title: Презентація на тему «Зовнішня будова птахів»

text:
Презентація на тему:
Зовнішня будова птахів
Виконала
Учениця 8-А класу
Безсмола Оксана
Розглянемо зовнішню будову птахів на прикладі голуба сизого.
Голуби живуть у містах і селах, тримаються зграями, оселяються на будинках.
Тіло голуба поділяється на такі самі відділи, як і тіло плазунів,— голову, шию, тулуб і кінцівки. Голова в птаха невелика, округлої форми, з витягнутим уперед досить довгим і тонким дзьобом, покритим роговим чохлом.
Дзьоб складається з двох частин: верхньої — наддзьобка і нижньої — піддзьобка. В основі наддзьобка відкриваються ніздрі. З боків голови містяться великі круглі очі, трохи нижче й позаду них під пір’ям сховані вушні отвори.
Шия в голуба рухлива, завдяки чому птах може не тільки спритно збирати корм та озиратися на всі боки, а й чистити дзьобом пір’я черевця, крил, спини й хвоста. За допомогою передніх кінцівок — крил — голуб літає, їх поверхні підтримують птаха в повітрі.
Ходить голуб, спираючись на пальці задніх кінцівок — ніг. Нижня частина ніг і пальці з кігтями вкриті грубою шкірою з роговими лусочками.
Покриви тіла. Шкіра в птаха суха, тонка і вкрита пір’ям. Пір’яний покрив — дуже характерна зовнішня ознака, якою птахи (пернаті) відрізняються від усіх інших тварин.
Контурне перо має вузький твердий стрижень і широкі, м’які опахала з обох його боків. Опахала пера утворюються густою сіткою відгалужених від стрижня дуже тонких рогових борідок.
Контурні покривні пера, налягаючи одне на одне верхівками, як черепиця, утворюють суцільну обтічну поверхню, що полегшує політ. Основну роль під час польоту відіграють великі контурні пера крил і хвоста.
Під контурними перами ростуть дрібні пухові пера. Опахала в них м’які, пухкі, без борідок 2-го порядку. У деяких птахів є ще й пух — коротенький стрижень з пучком борідок на верхівці у вигляді пензлика.
Пір’я, особливо пухове, і пух зберігають тепло пташиного тіла. Між борідками, у стрижнях і серед окремих пушинок міститься багато повітря, яке погано проводить тепло.
З шкірних залоз розвинена лише куприкова, яка міститься на спині, біля основи хвоста. Видавивши дзьобом з неї краплини маслянистої рідини, птах переносить їх на пір’я. Завдяки такому змащуванню пташине пір’я робиться еластичним і пружним, а у водоплавних птахів — непромокальним.
Висновок: Тіло голуба поділяється на — голову, шию, тулуб і кінцівки. Голова в птаха невелика, округлої форми, з витягнутим уперед досить довгим і тонким дзьобом, покритим роговим чохлом.


title: Презентація на тему «Famous Germans»

text:
FAMOUS GERMANSA RANKED LIST OF SIGNIFICANT GERMANS AS VOTED BY GERMANS IN THE ZDF "UNSERE BESTEN" POLL(2003)
By Olya Gavrulyuik
5. Willy Brandt (1913-1992) German politician and statesman. Opposed to Hitler, he fled to Norway in 1933. After war, he became Mayor of Berlin. As Chancellor of Germany he made famous gesture of reconcilliation to victims of Nazi Germany in Warsaw.
6. Johann Sebastian Bach (1685-1750) German composer and musician. Considered one of greatest composers of all time. Bach composed some of the most loved choral and orchestral works.
9. Otto von Bismarck (1815-1898) Politician responsible for creation of German Empire in 1871, and its first chancellor. Bismark is credited with uniting the states of Germany and pursuing a relative moderate foreign policy of keeping the peace.
10. Albert Einstein (1879-1955) German born theoretical physicist who came up with the general theory of relativity, which played a key role in the nuclear age. Einstein also a noted humanitarian who promoted peace.
THANK YOU FOR YOUR ATTENTION!


title: Презентація на тему «Царство Рослин»

text:
Загальна характеристики Царства Рослини

Вступ
Які характерні ознаки рослин? Ви вже знаєте, що всі мешканці Землі належать до певного царства. Одним із таких царств є царство Рослини. Поміркуймо, чим саме рослини відрізняються від представників інших царств.
Хлорофіл
Насамперед ви відзначите, що рослини переважно зелені. Таке забарвлення рослин зумовлене особливим барвником - пігментом хлорофілом. Вам відомо, що саме хлорофіл забезпечує процес фотосинтезу, під час якого рослини вловлюють сонячні промені та засвоюють їхню енергію.
Хлорофіл
Тим самим рослини реалізують свою унікальну властивість: перетворюють сонячну енергію на хімічну енергію створених ними органічних речовин. Інші організми використовують готову органічну речовину, створену рослинами.
Автотрофи. Гетеротрофи
Тож серед мешканців нашої планети є організми, які самі створюють органічні речовини з неорганічних. Це - автотрофи. І саме автотрофами є більшість рослин. Є також організми, що не здатні створювати органічні речовини з неорганічних, тому вони споживають уже готові органічні сполуки - живі чи відмерлі частини інших істот.
Автотрофи. Гетеротрофи
У такий спосіб, раніше чи пізніше, вони отримують запасену рослинами сонячну енергію. Це - гетеротрофи. До них належать гриби, переважна більшість бактерій і тварин. Отже, запам'ятаймо: найхарактернішою рисою рослин є їхня здатність до фотосинтезу.
Рослини – джерело енергії
Рослини безпосередньо чи опосередковано є джерелом енергії для тварин
Значення фотосинтезу
Яке значення фотосинтезу для існування життя на Землі? Утворенням органічних речовин з неорганічних значення фотосинтезу для існування життя на нашій планеті не обмежується. Під час фотосинтезу рослини не тільки засвоюють вуглекислий газ, а й виділяють кисень, яким дихаємо ми, а також інші організми.
Значення фотосинтезу
До появи фотосинтезуючих організмів в атмосфері Землі кисню не було. Рослини підтримують необхідний для існування більшості організмів рівень кисню в атмосфері (21 %) та запобігають накопиченню в ній надлишку вуглекислого газу. Важлива роль рослин полягає також в очищенні повітря від забруднення шкідливими речовинами.
Схема фотосинтезу
Значення рослин
Важко переоцінити сприятливий вплив рослинного світу на клімат окремої місцевості або нашої планети в цілому. Рослини є тією ланкою, що зв'язує живу та неживу природу. Так, саме рослини вбирають із ґрунту певні неорганічні сполуки та використовують їх для створення органічних. Таким чином, завдяки фотосинтезу і безперервному колообігові хімічних елементів рослини забезпечують існування життя на нашій планеті.
Відмінність рослин
Від інших організмів рослини відрізняються також особливостями своєї будови. Серед рослин є як одноклітинні, так і багатоклітинні організми. У багатоклітинних рослин клітини можуть утворювати групи, кожна з яких виконує певні функції: одні з них укривають поверхню рослини і захищають її, інші забезпечують.
Орган
У багатьох рослин тканини утворюють органи. Орган - це частина організму, яка має певну будову та виконує певні функції. Докладніше з основними типами тканин та органів рослин ви ознайомитеся пізніше. Рослини, у яких сформовані органи й тканини, називають вищими.
Тканина
Тканина (1), що входить до складу листка (2)
Різноманітність
Якою є різноманітність рослин? Нині на нашій планеті відомо близько 400 тис. видів рослин. Перші рослинні організми з'явились у воді. Тривалий час вода залишалася для них єдиним середовищем життя. Згодом рослини опанували суходіл, хоча наявність води завжди була і залишається визначальним чинником для поширення рослин по планеті.
Одноклітинні. Багатоклітинні
Серед рослин є як одноклітинні, так і багатоклітинні організми. Одноклітинними рослинами є різноманітні водорості, хоча трапляються і багатоклітинні водорості, що сягають завдовжки десятків метрів. Попри це, багатоклітинні водорості переважно не мають тканин і органів.
Одноклітинні. Багатоклітинні
Цим вони відрізняються від вищих рослин. Назва «водорості» вказує на те, що ці рослини мешкають переважно у водоймах, проте частина їх оселяється на поверхні ґрунту чи у ґрунті, на стовбурах дерев, на камінні тощо.

Вищі рослини
До вищих рослин належать мохи, папороті, хвощі, плауни, голонасінні та квіткові (покритонасінні). Залежно від особливостей будови надземної частини серед вищих рослин виділяють певні життєві форми: дерева, кущі, трави тощо.
Вищі рослини
Життєві форми рослин
1 - дерева; 2 - кущі; 3 - трави
Квіткові рослини
Переважна більшість вищих рослин (близько 250 тис. видів) належить до відділу Квіткові рослини. Найхарактерніша їхня ознака, за якою вони відрізняються від решти, - це здатність утворювати квітки. Квіткові рослини до того ж мають і найскладнішу будову. Тому будову та процеси життєдіяльності рослин ми з вами розглянемо саме на прикладі цієї групи.
Квіткові рослини
 Квіткові рослини добре пристосовані до сучасних умов життя, тому вони найпоширеніші на земній кулі. Вони мешкають на суходолі - від полярних місцевостей до тропіків в умовах різних типів клімату, а також у водоймах (переважно прісних).
Одно-, дво-, багаторічні рослини
Рослини бувають однорічні, дворічні та багаторічні. Однорічні рослини розвиваються та живуть протягом одного року або навіть кількох місяців. Дворічні рослини в перший рік життя утворюють виключно вегетативні органи та накопичують у своїх підземних (морква, редька, буряк, жоржини) або надземних (капуста) частинах поживні речовини.
Одно-, дво-, багаторічні рослини
Наступного року вони цвітуть і утворюють плоди та насіння. Багаторічні рослини живуть три роки і більше. Серед них є дерева, кущі та трав'янисті рослини.

Висновок
Рослини - царство організмів, представники якого здатні до фотосинтезу. Використовуючи енергію світла, вони створюють органічні сполуки з неорганічних. Тому рослини - це автотрофні організми. Серед рослин є як одноклітинні, так і багатоклітинні види. У багатоклітинних рослин із клітин формуються тканини та органи. Такі рослини належать до вищих.
Джерела
http://school.xvatit.com
http://teachua.com


title: Презентація на тему «Круглі черви»

text:
Презентаціяна тему
Круглі черви, Нематоди або		        Первиннопорожнинні
Біологічна класифікація
Для тварин, які відносяться до цього типу властиві:
тришаровість, тобто розвиток екто-, енто- і мезодерми у ембріонів;
наявність первинної порожнини тіла і епітеліально-мускульного мішка;
двобічна симетрія;
видовжене несегментоване тіло, яке на поперечному розрізі круглясте;
наявність систем органів — м'язової, травної, нервової і статевої;
роздільностатевість;
поява третього, заднього відділу травної системи і анального отвору.
нервова система складається з навкологлоткового кільця і нервових стовбурів, сполучених поперечними перемичками.
живуть у всіх середовищах існування

Круглі черви, Нематоди або 							        Первиннопорожнинні
на відміну від плоских червів, мають первинну порожнину тіла, вона заповнена рідиною і виконує роль гідроскелета, це більш організована група тварин, що має ряд прогресивних рис організації;

Середовище існування
поширені по всій земній кулі,
вони живуть в найрізноманітніших умовах – у морях, прісних водах, ґрунті;

багато з них – паразити людини, тварин і рослин

ФОРМА ТІЛАРОЗМІРИ СИМЕТРІЯ
тіло нематод витягнуте, нитко- чи веретеноподібне, у поперечному перерізі округле, має білатеральну симетрію;
розміри тіла нематод варіюють від часток міліметра (наприклад, у мешканців ґрунту)
до 8 м (у паразита кашалота)
ЗОВНІШНЯ БУДОВА  ПОКРИВИ ТІЛА
у круглих червів – шкірно-м’язовий мішок;
назовні клітини покривного епітелію виділяють багатошарову кутикулу - щільний неклітинний утвір; вона також захищає тіло від ушкоджень твердими частинками ґрунту, а також від шкідливої дії хімічних речовин довкілля або травних соків хазяїна

ОСОБЛИВОСТІ ВНУТРІШНЬОЇ БУДОВИ
первинна порожнина тіла – простір між зовнішніми покривами і кишечником, в якому лежать внутрішні органи
Рух нематоди
Розмноження і розвиток
для круглих червів характерна роздільностатевість,
а в деяких групах виражений статевий диморфізм;

запліднення внутрішнє, йому передує спарювання;
самки зазвичай відкладають яйця, з яких виходить личинка;
оскільки кутикула у нематод нерозтяжна і перешкоджає росту тварин, личинка декілька разів линяє;
доролі черви не линяють, а отже, не ростуть
Цикл розвитку аскариди
Нервова система
Нервова система складається з навкологлоткового кільця, від якого відходять нервові стовбури — спинний, черевний і 4 бічні. Стовбури сполучені між собою комісурами. Органи відчуттів розвинені слабо.
Кровоносна і дихальна системи відсутні, що вказує на примітивність організації нематод. Дихання здійснюється через покриви або біоенергетичний процес відбувається за типом аноксибіозу (бродіння). Особливістю є те, що вони хоч і дихають покривами тіла їхнє дихання є анаеоробним, тобто майже не здійснюється.
Кровоносна та дихальна системи
СИСТЕМА ВИДІЛЕННЯ складається з двох довгих канальців, які проходять по боках тіла всередині покривної тканини і відкриваються назовні спільним видільним отвором
Видільна система
Травна система
травна система наскрізна - має вигляд трубки, що починається ротовим отвором, а закінчується анальним; завдяки наскрізному кишечнику обмін речовин стає інтенсивнішим, адже виведення неперетравлених решток не заважає надходженню нових порцій їжі
ЗНАЧЕННЯ
нематоди - одні з найчисленніших мешканців ґрунту;
вони – сапротрофи, пропускаючи органічні речовини через свій кишечник, сприяють утворенню гумусу
хижі та паразитичні нематоди зменшують чисельність видів безхребетних тварин, серед яких є шкідники; деяких з них людина використовує в біологічному методі боротьби
Профілактика зараження паразитичних червів.


Презентація на тему «Вплив діяльності людини на стан біосфери» (варіант 1)


Презентація на тему «Вітаміни і їх роль в житті людини» (варіант 4)


Презентація на тему «Мітохондрії»


Презентація на тему «Почему скисает молоко?»


Презентація на тему «Онтогенез» (варіант 2)


Презентація на тему «Плоди та насіння»


Презентація на тему «Умозаключение»


title: Презентація на тему «Тип круглые черви» (варіант 3)

text:
6
5


title: Презентація на тему «Вплив наркотиків на здоров’я людини» (варіант 3)

text:
Вплив наркотичних речовин на організм людини

Нарко́тик (від грец. narkoticos — той, що призводить до заціпеніння, одурманюючий) — дуже різні по відношенню до обміну речовин субстанції природних чи штучних речовин, здатні викликати фізичну і психічну залежність.
Впливаючи на нервові центри головного мозку, наркотик може викликати підняття настрою, чи надмірну сонливість, хворобливу, незвичайну веселість — ейфорію, а іноді й порушення свідомості. У патологічних випадках цей стан може бути цілком нереалістичним, викликати манію величі та невразливості.
Класифікація наркотичних речовин 1)Опіати (опіодіди)2)Депресанти —седативні —снодійні —транквілізатори3)Стимулятори —кокаїн —амфетамін —кофеїн — кат — поширена в Азії рослина, що містить ефедриноподібну речовину;
4)Галюціногени5)Інші речовини —канабіс —інгалянти —фенциклідин — кава і бетель — рослини поширені в Океанії.
- Соціальна  узгодженість  - Ворожість - Задоволення- Доступність                         - Цікавість  - Нудьга                              - Відхід від фізичного  стресу.
Причини зловживання наркотиками:
Фізичні ознаки:1. Уповільнене мовлення2. Неадекватна реакція3. Втрата моторних навичок4. Раптове зменшення або збільшення маси тіла5. Почервоніння очей6. Сліди віл уколів7. Рясне виділення поту

Ознаки вживання наркотиків:

Психологічні ознаки:
1. Раптові і реглярні зміни настрою
2. Таємна поведінка
3. Дратівливість і агресивність
4. Депресія або ворожість до всього
5. Втрата інтересу до всього
Що відбувається?

Наркотики особливо небезпечні тим, що навіть одноразове їх уживання може призвести до наркотичної залежності.Систематичне вживання приводить до розладів психіки, порушень всіх функцій організму, падінням працездатності, деградації особистості.
Наслідки
Наркотик стає необхідною речовиною для підтримання життєдіяльності організму, без нього у організму виникає абстиненція – або так звана «ломка».
З’являється маніакальна, яка не піддається контролю, тяга до вживання наркотиків.
У батьків-наркоманів діти народжуються розумово та фізично неповноцінними.

Захворювання, які може викликати наркоманія:
Рак легенів, атрофія мозку, епілепсія, психози, деградація особистості.

Викликає дратівливість, конфліктність, неспокій, чергування розслаблення, падіння м'язового тонусу, неможливість виконувати навіть легку роботу з нападами сильного збудження, некерованої поведінки.
Наркотик стає необхідною речовиною для підтримання життєдіяльності організму, без нього у організму виникає абстиненція – або так звана «ломка».Захворювання, які може викликати наркоманія: Рак легенів, атрофія мозку, епілепсія, психози, деградація особистості.
 Отже, наркотик - це будь-яка хімічна сполука, яка впливає на функціонування організму. Зловживання наркотиками - це їх вживання будь-яким неприйнятним з медичної та соціальної точок зору чином або прийнятним, але неправильним. Наркотики приносять шкоду людському організму та викликають залежність.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Зуби» (варіант 1)

text:
ЗУБИ
             Зуби –
кісткові утворення в
ротовій порожнині,
які використовуються
для розкушування і
пережовування їжі.
ЗУБИ
У  дорослої людини 32 зуби: два різці, одне ікло, два премоляри і три моляри з кожної сторони кожної щелепи. Всього:
8 різців;
4 ікла;
8 малих корінних;
12 великих корінних.
ЗУБИ
Зуби ссавців мають корені, укріплені в
кістці щелепи.  Шийка
зуба знаходиться в ясні,
а покрита емаллю
верхня частина
знаходиться над ним.
ЗУБИ
Зуб складається з емалевого покриття (затверділих відкладень кальцію), дентину (товстого                       кісткоподібного шару) і                                      внутрішньої порожнини,                                  яка містить пульпу, де                                     знаходяться нерви і                            кровоносні                                        судини.
ЗУБИ
Будова зуба
Різці - передні зуби, які прорізуються у дітей першими і слугують для захоплення і розрізання їжі.
Ікла - конусоподібні зуби, які слугують для розривання і утримання їжі.
Премоляри (передкорінні або малі корінні) та
моляри (великі корінні) - зуби, які слугують для перетирання їжі та мають по три корені на верхній щелепі і два корені на нижній.
функції зубів
Гігієна порожними рота є засобом попе-
редження карієсу зубів, пародонтозу,
неприємного запаху з рота та інших
стоматологічних
захворювань. Вона
включає в себе як
щоденне чищення так і
професійну профілактику.
Гігієна порожнини рота
Не забувайте чистити зуби!
Красивих і щасливих усмішок вам!!


title: Презентація на тему «Хамелеон»

text:
Хамелеон
Підготувала
учениця 8-А класуБогатирь Богдана
Клас - Плазуни    Ряд - Лускаті    Родина - Хамелеони    Рід/Вид - Chamaeleo chamaeleon

Довжина тіла (від голови до основи хвоста): 20-30 см. Довжина хвоста: 20-30 см. Довжина язика: 20-30 см.
  Хамелеон живе в лісах або в місцевості з деревною або чагарниковою рослинністю, проте в Африці він трапляється також на піщаних дюнах, де ховається в норах різних тварин. Зачаївшись серед гілок, він видивляється здобич.
Звичайний хамелеон - це найбільший майстер маскування. Змінивши своє забарвлення, він повністю зливається з оточенням. Сховавшись серед листя, хамелеон нерухомо сидить, спостерігаючи, чи не з'явиться поблизу здобич. Помітивши здобич, він повільно наближається до неї, а потім викидає свій довгий язик, захоплюючи жертву його пінцетоподібним кінчиком. Раніше гадали, що жертва приклеюється до липкого язика, і лише кінозйомка дозволила виявити, що хамелеон захоплює здобич саме роздвоєним кінчиком.
Назва "хамелеон" походить від імені міфічної істоти, що міняє свою зовнішність. Проте здатність швидко змінювати забарвлення залежно від кольору навколишніх предметів - не єдина характерна особливість звичайного хамелеона. На увагу також заслуговує незвичайна будова органів зору.
Маскувальне забарвлення не тільки допомагає хамелеонові залишатися невидимим під час полювання, але також є відмінним захистом від ворогів. Зміна забарвлення хамелеонів пов'язана з особливостями будови їх покривів.
Спаровування хамелеонів відбувається на деревах. Воно приурочене до середини-кінця літа. Близько 20-40 яєць самка відкладає у жовтні-листопаді. Вона зариває їх у глибоку ямку, яку копає за допомогою передніх ніг.
Звичайний хамелеон - найпівнічніший представник родини. Решта проживають в Африці, в Середній Азії, на острові Мадагаскар, в Пакистані, Індії та на Шрі-Ланці.
У деяких видів хамелеонів на голові є особливі прикраси. Наприклад, у хамелеона Джексона на голові є три пірамідальних вирости, що ростуть у ряд.
Перші плазуни з'явилися на нашій планеті близько 200-210 мільйонів років тому в Пермський період.


title: Презентація на тему «Історія вивчення генетики людини»

text:
Історія вивчення генетики людини
Підготувала: Гайдичук Ангеліна11-Б
Перші відомості про успадкування ознак одержано із повсякденних спостережень і медичної практики.Прості типи успадкування ознак у людини описано задовго до виникнення генетики як науки (до 1900 р.).
Початкові знання
У 1750р. французький лікар П.Мопертюї описав характер успадкування багатопалості (полідактилії).
У 1814 р. Дж. Адамс опублікував працю, в якій розрізняв не спадкові й спадкові захворювання. Перші, писав він, відповідають рецесивному типу успадкування, а другі – домінантному.
 За період 1803-1820 рр. кілька лікарів описали тип успадкування гемофілії. Швейцарський лікар-офтальмолог Й.Горнер у 1876 р. описав тип успадкування дальтонізму (колірної сліпоти).
Генетика людини як наука
Ф.Гальтон вивчав успадкування розумових здібностей, обдарованості, таланту людини,створив особливий напрям генетики – євгеніку, призначення якої – вдосконалити людину і людський рід.
Ф.Гальтон також запропонував спосіб ідентифікації людини за відбитками пальців, тобто він є засновником дактилоскопії і дерматогліфіки.
Ф.Гельтон займався вивченням успадкування кількісних ознак людини, які обумовлені багатьма генами.
Представники школи Ф.Гельтона встановили, наприклад, що інтелект, зріст і маса людини визначаються багатьма генами.
У 1900 р. К.Ланштейнер відкрив групу крові системи АВО і тим самим заклав початок вивченню поліморфних (різноманітних) ознак людини. Це була перша дискретна ознака, яка тепер розглядається як приклад спадкового поліморфізму.
 У 1913 р. було описано поліморфізм відносно виявлення здібності відчувати смак розчину фенілтіосечовини. Потім було виявлено й інші приклади спадкового поліморфізму, особливо за допомогою електрофорезу білків.
Перша дискретна ознака
Дослідження А.Гара
Лікар А.Гар род (1902) розробляв проблему порушення обміну речовин у людини при захворюванні алкаптонурією. Вивчаючи алкаптонурію та інші хвороби, А.Гар род сформував знамените положення про спадкові дефекти обміну речовин, тобто заклав основи біохімічної генетики.
Вчення Бідла і Тейтема
Дж. Бідл і Е.Тейтем, вивчаючи біосинтез тіаміну, встановили, що за синтез кожного ферменту відповідає певний ген.
Було встановлено, що в основі молекулярних спадкових хвороб лежить генетична блокада: відсутність синтезу одного ферменту або якого-небудь іншого білка, без якого не розвивається ознака внаслідок порушення ланцюга біохімічних реакцій. З’ясувалось, що розвиток ознаки відбувається внаслідок багатоступінчастого ланцюга реакцій. Якщо порушується одна ланка цього ланцюга, ознака не розвивається.
СД
А а В А х (Х)

У 1908 р. Д. Харді, математик із Кемрбідського університету, і В.Вайнберг, лікар із Штутгарда, заклали основи популяційної генетики і сформулювали закон, який носить їхнє ім’я..
У 20-х і 30-х рр такі дослідники, як Р.Фішер і Дж. Холдейн в Англії, С.Райт у США, Г.Дольдберг у Швеції, Л.Хогбен і Ф.Берштейн у Німеччині описали методи аналізу закономірності успадкування, розщеплення, щеплення ознак і визначення частоти мутацій.

Популяційна генетика
Важливі відкриття
У 1956 р. Д. Тійо і А.Леван встановили, що кількість хромосом у соматичних клітинах – 46, після чого були виявлені зміни хромосом при різних захворюванням.
І. Лежен у 1959 р. відкрив заяву 21-шу хромосому при хворобі Дауна, а П.Якобс і Й.Стренг у тому самому році відкрили заяву Х-хромосому при синдромі Клайнфельтера і відсутність однієї із статевих Х-хромосом при синдромі Шерешевського – Тернера.
У 1969 р. Т.Каспрсон запропонував диференціальне фарбування хромосом, що дало змогу розрізняти кожну з хромосом окремо і виявляти зміни їх (відрив частини хромосоми, переміщення однієї частини хромосоми на іншу тощо).
Вивчення генетики в Україні
В Україні питанням медичної генетики займались такі відомі вчені, як Т.І. Юдін, Б.М. Банківський. Т.І. Юдін деякий час працював у Харкові, а потім переїхав у Москву. Він займався питаннями євгеніки, але його погляди були помірними. Т.І. Юдін пропагував зберігати генетичні задатки людини і не допускати їх пошкодження Видатний український невропатолог академік Б.М. Банківський займався питанням лікування хворих на спадкову м’язову дистрофію і спадковими захворюваннями нервової системи. Вчені України вивчали й інші важливі аспекти медичної генетики.
Джерела
http://ua.textreferat.com/referat-15620-2.html

www.igr.com.ua/site-map/genetika.html

cytgen.com

bioweb.lnu.edu.ua/genetic/gen-ukr.htm


title: Презентація на тему «Eddie Murphy»

text:
Eddie Murphy

Birth name: Edward Regan Murphy
Born: April 3 1961 in Brooklyn

Was popular at school…

Beverly Hills

Supporting role

Shrek 

Have a good day 


title: Презентація на тему «Трансгенні організми» (варіант 6)

text:
Презентація на тему:
Трансгенні та химерні організми
Підготовила:Черних Аліна 11-А клас
Химерні організми
Химерами називають організми або їх частини, що складаються з генетично різнорідних тканин. Уперше цей термін застосував німецький ботанік Г. Вінклер (1907) для форм рослин, отриманих у результаті зрощення пасльону й томату. Надалі (1909) Е. Баур, вивчаючи пеларгонію ряболисту, з’ясував природу химер. Розрізняють кілька типів химерних організмів:

• химери мозаїчні (гіперхимери) — у них генетично різні тканини утворюють тонку мозаїку;

• химери векторіальні — у них різнорідні тканини розташовані великими ділянками;

• химери периклінальні — тканини з різними генотипами лежать шарами один над одним;

·       химери мериклінальні — їх тканини складаються із суміші секторіальних і периклінальних ділянок.
Принцип одержання химер зводиться головним чином до виділення двох чи більшої кількості ранніх зародків та їхнього злиття.
Химери в рослин: химерні плоди між помідором і пасльоном.
Химера між глодом і мушмулою
Миша-химера (справа).
Трансгенні організми
рансгенними називають рослини і тварин, що містять у своїх клітинах ген чужого організму, включений у хромосоми. їх отримують, використовуючи методи генної інженерії. Трансгенні організми можуть мати велике значення для підвищення ефективності сільського господарства та в дослідженнях у галузі молекулярної біології.

Перші генетично модифіковані організми, одержані з допомогою методів молекулярної біології, з’явилися на світ лише у 80-х роках XX століття. Вчені зуміли змінити геном рослинних клітин, додаючи в них необхідні гени інших рослин, тварин, риби й навіть людини.

Перший трансгенний організм (миша) був одержаний Дж. Гордоном зі співробітниками 1980 р. На початку 90-х років у Китаї було проведено перше комерційне випробування генетично модифікованих сортів тютюну й томатів, стійких до вірусів. А 1994 р. в США вперше надійшли в торговельну мережу продуктів харчування плоди генетично змінених томатів зі скороченим строком дозрівання.
В Україні, незважаючи на заборони, вже вирощують трансгенні овочі.
Трансгенні кози дають унікальне молоко,що може замінити материнське молоко людини
«Бельгійска блакитна» порода корів з подвійним мускульним геном.
	Онкомиша з геном,що викликає рак
Свиня з “геном росту”
Зелені поросята - трансгенні свині, виведені групою дослідників з Національного університету Тайваню
В світі більше 60 млн. га зайнято под трансгенні культури:
66% в США,
22% в Аргентині.
63% сої,
24% кукурудзи,
64% хлопку - трансгенні.

Чия продукція має трансгенні компоненти
Nestle (Нестле) —  шоколад, кава, кавові напої, дитяче харчування
Hershey’s (Хьоршис) — шоколад, безалкогольні напої
Coca-Cola (Кока-Кола) — Кока-Кола, Спрайт, Фанта, тонік “Кінлі”
McDonald’s (Макдональдс)
Danon (Данон) —  йогурти, кефір, творог, дитяче харчування
Cadbury (Кэдбери) — шоколад, какао
Mars (Марс) —  шоколад Марс, Снікерс, Твікс
PepsiCo (Пепсі-Кола) — Пепсі, Мірінда, Севен-Ап


title: Презентація на тему «Клас Двостулкові молюски»

text:
Клас Двостулкові молюски
Підготувала
учениця 8-В класу
Кошина Анна
Двостулкові — клас мо-
люсків, найбільш характерні
особливості будови яких
наявність мушлі з двох стулок,
розташованих обабіч тіла, а
також практично повна
редукція голови і всіх пов'я-
заних з нею утворень, включ-
но із радулою.
У світовій фауні відомо
близько 15 тис. видів
двостулкових в межах СРСР — до 5000, з них) на Україні — близько 80.
Двостулкові населяють гідросферу від літоралі до океанічних западин (10,8 км). Особливо велика біомаса цих тварин у прибережних мілководних зонах На суші не зустрічаються. Тобто Виключно водні тварини. Завдяки своїй мантійній порожнині вони перекачують воду, вибираючи з неї поживні речовини. Такий спосіб живлення називається фільтрацією. Він не потребує особливої рухомості організмів, тому в представників класу спостерігається деяке спрощення в будові порівняно з представниками інших класів.
Будова
Усі молюски цього класу мають двостулкову черепашку (звідси й назва кла-
су). Стулки черепашки з'єднані особливою еластичною зв'язкою, яка знахо-
диться на спинній стороні молюска. До стулок черепашки прикріплюються
м'язи-замикачі, їхнє скорочення сприяє наближенню стулок, зачиненню
черепашки, при розслабленні їх — черепашка розкривається.

Ріст черепашки відбувається нерівномірно, що залежить від пори року й умов навколишнього середовища. Внаслідок цього утворюються смуги при-росту, за якими можна визначити вік молюска. Передній край черепашки тупий, задній — загострений.
На нижньому боці між розкритими стулками висувається м'язова нога — орган переміщення молюска. Чимало молюсків, користуючись ногою, зариваються в мул або пісок У багатьох морських представників класу в нозі є бісусна залоза, що виділяє речовину — бісус, за допомогою якого молюск прикріплюється до підводних предметів.
Мантійна порожнина з'єднується із навколишнім середовищем двома сифонами: ввідним, або зябровим, крізь який надходить вода, і вивідним, або клоакальним, крізь який вода виходить назовні. Надходження води забезпечується рухом вієчок епітелію, що вкриває мантію, зябра і сифони Голова редукована.
У зв'язку з малорухливим способом життя органи чуття розвинені слабко Біля основи зябер є осфрадії, а в нозі — статоцисти У деяких по краю мантії розташовані очі.
Рот знаходиться на передньому кінці тіла, над основою ноги. По боках від нього — ротові лопаті, війки яких підганяють частки їжі до ротового отвору. Слинні залози не розвинені.
Будова річкової скойки
Черепашки
Живлення і дихання
Живляться двостулкові пасивно, переважно детритом, планктонними організмами, бактеріями, які потрапляють у мантійну порожнину разом із водою. Дихають за допомогою зябер, що розташовані в мантійній порожнині по обидва боки від ноги. Для живлення і дихання двостулкові молюски пропускають крізь своє тіло велику кількість води, яка крізь ввідний сифон всмоктується у мантійну порожнину і фільтрується крізь зябра. Кисень, розчинений у воді, надходить у кровоносні судини зябер, а завислі у воді часточки осідають на їх слизовій оболонці. Вієчки, розташовані на зябрах, гонять слиз із осілими часточками вперед, до ротового отвору. Все їстівне
                                                                (мікроскопічні рослини і тварини,
                                                                 органічні рештки) надходять до органів
                                                                 травлення, а неорганічні речовини
                                                                 окутуються слизом і виводяться назовні
                                                                 через вивідний сифон.
Розмноження і розвиток
                                                                       Більшість двостулкових — різностатеві
                                                                       тварини. Протоки сім'яників і яєчників
                                                                       відкриваються в мантійну порожнину.
                                                                       Запліднення яєць зовнішнє.
                                                                       Запліднення відбувається в мантійній
                                                                       порожнині самки, куди через нижній
                                                                       сифон разом з водою потрапляють
                                                                       сперматозоїди. З яйця розвивається
                                                                       личинка, що має двостулкову
                                                                       черепашку із зазубреними
                                                                       колючками на краях.
Подальший розвиток личинки відбувається на зябрах або шкірі риби. На тілі риби утворюється пухлина, всередині якої знаходиться личинка. Вона живиться і росте за рахунок риби, перетворюючись у молодого молюска, який прориває пухлину й потрапляє на дно. Паразитичний спосіб життя личинки сприяє розселенню малорухомої беззубки. Серед двостулкових є й гермафродити, наприклад устриці.
Життєвий цикл
річкової скойки
Тож розвиток у більшості видів із метаморфозом. Личинка морських форм — парусник — подібна до трохофори кільчастих червів. Личинки прісноводних молюсків — глохідії — паразитують на зябрах риб. За допомогою личинкової стадії ці малорухливі тварини розселяються у гідросфері.
Різноманітність
У наших проточних водоймах на піскуватих відмілинах зустрічається перлівниця звичайна (довжина від 9 до 14,5 см, висота до 4 см). Стулки в неї товстостінні, з добре розвиненим перламутровим шаром; закриваються за допомогою замка.
У стоячих водоймах з мулистим дном поширена жабурниця звичайна (довжина до 20 см). Черепашка у жабурниці ширша й
округліша, ніж у перлівниці, тонкостінна, без замка.
Рухаються ці тварини дуже повільно (1 —1,5 м за
годину). Восени зариваються у ґрунт дна, де й прово-
дять зиму в стані заціпеніння. Тривалість життя цих
молюсків в середньому 15 років.
У морях Радянського Союзу поширені мідії. Мідії
належать до довгожителів (окремі види живуть до 100
років), вони є численними у Чорному, Азовському та
інших морях. Ведуть сидячий спосіб життя, прикріплю-
ючись бісусними нитками до субстрату. Зустрічаються
на глибині від 9 до 78 м.
Звичайна мідія витримує значні коливання солоності води й опріснення до 3%о (0,3 %). Однак якщо вона постійно живе при зниженій солоності, то росте повільно і розміри її значно зменшуються. Цей молюск належить до евритермних організмів: влітку на літоралі сильно прогрівається сонцем, а взимку в суворих умовах Білого і Баренцевого морів може навіть промерзати, залишаючись живим.
Із зростанням сонячної активності швидкість росту мідії зменшується в 2—2,5 рази, а в роки з низькою активністю ріст найінтенсивніший.
                                                 У морях СРСР поширена звичайна, або їстівна
                                                 устриця. У Балтійському морі її немає, бо
                                                 солоність води понижена. Устриці здебільшого
                                                 живуть на камінні та піщано-кам'янистих ґрунтах,
                                                 приростаючи своїми стулками до субстрату на
                                                 глибині від 1 до 50—70 м. Вони дуже чутливі до
                                                 температури води, особливо в період
                                                 розмноження, що відбувається при температурі
                                                 18—20 °С. Мінімальна солоність, при якій можуть
                                                 жити ці тварини,— не нижче 12 %о. Солоність
                                                 впливає і на їхній ріст та смакові якості. При
                                                 високому вмісті солей (до 35 %) вони ростуть
                                                 добре, проте м'ясо їх стає жорстким і
                                                  неприємним на смак.
Найжирнішими та найсмачнішими вони бувають при солоності між 20 і 30%о — у місцях, де спостерігається незначне опріснення моря річковими водами. Устриці дуже чутливі також до чистоти води та вмісту у ній кисню. Часто гинуть при заносі їх піском та мулом під час шторму.

Великі устричні банки (місця скупчення) є вздовж Кримського та Кавказького узбереж Чорного моря.
Значення у житті та природі
                                               Людина вживає в їжу устриць, мідій, морських
                                               гребінців, вишуканими черепашками
                                               прикрашає свої житла. Дуже цінуються ювелірні
                                               прикраси із застосуванням перлин. Як утворюються
                                               перлини? Коли будь-яке стороннє тіло (наприклад,
                                               піщинка, дрібний організм) випадково потрапляє
                                               між мантією і  черепашкою, воно оточується тими
                                               самими шарами, що властиві черепашці:
                                               всередині розташований роговий шар, над ним –
                                               порцеляноподібний, а ззовні - перламутровий.
                                               Ці шари виділя-
                                               ють залози мантії.
                                               Отже, утворення
перлин є прикладом захисної реакції з
боку молюсків.
 Із деяких двостулкових молюсків Серед-
земного моря одержують цінний барвник –
пурпур. Черепашки викопних видів молюс-
ків утворили особливий вид вапняку –
черепашник, який використовують у будів-
ництві.
Велика роль черепашок викопних видів молюсків і як «керівних копалин». Учені вивчають можливість біологічного очищення забруднених водойм молюсками-фільтраторами. Наприклад, жабурниця пропускає через мантійну порожнину близько 20 л води за добу.
Водночас двостулкові молюски мають і пев-
не негативне значення. Прісноводний
молюск дрейсена, або трикутниця утворює
колонії на підводних спорудах (на шлюзах,
трубопроводах тощо). Проникаючи до водо-
провідних труб, вона може їх закупорювати,
а після своєї загибелі псувати воду для пиття.
Оселюючись на днищах кораблів,
дрейсена знижує їхні гідродинамічні якості.
У морських водоймах подібну роль
відіграють інші види двостулкових.
Молюск корабельний черв’як дістав свою
назву через червоподібну форму тіла, яке
сягає завдовжки 10 см. Своєю загостреною
черепашкою, розташованою на
передньому кінці тіла, він проробляє ходи у дерев’яних днищах кораблів і човнів, різних спорудах, розташованих у воді.
Унаслідок руйнування природних місць  мешкання та масового промислу чисельність багатьох видів молюсків скорочується. Тому їх заносять до Міжнародної та національних Червоних  книг низки країн. Так, до Червоної книги  України занесено 11 видів черевоногих  та 1 вид двостулкових (устриця їстівна) молюсків.
Дякую за увагу!
Джерела
 http://referatu.net.ua
 http://www.refine.org.ua
 http://ua.wikipedia.org
 http://school.xvatit.com


Презентація на тему «Сприйняття світу тваринами»


title: Презентація на тему «Найкорисніші продукти харчування»

text:
Найкорисніші продукти харчування
Виконала
учениця 11-Б класу
Горностай Карина

    Дієтологи всього світу продовжують наполегливо сперечатися про те, які ж продукти харчування є найбільш корисними для людини.
Актуальне останнім часом питання здорового способу життя ще більше стимулює вчених проводити дослідження в цій області.
Які продукти корисні?
    Особливо корисними є властивості чорниці та лохини. Ці корисні продукти містять найбільшу кількість антиоксидантів. Крім того, антоціан, що міститься в цих ягодах, сприяє уповільненню процесів старіння нервової системи людини. Чорниця і лохина – дуже корисна їжа для тих, хто страждає захворюваннями серцево-судинної і травної системи, онкологічними хворобами.
Ягоди!

Незамінні ці корисні продукти харчування і для людей, які страждають ожирінням, і хворих на діабет, оскільки здатні знижувати рівень холестерину і цукру в крові.
Горіхи!
 Горіхи є джерелом значної кількості вітамінів, мінералів, білків, корисних жирів. Ці продукти харчування при щоденному їх споживанні підходять для профілактики серцево-судинних захворювань, цукрового діабету, анемії, проблем з потенцією, зором, менструальним циклом.
Також доведено, що горіхи – корисна їжа при стресах, депресіях, занепаді сил, загального тонусу організму.
     Як справжня криниця вітамінів, мінералів, мікроелементів та корисних ефірних масел, ці продукти харчування здійснюють позитивний вплив на весь організм людини.
Ефірні олії і фінтоціди, що містяться в цибулі і часнику, запобігають розмноженню мікробів і знищують їх.
Цибуля і часник корисні при захворюваннях печінки, серцево-судинної та ендокринної системи, знижують рівень холестерину в крові, зміцнюють імунну систему людини.
Цибуля та часник!
Фрукти!
Яблука корисні для серцево-судинної, травної, сечовидільної, імунної системи, захворюваннях шкіри та опорно-рухового апарату.
У список «Найкорисніші продукти» потрапили також і інші фрукти: ківі та хурма, ананас і гранат, абрикос і банан, авокадо і манго.
Таким чином, чим різноманітнішим буде ваше «фруктове меню» – тим краще.
Овочі!
Найкориснішими є зелені листові овочі: шпинат і салат. Ці  продукти є полівітамінними, гарні для кишечника, сповільнюють ріст пухлин (особливо простати), надають сечогінну дію, корисні при гіпертонії, ожирінні, туберкульозі, атеросклерозі.
Корисні також капуста і морква. Так, капуста (особливо білокачанна) має високу поживну цінність і корисна як у свіжому вигляді, так і в квашеному. Капуста збагачує мікрофлору кишечника, здатна виводити з організму холестерин. Це особливо корисна їжа для хворих на гастрит зі зниженою кислотністю, виразковою хворобою, що страждають гемороєм та запорами, ожирінням.
Морепродукти!
Дари моря – безумовно, корисні продукти харчування. Перше місце серед них займає риба. Найкорисніші продукти з рибних – це жирні сорти: лосось, тунець, сардини. Сприятливо впливаючи на серцево-судинну систему, риба значно зменшує можливість виникнення різних захворювань серця.
Також рекомендується приймати в їжу ці корисні продукти людям, що мають проблеми зі шлунком, щитовидною залозою, зайвою вагою. Риба сприяє активізації роботи мозку, швидкому загоєнню ран, перешкоджає утворенню ракових клітин.
Молоко!
Кальцій, що міститься в молоці, укріплює кістки , зуби і волосся. Також молоко рекомендується при серцево-судинних захворюваннях, анемії, набряках, різних захворюваннях шлунково-кишкового тракту .
Що стосується кисломолочних продуктів, то кефір і сир – найкорисніші  серед них.
Турбуйтесь про себе та своїх близьких!


title: Презентація на тему «Цікаві павуки»

text:
Цікаві павуки
Цікаво про цікаве
Найотруйніші павуки Європи
Арахнофобія
Арахнофобія – страх перед павуками, очевидно, є інстинктивною відразою до істот дуже відмінних від нас ссавців. Людей проймає первісний жах, коли вони спостерігають як ці потаємні багатоногі волохаті створіння, засідково, нападають на своїх жертв, вбиваючи їх своїм отруйним укусом…
Але це не більше, ніж перебільшення і гра уяви. Звичайно, абсолютна більшість павуків є цілковито безпечними, проте, з-поміж них є й винятки, про які піде мова далі.
Арахнологи
Арахнологи – вчені, котрі вивчають павуків, в усьому світі налічують понад 35 тисяч їх видів. Вважається, що максимальне різноманіття повинне становити не менше 170-ти тисяч. І з цього всього різноманіття лише жменька павуків володіють отрутою, яка здатна завдати шкоди здоров’ю та життю людини. Смертельними для людей вважаються укуси 27-ми видів павуків, а у Європі, й того менше.
Арахнологи
У нас в Європі виявлено лише близько 4,5-5-ти тисяч видів павуків, одначе, ця цифра не є остаточною, адже зміни клімату відкривають двері для міґрації тропічних та субтропічних видів павуків з Азії й Африки. Як встановили вчені, за останні 150 років у Європу було завезено 87 нових видів павуків. Тобто, це приблизно один вид кожні два роки! А прогнози на майбутнє – прискорення темпів інтродукції чужинських видів у Європі… З іншої сторони, теплолюбні середземноморські павуки розпочали свою ходу на північ, з-поміж яких є й небезпечні для людини…
Чорна вдова тринадцятикрапкова
Найнебезпечнішим павуком Європи є Чорна вдова яку на теренах азійських степів називають каракуртом. Отрута цього павука – α-латротоксин, – є потужним нейротоксином, який спричиняє параліч м’язів й зупинку серця.
На щастя, людський орґанізм є достатньо стійким до дії отрути, і після тривалого хворобливого стану – видужує, а от найбільш вразливими до неї є гризуни та маржина, а також коні і верблюди, які найчастіше й гинуть.
З-поміж людей, смертельні випадки від укусу Чорної вдови є поодинокими і зумовлюються індивідуальною чутливістю та наявністю специфічних захворювань, як от алерґія, гіпертонія, серцева недостатність тощо.
Отруєння спричинює різкі спазматичні болі в животі, тремор, блювоту, гіпертонію і пропасницю, некроз тканин. Загалом, клінічна картина є важкою і потребує негайного медичного втручання.
Види чорних вдів
У Європі, природно, поширені три види Чорних вдів, з яких найбільш розповсюдженішим є Чорна вдова тринадцятикрапкова, відома саме за назвою каракурт, а також як степова чорна вдова. Вона заселяє степи від Монґолії до Італії та Північної Африки.
Другий вид – Чорна вдова іберійська є ендеміком степів Іберійського півострова (Іспанія та Португалія).
Третій вид – це Чорна вдова оживаюча, яка заселяє Канарські острови в Атлантичному океані. Окрім автохтонних видів, у Європу завезено три чужинські види Чорних вдів. Зокрема з Австралії до Бельгії та Ірландії втрапила Чорна вдова Гасельта (Latrodectus hasselti Powell, 1870), яка є найотруйнішим павуком на батьківщині. З Північної Америки до Бельгії також завезено Чорну вдову ґеометричну (Latrodectus geometricus Koch, 1841) та Чорну вдову вбивцю.
Ендемік
Ендеміки - види рослин або  тварин, обмежені у своєму поширенні відносно невеликою територією.

Несправжні чорні вдови
Чорним вдовам значно уступають за своєю отруйністю Несправжні чорні вдови – широко розповсюджені у світі павуки. У Європі налічується близько півтора десятка представників цього роду, найбільшою отруйністю з яких відмічаються: Несправжня чорна вдова білоплямиста та Несправжня чорна вдова двокрапкова. Якщо перша заселяє Західну Європу – від Данії на півночі, і аж до Корсики на півдні, то друга, – практично, увесь Європейський континент.
Характерними місцями їх проживання є сухі піщані біотопи, прогріті сонцем схили пагорбів, виходи скель тощо, однак дуже часто ці види трапляються у людських будівлях – гаражах, сараях, підвалах, промислових спорудах та ін.
Отруєння від укусу Несправжніх чорних вдів може супроводжуватись набряком, запамороченням, нудотою, підвищеним тиском і прискореним серцебиттям. Його симптоми проявляються в залежності від віку, індивідуальної чутливості та стану здоров’я постраждалого. В окремих випадках може потребуватися медична допомога.
Тарантули
А от отрута найбільших з європейських павуків – Тарантулів – незважаючи на їх лячний вигляд, за силою дії нагадує жалення оси. Із понад двох десятків європейських видів, відносно небезпечними є Тарантул апулійський і Тарантул південноруський.
Перший з них розповсюджений у Середземномор’ї, заселяючи Балканський, Апеннінський та Піренейський півострови,
а другий – від Паннонії на заході до Каспію на сході. Отрута Тарантула апулійського є значно слабшою за Тарантула південноруського. Укус останнього, в окремих випадках, може прирівнюватись до жалення шершня. В обох випадках спостерігається набряк і біль. У здорової людини наслідки укусу минають уже на другу-третю добу, проте, у осіб із підвищеною чутливістю можуть виникати ускладнення, що потребують медичного втручання.

Хатні павуки
Ще однією небезпечною групою є хатні павуки, які належать до родів Парастеатода і Криптахеа. Їх укуси нагадують жалення бджоли – спершу різкий біль, а потім місцевий набряк, в окремих випадках можлива алергічна реакція. За звичай, при укусі хатніх павуків медичної допомоги не потребується, одначе, при ускладненні симптомів алергією рекомендується звернутися до шпиталю. У Європі налічується 4 види Парастеатод, з яких найрозповсюдженішою є Парастеатода прохолодна та стільки ж Криптахей. З останніх найбільш типовою для усієї Європи є Криптахея річкова.
Хейракантиум крапчастий
На завершення розповіді про найотруйніших павуків нашої Європи, хочу згадати про Хейракантиума крапчастого. Цей невеличкий павук володіє велетенським, як на його розміри, хеліцерами-щелепами, якими з легкістю прокусують не лише тверді хітинові панцирі комах, а й шкіру людини. Його укус є одним із найболючіших з-поміж згаданих павуків, він різкий і триває до 12-ти годин, а в окремих випадках й до 10-ти діб! Отрута може викликати нудоту, а іноді й місцеві некрози епітелію. Мешкає цей вид у сухому кліматі, заселяючи степи і напівпустелі від Німеччини до Кавказу і Каспію.
Цікаві павуки
Павуки – це хижаки, майстерність яких ловити жертву відточувалась еволюцією останні 350 мільйонів років. Отрута павуків призначена вбивати. Вбивати ефективно і швидко, так щоб жертва не втекла і не вижила. І ця смертельна зброя удосконалювалася з кожним поколінням. Павуки виникли задовго до динозаврів, а людина – ще немовля у їх древньому світі. І коли це немовля стикається із власниками небезпечної отрути, – прикрих випадків не уникнути. Тільки у випадку освіченості можна уникнути прикрощів.


title: Презентація на тему «Емоції» (варіант 1)

text:
Поняття «емоція»
Підготувала:
Учениця 11-А класу
ЗОШ.№22 м. Кременчука
Климченко Аліна
Що таке емоція?
Емоція - емоційний процес середньої тривалості, що відображає суб'єктивне оціночне ставлення до існуючих або можливих ситуацій. Емоції відрізняють від афектів, почуттів і настроїв.
Одна з найважливіших особливостей емоцій — їх індикаторний характер, тобто здатність формуватися по відношенню до ситуацій і подій, які реально в цей час можуть не відбуватися, і існують тільки у вигляді ідеї про пережиті, очікувані чи уявні ситуаціях.
Інша важлива особливість — їх здатність до узагальнення і комунікації (емоції можуть передаватися між людьми або тваринами), через що емоційний досвід включає в себе не тільки індивідуальні переживання, але й емоційні співпереживання, що виникають в ході спілкування, сприйняття творів мистецтва тощо .
Класи емоційних станів
1. Настрій — найпоширеніший емоційний стан, що характеризується слабкою інтенсивністю, тривалістю, іноді невизначеністю та неясністю переживань. Виділяють чотири основні причини та обставини, що змінюють настрій:
органічні процеси (хвороба, втома погіршують настрій;
       здоров'я, повноцінний сон піднімають настрій);
зовнішнє середовище (бруд, шум, важке повітря,
       неприємний колір погіршують настрій; чистота, тиша,
       свіже повітря, затишок піднімають настрій);
взаємовідносини між людьми (образа, грубість
      погіршують настрій; привітність, довіра, такт піднімають
      настрій);
мислені процеси (образи, в яких відображаються негативні
      емоції погіршують настрій; образи, в яких відображаються позитивні емоції піднімають                         настрій;).
2. Пристрасть — виразне, визначене, сильне, глибоке, тривале, усвідомлене емоційне переживання. Воно активізує діяльність людини, підпорядковує собі всі її думки та вчинки, мобілізує на подолання перешкод, на досягнення поставленої мети. Пристрасть до улюбленої справи (наприклад, до спорту, до музики) дозволяє досягти значних успіхів, пристрасть до боротьби (у широкому значенні цього слова) породжує мужність. Однак пристрасть може не лише формувати особистість, але й зруйнувати її (наприклад, пристрасть до азартних ігор, алкоголю, наркотиків).
3. Афект — емоційне переживання, що характеризується різко вираженою інтенсивністю та відносною короткочасністю. Це вже не радість, а захоплення; не горе, а відчай; не страх, а жах; не гнів, а лють.

Класи емоційних станів
Класифікація емоцій
За ступенем збудження чи заспокоєння розрізняють:
Стенічні емоції — підштовхують до вчинків, висловів, збільшують напругу сил. Людині важко мовчати, не діяти активно (радість, впевненість, тріумф, страх, злість).
Астенічні емоції — характеризуються пасивністю, бездіяльністю (страждання, неспокій, страх).
За наявністю відтінків задоволення або незадоволення розрізняють:
Позитивні емоції — породжуються узгодженням обставин з нормами, що відповідають світогляду цієї особи (задоволення, радість, захват, замилування, самовдоволення, упевненість, задоволеність собою, повага, довіра, симпатія, ніжність, любов, подяка, спокійна совість, полегшення, безпека, каяття, каяття совісті, й ін.).
Негативні емоції — породжуються відхиленням обставин від параметрів життєдіяльності конкретної людини як особистості (горе (скорбота), невдоволення, туга, сум, нудьга, розпач, засмучення, тривога, переляк, страх, жах, жалість, жаль, розчарування, образа, гнів, презирство, обурення, гордість, ворожість, заздрість, ненависть, злість, ревнощі, сумнів, розгубленість, зніяковілість, сором, стид,відраза і т. д.).
Також окремо виділяють: нижчі емоції, що пов'язані з безумовно-рефлекторною діяльністю, ґрунтуються на інстинктах та є їх вищим виразом (емоції голоду, спраги, егоїзму тощо) і вищі, дійсно людські емоції-почуття: обов'язку, любові, товариства, сорому тощо
Класифікація емоцій
Основні емоції
За Карлом Изарду виділяють 10 основних (базових) емоцій:
 • Радість
 • Подив
 • Печаль
 • Гнів
 • Відраза
 • Презирство
 • Страх
 • Сором
 • Інтерес
 • Вина
Радість
Емоція радості виникає в ситуаціях реалізації основних особистісних потреб і можливостей людини. Переживається як стан задоволення і насолоди життям, як почуття задоволеності собою, іншими людьми і навколишнім світом. Часто супроводжується відчуттям припливу сил, розширення можливостей та оптимізму.
Подив
Подив досить близький до емоції інтересу. Виникає в аналогічних ситуаціях новизни, незвичайності і суперечливості. Однак є досить швидкоплинною емоцією. Виступає як сильний пізнавальний мотив, що спонукає до відповідних дії: з'ясувати, дізнатися, уточнити, упевнитися і т.д.
Печаль
Емоція печалі за знаком протилежна емоції радості. Вона може переживатися як стан зневіри, пасивності, занепаду духу, збентеженості, самотності, депресії, а в гранично гострій формі - горя. Виникає в ситуаціях депривації (позбавлення або істотного обмеження можливостей задоволення) основних життєвих потреб, мотивів і устремлінь особистості, при втраті близьких людей. Страждання має дуже серйозні наслідки для людини і є одним з найважливіших умов духовного розвитку.
Гнів
Емоція гніву виникає у відповідь на перешкоду в досягненні людиною пристрасно бажаних життєвих цілей , а також у ситуаціях , що обмежують можливості самореалізації. Серед причин гніву може бути особиста образа і приниження людини або його близьких , обман , шантаж , руйнування стану радості , наруга над ідеалами і світлими цінностями і т.д. Гнів породжує прилив сил і непереборне бажання розправитися з кривдником. Сильний гнів може перерости в стан люті і афекту . У цьому випадку людина втрачає самоконтроль і можливість свідомо керувати своїми діями. Сила гніву залежить від ступеня несподіванки, а також від значущості ущемлених особистих потреб , відносин і цінностей. Найчастіше гнів буває спрямований на інших людей. Однак він може бути спрямований і на самого себе.
Відраза
Емоція відрази виникає по відношенню до об'єктів, явищ або людей, значною мірою не відповідним морально-естетичним вимогам суб'єкта. Вони сприймаються як потворні, огидні і т.д. Це можуть бути вчинки, думки і бажання людей, конкретні предмети, продукти діяльності та інше. Емоція відрази породжує бажання змінити відповідний об'єкт (поліпшити, удосконалити), знищити його або дистанціюватися від нього.
Презирство
Емоція презирства по своїй суті відповідає емоції відрази. Однак виникає вона тільки по відношенню до людей, коли їх поведінка, думки, вчинки не відповідають моральним вимогам суб'єкта. При цьому він відчуває почуття переваги, гордості і бажання відсторонитися від зневажуваного особи або групи осіб.
Страх
Емоція страху виникає в ситуаціях небезпеки та загрози фізичному або особистому існуванню людини. Залежно від ступеня цієї загрози вона може переживати як стан непевності, тривоги, передчуття біди, незахищеності, небезпеки, сильного жаху, що переходить у неконтрольований афект. Здатність подолати свій страх розцінюється як сила і сміливість людини.
Сором
Емоція сорому виникає в ситуаціях , коли суб'єкт виявляє невідповідність своїх вчинків, поглядів, думок, бажань, особистих якостей, відносин, особливостей зовнішнього вигляду, соціальних характеристик розділяються їм самим морально - естетичним нормам. Особливо гостро це переживається на тлі порівняння себе з іншими ( більшістю інших , значущих інших ) . При цьому суб'єкт відчуває себе поганим, нікчемним, безпорадним, маленьким, слабким, нікуди не придатним, негідним, дурним, непривабливим, невдахою і т.д. Йому здається, що всі бачать його недоліки і зневажають його. Тому він відчуває гостре бажання усамітнитися, зникнути, « провалитися крізь землю». Легка форма сорому представляється як стан сором'язливості. Сором паралізує роботу інтелекту, робить сильний вплив на дії і вчинки людини, захоплює свідомість, активізує захисні механізми особистості.
Інтерес
Інтерес-збудження переживається як почуття цікавості по відношенню до чогось або комусь, як бажання досліджувати, дізнатися, розширити свій кругозір, втрутитися в події. Виступає як досить сильний і ефективний мотив відповідної за змістом діяльності, особливо пізнавальною. Емоція інтересу актуалізується ситуаціями зіткнення суб'єкта з відповідним предметом або інформацією, ситуаціями незвичайності, суперечливості і новизни.
Вина
Емоція провини виникає в ситуаціях, коли людина усвідомлює свою причетність або відповідальність за шкоду, страждання, невдачі, незручності і негаразди інших людей. При цьому він відчуває почуття каяття і засудження самого себе (не встиг, не зміг, не попередив), бажання спокутувати свою вину (допомогти потерпілому, попросити вибачення, порозумітися). Здатність взяти на себе відповідальність за власні вчинки, пережити почуття провини і спокутувати провину є одним з найважливіших критеріїв особистісної зрілості.
Дякую за Увагу!


title: Презентація на тему «Лев»

text:
Лев - король звірів

ЛЕВ — тварина, яку легко відрізнити від решти кішок.
Найголовніші ознаки: осадкуватий міцний тулуб, вкритий короткою, гладкою одноколірною шерстю, широка морда з порівняно невеликими очима, царська мантія (грива), яка охоплює шию самців, і пасмо волосся, що прикрашає кінець хвоста. Тулуб лева коротший, ніж в інших кішок, живіт підібраний, і все тіло тому здається дуже могутнім, але не незграбним. На кінці хвоста є захований у пасмо волосся роговий кіготь, на який звернув увагу ще Арістотель. Очі мають круглу зіницю, вуса розташовані в 6—8 рядів. Грива лева, якою відрізняється самець від самки, додає йому погордливого і царського вигляду.
        Існують різна види левів.
Варварійський лев, як і інші леви, має сильний, кремезний тулуб, передня частина тіла сильніша за задню, завдяки широким грудям і підібраному животу. Масивна, майже чотирикутна, голова закінчується широкою і тупою мордою; вуха заокруглені, очі середніх розмірів, але жваві та сповнені вогню; кінцівки осадкуваті і надзвичайно міцні, лапи більше, ніж у всіх інших кішок; довгий хвіст закінчується коротким кігтем, прикритим пухнастою китицею. Гладка, коротка шерсть яскравого червоно-жовтого або блідо-бурого кольору вкриває морду, спину, боки, кінцівки і хвіст; там і сям трапляється волосся з чорними кінчиками або зовсім чорне. Голова і шия вкриті густою і могутньою гривою, яка складається з довгого, прямого волосся, що спускається пасмами і доходить спереду до пащі, а ззаду майже до половини спини і боків. Живіт також по всій довжині вкритий густим прямим волоссям. У гриві, що має в основному блідо-чалий колір на голові та шиї, помітно безліч чорно-бурого волосся, якого особливо багато на загривку; чорно-буре волосся, змішане з блідо-жовтим, є також на животі, кінцівках і китиці хвоста. Весь цей опис стосується дорослого самця.
Свого часу вважали, що відомий ще стародавнім народам гуджаратський лев (жителі Гуджарату називають його «унтія-бах», або «верблюжий тигр») менший від своїх родичів і не має гриви. Проте ця думка не підтвердилася. Весь він, окрім темного пасма на хвості, що приховує маленький роговий кіготь, і вух, що мають ззовні біля основи більш-менш чорний відтінок, забарвлений у блідий червоно-жовтий або жовто-бурий колір. Волосся гриви у дорослого самця часто має темні кінці.
Декілька десятиріч тому лев був поширений на території від басейну річки Інд через Центральну Індію до басейну річки Ганг. Тепер ця тварина майже зовсім винищена і трапляється зрідка в найвіддаленіших і найнеприступніших місцевостях Раджпутани. Якщо його не відділяти від інших левів, то і на заході не можна визначити межі його поширення: він трапляється в прибережних областях Белуджістану, а також, частіше, в Південній Персії і на Месопотамській низовині.
Тисячоліття минули відтоді, як для боротьби на арені можна було зібрати 600 левів. Цар звірів все далі і далі відходить від місцевостей, освоєних володарем землі. Геродот розповідає, що під час одного з походів Ксеркса до Македонії вночі на навантажених поклажею верблюдів, на подив воїнів, напали леви. Раніше ніхто не підозрював про присутність тут хижаків. Арістотель вважав річки Ресс і Ахелой межею заселення левів у Європі та стверджував, що в Європі левів ніде, окрім Греції, немає. Не можна встановити, коли ж саме вони були винищені на Європейському континенті, але, ймовірно, відтоді минуло більш як тисячоліття. Про те, що в давнину в Сирії і Палестині жили леви, ми знаємо з Біблії, але про час їх винищення у Святій Землі у нас немає відомостей. У будь-якому разі, був час, коли леви були повсюдно поширені від мису Доброї Надії через усю Африку і Південну Азію до Індії.
Лев віддає перевагу відкритим місцевостям: трав’янисті луги з перелісками з чагарників, бідні на рослинність степи з колючими чагарниками і пустинні місцевості. В Судані він охоче вибирає для свого лігва плоске поглиблення в якому-небудь захищеному місці, а в Південній Африці ховається в чагарниках; він любить також високі очерети, що ростуть по берегах річок. Під час мандрів він залишається лежати там, де застане його ранок.
Загалом звички лева схожі на звички інших кішок, але багато в чому він значно відрізняється від них. Він ледачіший, ніж інші види цієї родини, і особливо йому не подобаються великі переходи; навпаки, він прагне влаштуватися якомога надійніше та зручніше. За повідомленнями Селуса, південноафриканський лев вважає за краще набити своє черево дичиною, вбитою мисливцем, ніж самому вбивати її. Веде нічний спосіб життя. Вдень його рідко побачиш, тільки випадково в лісі, та й то хіба тоді; коли його систематично переслідують з собаками і виганяють з лігва. В Південній Африці, почувши ревіння левів, не чекають його нападу, оскільки вони мають звичку ревіти лише тоді, коли наситилися або ж коли їх злякали.
Лев звичайно хапає свою здобич за шию, іноді в пахвину, з якої найбільш охоче починає жерти. «Іноді трапляються залишки антилопи, яку він цілком випатрав». Селус підтверджує, що лев перш за все розриває задні частини тулуба своєї жертви і починає поїдати її з нутрощів і благородних органів; він спостерігав також, що іноді лев складає ці частини в купу і прикриває її землею, без сумніву, для того, щоб зберегти м’ясо до наступної ночі та приховати його від грифів, які, напевно, з’являться вдень.
На людину лев нападає дуже рідко. В Судані, принаймні в деяких місцевостях, часто можна натрапити на лева, але майже невідомі випадки, коли б він з’їв людину. Там люди частіше стають жертвами крокодилів і навіть гієн, ніж левів. У Південній Африці, навпаки, відомо досить багато випадків, коли леви, незважаючи на сторожові багаття, пробиралися за огорожу загород для викрадення свійських тварин і хапали навіть людей, що сидять біля вогню. Ймовірно, до цього їх спонукає крайній голод. Утім, справжніми людоїдами леви стають рідко, оскільки більшість південноафриканських аборигенів не з тих людей, які довго стануть терпіти напади лева.
Час спаровування у левів дуже різний у різних місцевостях, тому що час народження дитинчат збігається з настанням весни. Під час тічки за левицею часто йдуть слідом 10—12 левів, і між ними відбувається багато бійок і сварок. Але як тільки левиця вибрала собі чоловіка, інші йдуть собі, і пара живе у цілковитій злагоді.
Левенята з’являються на світ із розплющеними очима і розмірами схожі на напів-дорослу кішку. Для пологів мати підшукує місце в гущавині, якомога ближче до водопою, щоб не ходити далеко за здобиччю. Лев допомагає їй здобувати їжу і, у разі потреби, захищає її і дитинчат. Левиця звичайно ставиться до дитинчат дуже ніжно, і важко уявити собі привабливіше видовище, ніж левиця з левенятами.
Спочатку молоді левенята досить безпорадні. Тільки на другому місяці свого життя, вони навчаються ходити, а свої дитячі ігри починають ще пізніше. Спочатку вони нявкають зовсім як кішки, пізніше їхній голос стає сильнішим. В іграх вони неповороткі та незграбні; але з часом з’являється і спритність. Через шість місяців мати перестає годувати їх молоком, але вони ще раніше починають супроводжувати матір, а іноді й обох батьків, у набігах, але тільки на невеликі відстані. До кінця першого року вони досягають розмірів великого собаки.
Як було вже зазначено, при доброму годуванні лев витримує неволю протягом багатьох років. Щодня він має потребу в 4 кг хорошого м’яса. За таких умов він відчуває себе добре і стає гарним і вгодованим.


title: Презентація на тему «Наземно-повітряне середовище існування» (варіант 3)

text:
Виконала
Поворознюк Адріана
Наземно-повітряне середовище існування
У ході еволюції це середовище було освоєно пізніше, ніж водне. Його особливість полягає в тому, що воно газоподібне, тому характеризується:

низькою вологістю;
низькою щільністю;
низьким тиском;
високим вмістом кисню.
У ході еволюції у живих організмів виробилися необхідні анатомо-морфологічні, фізіологічні, поведінкові й інші адаптації. Тварини в наземно-повітряному середовищі пересуваються по грунті або по повітрю (птахи, комахи), а рослини вкорінюються в грунті.
У зв'язку з пристосування до наземно-повітряного середовища, у тварин з'явилися легені і трахеї. Також, сильний розвиток отримали й скелетні органи, що забезпечують автономність пересування по суші і підтримують тіло з усіма його органами.
Екологічні чинники в наземно-повітряному середовищі відрізняються від інших середовищ існування високою інтенсивністю світла, значними коливаннями температури і вологості повітря, кореляцією всіх факторів з географічним положенням, зміною сезонів року і часу доби.
У тварин і рослин суходолу виробилися свої адаптації на несприятливі фактори середовища: складна будова тіла і його покривів, періодичність і ритміка життєвих циклів, механізми терморегуляції і т.д.


title: Презентація на тему «Professions» (варіант 1)

text:
Professions
Journalist, reporter
A journalist collects, writes and distributes news and other information. A journalist's work is referred to as journalism.
A reporter is a type of journalist who researches, writes, and reports on information to be presented in sources, conduct interviews, engage in research, and make reports. The information-gathering part of a journalist's job is sometimes called "reporting," in contrast to the production part of the job such as writing articles. Reporters may split their time between working in a newsroom and going out to witness events or interview people.
Film director
Architect
An architect is a person trained in the planning, design and oversight/supervision of the construction of buildings. To practice architecture means to offer or render services in connection with the design and construction of a building, or group of buildings and the space within the site surrounding the buildings, that have as their principal purpose human occupancy or use
Goldsmith
A goldsmith is a metalworker who specializes in working with gold and otherprecious metals. Historically goldsmiths have also made silverware, platters,goblets, decorative and serviceable utensils, and ceremonial or religious items, but the rising prices of precious metals have curtailed the making of such items to a large degree.Goldsmiths must be skilled in forming metal through filing, soldering, sawing,forging, casting, and polishing metal.
Sea captain
A sea (or lake/river) captain (also called a master or a shipmaster) is a licensed mariner in ultimate command of the vessel. The captain is responsible for its safe and efficient operation, including cargo operations, navigation, crew management and ensuring that the vessel complies with local and international laws, as well as company and flag state policies. All persons on board, including officers and crew, other shipboard staff members, passengers, guests and pilots, are under the captain's authority and are his ultimate responsibility.
Flight attendants
Flight attendants or cabin crew (also known as stewards/stewardesses, air hosts/hostesses) are members of an aircrew employed by airlines primarily to ensure the safety and comfort of passengers aboard commercial flights, on select business jet aircraft, and on some military aircraft.
Perfumer
A perfumer is a term used for an expert on creating perfume compositions, sometimes referred to affectionately as a Nose (French: le nez) due to their fine sense of smell and skill in producing olfactory compositions. The perfumer is effectively an artist who is trained in depth on the concepts of fragrance aesthetics and who is capable of conveying abstract concepts and moods with fragrance compositions. At the most rudimentary level, a perfumer must have a keen knowledge of a large variety of fragrance ingredients and their smells, and be able to distinguish each of the fragrance ingredients whether alone or in combination with other fragrances.
Navigator
A navigator is the person on board a ship or aircraft responsible for its navigation. The navigator's primary responsibility is to be aware of ship or aircraft position at all times. Responsibilities include planning the journey, advising the Captain or aircraft Commander of estimated timing to destinations while en route, and ensuring hazards are avoided. The navigator is in charge of maintaining the aircraft or ship's nautical charts, nautical publications, and navigational equipment, and generally has responsibility for meteorological equipment and communications.


title: Презентація на тему «Шкідливий вплив алкоголю на організм»

text:
Шкідливий вплив алкоголю на організм
Будь-яка доза алкоголю, навіть така, що не викликає сп'яніння (починаючи з концентрації 1-10 мкг на мл крові), завдає шкоди організму людини.

Алкогольна інтоксикація
У дії етанолу на організм виділяють дві фази: резорбції (всмоктування) та елімінації (виведення). Час від прийому спиртних «напоїв» до моменту досягнення максимальної концентрації в крові складає період резорбції. Швидкість всмоктування етанолу в період резорбції неоднакова. Так, поки етанол знаходиться в шлунку, резорбція досить повільна, потім, по мірі його надходження в тонку кишку швидкість всмоктування зростає, а в самому кінці фази резорбції всмоктування знову сповільнюється. Вважається, що залежно від індивідуальних особливостей організму період всмоктування може збільшитися майже в 2,5 рази (до 2-6 годин), але для кожної конкретної людини цей час є достатньо постійним.
Алкогольна інтоксикація
У фазі резорбції насичення етанолом органів і тканин відбувається швидше, ніж його окислення і виведення, саме тому спостерігається підвищення його концентрації в крові. Етанол розподіляється в організмі людини, за даними більшості дослідників, в 64% маси тіла, тобто практично у всьому водному просторі організму.

Фаза виділення (елімінації) алкоголю наступає після всмоктування 90-98% прийнятого алкоголю. Від 2 до 10% етанолу, що всмоктався, виділяється в незмінному вигляді з сечею, повітрям, що видихається, потом, слиною і калом протягом 7-12 годин. Спирт, що залишився, окислюється до вуглекислого газу і води всередині організму, тобто не виводиться.
Тривалість періоду виведення у багато разів більша, ніж періоду резорбції. В середньому алкоголь утримується в організмі декілька днів.

Алкогольна інтоксикація
В період виділення органи і тканини віддають алкоголь відповідно ступеню їх насичення кров'ю. Вміст алкоголю в мозковій тканині вищий, ніж у крові, а виділення його з речовини мозку і із спинномозкової рідини істотно відстає від інших органів, тканин і крові. Це має велике практичне значення, оскільки пояснює, чому дія етанолу на мозок і нервову систему продовжується довше, ніж можна було б очікувати, виходячи з динаміки його вмісту в крові.
Алкогольна інтоксикація
Слід звернути увагу і на те, що високі концентрації алкоголю у фазі елімінації зазвичай виявляють в секреті простати, а також в яєчках . Біотрансформації етанолу тут практично не відбувається.

Як тільки алкоголь потрапляє у кров, він з достатньо високою швидкістю розповсюджується в усьому водному середовищі організму, в усіх органах і системах. Особливо швидко там, де багато кровоносних судин. Потім, коли велика частина алкоголю потрапила в організм, починається активний процес його виведення. Від 2 до 10% виводиться в незмінному вигляді. Решта окислюється всередині організму — на 90-98% в печінці, на 2-10% в інших тканинах і органах. В міру окислення концентрація алкоголю в організмі зменшується. При цьому деякі органи і системи можуть «утримувати» молекули алкоголю довше, ніж кров — наприклад, мозок, статева система. Чим довше він там знаходиться, тим сильніші згубні руйнівні наслідки.

Серцево-судинна система
Через деякий час після того, як алкоголь через шлунок і кишечник потрапляє в кров, починається руйнування еритроцитів . Відбувається так званий гемоліз: розпад еритроцитів внаслідок розриву їх мембран. Замість активних еритроцитів залишається місиво з кривавих грудок. Червоні кров'яні тільця, що лопнули, деформовані. Вихід гемоглобіну, тобто вмісту еритроцитів, в плазму... Зрозуміло, що при цьому еритроцити вже не можуть виконувати свою функцію.
Серцево-судинна система
При сучасному рівні споживання алкоголю «середня» в цьому відношенні людина «раптом» стикається з найрізноманітнішими недугами у віці близько 30 років. Це не тільки захворювання серцево-судинної системи, але і порушення в роботі шлунку, печінки, неврози, розлади в статевій сфері. Втім, хвороби можуть бути найнесподіванішими: адже дія алкоголю універсальна, він вражає всі органи і системи людського організму.
Серцево-судинна система
Що стосується вживання пива, вже сам факт надходження в організм великої кількості рідини несприятливо відбивається на роботі не тільки серцево-судинної системи, але і нирок. У любителів хмільного «напою» формується так зване бичаче або пивне серце — розширення його меж, при цьому частішає частота серцевих скорочень, виникають аритмії, підвищується тиск.

Серцево-судинна система
Алкоголь ушкоджує також механізми регуляції рівня глюкози (цукру) в крові, внаслідок чого можливе як підвищення, так і зниження цього рівня. Особливо небезпечне останнє (гіпоглікемія), оскільки може заподіяти організму серйозну шкоду навіть за короткий проміжок часу: при браку поживних речовин виснажується запас цукру, а продукти розпаду алкоголю перешкоджають формуванню глюкози з інших хімічних структур, амінокислот.

Серцево-судинна система
Оскільки етиловий спирт добре розчинний у воді, його надходження в органи і тканини тим вище, чим краще їх забезпечення кров'ю. Зокрема, внаслідок багатого кровопостачання у мозок насичення етанолом мозкової тканини проходить швидше, і концентрація в ній виявляється вищою, ніж в інших органах. Гематоенцефалічний бар'єр — фізіологічний механізм, який захищає мозок від проникнення чужорідних речовин, введених в кров, — легко пропускає етанол. Ймовірно, з цим і пов'язана висока токсичність алкоголю стосовно мозкової тканини.

Мозок і нервова система
Якщо концентрацію алкоголю в крові прийняти за одиницю, то в печінці вона буде 1,45, в спинномозковій рідині — 1,50, і в головному мозку — 1,75. Саме там ця отрута має властивість накопичуватися. Після прийому кухля пива, склянки вина, 100 грамів горілки — спирт, що міститься в них, всмоктується в кров, з кровотоком іде в мозок і у людини починається процес інтенсивного руйнування його кори.
Мозок і нервова система
Розподіл етанолу в головному мозку носить нерівномірний характер. Радіографічним методом було встановлено, що концентрація етанолу в сірій речовині головного мозку (84% води) була вище, ніж в білій речовині (74% води). Проте, швидше за все, резорбція етанолу мозковою тканиною пов'язана не тільки із вмістом води, але і з рівнем кровопостачання її різних відділів.

Токсична дія алкоголю на головний мозок сприймається людиною як нібито нешкідливий стан сп'яніння. І це приводить до оніміння, а потім і відмирання ділянок головного мозку. Все це суб'єктивно випившим як «розслаблення», «свобода» від зовнішнього світу, схожа з ейфорією людини, що звільняється з в'язниці після довгого сидіння. Насправді ж частина головного мозку просто штучно відключається від сприйняття інформації ззовні.

Мозок і нервова система
Після кожної так званої «помірної» випивки у людини в голові з'являється нове кладовище загиблих нервових клітин . І коли лікарі-патологоанатоми розкривають череп будь-якої тривало п'ючої людини, то у всіх бачать однакову картину — «зморщений мозок», зменшений в об'ємі, вся поверхня кори якого — в мікрорубцях, мікровиразках, випадах структур.

Саме у мозку виявляються найбільші зміни при розтині. Тверда мозкова оболонка напружена, м'які оболонки набряклі, повнокровні. Головний мозок різко набряклий, судини розширені, безліч дрібних кіст діаметром 1-2 мм. Ці кісти утворилися в місцях крововиливів і некрозу (омертвіння) ділянок речовини мозку.
Мозок і нервова система
Більш детальне дослідження мозку у загиблого від гострого алкогольного сп'яніння показує, що в нервових клітинах настали зміни в протоплазмі і ядрі, так само різко виражені, як і при отруєнні іншими сильними отрутами. При цьому клітини кори головного мозку уражені значно більше, ніж клітини підкіркових частин, тобто алкоголь діє сильніше на клітини вищих центрів, ніж нижчих. У головному мозку відмічено сильне переповнення кров'ю, нерідко з розривом судин в мозкових оболонках і на поверхні мозкових звивин.
У випадках несмертельного гострого алкогольного отруєння в головному мозку і нервових клітинах його кори відбуваються ті ж самі процеси. Сприйняття потерпілого ускладнюється і сповільнюється, порушуються увага та пам'ять. Внаслідок цих змін, а також постійного впливу на людину алкогольного і питтєвого клімату, починаються глибокі зміни її характеру, психіки.

Мозок і нервова система
При прийомі ще більших доз відбувається важке порушення функцій всієї центральної нервової системи із залученням до цих процесів спинного і довгастого мозку. Розвивається глибокий наркоз і коматозний стан. При прийомі дози, рівної 7,8 г алкоголю на кілограм маси тіла, що приблизно дорівнює 1-1,25 л горілки для дорослої людини, наступає смерть. Для дітей смертельна доза в 4-5 разів менше, з розрахунку на кілограм ваги.
Не слід забувати, що алкоголь володіє наркотичними властивостями: до нього дуже швидко звикають, і виникає потреба в повторних самоотруєннях, тим більше, чим частіше і у великих дозах приймаються спиртні «напої». У міру подальшого споживання для отримання того ж наркотичного ефекту з кожним разом потрібна все більша доза.

Мозок і нервова система
Крім поступового руйнування окремих сторін розумової і психічної діяльності мозку, алкоголь у все зростаючій мірі призводить до повного виключення нормальної функції мозку. Особистість змінюється, починаються процеси її деградації. Якщо в цей час не припинити пити і не повернутися до свідомої тверезості, повного відновлення моральних якостей може ніколи не відбутися.

Як же цей наркотик в різних дозах діє на розумову і психічну діяльність мозку?
Спеціально проведеними дослідами і спостереженнями над людиною, що випиває середню дозу, тобто одну-півтори чарки горілки, встановлено, що у всіх без виключення випадках алкоголь діє однаково, а саме: сповільнює й ускладнює розумові процеси, рухові ж акти на перших порах прискорює, а потім сповільнює. При цьому раніше за все страждають більш складні психічні процеси і довше зберігаються прості розумові функції, особливо ті, які пов'язані з руховими уявленнями.
Параліч центрів психічних відправлень перш за все позначається на тих процесах, які ми називаємо судженням та критикою. З ослабленням їх починають переважати почуття, що не стримуються критикою. Спостереження показують, що люди, які випили, не стають розумнішими чи успішнішими, і навіть якщо самі вони думають інакше, то це лише результат ослаблення вищої діяльності їх мозку

У міру того, як послаблюється критика, наростає самовпевненість. Живі рухи тіла, жести і неспокійні хвастощі своєю силою — також наслідок паралічу свідомості і волі, що починається: зняті правильні, розумні перешкоди, які утримують тверезу людину від даремних рухів і необдуманих, безглуздих вчинків.

Численні досліди на тваринах, проведені Іваном Петровичем Павловим, показали, що після порівняно невеликих доз алкоголю у собаки гаснуть вироблені умовні рефлекси і відновлюються лише через шість днів. Досліди пізніших років підтверджують негативну дію алкоголю на нервову систему. Друкарка, яка перед початком роботи випила 25 грамів горілки, робила помилок на 15-20% більше, ніж звичайно. Водії автомашин пропускали заборонні знаки, стрілець не міг точно влучити у мішень.
У численних дослідах з'ясувалося, що у всіх без виключення випадках під впливом алкоголю прості розумові відправлення (сприйняття) порушуються і сповільнюються не так сильно, як складніші (асоціації).
Ці останні страждають двічі: по-перше, їх утворення сповільнено та ослаблено; по-друге, істотно змінюється їх якість. Найнижчі форми асоціацій, а саме — асоціації рухові або механічно завчені найлегше виникають в думці, часто без щонайменшого відношення до справи і, з'явившись, наполегливо тримаються, проявляючись знову і знову, але абсолютно недоречно. В цьому відношенні такі наполегливі асоціації нагадують собою явище чисто патологічне, що помічається при неврастенії і важких психозах.

Що стосується рухових актів, то вони прискорюються, але це прискорення залежить від розслаблення гальмівних імпульсів, і в них вже відразу помічається неточність роботи, а саме — явища передчасної реакції.
У дослідах академіка І.П. Павлова встановлено, що після прийому малих доз алкоголю рефлекси зникають і відновлюються лише через 8-12 днів. Але рефлекси — це нижчі форми мозкової діяльності. Алкоголь же діє переважно на її вищі форми. Дослідами, поставленими на освічених людях, доведено, що після прийому так званих «помірних» доз, тобто 25-40 г алкоголю, вищі функції мозку відновлюються тільки через 12-20 днів.
При повторному прийомі алкоголю ураження вищих центрів мозкової діяльності продовжується ще від 8 до 20 днів.

Таким чином, якщо вживати алкоголь частіше, ніж один раз на два тижні, мозок не зможе звільнитися від впливу наркотичної отрути і весь час знаходитиметься в «напіввідключеному» стані. Якщо ж приймати алкоголь тривалий час, то робота вищих центрів так і не відновиться. У разі безперервної дії алкоголю на мозок шкода, що заподіюється йому, безперечна.
У разі, коли такого роду алкогольне насилля над діяльністю мозку відбувається часто, суб'єкт стає нерухомим у розумовому відношенні, а мислення — звичайним і шаблонним. Перш за все втрачаються пізніші, найсвіжіші досягнення, здобуті розумовим напруженням (скажімо, за останній тиждень, місяць), тобто людина після прийому алкоголю повертається до того рівня розумового розвитку, який був у неї тиждень або місяць тому. Надалі наступає ослаблення старіших, міцніших асоціацій, що окріпнули, і ослаблення сприйняттів. В результаті розумові процеси звужуються, позбавляючись свіжості та оригінальності.

При потраплянні алкоголю в організм першими страждають стравохід та шлунок . І чим міцніші алкогольні вироби, тим важче пошкодження.
Алкоголь пригнічує виділення травних ферментів підшлункової залози, що перешкоджає розщепленню поживних речовин на молекули, придатні для живлення клітин організму. Ушкоджуючи клітини внутрішньої поверхні шлунку і підшлункової залози, алкоголь (особливо при вживанні міцних алкогольних виробів) пригнічує процес всмоктування поживних речовин, а перенесення деяких з них у кров робить взагалі неможливим.
Шлунок, підшлункова залоза
Наприклад, внаслідок недостатності в організмі солі фолієвої кислоти змінюються клітини, що вистилають тонку кишку, які повинні забезпечувати всмоктування у кров глюкози, натрію, а також самої солі фолієвої кислоти та інших поживних речовин.

При регулярному прийомі навіть невеликих доз алкоголю залози, що розташовані в стінці шлунку і виробляють шлунковий сік, під впливом алкогольного подразнення спочатку виділяють багато слизу, а потім атрофуються. Травлення в шлунку стає неповноцінним, їжа застоюється або, не переварена, надходить до кишечника. Виникає гастрит, який, якщо не усунути його причину і серйозно не лікувати, може перейти у рак шлунку.
При прийомі міцних алкогольних виробів відбувається «опік» стінок стравоходу і шлунку і потрібний значний час для відновлення тканини, що омертвіла (стінки шлунку мають білий наліт, аналогічний білку звареного яйця).

Шлунок, підшлункова залоза
Пошкодження мають місце і в підшлунковій залозі. Розтини осіб віком 30-40 років, що вживали вино у великих дозах або тривалий час, показують глибокі зміни в підшлунковій залозі, що й пояснює часті скарги питущих людей на погане травлення, на різкі болі в животі тощо.
У таких хворих часто спостерігається діабет внаслідок загибелі особливих клітин, що розташовані в підшлунковій залозі і виробляють інсулін. Панкреатит і діабет на грунті алкоголю — явища, як правило, незворотні, через що люди приречені на постійні болі і страждання. Більш того, панкреатит дає загострення при щонайменшому порушенні дієти.

Шлунок, підшлункова залоза
У печінці відбувається окислення 90-98% етанолу до ацетальдегіду — дуже небезпечної і токсичної речовини. Потім ацетальдегід окислюється до оцтової кислоти, яка далі розщеплюється до води і вуглекислого газу. В інших органах і системах також можливе «переварювання» алкоголю, але в значно менших кількостях, ніж в печінці.
Проходячи через печінковий бар'єр, продукти розпаду етилового спирту негативно впливають на клітини печінки, які під впливом їх руйнівної дії гинуть. На їх місці утворюється сполучна тканина, або просто рубець, що не виконує печінкової функції. Зменшується здатність печінки зберігати вітамін А, спостерігаються інші порушення обміну речовин.

Печінка
Печінка поступово зменшується в розмірах, тобто зморщується, судини печінки здавлюються, кров в них застоюється, тиск підвищується в 3-4 рази. І якщо відбувається розрив судин, починається рясна кровотеча, постраждалі від якої часто гинуть. За даними ВООЗ, близько 80% хворих помирає протягом року після першої кровотечі. Зміни, описані вище, називаються цирозом печінки. За кількостю хворих цирозом визначають рівень алкоголізації в тій чи іншій країні.
Печінка
Алкогольний цироз печінки — одне з найбільш важких і безнадійних в сенсі лікування захворювання людини. Цироз печінки як наслідок споживання алкоголю, за даними ВООЗ, опублікованими ще в 1982 році, став однією з основних причин смертності населення.

При тривалому прийомі спиртних «напоїв» розвивається хронічний алкоголізм, що має свою клінічну картину, яка варіюється за стадіями алкоголізму, але з характерною для всіх питущих особливістю — вони прагнуть знайти привід для випивки, а якщо приводу немає — п'ють без нього.
За допомогою експериментів і спостережень над питущими людьми встановлено, що отруйність алкоголю тим сильніша, чим вища його концентрація. Цим пояснюється біль помітний вплив міцних алкогольних «напоїв» на розвиток алкоголізму. Проте ініціюється залучення алкоголезалежних в майбутньому людей до споживання цього наркотика — алкоголю — найчастіше пивом і слабкоалкогольними виробами.
Таким чином, якими б важкими не були наслідки алкоголізму, проте не в ньому сутність цієї проблеми. Трагедія в самому вживанніалкоголю. Спиртні вироби з першої прийнятої дози починають спотворювати життя людини і всього суспільства.

Розвиток алкоголізму
Як всяка отрута, алкоголь, прийнятий в певній дозі, призводить до смертельного результату. Шляхом численних експериментів встановлена найменша кількість отрути з розрахунку на кілограм маси тіла, яка необхідна для отруєння і загибелі тварини. Це так званий токсичний еквівалент. Із спостережень над отруєнням людей етиловим алкоголем виведений токсичний еквівалент і для людини. Він рівний 7-8 г. Тобто для людини вагою 64 кг смертельна доза буде рівна 500 г чистого алкоголю.

Смертельний результат
Якщо зробити підрахунок для горілки (40°), то виявиться, що смертельна доза дорівнює 1200 г. Швидкість введення має істотний вплив на хід отруєння. Повільне введення дещо зменшує небезпеку. Під час вступу до організму смертельної дози температура тіла знижується на 3-4 градуси. Смерть наступає через 12-40 годин.
Гостре отруєння алкоголем, або так звана «опійна» смерть, в сучасних статистиках не враховується, тому про частоту її ми можемо судити за дореволюційною статистикою. Смерть від опою знаходиться в залежності від душового споживання спирту і міцності «напоїв».
Чим нижча середньорічна температура того чи іншого регіону, тим важче позначається вживання алкоголю на організмі людини. Вплив клімату настільки важливий, що вчені прирівнюють його до додаткової прийнятої дози спиртних виробів, тобто в холодному кліматі прийнята доза алкоголю впливає так само, як в більш теплому — подвійна доза.

Смерть від опою в Російській імперії траплялася в 3-5 разів частіше, ніж в інших європейських країнах. Виходячи з цих даних, учені роблять абсолютно справедливий висновок, що тут існують особливі умови, що викликають безпрецедентну в порівнянні з іншими країнами алкогольну смертність, навіть при нижчому середньодушовому споживанні алкоголю.
Аналіз раптових і випадкових смертей показує, що алкоголь як причина нещасних випадків до цих пір займає одне з провідних місць.


Презентація на тему «ГМО» (варіант 6)


title: Презентація на тему «Синдром длительного сдавливания»

text:
Синдром длительного сдавливания.
Авторы: Терешко Елена, Ромашко Виктория.
  Синдром длительного сдавливания (СДС) - своеобразная тяжелая травма, обусловленная продолжительным сдавливанием (компрессией) мягких тканей. Он характеризуется сложным патогенезом, сложностью лечения и высоким показателем смертности.
В медицине катастроф одним из актуальных вопросов является синдром длительного сдавливания (краш-синдром).
Различают 3 основных вида этого синдрома. Отличие их состоит в основном в условиях, которые привели к последствиям синдрома длительного сдавливания.

Синдром длительного сдавливания Развивается после освобождения пострадавшего из завала, как только кровь снова начинает циркулировать по сосудам поврежденной руки или ноги, и продукты распада травмированных тканей поступают в общий кровоток всего организма. Наступает самоотравление, и пострадавший может быстро умереть.

При первом виде длительное сдавливание конечностей тела происходит у людей, оказавшихся под завалами разрушенного дома, застрявших в автомобиле при автокатастрофе и т.д.

       Второй вид синдрома - так называемое позиционное сдавливание. Оно развивается при длительном пребывании человека в одной позе, при которой под весом его собственного тела сдавливаются сосуды и нервы конечностей. В лёгкой форме это явление можно наблюдать, когда во сне человек долго лежит на одной руке. Но в адекватном состоянии развивающееся чувство покалывания и онемения заставляет сменить позу на более удобную. У лиц с алкогольным опьянением или находящихся под действием наркотиков притупляется чувство боли и в неудобном положении они могут пребывать длительное время, что влечёт за собой практически необратимые изменения в кровоснабжении и иннервации конечностей.
     Наконец, третий вид синдрома длительного сдавливания развивается при так называемом турникетном синдроме. Часто он развивается при обкручивании конечности верёвкой, проволокой, леской. У грудных детей вызвать турникетный синдром может даже обкрученный вокруг пальчика волос или нитка.
Обнаружив человека в завале, прежде всего надо осмотреть это место  и принять меры к освобождению пострадавшего.
Из завала можно извлекать человека только после его полного освобождения

Признаки синдрома длительного сдавливания
 В момент травмы отмечаются интенсивные боли в сдавленном участке тела, речевое и двигательное возбуждение, После освобождения возможны неадекватные реакции на окружающее, озноб, учащение пульса, снижение артериального давления вплоть до коллапса.
    Через несколько часов появляются другие признаки болезни. Местные проявления характеризуются резкой бледностью кожи с наличием синюшных пятен и меток вдавлений.

Через 30—40 мин поврежденная конечность начинает отекать и резко увеличивается в объеме. В результате отека на коже появляются пузыри, наполненные серозной или серозно-геморрагической жидкостью. Между пузырями на коже могут быть кровоизлияния. Мягкие ткани имеют деревянистую плотность. Происходит сдавление нервных стволов, и чувствительность в зоне повреждения и ниже утрачивается. Движения в суставах вследствие тяжести повреждения невозможны.
Пульс на сосудах пораженной конечности, как правило, не определяется.
Жалобы:

боли в поврежденной части тела;
тошнота;
головная боль;
жажда.

Достоверные признаки синдрома сдавливания
значительное ухудшение состояния сразу после освобождения;
появление розовой или красной мочи.
До освобождения конечностей:
обильное теплое питье и обезболивание;
холод ниже места сдавливания (по возможности)

Оказание помощи на месте происшествия
Помощь на месте происшествия оказывается в два этапа.
Первый этап может длиться несколько часов и зависит от того, как быстро удастся освободить конечности из-под придавивших их обломков. Пусть не приводит в отчаяние отсутствие возможности немедленно освободить пострадавшего. Поднять многотонную плиту или бетонный столб под силу лишь специальной технике. Но если уже с первых минут несчастного случая пострадавшие конечности обложить пакетами со льдом или снегом, сделать тугое бинтование (если к ним есть доступ) и обеспечить человека обильным теплым питьем, то есть все основания рассчитывать на благоприятный исход. Наложение защитных жгутов здесь необязательно. Оказание помощи на этом этапе может растянуться на несколько часов. Профессиональные спасательные команды, работающие в зонах землетрясений и катастроф, обязательно имеют в своем составе специально обученных людей, смысл действий которых заключается в одном - как можно скорее добраться до руки придавленного развалинами человека и наладить внутривенное введение плазмозамещающей жидкости. А их товарищи, идущие следом со специальной техникой, очень осторожно, без суеты, извлекают пострадавшего из-под руин. Такая тактика позволила спасти многие тысячи жизней.

Второй этап - оказание помощи после освобождения - необходимо предельно сократить. Тугое бинтование, наложение транспортных шин и введение кровезамещающих жидкостей, быстрая доставка пострадавшего в реанимационный центр, где обязательно должен быть аппарат "искусственная почка", дают основание рассчитывать на благоприятный исход.

Лечение синдрома длительного сдавливания
Лечение больных должно по возможности осуществляться в специализированной клинике, где имеется доступ к гемодиализу, который будет незаменим в устранении нарушений со стороны почек.
При транспортировке людей с синдромом длительного сдавливания желательно обложить повреждённую конечность льдом, сделать новокаиновую блокаду. В госпитале проводится адекватная обезболивающая терапия. Обязательно осуществляется коррекция нарушений водно – электролитного состава крови.
При купировании симптомов, угрожающих жизни пациента, проводится пластика сосудов и нервов поражённой конечности. Если симптомы почечной недостаточности нарастают, встаёт вопрос об ампутации.


Презентація на тему «Плазма» (варіант 1)