echidna), a variety of marsupials (koalas, kangaroos, wombats), and birds such as emus, cockatoos and Kookaburra. Australia - an amazing continent, unlike anything else. Flora and fauna of Australia, as we know, very specific. Another interesting fact is that even the landscapes of Australia are very different from our usual. Of course, some of them can be called a "strange", but most of the Australian species are very beautiful. Let's look at what is is this continent. Photos a little bit, but they all show Australia in all its glory.

Climate
The Australian continent is located within the three major warm climatic zones of the southern hemisphere: subequatorial (north), tropical (central part), subtropical (south). Only a small part of the island of Tasmania is within the temperate zone.Sub-equatorial climate is typical of the northern and north-eastern part of the Australian continent, different steady progress of the temperature (within a year the average temperature is +23 ° C; +24 ° C) and high rainfall (1000 to 1500 mm, and in some places more than 2000 mm.). Rainfall here brings moist north-west monsoon, and fall they are mostly in the summer. In winter, the dry season, rain falls only occasionally. At this time, blow dry, hot winds from the interior of the continent, sometimes causing drought.In the tropical belt on the Australian continent formed by two main types of climates: tropical wet and tropical dry.
The tropical humid climate is typical of extreme eastern part of Australia, which is a zone of south-eastern trade winds. These winds bring with them to the mainland with moisture saturated air masses from the Pacific Ocean. Therefore, the entire area of the coastal plains and the eastern slopes of the Great Dividing Range are well hydrated (average falls between 1,000 and 1,500 mm of rainfall) and has a mild warm climate (temperature of the warmest months in Sydney - +22 ° C; +25 ° C and the coldest - +11,5 ° C; +13 ° C). Air masses that bring moisture from the Pacific Ocean, and penetrate to the Great Dividing Range, along the way losing a significant amount of moisture, so the rainfall is only on the western slopes of the ridge and in the foothills.Australia - the driest continent of the Earth, and one of the most characteristic features of his nature - a wide spread of deserts, which occupy vast stretches of space and almost 2.5 thousand kilometers from the shores of the Indian Ocean to the foothills of the Great Dividing Range.

Culture
Culture of Australia greatly depends on the population, which occupied the country. The British tried to suppress the culture of Australian Aborigines, it caused some damage to this historic part of the country. In the end, Aboriginal culture is the oldest in the world. Rock paintings and engravings, can now be dated to 30,000 years ago.In the sixties culture began to change in the Australian context the invasion of large numbers of immigrants from Europe and Asia, led to the development of an increasingly multicultural nation.The oldest museum in the country, the Australian Museum. It was built in 1827 in Hyde Park in Sydney, and is home to numerous natural history and Aboriginal history. Museum Victoria is another important museum in Melbourne. It was founded in 1854 and includes 12 million items.Culture of Australia has a list of several recognized artists and writers, including Nobel Prize winners, such as a writer, Patrick White. An architectural masterpiece of the Sydney Opera House is one of the most famous venues for cultural events.
Industry

Australia - the only country in the world, occupying the territory of the whole continent, so Australia has the only sea borders. Neighboring countries are Australia, New Zealand, Indonesia, Papua New Guinea and other Pacific island nations. Australia removed from the developed countries in America and Europe, major markets for raw materials and marketing, but many sea routes connect Australia with them, as well as Australia plays an important role in the Asia-Pacific region.

 Australia has developed chemical and petrochemical industry, as well as developedForest, wood and building materials industry.As well-developed light and food industries.In addition to the major industries in Australia, developed by engineering, ferrous and nonferrous metallurgy.


title: Презентація на тему «Вірусні гепатити» (варіант 1)

text:
Вірусні гепатити

Виконала: Оленченко Катерина, 10-Б
Що таке гепатит?
Вірусні гепатити – це інфекційні захворювання печінки, що спричиняються вірусами. Вірусам, які викликають гепатит, прийнято давати назви букв латинського алфавіту – А, В, С, D, Е, F,G.
Мікрофотографія клітин печінки, ураженої гепатитом
Симптоми гепатиту
Жовтуха - найбільш відомий симптом, виникає, коли білірубін , не перероблений в печінці, потрапляє в кров і надає шкірі характерний жовтуватий відтінок.  Однак часто бувають і безжовтушні форми гепатиту.  Іноді початок гепатиту нагадує грип : з підвищенням температури тіла, головним болем, загальним нездужанням, ломотою в тілі.

Болі в правому підребер'ї як правило виникають внаслідок розтягування оболонки печінки (збільшення печінки) або можуть бути пов'язані з жовчним міхуром і підшлунковою залозою.
Печінка людини, хворої на гепатит
Печінка здорової людини
Клінічні аспекти гепатитів
Гостра форма перебігу найбільш характерна для гепатитів вірусної природи, а також для гепатитів, викликаних отруєннями сильними отрутами .
Хронічна форма може розвиватися самостійно (наприклад при хронічному отруєнні етиловим спиртом), або продовжувати розвиток гострого гепатиту (вірусний гепатит В, D).  У більшості випадків хронічний гепатит веде до розвитку цирозу печінки .
Гепатит А
Гепатит А (хвороба Боткіна) викликається РНК- вірусом. Вірус потрапляє в організм людини з забрудненими продуктами харчування, водою, предметами побуту.  Основним джерелом інфекції служать хворі з безжовтушними формами хвороби.
При попаданні в шлунково-кишковий тракт , вірус проникає через слизову оболонку кишечника і з потоком крові заноситься в печінку, де впроваджується в клітини печінки і починає активно розмножуватися. В середньому інкубаційний період триває 15-30 днів.
Основними симптомами є: загальне нездужання, лихоманка, болі в м'язах, блювота, діарея, тупі болі в правому підребер'ї, збільшення печінки, темне забарвлення сечі .  Може бути жовтяничне забарвлення шкіри і слизових оболонок, однак це зустрічається не завжди.

Після перенесеного захворювання розвивається довічний імунітет.
Гепатит В
Джерелами інфекції служать хворі з гострими та хронічними формами гепатиту, а також вірусоносії .
Шляхи передачі вірусу:
статевий шлях ;
під час пологів від хворої матері дитині;
переливанні зараженої крові;
при використанні нестерилізованих хірургічних або стоматологічних інструментів, шприців і т. д. Для такого зараження достатньо 0,0001 мл крові.

 Інкубаційний період може тривати від 50 до 180 днів. Хворі скаржаться на розлад травлення , болі в суглобах , слабкість. У порівнянні з гепатитом А, при гепатиті В частіше порушення функцій печінки носить більш виражений характер. Гостра форма гепатиту В приблизно у 10% пацієнтів переходить у хронічну форму, що з часом призводить до розвитку цирозу печінки.  Після перенесеного захворювання розвивається тривалий імунітет.  В цілях профілактики проводять планову вакцинацію населення.

Ймовірні шляхи передачі вірусу
Гепатит С
Гепатит С передається при контакті із зараженою кров'ю.  Гепатит С може призводити до розвитку хронічного гепатиту, що завершується цирозом печінки і рак печінки.

Вакцини проти гепатиту С не існує.

Пацієнти з гепатитом С схильні до розвитку важкого гепатиту, якщо контактують з гепатитом А або В, тому всі пацієнти з гепатитом С повинні бути вакциновані проти гепатиту А і В. Як правило, з 100 інфікованих 3-5 чоловік гинуть.  Групи ризику насамперед пов'язані з переливанням крові та її препаратів, хірургічними операціями, ін'єкціями наркотиків з використанням загальних шприців, незахищенними  статевими контактами.
Вважається, що 15-20% заражених вірусом гепатиту С виліковуються самостійно, за допомогою власної імунної системи.  У решти хворих захворювання набуває хронічного характеру.  Порядку 20% хронічних хворих ризикують прийти до цирозу або раку печінки.

У клінічній картині хронічного гепатиту С найбільш характерний астенічний синдром: слабість, швидка стомлюваність, прогресуюче зниження працездатності, порушення сну.

Вартість лікування гепатиту С може доходити до 30 тис. доларів за курс.  У лікуванні застосовуються як імпортні препарати так і їхні російські аналоги.

Профілактика вірусних гепатитів
Важливого значення надають ранньому виявленню та ізоляції хворих. Необхідно максимально враховувати початкові симптоми хвороби, звертати особливу увагу на хворих із хронічним захворюванням печінки, обстежити їх на віруси гепатитів. Усіх хворих на ВГ реєструють у територіальній санепідемстанції, на адресу якої надсилають термінове повідомлення.
Також проводиться вакцинація.
Боротьба з гепатитами в Україні.
Всесвітня організація охорони здоров’я (ВООЗ) вважає гепатит С наступною епідемію людства. Хвороба, на думку організації, є не менш небезпечною за ВІЛ/СНІД. В Україні ж понад два мільйони людей інфіковані гепатитами В та С. Тому й долучилися до міжнародного відзначення Дня боротьби із гепатитом.
28 липня 2012р. - Міжнародний день по боротьбі з гепатитами.
Дякую за увагу!!!


title: Презентація на тему «Білки. Будова та історія дослідження»

text:
Білки. Будова та історія дослідження.
Робота

учениці 10 класу
Домажирської  ЗОШ
Гусак Христини
             Білки
Білки́ — складні високомолекулярні природні органічні речовини, що складаються з амінокислот, сполучених пептидними зв'язками. В однині (білок) термін найчастіше використовують для посилання на білок як речовину, коли неважливий її конкретний склад, та на окремі молекули або типи білків, у множині (білки) — для посилання на певну кількість білків, коли точний склад важливий.
Зазвичай білки є лінійними полімерами — поліпептидами, хоча інколи мають складнішу структуру. Невеликі білкові молекули, тобто олігомери поліпептидів, називаються пептидами.

             Функції білків
Функції білків в клітині різноманітніші, ніж функції інших біополімерів —полісахаридів і нуклеїнових кислот. Так, білки-ферменти каталізують протікання біохімічних реакцій і грають важливу роль в обміні речовин. Деякі білки виконують структурну або механічну функцію, утворюючи цитоскелет, що є важливим засобом підтримки форми клітин.
Білки – важлива частина харчування.
Білки — важлива частина харчування тварин і людини, оскільки ці організми не можуть синтезувати повний набір амінокислот і повинні отримувати частину з них із білковою їжею. У процесі травлення протелітичні ферменти руйнують спожиті білки, розкладаючи їх до рівня амінокислот, які використовуються при біосинтезі білків організму або піддаються подальшому розпаду для отримання енергії.
           Історія дослідження
Білки були виділені в окремий клас біологічних молекул у 18 столітті в результаті робіт французького хіміка Антуана де Фуркруа та інших учених, в яких було відмічено властивість білків коагулювати під час нагрівання або під дією кислот. У той час були досліджені такі білки, як альбумін з яєчних білків, фібрин з крові і глютен із зернапшениці. Голландський хімік Герріт Мульдер провів аналіз складу білків і виявив, що практично всі білки мають однакову емпіричну формулу. Мульдер також визначив продукти руйнування білків — амінокислоти — і для однієї з них (лейцину) майже точно визначив молекулярну масу — 131 дальтон.
                             Будова
Молекули білків є лінійними полімерами, що складаються з α-L-амінокислот (які є мономерами цих полімерів) і, в деяких випадках, з модифікованих основних амінокислот (щоправда модифікації відбуваються вже після синтезу білків. При утворенні білка в результаті взаємодії α-аміногрупи (-NH2) однієї амінокислоти з α-карбоксильною групою (-СООН) іншої амінокислоти утворюються пептидні зв'язки. а на рибосомі).
 При природному синтезі білка на рибосомі, нові амінокислоти приєднуються до C-кінця, тому назва пептиду або білка дається шляхом перерахування амінокислотних залишків починаючи з N-кінця.
Послідовність амінокислот у білку відповідає інформації, що міститься в гені даного білка. Ця інформація представлена у вигляді нуклеотидної послідовності, причому одній амінокислоті відповідає одна або декілька послідовностей з трьохнуклеотидів — так званих кодонів.

             Прості і складні білки
За складом виділяють прості і складні білки. Прості білки містять тільки амінокислоти, зв'язані в ланцюжки. На відміну від них складні білки мають також неамінокислотні групи. Ці додаткові групи у складі складних білків називаються простетичними групами. Деякі простетичні групи служать кофакторами, необхідними для роботи ферментів. Інші, такі як полісахаридніланцюжки, допомагають білку приймати потрібну конформацію і додають додаткову стабільність. Неорганічні простетичні групи найчастіше складаються з іонів металів, найпоширенішими з яких є цинк, магній і молібден[14]. За типом простетичної групи складні білки поділяють на глікопротеїни, ліпопротеїни, хромопротеїни, нуклеопротеїни, фосфопротеїни, металопротеїни та деякі інші.
        Денатурація білка
Як правило, білки протягом досить довгого часу зберігають структуру і, отже, фізико-хімічні властивості, наприклад, розчинність, в умовах (таких як pH, температура), до яких пристосований даний організм або які підтримуються в його межах в результаті збереження гомеостазу[7]. Різка зміна цих умов, наприклад, внаслідок нагрівання або обробки білка кислотою чи лугом, приводить до втрати четвертинної, третинної і вторинної структур білка, цей процес називається денатурацією. Відомий випадок денатурації білка в побуті — приготування курячого яйця, коли під впливом високої температури розчинний у воді прозорий білок овальбумін стає щільним, нерозчинним і непрозорим.
Використання в промисловості
. Серед всіх білків в харчовій промисловості активно використовуються численні ферменти. Так, у пекарській промисловостівикористовуються альфа-амілаза і протеази; у пивоварінні використовуються численні ферменти ячменю (амілаза, глюканази, протеази); целюлази і пектинази використовуються для освітлення соків.
хімозин, ліпаза і лактаза використовуються для виготовлення кисломолочних продуктів; а папаїн застосовується для пом'якшення м'ясних продуктів. Для виготовленнякрохмалю використовують амілазу і глюкоамілазу, а для виготовлення папіру — целюлази і ксиланазу. Також протео- і ліполітичні ферменти часто додаються до миючих засобів.
Іншим використанням білків є використання фібрилярних білків для виготовлення волокон, що використовуються, зокрема, втекстильній промисловисті

        Дякую за увагу!!!!*)


title: Презентація на тему «Гастрит»

text:
Гастрит
Підготувала
учениця 11 класу
Єніна Анастасія
Гастрит - запалення слизової (внутрішній) оболонки стінки шлунка. Коли запалення переходить на дванадцятипалу кишку формується, так званий, гастродуоденіт.
з пониженою кислотністю шлункового соку
з підвищеною кислотністю шлункового соку.

Захворювання бувають гострими - виникають вперше і протікають бурхливо, і хронічними - напади повторюються не дуже часто, але із завидною регулярністю. Якщо гострий гастрит не вилікувати, з часом він переходить в хронічну.

Гастрит, гастродуоденіт найпоширеніші захворювання шлунково-кишкового тракту, за статистикою ними хворіє більше половини дорослого населення Землі.

Виникнення гастриту сприяє:
Прийом деяких ліків протягом тривалого часу;
Неправильне харчування - погане пережовування їжі, вживання неякісних продуктів (у тому числі, c консервантами), любов до гострих та маринованою страв, "сухомятка", тривалі перерви між прийомами їжі;
Helicobacter pylori (хелікобактер пілорі) - бактерія, яка поселяється в шлунку і, зокрема, розноситься тарганами;
"Шкідливі" звички - алкоголь у великих кількостях, куріння;
Супутні захворювання інших органів травної системи;
Харчування "на ходу", "перекуси", "всухом'ятку";
Сучасні продукти харчування: очищені злаки, рафіновані олії, присутність консервантів, емульгаторів, в тваринної їжі гормонів і антибіотиків. Розрізняють гастрит з пониженою та підвищеною секрецією шлункового соку.

Гострий гастрит Причин виникнення і розвитку гострого гастриту безліч. Він може викликатися переїданням, вживанням алкоголю, неякісних продуктів, ліків, порушенням обміну речовин, захворювання печінки і нирок. Його суть зводиться до наступного: пошкоджується слизова оболонка шлунку і залози, які в ній міститься. Пошкоджені ділянки запалюються.

Запалення може обмежитися лише слизовою, а може торкнутися і більш глибоких тканин шлунка, аж до м'язів. Розрізняють простий (банальний, катаральний), корозійний і флегмонозний форми гастриту.

Симптоми гострого гастриту
Раптово з'являється тяжкість або біль під ложечкою, відрижка із запахом з'їденої їжі або тухлого яйця. При гострому гастриті язик обсипається нальотом, можливі нудота і блювота.
Через 1-2 дні навіть без лікування всі прояви гастриту проходять, наступає повне одужання.

Хронічний гастрит
Це дуже поширене захворювання. Він виявляється у третині випадків при захворюваннях органів травлення. Хронічний гастрит - це запалення слизової оболонки шлунка, яке прийняло затяжний характер. Хронічний гастрит розвивається при тривалому негативному впливі на організм. Також розвитку хронічного гастриту сприяють хронічні захворювання.

Розрізняють наступні види хронічних гастритів:
хронічний хелікобактерний гастрит (близько 70% всіх зустрічаються гастритів);
хронічний автоімунний гастрит (близько 15-18% всіх гастритів);
ідіопатичний хронічний гастрит (невідомого походження);
реактивний хронічний гастрит;
особливі форми хронічного гастриту.
До особливих формами хронічного гастриту відносять геморагічний, ригідний, гігантський гіпертрофічний і поліпозний гастрити.
Найпоширеніший варіант хронічного гастриту - хелікобактерний. Викликається він бактеріями Helicobacter pylori, які потрапляють в шлунок і можуть жити там тривалий час, ушкоджуючи оболонку шлунка і викликаючи гастрит.

Симптоми
Хронічний гастрит проявляється в зниження апетиту, неприємним смак у роті, відрижкою, нудотою і блювотою. Найбільш часті симптоми - розпирання і тиск під ложечкою після їжі, печія. Іноді можливі болю, відчуття важкості після їжі.
При ендоскопічному обстеженні у гастроентеролога часто пацієнти скаржаться на біль в гастроскопії (під ложечкою).

Лікування гастриту
Як це не сумно ласунам, лікування гастриту завжди починається з дієти.
При прийомі їжі гастроентерологи рекомендую дотримуватися наступні правила:
Їжа і напої не повинні бути дуже холодними або гарячими;
Тверда їжа завжди ретельно повинна прожовуватися;
Прийом їжі повинен здійснюватися кілька разів в день (не менше 5), але невеликими порціями.

Helicobacter pylori - бактерія хелікобактер досить складно виліковна. Схема лікування хелікобактера обов'язково включає кілька антибіотиків і триває 10-14 днів.
При печії і кислої відрижці для лікування гастриту застосовують фосфалюгель в поєднанні з маалоксом. Дози призначаються лікарем.
Мотиліум рекомендується гастроентерологами для поліпшення рухової функції шлунка. Для загоєння слизової оболонки шлунка гастроентерологи можуть рекомендувати такий препарат, як солкосеріл. Також застосовуються калефлон, гастрофарм, карнітин - 20% розчин, масло обліпихи.
Рекомендується приймати питні мінеральні води малої і середньої мінералізації, переважно лужні. Їх приймають у теплому вигляді (37-38 градусів) 3 рази в день за 1-1,5 години до їжі (газ попередньо видаляють), курс лікування - 21-24 дні. При супутньому холециститі, коліті, що протікає з рідким стільцем, беруть мінеральну воду більш високої температури (42-46 градусів).


title: Презентація на тему «Богомол»

text:
Б О Г О М О Л
ОБЩИЕ  СВЕДЕНИЯ
Богомол – это хищное насекомое. Богомолы относятся к классу насекомых, отряду тараканообразных и роду богомолов. Особым признаком  богомола является устройство его передних ног, на которых расположены три ряда сильных и острых шипов. Острые шипы служат для захвата добычи. Бедро и голень богомола при захвате добычи действуют  как ножницы.
Когда богомол складывает ноги на груди, он похож  на молитвенно сложившего руки человека. Поэтому он и получил свое название – Богомол (богу молится). У этих насекомых хорошо развиты крылья, но летают только самцы и в основном ночью. Живет богомол  55–60 дней. Самцы обычно погибают раньше самок. Богомол уникальное существо, это единственное насекомое на планете, которое может поворачивать голову в стороны и даже смотреть через плечо.
Богомолы, живущие на юге России, имеют отличительный признак – голова у них  имеет торчащий вперёд отросток,  иногда раздвоенный на конце.
Самый большой из богомолов -  водится в Африке - длиной 17 см.
Откладывая яйца, самка одновременно выделяет особую клейкую жидкость. Обволакивая  яйца и затвердевая, эта жидкость образует капсулу – оотеку,  в середине которой находится 100–300 яиц. Оотека прилипает к растениям или камням, она довольно твердая.
В апреле-мае появляются личинки богомолов.
РАЗМНОЖЕНИЕ  БОГОМОЛА
САМОЗАЩИТА  БОГОМОЛА
Самозащита богомола – это мимикрия.
Очень интересны богомолы, подражающие сухим листьям.
Мимикрия их почти совершенна, как во внешнем виде, так и в их поведении: если богомола побеспокоить, он притворится сухим листком
и упадет вниз.

ОХОТА   БОГОМОЛА
Этот маленький  хищник обычно затаивается на зеленых листах среди буйной растительности, чтобы незаметно напасть на свою жертву. Богомол захватывает добычу передними конечностями.
Захват происходит между бедром с шипами и голенью, при этом жертва не может вырваться из его лап. Самцы богомола питаются достаточно мелкими насекомыми. Но огромные и тяжёлые самки могут нападать на насекомых и животных такого же, а иногда и большего размера, чем они сами. Богомол считается
одним из самых безжа-
ластных и прожорливых
хищников среди насекомых.
Далее Вашему вниманию
будут представлены кадры
на которых богомолы ловко
расправляются с другими
насекомыми, птицами,
змеями и даже
представителями
млекопитающих - мышами.
Сильными челюстями богомол перекусывает у жертвы нервный
узел на шее и уже потом обедает не спеша.
Богомол  лакомится сверчком.
Сегодня на обед у богомола сочная муха.
Голодный богомол напал на лягушку, однако той удалось спастись, даже несмотря на то, что богомол уже начал есть ее лапу.
Неосторожная птица стала жертвой богомола.
Обыкновенный богомол иногда играет полезную роль в сельском хозяйстве. Он истребляет вредных насекомых (таких как мухи, жуки, саранча, которые пожирают урожай). Но полезное воздействие богомолов компенсируется тем, что они истребляют также и полезных насекомых (пчёл, бабочек, стрекоз и  других полезных насекомых, которые совершают опыление).
ПОЛЬЗА  И  ВРЕД  БОГОМОЛА
Какая вкусная, жирная пчелка попалась.


Презентація на тему «Вчення І.П. Павлова про Аналізатори»


title: Презентація на тему «Сальмонельоз»

text:
        Сальмонельоз
Презентацію підготувала учениця 11-В класуКузнецовської гімназіїТурик Даша

Сальмонельоз - кишкове захворювання, що викликається численними збудниками з роду сальмонел.

Основні шляхи зараження:

 харчовий

водний

Сальмонели, які подолали бар'єр шлунка, швидко впроваджуються в слизову оболонку тонкої кишки.

Інкубаційний період коливається від 6 годин до 2-3 діб, складаючи в середньому 12-24 години. Захворювання починається гостро: озноб, підвищення температури до 38-39
Лікування
Промивання шлунку і кишечника
Корекція водно-сольового балансу
Виведення токсинів через шкіру
Прискорення процесів загоєння
Допоміжні засоби: фітотерапія
Відновлення кишкового біоценозу


title: Презентація на тему «ВІЛ. СНІД. інфекції ІПСШ: шляхи передачі і методи захисту» (варіант 12)

text:
ВІЛ-інфекція
Презентацію підготували
учні 10-Б класу
Чубар Діна та Бєлов Євген
ВІЛ-інфекція – це соціально небезпечне інфекційне захворювання, що розвивається внаслідок інфікування вірусом імунодефіциту людини (ВІЛ), довготривалого перебування  ВІЛ в лімфоцитах, макрофагах  та клітинах нервової тканини. Хвороба характеризується прогресуючою дисфункцією імунної, нервової, лімфатичної та інших  систем організму. Відповідно до сучасних уявлень ВІЛ-інфекція відноситься до невиліковних хвороб, має тривалий хронічний перебіг і, в разі відсутності  ефективної терапії, закінчується смертю хворого.
На сьогодні ВІЛ-інфекція поширена по країнам усіх континентів і її поширення в  світі носить назву пандемії ВІЛ/СНІДу, а в Україні розвивається епідемія ВІЛ/СНІДу. В країні зареєстровано понад 170 тис. ВІЛ-інфікованих, але за підрахунками експертів про свій ВІЛ-статус знає лише третина інфікованих; загальна кількість людей,  які живуть з ВІЛ в Україні, сягає 377 600.
ВІЛ передається: - Через кров - при потрапляння крові чи інших біологічних рідин, що містять кров (сперма, виділення піхви, грудне молоко) від  ВІЛ-інфікованої особи до здорової  людини. Найчастіше цей шлях реалізується при ін’єкційному введенні наркотичних речовин брудними шприцами та голками, що вже використовувались іншими особами.- Статевим шляхом - підчас незахищених статевих стосунків, незалежно від того чи це вагінальний, оральний чи анальний секс.- Внаслідок передачі вірусу від інфікованої ВІЛ матері до її дитини підчас вагітності, пологів та годуванні груддю.
ВІЛ не передається:- При спільному користуванні побутовими речами, посудом, роботі в одному приміщенні;- У лазні та сауні;- Підчас поцілунків,. Обіймах та рукостисканні;- При чханні та кашлі;- Через поручні, дверні ручки, столи, стільці;- При укусах комарів чи інших комах.
Після інфікування вірус починає швидко розмножуватись, вражає різні клітини, органи та системи організму. Через 6-8 тижнів у третини інфікованих розвивається гостра ВІЛ-інфекція, яка протікає у формі лихоманки зі слабкістю, підвищенням температури, болях в суглобах, як це часто спостерігається при ГРЗ, у інших - цей період проходить непомітно. Через 1,5-3 місяці після інфікування в крові інфікованої людини з’являються антитіла до ВІЛ, на виявленні яких ґрунтується діагностика ВІЛ-інфекції. Період, що проходить від часу інфікування до формування антитіл до ВІЛ, називають «сероконверсіонним або діагностичним  вікном».
Після закінчення гострої стадії ВІЛ-інфекції розвивається безсимптомний період, який триває 8-10-12 років: здебільшого людина відчуває себе здоровою, веде звичайний спосіб життя, хоча періодично збільшуються лімфовузли, часто з’являються простудні захворювання. Такі люди є носіями ВІЛ і являють найбільшу загрозу для своїх сексуальних партнерів та партнерів по голці, не можуть бути донорами крові і органів. Вірус, що знаходиться весь цей час в організмі, постійно вражає клітини імунної системи, так звані СД4 лімфоцити, які захищають організм від вторгнення мікроорганізмів ( бактерій, вірусів, грибків і т.ін.).
В здоровому організмі їх кількість становить 1000 в мл. крові. Кожного року кількість СД4 в крові ВІЛ-інфікованого зменшується в середньому на 50 клітин, і коли їх кількість падає до 300-200 і нижче порушується система імунного захисту і розвиваються захворювання, спричинені збудниками різних інфекцій, які в практиці ВІЛ-інфекції/СНІДу мають назву опортуністичних інфекцій. Людина погано себе почуває, відзначає схуднення, слабкість, стомлюваність. Ця стадія хвороби називається СНІД і проявами його можуть бути герметична інфекція ( насамперед оперізуючий герпес), грибкові ураження шкіри і слизових оболонок, активується або первинно розвивається туберкульоз.
Щороку в Україні діагностується від 2 до 3 тисяч хворих на СНІД. Для надання медичної допомоги хворим на ВІЛ-інфекцію створена мережа спеціалізованих лікувально-профілактичних закладів – центрів профілактики і боротьби зі СНІДом, які здійснюють диспансерний нагляд за ВІЛ-інфікованими і хворими на ВІЛ-інфекцію та СНІД, діагностують стадію хвороби, визначають тактику лікування. Починаючи з 1996 року, в світі впроваджується так звана комбінована  антиретровірусна терапія (АРТ), яка впливає безпосередньо на ВІЛ, пригнічує розмноження вірусних частинок і сприяє зміцненню імунітету, зростанню кількості СД4, що повертає хворому здоров’я. В законодавчому порядку встановлено безоплатне лікування  хворих на  ВІЛ-інфекцію за рахунок Державного і місцевих  бюджетів, коштів донорських організацій.

Головним важелем у попередженні поширення ВІЛ-інфекції в країні є дотримання здорового способу життя, відмова від ризикованої щодо інфікування ВІЛ поведінки, насамперед вживання наркотиків, обов’язкове використання при статевих контактах засобів  індивідуального захисту – презервативів. Свідоме ставлення до свого здоров’я забезпечить захист від СНІДу.
Через високу мінливість ВІЛ створити вакцину проти СНІДу поки що питання майбутнього, незважаючи на те, що збудник СНІДу був відкритий ще в 1983 р. французькими вченими  в лабораторії М.Л.Монтаньє та американського дослідника Р.Галла.
Дякуємо за увагу!


title: Презентація на тему «Порожнини тіла тварин»

text:
Порожнини тіла тварин
Підготувала
учениця 10-Б класу
ЗОШ І-ІІІ ст. № 11
Відняк Людмила

Класифікація

Порожнина тіла відсутня
Найпростіші
Кишковопорожнинні
Плоскі черви
Існують тварини, які не мають порожнини тіла це:
Порожнина тіла – це порожнина, в якій містяться внутрішні органи тварин.
Кишковопорожнинні

Тіло кишковопорожнинних складається з двох добре розвинених шарів - ектодерми і ентодерми. Між ними знаходиться тонкий, майже позбавлений клітин шар - мезоглея (зачаток третього зародкового листка).
Плоскі черви
В плоских червах проміжки між внутрішніми органами заповнені паренхімою.   В паренхімі запасаються поживні речовини, вона має важливе значення в процесах обміну речовин.

Первинна порожнина тіла
Виникає в зародках багатьох багатоклітинних тварин на стадії бластули як бластоцел, у післязародковий період зберігається лише в круглих червів (це схізоцеля між стінкою тіла і внутрішніми органами, порожнина позбавлена спеціальної епітеліальної вистилки і у деяких частково зайнята паренхімними клітинами).
Круглі черви
Під шкірно-м’язовим мішком є порожнина тіла. Вона не має власних стінок, тобто це простір, заповнений рідиною, у якій містяться органи травлення й розмноження. Рідина в порожнині тіла перебуває під тиском, тому тіло круглих червів  щільне й постійно зберігає свою форму.
Змішана порожнина тіла
У членистоногих, під час зародкового розвитку закладається вторинна порожнина тіла. Але згодом її вистилка руйнується й вона зливається із залишками первинної. Тому така порожнина тіла має назву міксоце́ль. Проміжки між внутрішніми органами членистоногих заповнені пухкою сполучною тканиною - жировим тілом. Клітини цієї тканини виконують різноманітні функції: запасають поживні речовини, вилучають із порожнинної рідини продукти обміну, утворюють клітини крові, здійснюють захисну функцію тощо.
Вторинна порожнина тіла
Вторинна порожнина тіла (целом), це простір між стінкою тіла і внутрішніми органами; обмежена власними епітеліальними оболонками і заповнена рідиною.
Основна функція целома - опорна: він служить рідким скелетом, завдяки якому можливі скорочення мускулатури стінки тіла.
 Внутрішні органи, оточені целомічною рідиною, не закріплені жорстко і можуть вільно рости. Крім того целом, загалом підтримує постійність внутрішнього середовища організму, бере участь у фізіологічних процесах (диханні, виділення та ін.)
Тварини з вторинною порожниною тіла
Кільчасті черви
Молюски
Ланцетники
Риби
Земноводні
Плазуни
Птахи
Ссавці
План будови хордових
Кільчасті черви
Целом поділений перегородками на сегменти, які представлені як зовнішні кільця.
У кільчастих червів порожнина тіла вистелина мезодермальним епітелієм.
Порожнина заповнена рідиною з клітинними елементами.

Гідроскелет за рахунок порожнинної рідини
У круглих черв’яків порожнинна рідина ізсередини тисне на шкірно-мускульний мішок, завдяки чому тіло надто напружене, тому порожнина тіла виконує функцію гідроскелету.
Молюски
У молюсків вторинна порожнина частково редукована, є залишки первинної порожнини.
Вторинна порожнина поділена на черевну і навколосерцеву в:
Плазунів
Птахів
Риб
Земноводних
Диференціація вторинної порожнини тіла у ссавців
Вторинна порожнина поділена на черевну, грудну і навколосерцеву.
Порівняння порожнин тіла

Функції порожнини тіла
Забезпечення  вільного  розміщення органів.
Всі види порожнин тіла виконують опорну функцію  (крім членистоногих, завдяки наявності у них хітинізованої кутикули)
Порожнинна рідина надає тургору тілу круглих та кільчастих червів.
Рівномірний розподіл поживних речовин, продуктів виділення та інших речовин, які проникли в неї.
Висновок
Порожнина тіла у тварин виникає як бластоцель і може зберігатись у вигляді первинної порожнини тіла (первиннопорожнинні тварини) або змінюватись вторинною порожниною, яка через деякий час диференціюється.
Джерела
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%9F%D0%BE%D1%80%D0%BE%D0%B6%D0%BD%D0%B8%D0%BD%D0%B0_%D1%82%D1%96%D0%BB%D0%B0
http://pti.kiev.ua/uroki/uroki8/248-kharakteristika-porozhnin-tila-u-tvarin-riznikh.html
http://eltsyn.ucoz.ru/course/42BD65A05B0D17E5C2256F5B00501BC3.html