title: Презентація на тему «Вплив ртуті і свинцю на здоров’я людини»

text:
Вплив ртуті і свинцю на здоров'я людини.
Виконувала:
Учениця 10-б класу
Українець Марія
Ртуть або Меркурій — хімічний елемент. Символ Hg, атомний номер 80, атомна маса 200,59 а.о.м. Ртуть — сріблясто-білий важкий метал, рідкий при кімнатній температурі.
Тверда ртуть
Рідка ртуть
Отримання Ртуті
Ртуть отримують спалюванням кіноварі (сульфіду ртуті (II)). Цей спосіб застосовували ще алхіміки в давнину. Рівняння реакції горіння кіноварі:
HgS + O2 → Hg + SO2

Хімічні властивості
Ртуть здатна проявляти валентності 1 та 2 (що є незвичним, враховуючи її положення в періодичній системі). Ртуть можна окислити при нагріванні, але при високих температурах її оксид розпадається. Ртуть не реагує з кислотами з виділенням водню. Солі ртуті переважно нерозчинні у воді. Ртуть утворює амальгами — нестехіометричні сполуки з багатьма металами (найвідоміша — амальгама натрію).
При розливі ртуті (в тому числі й з розбитого термометра) прийнято такий порядок дій:
Організувати провітрювання.
Стороннім покинути приміщення й обмежити туди доступ.
Зібрати ртуть механічно - грушею для клізм або аркушами паперу в баночку і залити водою.
Не застосовуйте пилосос (інакше його доведеться викинути).
Консультацію можна отримати телефоном у пожежників 101(служби порятунку).
Обробити підлогу чи місце де розлилась ртуть розчином перманганату калію. (марганцівка) з розрахунку двох грамів перманганату калію на 1 літр води, кілька разів після чого помити місце мильною водою. Ганчірки викинути.
Ртуть з медичних термометрів при попаданні в організм через органи шлунково-кишкового тракту не становить небезпеки, бо токсичні лише солі ртуті.

Вплив ртуті
Пари ртуті та її сполуки дуже отруйні. З потрапнянням до організму людини через органи дихання, ртуть акумулюється та залишається там на все життя. Встановлено максимально допустиму концентрацію парів ртуті: для житлових, дошкільних, навчальних і робочих приміщень — 0,0003 мг/м³; для виробничих приміщень — 0,0017 мг/м³. Концентрація парів ртуті в повітрі понад 0,2 мг/м³ викликає гостре отруєння організму людини. Симптоми гострого отруєння проявляються через 8-24 години: починається загальна слабкість, головний біль та підвищується температура; згодом — болі в животі, розлад шлунку, хворіють ясна. Хронічне отруєння є наслідком вдихання малих концентрацій парів ртуті протягом тривалого часу. Ознаками такого отруєння є: зниження працездатності, швидка стомлюваність, послаблення пам'яті і головний біль; в окремих випадках можливі катаральні прояви з боку верхніх дихальних шляхів, кровотечі ясен, легке тремтіння рук та розлад шлунку. Тривалий час ніяких ознак може й не бути, але потім поступово підвищується стомлюваність, слабкість, сонливість; з'являються — головний біль, апатія й емоційна нестійкість; порушується мовлення, тремтять руки, повіки, а у важких випадках — ноги і все тіло. Ртуть уражає нервову систему, а тривалий її вплив викликає навіть божевілля.
Свинець
Плюмбум (оливо) (Pb) — хімічний елемент з атомним номером 82, проста речовина якого свинець — важкий, м'який, ковкий, сірий метал.
Зазвичай свинець трапляється у вигляді руди галеніту, іноді у вигляді самородків; є кінцевим, стабільним продуктом розпаду урану. Свинець — найм'якіший і найслабший з використовуваних металів із низькою точкою плавлення, поганий провідник електрики, стійкий до кислотної корозії, може бути отруйним, накопичується в організмі під час уживання води зі свинцевих труб, використання: фарби на основі свинцю і бензину з його добавками. Є ефективним захистом проти радіації, використовується в гальванічних елементах, склі, кераміці і сплавах типу олова й у припої.

Поширення
галеніт
Мінерали свинцю: галеніт, діаболеїт, у природі Плюмбум наявний у чотирьох ізотопах 204Pb (1,4%), 206Pb (24,1%),207Pb (22,1%) і 208Pb (52,4%).
Отримання
Отримують свинець із галеніту у дві стадії:1. Прожарювання:
2 PbS + 3 O2 → 2 PbO + 2 SO2 ΔH0r=−836 кДж/моль. 2.Відновлення коксом:
PbO + C → Pb + CO ΔH0r=+107 кДж/мольPbO + CO → Pb + CO2 ΔH0r=−66 кДж/моль Утворюються свинцеві злитки з вмістом 95—97 % Pb, які потім очищують (рафінують) за допомогою переплавлення з флюсом, чи електролізом.

Застосування
Використовується у виробництві акумуляторів.
Свинець відіграє важливу роль як компонент припійних сплавів. Із самого початку масового виробництва електроніки,олов'яно-свинцеві припої стали досить поширеними в електротехнічній та приладобудівній галузях завдяки своїй низькій вартості, зручності використання та гарним фізичним характеристикам. Крім того, до 1980-х років вони були популярним матеріалом для формування з'єднань сантехнічної трубопровідної арматури в країнах Заходу. Разом зі зростанням уваги суспільства до питань екології, використання в припоях свинцю починає поступово обмежуватися. Зокрема, Євросоюз директивою "щодо обмеження вмісту шкідливих речовин" (RoHS) передбачає з 1 липня 2006 р. загальний перехід виробництв побутової електроніки на використання безсвинцевих припоїв.

Вплив свинцю
Первинний шлях впливу свинцю - вдихання пилу, димів або парів. Потрапивши в легені, свинець може проникнути в кровоносну систему, за якою він розноситься по всьому тілу, осідаючи, головним чином, в кістках.
Вторинний шлях - при переварюванні їжі. Свинець може потрапити в шлунок в процесі прийому їжі, пиття, паління або, якщо людина гризе нігті, заражені свинцем.
Тільки алкілсвінец (органічний свинець) може проникнути в тіло через шкіру. З плином часу свинець засвоюється організмом і виводиться при сечовипусканні.

Симптоми Отруєння свинцем
 Отруєння свинцем у дорослих зазвичай характеризується болями в животі, анемією, ураженням нирок, головним болем, периферичної невропатією з демієлінізації довгих нейронів, атаксією і втратою пам'яті.
Отруєння свинцем у дітей проявляється анемією, болями в животі і, що найбільш важливо, ураженням центральної нервової системи.
Дякую за Увагу!!!


title: Презентація на тему «Гігієна хворого»

text:
Підготували
Жарова Ольга
Гречка Софія
11-А
Гігієна хворого
Одне з найважливіших умов збереження здоров'я є дотримання правил особистої гігієни. Ще великої ваги набуває особиста гієна для хворих, ослаблених людей.
Дотримання особистої гігієни хворими сприяє поліпшенню їхнього якнайшвидшого одужанню і попереджає розвиток багатьох ускладнень.
Основним місцем перебування хворого в лікувальному закладі є ліжко. Залежно від стану хворого і лікарських призначень його положення може бути активним, пасивним і вимушеним.

Хворим з мимовільним сечовипусканням і іншими виділеннями під простирадла підкладають клейонку. Неохайна постіль, брудне, в складках постільна білизна часто можуть бути причиною появи пролежнів і гнійничкових захворювань шкіри у слабких хворих. Ліжко хворих не менше 2 разів на добу потрібно перестилати.

1) За першим способом хворого повертають на бік до одного з бічних країв ліжка. Брудну простирадло згортають у напрямку до хворого, а потім чисте простирадло, скачану валиком в довжину, розкочують по матрацу та її валик укладають поруч з валиком брудної простирадла. Хворого повертають через обидва валика на іншу сторону ліжка, вже вкриту чистим простирадлом, після чого знімають брудне простирадло і повністю розгортають валик чистого простирадла.

Зміну простирадла у тяжкохворих виробляють зазвичай одним з наступних двох способів:
2)За другим способом по черзі піднімають ноги і таз хворого і у напрямку до його голові згортають валиком брудне простирадло, а замість неї розгортають згорнуту в поперечний валик чисте простирадло. Потім піднімають тулуб хворого, знімають брудне простирадло і на її місце розкочують другу половину чистого простирадла. За наявності двох санітарів при зміні постільної білизни краще всього на цей час перекласти хворого на каталку.

Зміна сорочки у тяжкохворого
Хворого піднімають над подушкою, позаду знизу піднімають сорочку до потилиці, знімають її через голову, а потім по черзі вивільняють рукави. При надяганні сорочки надходять навпаки. Спочатку по черзі втягають руки в рукави, а потім надягають сорочку через голову і розправляють вниз. При хворий руці знімають рукав сорочки зі здоровою рукою, а потім з хворої, а надягають рукав раніше на хвору руку, а потім на здорову. Для зручності рекомендується важкохворим надягати сорочки типу дитячих сорочечок.

Догляд за шкірою
Шкіра відіграє велику роль у життєдіяльності людини. Вона бере участь у терморегуляції організму, виділення з потом продуктів обміну речовин, регуляції нервових процесів і т.д.
Разом з тим шкіра легко забруднюється, що веде до ослаблення її функцій і може викликати гнійничкові й інші захворювання шкіри. Забруднення може сприяти і посилене потіння. Догляд за шкірою хворого має велике значення для його якнайшвидшого одужання.

Для підтримки потрібної чистоти тіла хворий один раз на тиждень і не рідше одного разу на 10 днів приймає гігієнічну ванну або душ при  температурі води 36-38С. Миття впроводять милом і мочалкою (губкою), які зберігають у дезінфікуючому розчині (2% розчин карболової кислоти, 1% розчин хлораміну та ін.) Ванну до і після миття кожного хворого ретельно миють і обполіскують дезінфікуючими розчинами.
Хворий миється за допомогою санітарки або під контролем медичної сестри. Особливо ретельно миють пахові і пахвові області, промежину і волосисті частини тіла. При наявності протипоказань до прийняття ванни хворого обтирають вологим рушником, змоченим водним розчином спирту або одеколону.
Під контролем медичного персоналу хворі самі або за допомогою санітарки щодня вранці і ввечері миють обличчя, шию і руки; руки миють також перед кожним прийомом їжі і після відвідин убиральні. Слабким хворим обличчя і руки обтирають вологим рушником (змоченим у воді).
Рекомендується один раз на 3-4 дні робити їм у положенні лежачи ножні ванни в тазу, поставленому на ліжко. При схильності до пітливості ноги миють щоденно і після миття присипають тальком або іншими засобами.

Догляд за волоссям та нігтями
При надходженні хворого до лікарні йому стрижуть волосся. При незгоді волосся можуть бути збережені. При цьому волосся на голові слід мити щотижня (навіть слабким хворим). Якщо хворий слабкий, то волосся миє санітарка. Після миття з милом волосся насухо витирають рушником і ретельно розчісують. При наявності вошей волосся стрижуть обов'язково.
Нігті на руках і ногах у всіх хворих коротко підстригають, щоб під ними не допускати накопичення бруду. Слабким хворим це робить медсестра.

Догляд за порожниною рота
Протягом дня в порожнині рота на слизовій оболонці, зубах і між ними скупчуються слиз і частинки їжі, в яких розмножуються численні мікроби, нерідко хвороботворні. Порожнину рота і зуби, особливо у хворих, повинні утримуватися в чистоті. Для цього активні хворі самостійно вранці при умовно і перед відходом до сну чистять зуби щіткою з допомогою зубної пасти (порошку) і ретельно прополіскують рот водою. Рекомендується також полоскати рот після кожного прийому їжі.


Презентація на тему «Перша допомога при кровотечах» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Засоби для захисту рослин»

text:
Засоби для захисту рослин
Засоби захисту рослин діляться на хімічні та біологічні. Хімічні засоби захисту рослин називають пестицидами.
Усі засоби захисту рослин класифікуються за хімічним складом, об'єктам застосування, за характером дії і способом проникнення у шкідливий організм.
За хімічним складом їх поділяють на три основні групи
неорганічні  сполуки (сполуки ртуті, міді, сірки, фтору, барію, бору, миш'яку і т.д.)
органічні сполуки (хлорорганічні, фосфорорганічні, синтетичні піретроїди, нітрофеноли, похідні тіо-і дітіокарбамінової кислот і т.д.);
біогенного походження, створені з продуктів життєдіяльності або самих бактерій, вірусів, грибів, рослин (піретріни, антибіотики).
неорганічні  сполуки
біогенного походження
По об'єктах застосування:
• інсектициди - для боротьби з шкідливими комахами;
• акарициди - проти кліщів;
• нематоциди - проти нематод;
• родентициди - проти гризунів;
• фунгіциди (антисептики) - проти грибів;
• антибіотики (антисептики, бактерициди) - проти бактерій;
• гербіциди - засоби боротьби з бур'янистою рослинністю;
• арборициди - проти смітної деревної рослинності.
Інсектициди
Інсектициди (від линського insectum — комаха і caedo — вбиваю)  — хімічні препарати для захисту рослин від шкідливих комах.
Певні комахи суттєво знижують, а в деяких випадках можуть повністю знищити врожай сільськогосподарських культур. Живлячись вегетативними чи генеративними органах рослин, крім прямого зменшення врожаю і його якості, шкідливі комахи і кліщі є джерелами розповсюдження вірусних і грибкових захворювань рослин.
Інсектициди використовують для захисту рослин від таких шкідливих комах. Контролюючи шкідників інсектициди допомагають попередити втрати врожаю і покращити його якість. Основні культури, де використовують інсектициди — зернові, плодові, овочеві культури і картопля.

Гербіциди
Гербіциди — хімічні препарати (або їхні композиції), що використовуються для боротьби з небажаною рослинністю. Широке застосування цих речовин у сільському господарстві привело до істотного збільшення врожаїв.  Однак в разі невмілого чи надмірного використання призводить до забруднення ґрунту і води, що, у свою чергу, викликає загибель птахів і дрібних тварин, і навіть створює загрозу здоров'ю людини. Вчений Гомбарк винайшов в 1768 р. і застосував на пелюстках ромашки. За характером дії на рослини гербіциди діляться на дві основні:
суцільні, що діють на всі види рослин
вибіркові (селективні), які придушують лише певні види рослин і відносно безпечні для інших.

Акарициди
Акарициди (від др.-греч. Ἄκαρι - кліщ і лат. Caedo - вбиваю) - різні хімічні препарати для боротьби з кліщами сільськогосподарських культур, продуктів, з паразитами домашніх тварин і птиці. Акарицидні обробки зон відпочинку є невід'ємною складовою профілактики кліщових інфекцій таких як кліщовий енцефаліт і хвороба Лайма. До акарицидів відносяться сірка і різні сіро-, хлор-і фосфорорганічні сполуки.
За характером дії пестициди поділяють на:
• контактні (що вбивають шкідливий об'єкт при контакті з ним)
• системні (проникають в тканини і провідну систему рослин і вбивають шкідливий об'єкт при живленні на такій рослині).
За способом проникнення існують препарати:
• контактної дії (через покриви тіла)
• кишкової дії (при проковтуванні)
• фуміганти (при диханні)
За гігієнічної класифікації пестициди поділяють на чотири групи:
• сильнодіючі отруйні речовини зі средньолетальною дозою (ЛД50) до 1 мг/кг маси тіла;
• високотоксичні - ЛД50 від 50 до 200 мг / кг;
• среднетоксичні - ЛД50 від 200 до 1000 мг / кг;
• малотоксичні - ЛД50 більше 1000 мг / кг.
Важливо відзначити, що за цією класифікацією будь-яка речовина, що не потрапила в перші три групи, відноситься до четвертої.
Вплив на навколышне середовище
Застосування пестицидів дозволяє отримувати стабільні врожаї і обмежувати поширення інфекцій, що передаються тваринами-переносниками, наприклад, малярії та висипного тифу. Однак непродумане використання пестицидів має і негативні наслідки. Воно веде до появи стійких до них видів організмів, особливо серед комах; губить хижаків (природних ворогів шкідників) та інших корисних тварин. Забруднюючи навколишнє середовище, пестициди загрожують і людині: зараз їх виявляють навіть у грунтових водах.
Наслідки
Загибель диких тварин при обробці полів пестицидами;
Масове розмноження шкідників після застосування пестицидів;
Поява шкідників, стійких до пестицидів.
Інтегрований захист рослин -

     раціональна, динамічна система захисту рослин від

     шкідливих організмів, що поєднує використання природних

     регултруют факторів середовища з диференційованим

     застосуванням на основі порогів шкодочинності комплексу

     ефективних методів, що задовольняють екологічним та

     економічним вимогам.
Жива природа - це не пасивний об'єкт нашого впливу, вона відповідає на нього активної пристосувальної реакцією. Цим пояснюється поява шкідників, стійких до пестицидів, причому їх кількість збільшується.
Методи боротьби з пестицидами
Карантинний - комплекс заходів , що дозволяє попередити поширення найбільш небезпечних шкідників.
Селекційний - виведення сортів рослин і порід тварин , стійких до хвороб і шкідливих комах .
Агротехнічний - прийоми обробки грунту , введення сівозмін , дотримання строку посівів і технології збирання та наукових рекомендацій застосування пестицидів.
Хімічний - створення нових пестицидів з високою вибірковістю дії і великою швидкістю розпаду .
Фізичний - боротьба з нічними комахами (оптичні пастки , лампи розжарювання) .
Біологічний - використання паразитів шкідників ; хижих і комахоїдних птахів і ссавців ; мікробів і вірусів ; синтетичних аналогів біологічно активних речовин.


title: Презентація на тему «Адаптивні ритми популяцій і організмів»

text:
Адаптивні ритми популяцій і організмів
Підготувала:
Учениця 11 класу
Черкаської ЗОШ І-ІІІ ст.
Колпакчі Яна
Що таке адаптивні біологічні ритми? Одне з найзагальніших явищ, які спостерігаються у природі — це сезонна періодичність. Чіткіше вона виражена в помірних і північних широтах, де зумовлює певну ритмічність життя організмів
У мешканців тропіків сезонні зміни виявляються не так чітко, хоча вони можуть бути зумовлені чергуванням періодів дощів і посушливих періодів.
 Як вам відомо, обертання Землі навколо Сонця і навколо своєї осі, а також Місяця навколо Землі, зумовлюють періодичні зміни світлового режиму, температури, вологості повітря, морські припливи і відпливи.

Періодичні зміни інтенсивності екологічних факторів впливають на формування у живих істот адаптивних біологічних ритмів: добових, припливно-відпливних, сезонних, річних.

З цими ритмами пов'язане явище «біологічного годинника» - здатності організмів реагувати на плин часу. Механізми цього явища ще остаточно не з'ясовано, але, безсумнівно, воно має важливе біологічне значення, оскільки дає змогу узгоджувати фізіологічні процеси організмів зі змінами в довкіллі.

Що таке добові ритми? Унаслідок обертання Землі навколо своєї осі двічі на добу змінюється освітленість, що зумовлює коливання температури, вологості та інших абіотичних факторів, які впливають на активність організмів. Зокрема, сонячне світло визначає періодичність фотосинтезу, випаровування води рослинами, час відкривання й закривання квіток тощо. Ви вже знаєте, що зміна дня і ночі впливає на процеси життєдіяльності тварин : рухову активність, обмін речовин та ін. У людини виявлено понад 100 життєвих функцій, інтенсивність яких залежить від часу доби.

Що таке сезонні ритми? Сезонні ритми пов'язані з обертанням Землі навколо Сонця, що зумовлює річні цикли змін кліматичних умов. З певною порою року в організмів пов'язані періоди розмноження, розвитку, стан зимового спокою, у тварин, зокрема, линяння, міграції, сплячка, а у листопадних рослин - щорічна зміна листя. Сезонні ритми впливають не лише на процеси життєдіяльності організмів, а й на їхню будову. Наприклад, у дафній і попелиць протягом року в особин різних поколінь закономірно змінюються розміри тіла і особливості будови певних його частин

Здатність організмів реагувати на зміни тривалості світлового періоду доби дає можливість заздалегідь пристосовуватись до сезонних змін умов довкілля. Явище фотоперіодизму властиве різним групам організмів, але найчіткіше виражене У видів, які мешкають В умовах різких сезонних змін

Що таке приливно-відпливні ритми? Вплив Місяця насамперед I позначається на житті водних організмів морів і океанів на-1 ший планети, пов'язане з припливами, які зобов'язані своїм існуванням спільного тяжінню Місяця і Сонця. Рух Місяця навколо Землі призводить до того, що існує не тільки добова ритміка припливів, а й місячна. Максимальної висоти припливи досягають приблизно раз на 14 днів, коли Сонце і Місяць знаходяться на одній прямій із Землею і надають максимальний вплив на води океанів. Найсильніше ритміка припливів позначається на організмах, що мешкають в прибережних водах.

Чергування припливів і відливів для живих організмів тут важливіше, ніж зміна дня і ночі, обумовлена обертанням Землі і похилим становищем земної осі. Цій складній ритміці припливів і відливів підпорядкована життя організмів, що мешкають в першу чергу в прибережній зоні.
Висновки:
Отже,все живе на нашій планеті несе відбиток ритмічного малюнка подій, характерного для нашої Землі. У складній системі біоритмів, від найкоротших - на молекулярному рівні - з періодом в декілька секунд, до глобальних, пов'язаних з річними змінами сонячної активності живе і людина. Біологічні ритми представляють собою один з найважливіших інструментів дослідження чинника часу в діяльності живих систем і їх часової організації.


title: Презентація на тему «Ембріотехнології і клонування» (варіант 1)

text:
Ембріотехнології і клонування
 Підготував:
учень 11-А класу
Ніколенко  Арсен

Мабуть, наймолодшим напрямком сучасної медицини можна вважати клітинні технології, в яких клітини є джерелом тих або інших необхідних чинників, наприклад пухлинних антигенів під час вакцинотерапії. Але використовувати клітину можна не тільки як джерело будь-яких субстанцій, а й для регенеративної медицини. Тут особливий інтерес викликають технології, засновані на стовбурових клітинах.

Стовбурові клітини (також відомі як шматові клітини) - це первинні клітини, що зустрічаються в усіх багатоклітинних організмах. Ці клітини можуть самовідновлюватися шляхом поділу клітини, а також можуть дифференціюватися в досить велику кількість спеціалізованих типів клітин. Цей термін вперше був введений у біологію О.О. Максимовим у 1908р.
Здатність до необмеженого поділу й перетворення на різні типи клітин (так звана плюрипотентность) робить їх ідеальним матеріалом для трансплантаційних методів терапії.
На ранніх стадіях розвитку ембріона, клітини неспеціалізовані. Вони отримали назву стовбурових (СК), тому що розташовані біля основи уявного стовбура генеалогічного дерева клітин, яке вінчає корона з різних спеціалізованих клітин.
На відміну від звичайних клітин, приречених виконувати чітко визначені функції в організмі,СК у процесі розвитку мають можливість набувати спеціалізації. СК розмножуються шляхом поділу, як і всі інші клітини. Відмінність полягає в тому, що вони можуть ділитися необмежено, а зрілі клітини зазвичай мають обмежену кількість циклів поділу.
Також ці клітини здатні до диференціювання — процесу необоротньої спеціалізації клітин.
Потрапляючи в організм під час трансплантації, СК продовжують ділитися й самі знаходять місце, де їхня допомога найпотрібніша. Ця здатність СК отримала назву хоумінга. Отже, хоумінг — це здатність клітин до міграції в «потрібне місце» — «рідний» орган і тканину (у свою стовбурову нішу) або в ділянку ушкодження.
Клонування — це метод розмноження статевороздільних істот (тварин і людей), з допомогою якого в нестатевий спосіб можна отримати новий організм, який буде генетично ідентичним до організму, що передбачається клонувати.
Існують два різні шляхи, з допомогою яких можна досягнути клонування.    1. Перенесення ядра клітини суб’єкта, якого хочуть клонувати (дублювати).     2. Розщеплення ембріонів, тобто штучне проведення природного процесу формування ідентичних близнюків (або монозигот), який полягає в мікрохірургічному поділі ембріональних клітин на перших стадіях їхнього розвитку (до 14 днів після запліднення) на два або більше ідентичних ембріонів.


title: Презентація на тему «Селекція організмів»

text:
Селекція організмів
Селекція займається створенням сортів і гібридів сільськогосподарських рослин, порід тварин, штамів мікроорганізмів і вивчає методи всього вище перерахованого. Селекцією також називають галузь сільськогосподарського виробництва, що займається виведенням порід тварин, сортів і гібридів різних культур.

За допомогою селекції розробляються способи впливу на рослини й тварин. Це відбувається з метою зміни їхніх спадкових якостей у потрібному для людини напрямку. Селекція стала однією з форм еволюції рослинного й тваринного світу. Вона підпорядкована тим самим законам, що й еволюція видів у природі, однак природний добір тут частково замінений штучним.

Залежно від цілей селекцію проводять на якість (смак, зовнішній вигляд, збереження плодів та овочів, вміст білка та амінокислот у зерні, жирномолочність), стійкість до хвороб, шкідників та несприятливих кліматичних умов, урожайність рослин, плодючість та продуктивність у тварин тощо.
Основними методами селекції є добір, гібридизація з використанням гетерозису та цитоплазматичної чоловічої стерильності, поліплоїдія та мутагенез.

1. Південноазіатський (Індія) — рис, цукрова тростина, манго, цитрусові…
2. Східноазіатський (Китай) — просо, соя, гречка, ячмінь, цибуля, груша...
3. Південно-Західноазіатський (Середня і Мала Азія) — пшениця, бавовник…
4. Середземноморський — сочевиця, маслини, капуста, буряк, редька…
5. Абіссінський (Африка) — тверда пшениця, ячмінь, кава, сорго, банан…
6. Центральноамериканський (Мексика) — кукурудза, бавовник, какао…
7. Андійський (Південна Америка) — картопля, ананас, кокаїновий кущ…

Центри походження рослин
СЕЛЕКЦІЯ В РОСЛИННИЦТВІ
Основною задачею селекції рослин є підвищення врожайності в рослинництві шляхом створення високопродуктивних сортів. Основними методами селекції рослин є гібридизація і штучний добір.
  На початку селекційної роботи ставиться конкретна задача, для виконання якої підбирають відповідні батьківські форми. При неможливості знайти потрібний початковий матеріал застосовують різні мутагенні чинники (хімічні речовини, випромінювання) для прискорення отримання індукованих мутацій. При дії мутагенних чинників, які руйнують веретено поділу (наприклад, колхіцина), часто вдається отримати рослини з кратним збільшенням набору хромосом — поліплоїдні форми. Поліплоїди рослин мають більшу врожайність і стійкість до несприятливих умов середовища в порівнянні з диплоїдними.

Гібридизація — процес утворення або отримання гібридів, в основі якого лежить об'єднання генетичного матеріалу різних клітин в одній клітині. У селекції застосовують близькоспоріднене схрещування (інбридинг) і схрещування неспоріднених організмів (аутбридинг). Близькоспоріднена гібридизація у рослин заснована на штучному запиленні своїм пилком звичайно перехресно-запилюваних рослин. Самозапилення веде до підвищення гомозиготності і закріплення спадкових властивостей. Потомство, отримане від однієї гомозиготної рослини шляхом самозапилення, називається чистою лінією. У особин чистих ліній часто знижується життєздатність і падає врожайність. Але якщо схрестити різні чисті лінії між собою (міжлінійна гібридизація), то спостерігається явище гетерозису — підвищена життєздатність і плодючість в першому поколінні гібридів, яка поступово знижується. Гетерозис пояснюється переходом більшості генів в гетерозиготний стан. Явище гетерозису у рослин можна закріпити при вегетативному розмноженні (бульбами, живцями, цибулинами тощо).
Віддалена гібридизація дозволяє поєднувати в одному організмі цінні ознаки різних видів і навіть родів. Така гібридизація здійснюється насилу, і міжвидові гібриди звичайно безплідні, оскільки утруднена кон'югація хромосом різних видів при мейозі. Подолати безплідність міжвидових гібридів вперше вдалося Г. Д. Карпеченку в 1924 р. Він отримав гібрид редьки і капусти з диплоїдним набором хромосом 18 (9 «редькових» і 9  «капустяних»), який був абсолютно безплідний. Для подолання безплідності учений подвоїв число хромосом кожного виду (отримав поліплоїдну форму гібрида), внаслідок чого в каріотипі опинилося 36 хромосом (по 18 «редькових» і «капустяних»). Це створило можливість кон'югації гомологічних хромосом капусти з «капустяними» і редьки з «редьковими». Кожна гамета несла по одному набору хромосом капусти і редьки (9+9 = 18). В зиготі знову виявлялося 36 хромосом. Отриманий міжвидовий гібрид став плодовитим. Таким чином, поліплоїдія е одним із способів відновлення плодючості міжвидових гібридів у рослин.
 Великий внесок в селекцію рослин зробив І. В. Мічурін (1855—1935). В основі його робіт лежить поєднання трьох основних методів: гібридизації, добору і дії умов середовища на гібриди, що розвиваються (їх «виховання» в бажаному напрямі). Велике значення І. В. Мічурін надавав підбору початкових батьківських форм для гібридизації. Він схрещував місцеві морозостійкі сорти з південними. Одержувані сіянці піддавав строгому добору і поміщав у відносно суворі умови. Цим методом отримана яблуня Слов'янка, гібрид Антонівки та південного Ранету ананасового.
  Особливе значення Мічурін надавав схрещуванню географічyо віддалених форм, що не ростуть в тій місцевості, де здійснюється гібридизація. Таким методом виведений сорт Бельфлер-китайка, отриманий у результаті гібридизації китайської яблуні з Сибіру і американського сорту Бельфлер жовтий.
  Серед методів «виховання» гібридів І. В. Мічуріним розроблений метод ментора. Він полягає у тому, що ознаки гібрида, що розвивається, змінюються під впливом щепи або підщепи. Цей метод застосовувався при виведенні сорту Бьфлер-китаелйка, оскільки перші гібридні плоди дрібні та кислі. Вплив ментора слід розглядати як зміну домінування в процесі розвитку гібрида.

Селекція тварин
Як і в селекції рослин, на ранніх етапах розвитку тваринництва породи створювалися в результаті несвідомого добору або під впливом природноекономічних умов. Але процес нагромадження зоотехнічної інформації тривав, і незабаром склалися певні методи створення порід за заздалегідь наміченою програмою добору й підбору. Почав використовуватися інбридинг, щоб закріпити певні якості. Інбридинг — близькоспоріднене схрещування тварин. У такий спосіб були виведені чимало порід світового значення (шортгорнська, голландська породи великої рогатої худоби й ін.).

У селекції тварин широко застосовуються сучасні генетичні методи. Серед них велике значення мають генетика популяцій, а також імуногенетика. Постійно розробляються методи вивчення мінливості, спадковості й генетичної кореляції. Ознак, оцінки генотипу тварин і добору плюсівваріантів, що й забезпечило вищий науковометодичний рівень селекційних робіт.
У домашніх тварин, подібно до рослин, часто можна спостерігати явище гетерозису. Він застосовується у тваринництві й птахівництві.
За допомогою селекції стало можливим підвищення білковості молока в молочної худоби, збільшення виходу м'яса і зменшення вмісту жиру в тушах м'ясних порід великої рогатої худоби і свиней, одержання вовни необхідної довжини й тонкості в овець і т. д.

Селекція мікроорганізмів
Важливу роль у житті людини відіграють і мікроорганізми. За їхньою допомогою можна створювати речовини, що використовуються в різних областях медицини й промисловості (виробництво деяких органічних кислот, спирту, хлібопечення, виноробство ґрунтуються на діяльності мікроорганізмів).
Виняткове значення для здоров'я людини мають антибіотики, їх відносять до особливих речовин. Антибіотики є продуктами життєдіяльності деяких мікробів і грибів, що вбивають хвороботворні мікроби й віруси.

Методи селекції широко застосовуються, щоб одержати найпродуктивніші форми мікроорганізмів. За допомогою методів добору вчені виділяли штами мікроорганізмів, які були активними синтезаторами того або іншого продукту, використовуваного людиною. Це можуть бути антибіотики, вітаміни й інші речовини.
Мікроорганізми можуть мутувати, що закріплено спадково. Учені широко використовують метод експериментального отримання мутацій під дією рентгенівських, ультрафіолетових променів і деяких хімічних сполук. За допомогою таких методів спадкова мінливість мікроорганізмів підвищується в десятки і навіть сотні разів.

Презентацію виконала
учениця 11-А класу
Конюх Анастасія
Дякую за увагу!!!


Презентація на тему «Будова ока»


title: Презентація на тему «Овочеві культури – як лікарські препарати»

text:
Овочеві культури – як лікарські препарати
Ваша їжа повинна бути ліками, а ваші ліки повинні бути їжею.
Гіппократ
Ми живемо не для того, щоб їсти, а їмо для того, щоб жити.
Сократ
Тварина насичується, людина їсть, розумна людина вміє харчуватися.
Брилья-Саварен
План
Вступ
Овочеві культури як лікарські препарати
Гарбуз
Капуста білоголова
Картопля
Квасоля
Кріп
Морква
Огірок
Петрушка
Помідор
Редька, редиска
Столовий буряк
Хрін
Цибуля
Часник
lll.   Література

     Овочеві культури – основне джерело різноманітних вітамінів, мінеральних солей, вуглеводів, фітонцидів та інших поживних речовин.
     Частіше всього, захворівши, люди купують дорогі ліки в аптеках і не здогадуються, що вилікувати нежить можна цибулею чи часником, кашель – чорною редькою, а проти глистів застосувати насіння гарбуза.
     Кожна овочева культура – це аптека в мініатюрі. Але щоб овочі були ліками, а не навпаки, необхідно правильно їх вирощувати і доглядати. В такому випадку овочеві культури стануть могутнім засобом регуляції процесів життєдіяльності, зміцнення здоров’я,підвищення працездатності, продовження тривалості життя.
Вступ
Гарбуз
Гарбуз звичайний – однорічна однодомна трав’яниста рослина з родини гарбузових. Лікарі радять вживати м’якоть гарбуза для покращення роботи кишечника, проти склерозу, при ожирінні, а також тим, хто переніс хворобу Боткіна.
Не дивлячись на досить розповсюджене значення м’якоті плодів,головне медичне значення за насінням гарбузів. Воно згубно діє проти глистів. Народна медицина рекомендує вживати гарбузовий відвар з медом при безсонні. Відваром з порізаних плодоніжок користується в народі для лікування хвороб серця і нирок. Таким же відваром можна вгамувати зубний біль.
Капуста білоголова

Всі сорти капусти належать до родини хрестоцвітих. Здавна капуста цінувалась не тільки як харчова, але як і лікарська рослина. Лікарі рекомендують вживати побільше свіжої або квашеної капусти при весняному нездужанні.
Особливо корисно випивати вранці натщесерце склянку соку квашеної капусти. В народі для лікування наривів та гнійних чиряків використовують листя капусти. Від кашлю вживають сік капусти з цукром або медом. Жування капусти або полоскання ротової порожнини укріплює ясна. Використовується капуста і в косметиці. Якщо волосся тонке і січеться, втирають в шкіру голови суміш капусти, лимона і шпинату – це укріплює волосся і надає йому блиску. З квашеної капусти роблять примочки при юнацьких вугрових висипах.
Картопля
Однорічна трав’яниста рослина родини пасльонових. Як лікувальний засіб сік картоплі вживають при хворобах шлунка і кишечника. Ширше використання картоплі знаходимо в народній медицині. Нею ефективно лікують ангіну.
Картоплю варять у невеликій кількості води, щоб йшла пара саме від картоплі. Накрившись рушником з головою, схиляються над посудиною і вдихають її ротом і носом протягом 10 – 15 хв. Після завершення інгаляції необхідно відразу лягти в ліжко. У народі розтерті сирі бульби прикладають до пошкоджених ділянок шкіри при опіках. У косметиці користуються масками з картоплі особливо вони корисні для старіючої шкіри.
Квасоля
Однорічна трав’яниста рослина родини бобових. Лікарі радять вживати квасолеві супи і чай з бобів квасолі при хворобах серця. Велике значення має застосування квасолі хворим на цукровий діабет. Лікар-фітотерапевт Зимна рекомендує використовувати плоди квасолі при хворобах нирок, а відвар трави(стебел) – при хворобах серця.
В народі відомий ще один спосіб застосування квасолі як лікарського препарату – це квасолеве борошно. Ним користуються для лікування виразок шкіри. Проте сире насіння квасолі споживати не можна, воно містить отруйну речовину, яка легко руйнується в процесі варіння.
Кріп
Однорічна трав’яниста рослина родини зонтичних. У давнину і в середні віки кріп вирощували і як пряний овоч і з лікувальною метою. Його плоди використовували при безсонні для кращого виділення молока  у матерів, а листки і плоди – при запаленні сечового міхура, захворювання печінки.
Якщо до страви додати трохи кропу, то вона потребує менше солі. Але в страви для збереження поживних речовин кріп потрібно класти перед їх вживанням. Зовнішньо кріп застосовують у вигляді примочок та гнійних ураженнях шкіри. В косметиці настій листків кропу використовують у вигляді компресів на втомлені очі. Для морщинистої шкіри рекомендують спиртовий настій кропу.

Морква
Дворічна трав’яниста рослина родини зонтичних. Щоденне вживання свіжої моркви значно укріплює організм, підвищує його стійкість до інфекцій і несприятливих впливів зовнішнього середовища. Дуже ефективне лікування морквяним соком при поганому складі крові, порушенні зору.
Більше ширше використовують моркву в народній медицині. Її використовують від кашлю, для пом’якшення хрипкості голосу. Для цього до соку додають цукор або мед і полощуть горло. Таким же сиропом змащують рот від молочниці у малят, а дорослі користуються ним при запаленні слизової оболонки рота. При нежиті в народі закапують ніс через кожні дві години соком моркви.
Огірок
Однорічна трав’яниста рослина родини гарбузових. Лікарі рекомендують огірок людям з хворобами серця, кишечника, щитовидної залози. Дуже корисний для тих кому загрожує облисіння, він покращує стан волосся, зубів,нігтів.
Людям із зайвою вагою радять навіть робити “ огіркові ” дні. Широко використовують свіжі огірки в косметиці. Огірковий сік застосовують як засіб проти вугрів, веснянок і засмаги. Суміш соків огірка і капусти, взятих порівну, використовують для живлення жирного волосся. В народних травниках також радять робити спиртовий напій з огірків. Він добре зберігається, відбілює шкіру, робить її гладенькою та свіжою.
Петрушка
Дворічна трав’яниста рослина родини зонтичних. Лікарською сировиною петрушки є листки, насіння і корінь. Петрушка багато корисними речовинами. Лікарі використовують як препарат, що покращує травлення і збуджує апетит.
Листя і сік петрушки зменшують свербіння від укусів бджіл і комарів. В косметиці петрушку застосовують як відбілюючий засіб. Для виведення веснянок, миють обличчя міцним відваром з коріння, змішаним з соком лимона.
Помідор
Однорічна трав’яниста рослина родини пасльонових. Томати багаті на вітамін С і використовуються проти хвороб ясен. За допомогою помідорів лікують різні захворювання.
Томатний сік лікує виразкові хвороби шлунка, а так само запори. Для лікування шлункових захворювань необхідно пити томатний сік після їжі три рази на день. Для профілактики серцево-судинних захворювань необхідно вживати помідори як у свіжому вигляді, так і в обробленому. Завдяки лікопену томати мають такий яскравий червоний колір. Лікопен має антиракову дію, запобігаючи мутації ДНК і діленню ракових клітин.
Редька і редиска

Дворічні трав’янисті рослини родини хрестоцвітих. Редька і редиска не тільки близькі родичі, вони мають і подібні лікарські властивості. Ці овочі збуджують апетит, покращують травлення.
Редьці властива сильна протимікробна дія, завдяки чому, натерту редьку чи сік можна використовувати для лікування гнійних ран та виразок. Тертою редькою користуються як засобом для розтирання при радикуліті, запаленнях м’язів. В народній медицині сік редьки з медом(1:1)вживають від кашлю, як заспокійливе й відхаркуюче. Від обморожень у народі використовують чорну терту редьку, зварену в гусячому салі. В косметиці готують маски з тертої редьки змішаної зі сметаною або соняшниковою олією для живлення та відбілювання сухої шкіри. Коренеплід можна використовувати для відбілювання веснянок.
Столовий буряк
Дворічна трав’яниста рослина родини лободових. Найбільше нагромаджується речовин, які лікують кров, поліпшують зір у черешках буряка.
Столові буряки багаті на різноманітні вітаміни, тому їх вживають при нестачі вітамінів. Також в них містяться речовини, що виводять з кишечника різноманітні шкідливі,отруйні речовини мікробного походження, гниючі речовини кишкових паразитів. Здавна народним засобом лікування недокрів’я є суміш соків з рівних частин буряка, моркви, редьки. При зовнішніх запальних процесах, виразках, ударах рекомендується крім внутрішнього вживання бурякового соку, прикладати на вражене місце кашку коренеплода або свіжі листки. Також буряковий сік застосовують під час нежиті з густими виділеннями.
Хрін
Багаторічна трав’яниста рослина родини хрестоцвітих. Стародавні слов’яни використовували хрін у їжу та з лікувальною метою. Як лікувальний засіб хрін вживають при недокрів’ї, хворобах ясен, малярії. Хрін у вигляді кашки в мішечку або настою на оцті чи горілці застосовують для компресів при різних захворюваннях, він діє подібно до гірчичників.
Хрін виявляє сильну протимікробну дію, і тому настій його коренів вживають для промивань, полоскань і компресів при запальних процесах. Він прискорює загоєння застарілих гнійних ран і виразок. При зубному болі, ангіні, стоматиті – соком з тертого хрону розведеного з водою полощуть рот і горло. У косметиці настоєм коренів хрону виводять веснянки й засмаг на обличчі.
Цибуля
Багаторічна трав’яниста рослина родини цибулястих. В сучасній методиці цибуля використовується з метою профілактики нестачі вітамінів в організмі. Цибуля глистогінний засіб.
Вік кашлю вживають цибулю з медом. З давнини дійшов спосіб лікувати цибулею гнійні захворювання шкіри,нариви,чиряки. Цибулею лікують нежить, для чого закладають в ніс кусочок ати, змоченої соком цибулі, розведеним кип’яченою водою(1:1). В косметиці кашку з цибулі застосовують для виведення вугрів, веснянок, бородавок,мозолів. З давнини зберігся народний спосіб укріплювати волосся, при його випадінні, шляхом втирання в шкіру голови соку цибулі.

Часник
Дворічна трав’яниста рослина родини цибулинних.  Часник збуджує апетит, сприяє кращому засвоєнню їжі, зменшує к-ть газів у шлунку. Настій часнику на горілці в народній медицині рахується засобом при камінні в нирках та сечовому міхурі.
При простудних захворюваннях дихальних шляхів, груди натирають кашкою з часнику змішаною зі свинячим жиром. Також часник сприяє гоєнню гнійних ран, його рекомендують при болісних мозолях прикладати на ніч, змішавши з порошком крейди. Але зловживати часником не можна. В день можна використовувати 3-5 зубців. Особливо потрібно бути обережним людям з порушенням діяльності серця.
Література
Аптека землі, води і трав. Зб. Рецептів / Упоряд. Н. Совенко. –К.: Видавничий центр “Фінпрес” ,1993.
Володарська А.Т., Скляривський М.О. Вітаміни на грядці. – К.: Урожай, 1989.
Довідник по овочівництву. / за ряд. Г.Л. Бондаренко. – К.: Урожай, 2000.
Дудченко Л.Г., Крищенко В.В. Пищевые растения – целители. – К.: Наукова думка, 1988.
Зубицька Н., Зубицький Д. Морква проти хвороби. / Зелений світ. – 1993. - №2
Зубицька Н., Зубицький Д. Цілюща квасоля. / Дім, сад, город. – 1990. -№3
Кархут В.В. Ліки навколо нас. – К.: Здоров’я, 2003.
Мамчук Ф.Г., Гладун Я.Д. Лікарські рослини на присадибній ділянці. – К.: Урожай, 1989.
Павленко Л.О. Цілющі скарби Землі. – К.: Наукова думка, 1998.
Русенька Н.Г. 12 місяців здоров’я. – К.: В-во «Киїська правда», 1999.
Скляревський Л.Я., Губанів Н.Л., Лекарственные растения в быту.


title: Презентація на тему «Ураження електричним струмом» (варіант 1)

text:
Ураження електричним струмом.
Причини ураження електричним струмом.
Деякі з них:
- дотик безпосередній до струмопровідних частин електроустановок, які діють під напругою. Це може статися через несправність огороджувальних пристроїв електроустановок, помилкові дії персоналу, коли роботи виконуються поблизу чи безпосередньо на струмопровідних елементах, що знаходяться під напругою, а також з появою напруги (в результаті помилкової подачі) на раніше вимкнених електроустановках і ділянках мережі;
- важкі і смертельні нещасні випадки (понад 200), проаналізовані В.Е.Манойловим, показали, що на випадковий дотик, не викликаний виробничою необхідністю і помилковою подачею напруги, в процесі ремонтів і оглядів електроустановок, припадає близько 53 % усіх електротравм;

Деякі терміни.
Електробезпека - система організаційних і технічних заходів і засобів, що забезпечують захист людей від шкідливого і небезпечного впливу електричного струму, електричної дуги, електромагнітного поля і статичної електрики.
Електротравма - травма, зумовлена впливом електричного струму чи електричної дуги.
Електротравматизм - явище, що характеризується сукупністю електротравм.

Небезпечний фактор.
Ураження електричним струмом відносяться до небезпечних факторів, що відображаються на всьому організмі. Проте всі електротравми умовно поділяють на два основних види: місцеві електротравми, коли виникає місцеве ураження організму, електричний опік, електричні знаки, металізація шкіри; загальні електротравми, коли уражається весь організм людини через порушення нервової системи, нормальної діяльності життєво важливих органів і систем - електричний удар.

Протікання електричного струму крізь людину.
Характерні шляхи струму в тілі людини: 1 — ліва рука — ноги; 2 — рука — рука; 3 — голова — ноги; 4 — голова — руки; 5 — права рука — ноги; 6 — нога — нога; 7 — голова —руки — ноги
5
7
Ступінь небезпеки впливу електричного струму залежить від:
- сили електричного струму, що протікає через людину;
- роду і частоти електричного струму;
- шляху протікання електричного струму через тіло людини;
- тривалості впливу струму на людину;
- індивідуальних особливостей людини;
- умов зовнішнього середовища, в якому працює людина.

Найнебезпечніші петлі проходження сруму крізь людину.
сИла електричного струму.
Відчутний струм - електричний струм силою від 0,6 до 1,5 мА, що викликає під час проходження через організм відчутне подразнення.
Струм, що не відпускає - електричний струм, що викликає при проходженні через людину непереборні судорожні скорочення м'язів руки, в якій затиснута струмопровідна частина. При струмі 3-5 мА (50 Гц) подразнюється вся кисть руки, яка торкається струмопровідних частин, при 8-10 мА біль охоплює всю руку, а при 15 мА судороги м'язів рук стають непереборними, а біль нестерпним. Людина при цьому не може розтиснути руку, в якій затиснута струмопровідна частина.
Граничний фібриляційний струм - найменше значення фібриляційного струму. Значення його лежить у межах від 100 мА до 5 А для струму 50 Гц і від 300 мА до 5 А для постійного струму.

Питомий опір шкіри.
Шкіра має найбільший питомий опір, що, головним чином, і визначає електричний опір тіла людини. Шкіра людини має два основних шари: зовнішній - епідерміс і внутрішній - дерма. Зовнішній шар шкіри складається з рогового і паросткового шарів. Роговий шар шкіри являє собою кілька десятків шарів ороговілих клітин, що мають лускату будову і щільно прилягають один до одного. У цьому шарі немає кровоносних судин і нервів. Товщина рогового шару на окремих ділянках тіла може досягати 0,2 мм і більше. На долонях і підошвах, що піддаються механічним впливам, товщина цього шару найбільша. Роговий шар найбільш міцний, у сухому стані його питомий електричний опір 105-106 Ом-м.

Опір тіла.
Опір тіла людини складається з електричного опору різних тканин тіла, які мають різні значення. Питомий об'ємний опір (Ом-м), наприклад, при змінному струмі 50 Гц складає:
- сухої шкіри - від 3-103 до 2-104;
- кісток від 1-104 до 2- 106;
- жирової тканини - від 30 до 60;
- м'язової тканини - від 1,5 до 3;
- крові - від 1 до 2;
- спинномозкової рідини - від 0,5 до 0,6.

Перша допомога, при ураженні електричним струмом.
Схема надання першої допомоги при ураженні електрострумом:
1 - знеструмити постраждалого (не забувайте про власну безпеку!);
2 - при раптовій зупинці серці – нанесіть прекардіальний удар по грудині и приступіть до реанімації;
3 - при кровотечі – накладіть кровоспинний джгут, стиснувши пов’язку;
4 - при електричних опіках і ранах – накладіть стерильні пов’язки;
5 - при переломах кісток кінцівок – шини (можна використати будь-які підручні засоби)
6 - викличте швидку допомогу.

1
2
3
4
5
6
Неприпустимо:
- торкатися до потерпілого без попереднього знеструмлення;
- втрачати час на пошуки вимикача електроструму якщо можна перерубати або скинути електродріт предметом, що не проводить електрострум;
- припиняти реанімацію до появлення ознак біологічної смерті (трупних плям);
- наближатися до електродроту, що лежить на землі бігом або великими кроками;
- закопувати ураженого блискавкою в землю.

Дякую за увагу.


Презентація на тему «Синдром Эдвардса»


Презентація на тему «Печінка та кишечник»


Презентація на тему «European Union»


title: Презентація на тему «My favorite kind of sport» (варіант 1)

text:
My   favorite kind of sport
Sport is very important part of our life. I think, if you want to be healthy, strong and beautiful you should go in for sports.
My favorite kind of sport isRhythmic Gymnastics.
The history of the rhythmic gymnastic began in 1913, when the first high school of artistic movement was opened in the USSR. The development of the sport proceeded with the unusual rapidity. The decision to include this sport in the Olympic Games was taken in 1980.
Previously, I went in for rhythmic  gymnastics. Totally, I dedicated 7 years of my life to this kind of sport. I did a big mistake, leaving this affair.
Rhythmic gymnastic is very popular in Ukraine. Our school is famous in the whole world. That's why, we have a lot of beautiful gymnasts.
Ekaterina SerebrianskayaOlympic champion 1996
The End !


title: Презентація на тему «Бионика» (варіант 2)

text:
БИОНИКА
“БИОлогия” и “техНИКА” прикладная наука о применении в технических устройствах и системах принципов, свойств, функций и структур живой природы

Основные направления работ по бионике охватывают следующие проблемы:
  	изучение нервной системы человека и животных и моделирование нервных клеток (нейронов) и нейронных сетей для дальнейшего совершенствования вычислительной техники и разработки новых элементов и устройств автоматики и телемеханики (нейробионика);
	исследование органов чувств и других воспринимающих систем живых организмов с целью разработки новых датчиков и систем обнаружения;
	изучение принципов ориентации, локации и навигации у различных животных для использования этих принципов в технике;
	исследование морфологических, физиологических, биохимических особенностей живых организмов для выдвижения новых технических и научных идей.

Различают:
	биологическую бионику - изучающую процессы, происходящие в биологических системах;
	теоретическую бионику - строящую математические модели этих процессов;
	техническую бионику - применяющую модели теоретической бионики для решения инженерных задач.
Взаимосвязь природы и техники
люди начали бережнее относится к природе, пытаясь присмотреться кеё методам, с тем чтобы разумно использовать их в технике. Эти методы могут служить образцом для развития промышленных средств, безопасных для окружающей среды. Природа как эталон - и есть бионика. Понимать природу и брать её за образец – не означает копировать.
	В прошлом отношение человека к природе было потребительским, техника эксплуатировала и разрушала природные ресурсы. Но постепенно
Однако природа может помочь нам найти правильное техническое решение довольно сложных вопросов. Природа подобна огромному инженерному бюро, у которого всегда готов правильный выход из любой ситуации.
электроникой, навигацией, связью, морским делом и другими.
Идея применения знаний о живой природе для решения инженерных задач принадлежит Леонардо да Винчи, который пытался построить летательный аппарат с машущими крыльями, как у птиц: орнитоптер.
Бионика тесно связана с биологией, физикой, химией, кибернетикой и инженерными науками:

В 1960 в Дайтоне (США) состоялся первый симпозиум по бионике, который официально закрепил рождение новой науки.
Кибернетика
	Появление кибернетики, рассматривающей общие принципы управления и связи в живых организмах и машинах, стало стимулом для более широкого изучения строения и функций живых систем с целью выяснения их общности с техническими системами, а также использования полученных сведений о живых организмах для создания новых приборов, механизмов, материалов и т. п.

Архитектурная бионика
      функционально оправданных архитектурных форм, отличающихся красотой и гармонией, и создание новых рациональных конструкций с одновременным использованием удивительных свойств строительного материала живой природы, и открытие путей реализации единства конструирования и создания архитектурных средств с использованием энергии солнца, ветра, космических лучей. Но, пожалуй, наиболее важным ее результатом может быть активное участие в создании условий сохранения
Это новое явление в архитектурной науке и практике. Здесь и возможности поиска новых,

живой природы и формировании гармоничного ее единства с архитектурой.

Моделирование живых организмов
	Создание модели в бионике - это половина дела. Для решения конкретной практической задачи необходима не только проверка наличия интересующих практику свойств модели, но и разработка методов расчёта заранее заданных технических характеристик устройства, разработка методов синтеза, обеспечивающих достижения требуемых в задаче показателей.
	И поэтому многие бионические модели, до того как получают техническое воплощение, начинают свою жизнь на компьютере. Строится математическое описание модели. По ней составляется компьютерная программа - бионическая модель. На такой компьютерной модели можно за короткое время обработать различные параметры и устранить конструктивные недостатки.
Сегодня бионика имеет несколько направлений:

	Архитектурно-строительная бионика изучает законы формирования и структурообразования живых тканей, занимается анализом конструктивных систем живых организмов по принципу экономии материала, энергии и обеспечения надежности.
	Нейробионика изучает работу мозга, исследует механизмы памяти. Интенсивно изучаются органы чувств животных, внутренние механизмы реакции на окружающую среду и у животных, и у растений.
Архитектурно-строительная бионика
	                     В архитектурно-строительной
                                бионике большое внимание
                                уделяется новым строительным
                                технологиям. Например, в области
                                разработок эффективных и безотходных строительных технологий перспективным направлением является создание слоистых конструкций. Идея заимствована у глубоководных моллюсков. Их прочные ракушки, например у широко распространенного "морского уха", состоят из чередующихся жестких и мягких пластинок. Когда жесткая пластинка трескается, то деформация поглощается мягким слоем и трещина не идет дальше. Такая технология может быть использована и для покрытия автомобилей.

Нейробионика
   		Нейробионика - научное направление, изучающее возможность использования принципов строения и функционирования мозга с целью создания более совершенных технических устройств и технологических процессов. Основными направлениями нейробионики являются изучение нервной системы человека и животных и моделирование нервных клеток-нейронов и нейронных сетей. Это дает возможность совершенствовать и развивать электронную и вычислительную технику.

   		Яркий пример Архитектурно-строительной бионики — полная аналогия строения стеблей злаков и современных высотных сооружений. Стебли злаковых растений способны выдерживать большие нагрузки и при этом не ломаться под тяжестью соцветия. Если ветер пригибает их к земле, они быстро восстанавливают вертикальное положение. В чем же секрет? Оказывается, их строение сходно с конструкцией современных высотных фабричных труб — одним из последних достижений инженерной мысли.

Первые примеры Бионики
	Почти любая технологическая проблема, которая встает перед дизайнерами или инженерами, была уже давно успешно решена другими живыми существами. Например, производители прохладительных напитков постоянно ищут новые способы упаковки своей продукции. В то же время обычная яблоня давно решила эту проблему. Яблоко на 97% состоит из воды, упакованной отнюдь не в древесный картон, а в съедобную кожуру, достаточно аппетитную, чтобы привлечь животных, которые съедают фрукт и распространяют зерна.
	Основание Эйфелевой башни напоминает костную структуру головки бедренной кости.
	Специалисты по бионике рассуждают именно таким образом. Когда они сталкиваются с некоей инженерной или дизайнерской проблемой, они ищут решение в «научной базе» неограниченного размера, которая принадлежит животным и растениям.

Застёжки-липучки
Группа, в состав которой вошли архитекторы, инженеры, дизайнеры, биологи и психологи, разработала проект "Вертикальный бионический город-башня". Через 15 лет в Шанхае должен появиться город-башня (по прогнозам ученых, через 20 лет численность Шанхая может достигнуть 30 млн человек). Город-башня рассчитан на 100 тысяч человек, в основу проекта положен "принцип конструкции дерева".

Присоски
	Осьминог: осьминог изобрёл изощрённый метод охоты на свою жертву: он охватывает её щупальцами и присасывается сотнями, целые ряды которых находятся на щупальцах. Присоски помогают ему также двигаться по скользким поверхностям, не съезжая вниз.

Технические присоски: если выстрелить из рогатки присасывающейся стрелой в стекло окна, то стрела прикрепится и останется на нём. Присоска слегка закруглена и расправляется при столкновении с преградой. Затем эластичная шайба опять стягивается; так возникает вакуум. И присоска прикрепляется к стеклу.
		В направлении создания прямоходящих двуногих роботов дальше всех продвинулись ученые из Стенфордского университета. Они уже почти три года экспериментируют с миниатюрным шестиногим роботом, гексаподом, построенным по результатам изучения системы передвижения таракана. Первый гексапод был сконструирован 25 января 2000 г. Сейчас конструкция бегает весьма шустро — со скоростью 55 см (более трех собственных длин) в секунду — и так же успешно преодолевает препятствия.
		В Стенфорде так же разработан одноногий прыгающий монопод человеческого роста, который способен удерживать неустойчивое равновесие, постоянно прыгая. Как известно, человек перемещается путем «падения» с одной ноги на другую и большую часть времени проводит на одной ноге. В перспективе ученые из Стенфорда надеются создать двуногого робота с человеческой системой ходьбы.
Крыши,
отталкивающие воду

	Важную роль при строительстве домов играет крыша, которая
должна защищать помещения здания от попадания воды.
Кокон из яйца паука
	Паук  изготовляет  тонкую «накидку» из водонепроницаемого материала, чтобы защитить отложенные яйца. Этот кокон величиной с кулак имеет форму колокольчика и открывается снизу. Он состоит из того же материала, что и нити паутины. Конечно, он не соткан из отдельных нитей, а представляет собой единую оболочку. Она прекрасно защищает яйцо от непогоды и влажности.
Плащ
	Когда мы выходим на улицу в дождь, то надеваем водонепроницаемый плащ или берем с собой зонтик. Как с кокона яйца паука с защитной пленкой, с искусственного материала стекает вода, в результате чего человек не промокает.
		Исследователи из Bell Labs (корпорация Lucent) недавно обнаружили в теле глубоководных губок рода Euplectellas высококачественное оптоволокно. По результатам тестов оказалось, что материал из скелета этих 20-сантиметровых губок может пропускать цифровой сигнал не хуже, чем современные коммуникационные кабели, при этом природное оптоволокно значительно прочнее человеческого благодаря наличию органической оболочки.
Скелет глубоководных губок рода Euplectellas построен из высококачественного оптоволокна
    		Густав Эйфель в 1889 году построил чертеж Эйфелевой башни. Это сооружение считается одним из самых ранних очевидных примеров использования бионики в инженерии.

    		Конструкция Эйфелевой башни основана на научной работе швейцарского профессора анатомии Хермана фон Мейера (Hermann Von Meyer). За 40 лет до сооружения парижского инженерного чуда профессор исследовал костную структуру головки бедренной кости в том месте, где она изгибается и под углом входит в сустав. И при этом кость почему-то не ломается под тяжестью тела.
Основание Эйфелевой башни напоминает костную структуру головки бедренной кости
    	Фон Мейер обнаружил, что головка кости покрыта изощренной сетью миниатюрных косточек, благодаря которым нагрузка удивительным образом перераспределяется по кости. Эта сеть имела строгую геометрическую структуру, которую профессор задокументировал.

     	В 1866 году швейцарский инженер Карл Кульман (Carl Cullman) подвел теоретическую базу под открытие фон Мейера, а спустя 20 лет природное распределение нагрузки с помощью кривых суппортов было использовано Эйфелем.
Костная структура головки бедренной кости
     	Другое знаменитое заимствование сделал швейцарский инженер Джордж де Местраль (Georges de Mestral) в 1955 году. Он часто гулял со своей собакой и заметил, что к ее шерсти постоянно прилипают какие-то непонятные растения. Устав постоянно чистить собаку, инженер решил выяснить причину, по которой сорняки прилипают к шерсти. Исследовав феномен, де Местраль определил, что он возможен благодаря маленьким крючкам на плодах дурнишника (так называется этот сорняк). В результате инженер осознал важность сделанного открытия и через восемь лет запатентовал удобную «липучку» Velcro, которая сегодня широко используется при изготовлении не только военной, но и гражданской одежды.
Плод дурнишника прицепился к рубашке
   	Природа открывает перед инженерами и учеными бесконечные возможности по заимствованию технологий и идей. Раньше люди были не способны увидеть то, что находится у них буквально перед носом, но современные технические средства и компьютерное моделирование помогает хоть немного разобраться в том, как устроен окружающий мир, и попытаться скопировать из него некоторые детали для собственных нужд.
Спасибо за внимание!
Гиниятуллин Владислав

Коваленко Артем
Работу выполняли:


title: Презентація на тему «Вітаміни і їх роль в житті людини» (варіант 1)

text:
Вітаміни і їх роль в житті людей
Вітаміни - низькомолекулярні органічні речовини, що потрапляють в організм з продуктами харчування. Вітаміни зазвичай входять до складу ферментів і впливають на багаточисельні змінні процеси:

Потреба людини у вітамінах залежить від його віку, стану здоров'я,условий життя, характеру  його діяльності, пори року, вміст в їжі основних компонентів живлення

Дефіцит вітамінів веде до появи специфічних порушень обміну з  характерними клінічними проявами -гиповитаминозам. Надлишок витаминов- гіпервітаміноз - зустрічається набагато рідше ( в основному для вітаміну А).

Вітамін С
 Вітамін С - аскорбінова кислота-  бере участь у обміні речовин і потрібний для загального розвитку організму. Недостатня кількість аскорбінової кислоти в організмі приводить до зниження працездатності, швидкої втомлюваності, розвитку цинги.
Вітамін С виробляють тільки рослини, тому овочі, плоди і ягоди є основним джерелом постачання його в організм людини. Особливо багато вітаміну С у шпинаті, зелених волоських горіхах, чорній смородині, лимонах, апельсинах, солодкому стручковому перці, суницях, плодах шипшини. Вітамін С дуже нестійкий, легко окислюється киснем, навіть за кімнатної температури. Значне підвищення температури (понад 50°С) при вільному доступі повітря призводить до швидкого його руйнування. Добре зберігається вітамін С у кислому середовищі (квашеній капусті).

Вітамін B1
Вітамін B1 - тіамін - сприяє повному засвоєнню вуглеводів організмом. Відсутність вітаміну в організмі викликає захворювання нервової системи — бері-бері. Міститься вітамін В1 у житньому та пшеничному хлібі, дріжджах, печінці тварин, яйцях, овочах, переважній більшості фруктів.
Вітамін В2
Вітамін В2 - рибофламин - входить до складу ферментів, які беруть участь у вуглеводному і білковому обмінах. Нестача його призводить до ураження шкіри, запалення язика, губів, розширення кровоносних судин рогівкової оболонки очей, випаданню волосся. Вітамін В2 міститься в яловичій печінці, нирках тварин, дріжджах, зерні, молоці, яєчному жовтку.

Вітамін В6 (піридоксин) бере участь у обміні речовин. Відсутність або нестача його в їжі спричинює запалення шкіри. Вітамін В. міститься в м'ясі, рибі, печінці, квасолі, пшениці, дріжджах.
Вітамін В6
Вітамін В9
Вітамін В9 (фолієва кислота) має велике значення у кровотворенні. При нестачі його розвиваються різні форми недокрів'я. Багато вітаміну В9 у зеленому листі салату, шпинаті, петрушці. Він міститься майже у всіх продуктах тваринного і рослинного походження. Вітамін В9 дуже нестійкий при тепловій обробці й швидко руйнується.

Вітамін В12
Вітамін В12 (ціанкобаламін) синтезується тільки мікроорганізмами. Відсутність його в організмі спричинює недокрів'я. Міститься вітамін В12 в продуктах тваринного походження, найбільше його в печінці, нирках, яєчному жовтку, менше — в м'ясі, молоці.

Вітамін В15
Вітамін В15 (пангамова кислота) бере участь у окислювальних процесах організму, сприятливо діє на серце, судини, кровообіг. Міститься вітамін В15 у висівках рису, дріжджах, печінці.

Вітамін Р
Вітамін Р (цитрин) сприяє зміцненню тонких кровоносних судин, захищає організм від крововиливів, сприяє накопиченню вітаміну С у тканинах. Він міститься в рослинах, багатих на вітамін С.

Вітамін PP
Вітамін PP - (нікотинова кислота) входить до складу деяких ферментів і відіграє важливу роль у обміні речовин. У разі нестачі цього вітаміну людина може захворіти на пелагру (шорстка шкіра), що виявляється як запалення шкіри, порушення діяльності органів травлення і нервової системи. Вітамін РР міститься в картоплі, яловичій печінці, житньому хлібі, дріжджах.

Вітамін А
Вітамін А - (ретинол) впливає на зір, ріст і нормальний розвиток скелета, стан шкіри і слизової оболонки. При нестачі вітаміну А припиняється ріст і розвиток організму, випадає волосся, погіршується зір, особливо в присмерках (куряча сліпота). Міститься вітамін А в риб'ячому жирі, печінці, жовтках яєць, молоці. У продуктах  рослинного походження жовто-оранжевого кольору і в зелених частинах рослин (шпинаті, салаті) міститься провітамін А — каротин, який в організмі людини під дією ферменту печінки (в присутності жиру) перетворюється на вітамін А. Потреба у вітаміні А на 75 % задовольняється за рахунок каротину. Вітамін А і каротин добре зберігаються при тепловій обробці. Каротин розчиняється у жирі при пасеруванні овочів і краще засвоюється організмом. Згубно діють на вітамін А сонячне світло, кисень повітря, кислоти.

Вітамін Д
Вітамін Д (кальциферол) бере участь в утворенні кісткової тканини, сприяє утриманню в ній солей кальцію і фосфору, стимулює ріст. Особливо необхідний він дітям, оскільки його нестача сприяє розвитку рахіту, а у дорослих людей може стати причиною захворювання кісток. Міститься у печінці тріски, палтусі, оселедці, печінці яловичій, вершковому маслі, яйцях, молоці. Проте в основному він синтезується в організмі, утворюючись з провітаміну (речовина, яка міститься в шкірі) під дією ультрафіолетового проміння. Надлишок надходження вітаміну Д може спричинити отруєння.

Вітамін Е
Вітамін Е (токоферол) впливає на процеси розмноження. У разі нестачі його відбуваються зміни у статевій, нервовій системах та в секреції організму. Вітамін Е міститься в олії та зародках злаків.

Вітамін К
Вітамін К (філохінон) бере участь у процесі згортання крові. Міститься в зелених листках салату, капусти, кропиви. Більша частина його синтезується бактеріями у кишковому тракті людини.

Історія відкриття вітамінів

Першим виділив вітамін в кристалічному вигляді польський вчений Казимир Функ в 1911 році. Рік потому він же придумав і назву - від латинського "vita" - "життя".
ЧИ ЗНАЄТЕ ВИ?
Відсутність якого-небудь з вітамінів в їжі веде до недостатньої освіти в організмі певних життєво важливих ферментів і, як наслідок, до специфічного порушення обміну речовин.
Роль вітамінів в житті людини
      Сучасна медицина вважає, що на 85% стан нашого здоров'я залежить від живлення. Але способи здобуття, обробки, зберігання і приготування їжі, що існують на сьогоднішній день, зводять нанівець її живильну і біологічну цінність. Мало того, що ця їжа не забезпечує всі зростаючі потреби людини у вітамінах, мікро- і макроелементах, амінокислотах і інших живильних речовинах, вона ще і сприяє їх посиленому виділенню, що наводить до подальшого погіршення стану здоров'я.


Презентація на тему «Геном человека»


Презентація на тему «Річковий рак»


title: Презентація на тему «Порівняння обсягів і структури забруднення міст України» (варіант 2)

text:
Порівняння обсягів і структури забруднення міст України
Під забрудненням навколишнього середовища розуміють надходження в біосферу будь-яких твердих, рідких і газоподібних речовин або видів енергії (теплоти, звуку, радіоактивності і т. п.) у кількостях, що шкідливо впливають на людину, тварин і рослини як безпосередньо, так і непрямим шляхом
Забруднення
За видами забруднення поділяються на такі види:
1. Механічні — це забруднення навколишнього середовища механічними відходами без хіміко-фізичних наслідків.
2. Хімічні — це зміна хімічних властивостей середовища, що спричиняє негативний вплив на екосистеми й техногенні системи.
3. Фізичні — це зміна фізичних параметрів навколишнього середовища, що призводить до негативних наслідків.
4. Біологічні — це проникнення в екосистеми чи техногенні системи живих істот, ворожих певним співтовариствам.
Диспропорції у розміщенні  продуктивних сил (промислових і сільськогосподарських об’єктів) призвели до того, що рівень забруднення природного середовища в різних містах України дуже відрізняється, а в цілому перевищує аналогічні показники розвинутих держав у 4-5 разів.
Стан забруднення навколишнього середовища в Україні
За ступенем забруднення всю територію України можна умовно розподілити на зони:
1 – чисті  (7% загальної земельної площі – заповідники й національні парки);
2 – умовно чисті – 8% від всієї території країни;
3 – малозабруднені – 14%;
4 - забруднені – 40%;
5 – дуже забруднені – 30%;
6 – зони екологічної катастрофи (майже 1% всієї території України). Це насамперед зона відчуження після аварії на ЧАЕС та райони, прилеглі до неї, а також окремі місцевості в Донецькій, Дніпропетровській, Луганській, Львівській і деяких інших областях.
Регіони з найбільш напруженою та гостро кризовою екологічною ситуацією мають найвищу густоту населення. Такими регіонами є передусім Донбас, Кривбас, Харківська, Запорізька і Дніпропетровська промислові агломерації. Нині тут проживає понад четверть усього населення України, яке зазнає значного негативного впливу надмірно забрудненого і отруєного довкілля, особливо повітря, води і ґрунтів.
За даними 1992-2012 років, дуже високий та високий рівень забруднення атмосферного повітря спостерігався більше ніж у 20 містах України.
Впродовж 20-річного періоду найбільш забрудненими є міста, переважно, на сході та центрі України, зокрема, у Донецькій області – Горлівка, Дзержинськ, Донецьк, Єнакієве, Краматорськ, Макіївка, Маріуполь і Слов’янськ.
На початку 90-х років високий рівень забруднення спостерігався в Луганську, зберігається дотепер у Лисичанську, Рубіжному і Сєвєродонецьку.
Найзабрудненіші  міста України
У центральному регіоні найбільш забруднене повітря в Дніпропетровську, Дніпродзержинську і Кривому Розі.
У Черкасах високий рівень забруднення спостерігався до 2008 року, згодом він зменшився до підвищеного.
В південному регіоні протягом всього періоду дуже високий рівень забруднення залишається в Одесі, високий – у Красноперекопську та Запоріжжі, з 1999 року – в Армянську.
На заході високий рівень забруднення повітря спостерігається у Луцьку, в окремі роки – в Ужгороді.
Моніторинг стану забруднення атмосферного повітря на мережі спостережень гідрометеорологічних організацій здійснюється у 53 містах України (у тому числі, в усіх обласних центрах).
Як пояснюють у Мінприроди, дуже високий та високий рівень забруднення атмосферного повітря в містах пов’язаний із значними концентраціями формальдегіду, діоксиду азоту, фенолу, бенз(а)пірену, фтористого водню, оксиду вуглецю, завислих речовин.
Рівень забруднення повітря в містах оцінюється за допомогою індексу забруднення атмосфери (ІЗА), який розраховується за сумою п’яти найбільших значень ІЗА забруднювальних домішок із середньорічними концентраціями.

Порівняння обсягів і структури забруднення 10-ти найзабрудненіших міст України за даними спостережень гідрометеорологічних організацій станом на 2012 рік

Критерії
 Економічно-георгафічний регіон
 Кількість населення
 Характерні види промисловості
 Види забруднень
 Об’єкти забруднень (ґрунти, річки, атмосфера та ін.)
 Стан захворюваності населення (високий, низький).

Горлівка
 Економічно-географічний регіон
Донецький економічний район
 Кількість населення
258 879 осіб
 Характерні види промисловості
Хімічна, вугільна, машинобудівна, харчова і переробна
 Види забруднень
В основному штучні (антропогенні). Переважають механічні види забруднення
 Об’єкти забруднень
Ґрунти, води, атмосфера, тощо.
 Стан захворюваності населення
 Високий

Одеса
 Економічно-географічний регіон
Причорноморський економічний район
 Кількість населення
1 010 845 осіб
 Характерні види промисловості
Хімічна, нафтохімічна, машинобудівна, харчова і переробна
 Види забруднень
Штучні (антропогенні) та природні. Помітні хімічні, механічні та фізичні види забруднення
 Об’єкти забруднень
Води, атмосфера, ліси, море, тощо.
 Стан захворюваності населення
 Середній

Армянськ
 Економічно-географічний регіон
Причорноморський економічний район
 Кількість населення
22 530  осіб
 Характерні види промисловості
Хімічна (виробництво двоокису титану, сірчаної кислоти, мінеральних добрив), важка та легка
 Види забруднень
Переважають штучні (антропогенні) забруднення.
 Об’єкти забруднень
Води, атмосфера, море, літосфера тощо.
 Стан захворюваності населення
 Високий

Слов'янськ
 Економічно-географічний регіон
Донецький економічний район
 Кількість населення
117 994 осіб
 Характерні види промисловості
Машинобудівна, легка та харчова промисловості
 Види забруднень
Штучні (антропогенні) та природні забруднення. Характерні фізичні  та біологічні види забруднень
 Об’єкти забруднень
Атмосфера, літосфера, ґрунти тощо.
 Стан захворюваності населення
 Середній

Дніпродзержинськ
 Економічно-географічний регіон
Придніпровський економічний район
 Кількість населення
241 880 осіб
 Характерні види промисловості
Переважає металургійна та хімічна , а також машинобудівна, виробництво будівельних матеріалів , електроенергетична, деревообробна, харчова, легка, поліграфічна та інші.
 Види забруднень
Здебільшого штучні (антропогенні) забруднення.
 Об’єкти забруднень
Атмосфера, ліси, води тощо.
 Стан захворюваності населення
 Високий

Красноперекопськ
 Економічно-географічний регіон
Придніпровський економічний район
 Кількість населення
29 830 осіб
 Характерні види промисловості
Хімічна, легка, та інші види промисловості
 Види забруднень
Штучні (антропогенні) та природні забруднення.
 Об’єкти забруднень
Атмосфера, ґрунти, біосфера тощо.
 Стан захворюваності населення
 Середній

Маріуполь
 Економічно-географічний регіон
Донецький економічний район
 Кількість населення
461 810 осіб
 Характерні види промисловості
Металургійна, машинобудівна та інші види промисловості
 Види забруднень
Штучні (антропогенні); механічні  забруднення.
 Об’єкти забруднень
Атмосфера, біосфера, літосфера, море тощо.
 Стан захворюваності населення
 Високий

Донецьк
 Економічно-географічний регіон
Донецький економічний район
 Кількість населення
953 217  осіб
 Характерні види промисловості
Електроенергетична, газова, металургійна, харчова, вугільна, машинобудівна
 Види забруднень
Переважають штучні (антропогенні); механічні, фізичні та хімічні забруднення.
 Об’єкти забруднень
Атмосфера, біосфера, літосфера, води, ліси,
тощо.
 Стан захворюваності населення
 Високий

 Економічно-географічний регіон
Придніпровський економічний район
 Кількість населення
653 906  осіб
 Характерні види промисловості
Металургійна, машинобудівна, хімічна, поліграфічна, деревообробна, легка, харчова та інші види промисловості
 Види забруднень
Штучні (антропогенні) забруднення.
 Об’єкти забруднень
Атмосфера, ліси, ґрунти, води тощо.
 Стан захворюваності населення
 Високий

Кривий Ріг
Макіївка
 Економічно-географічний регіон
Донецький економічний район
 Кількість населення
356 118  осіб
 Характерні види промисловості
Вугледобувна, металургійна, машинобудівна, легка, харчова та інші види промисловості
 Види забруднень
Штучні (антропогенні) та природні забруднення.
 Об’єкти забруднень
Ліси, атмосфера, ґрунти, води, біосфера
тощо.
 Стан захворюваності населення
 Високий

Висновок
Проаналізувавши стан навколишнього забруднення в Україні, а також десятку найзабрудненіших міст України, я дійшов висновку, що рівень забруднення природного середовища в містах України суттєво відрізняється. Найбільша частка міст-забруднювачів припадає на Донецький економічний район, тобто на схід України.
Для зменшення впливу на навколишнє середовище, слід раціонально використовувати природні ресурси, а також модернізувати заводи, фабрики та підприємства, які згубно впливають на природне середовище.


title: Презентація на тему «Тепловий і сонячний удар» (варіант 1)

text:
Тепловий і сонячний удар

Тепловий і сонячний удар - це патологічні стани, що супроводжуються сильним головним болем, головокружінням, загальною слабкістю, зблідненням, сповільненням рухів. В такому стані є можлива нудота, блювання, короткочасна втрата свідомості, підвищення температури тіла до +40-+41°С. При подальшому впливі високої температури шкіра обличчя й губ синіє, посилюється задишка.

Пульс стає слабким і може зовсім зникнути. З'являється занепокоєння, марення, галюцинації та судороги. Якщо у людини з'явились ознаки перегрівання, необхідно одразу ж викликати лікаря. Людину, що отримала тепловий чи сонячний удар, потрібно покласти у прохолодне місце, підійняти її голову, розстебнути одяг. Для збільшення тепловіддачі на лоб покласти холодний компрес і змочити одяг водою. Якщо людина не знепритомніла, корисно дати їй міцний холодний чай, холодну воду. У випадку зупинки дихання і серцевої діяльності необхідно до прибуття лікаря почати зовнішній масаж серця і штучну вентиляцію легень.

Для запобігання перегріванню на сонці голову слід прикривати світлим головним убором, що добре відбиває сонячні промені.

Значне перегрівання організму, що виникає в тих випадках, коли порушується тепловий баланс і віддача теплоти, яка надходить ззовні, і тієї, яка утворюється в організмі, з певних причин утруднена. Перегріванню сприяє підвищена температура повітря, його значна вологість, одяг, виготовлений із прогумованих і брезентових тканин, надмірне фізичне навантаження, нестача води для пиття.

Сонячний удар — це є різновид теплового. Він виникає в тому випадку, коли людина з непокритою головою тривалий час знаходиться під прямим сонячним промінням. Його виникненню сприяє загальне перегрівання організму.
        Симптоми
Погіршення самопочуття, слабкість, розбитість. Відчуття сильного жару. Почервоніння шкіри. Рясне виділення поту. Посилене серцебиття, задишка, пульсація і важкість у скронях. Запаморочення, головний біль, іноді блювота. Температура тіла підвищується до 38-40 °С. Частота пульсу досягає 100-120 ударів за хвилину. При подальшому зростанні температури до 40-41°С пульс збільшується до 140-160 ударів за хвилину, зростає збудження, рухове занепокоєння, зменшується пітливість, що вказує на зрив пристосувальних реакцій.

У важких випадках теплового удару можливі затьмарення свідомості, аж до повної втрати, судоми різних груп м'язів, порушення дихання і кровообігу. Можуть бути галюцинації, марення. Шкіра суха, гаряча, язик теж сухий, пульс слабкий, аритмічний. Дихання стає поверхневим і нечастим.

Профілактика і перша допомога
Щоб уникнути теплового і сонячного удару, не слід перегріватись, не витрачати води і солей з організму, влітку носити головний убір, переважно білого кольору. У спекотну погоду слід збільшувати кількість води, не рекомендується їсти жирну, висококалорійну їжу.
Якщо при тепловому ударі не надати своєчасної допомоги, можливе настання смерті. Смерть настає внаслідок порушення дихання і кровообігу.

Якщо при тепловому ударі не надати своєчасної допомоги, можливе настання смерті. Смерть настає внаслідок порушення дихання і кровообігу.

У вигляді допомоги, потрібно швидко перенести потерпілого в прохолодне місце, покласти на спину, піднявши дещо ноги, зняти або розстебнути одяг. Змочити голову холодною водою або покласти на неї змочений холодною водою рушник, холодні примочки на лоб, тім'яну ділянку, потилицю, на пахові, підключичні, підколінні, пахвові ділянки, де зосереджено багато кровоносних судин. Можна зробити вологе обгортання або протерти тіло потерпілого шматочком льоду, облити його прохолодною водою, але обережно і не довго. Температура тіла потерпілого не повинна бути нижча від 38 °С.

Якщо людина не втратила свідомість, їй потрібно дати міцного холодного чаю або холодної підсоленої води (1/2 чайної ложки солі на 0,5 л води).

У важких випадках слід одразу зважити на характер дихання потерпілого, перевірити, чи не порушена у нього прохідність дихальних шляхів. Виявивши, що язик запав, а в роті є блювотні маси, повернути голову потерпілого на бік і очистити порожнину рота бинтом або носовою хустинкою, накрученою на палець.

Якщо дихання слабке або його немає взагалі, терміново почати робити штучне дихання методом «рот у рот» або «рот у ніс» до появи самостійного глибокого дихання. Якщо ж при цьому не відчувається пульс, а зіниці розширені і не реагують на світло, слід провести весь комплекс реанімації—штучне дихання і непрямий масаж серця.


title: Презентація на тему «England» (варіант 3)

text:
I would like to present you England. It is the largest country and situated in the south-east of Great Britain. The population is 49 million people.
The emblem of England is rose.
The capital of Great Britain is London.

   The largest cities are:
Manchester
Liverpool
Birmingham
Sheffield
People who live in England are called the English
 They speak only English
because they can see a lot of interesting places from the top of a double-decker
The famous river Thames
 runs through London
 If you go to London, you will visit Buckingham Palace
It is the London home of the British Queen
When the flag is flying on the top, she is at home.
You can also visit Trafalgar Square
Where people from all parts of London celebrate New Year
Now it is Piccadilly Circus
the meeting point of six streets
There a lot of parks and gardens in London
one of the biggest zoo in the world
Certainly you can see the House of Parliament and Big Ben, the most famous clocks in the world
Next to them there is Westminster Abby. It is a royal church.
Here you can see tombs of many British Kings and queens and other famous people.
It is the greatest work of the architect Sir Christopher Wren.
The London Eye is the largest observation wheel in the world.
It can carry 800 passengers at a time on a thirty-minute ride.
It is necessary to visit the Tower of London.
It was built in the 11th century by William the Conqneor to protect the city.
It was a fortress, a royal palace and later a prison.
 Now the Tower of London is a museum.
Across the Thames there is Tower Bridge.
Across the Thames there is Tower Bridge.


title: Презентація на тему «Клітинне ядро. Його значення та походження»

text:
Клітиннеядро.Його значеннятапоходження
Ядро – це один з структурних компонентів еукаріотичної клітини, що містить генетичну інформацію (молекули ДНК). В ядрі відбувається реплікація - подвоєння молекул ДНК, а також транскрипція - синтез молекул РНК на молекулі ДНК. В ядрі ж синтезовані молекули РНК піддаються ряду модифікацій, після чого виходять в цитоплазму. Освіта субодиниць рибосом також відбувається в ядрі в спеціальних утвореннях - ядерцях.
Ядерна оболонка, ядерна ламіна і ядерні пори (каріолемми)
Від цитоплазми ядро відокремлене ядерної оболонкою, утвореної за рахунок розширення і злиття один з одним цистерн ендоплазматичної мережі таким чином, що у ядра утворилися подвійні стінки за рахунок оточуючих його вузьких компартментов. Порожнина ядерної оболонки називається люменів або перінуклеарним простором. Внутрішня поверхня ядерної оболонки стелить ядерної ламін, жорсткої білкової структурою, утвореної білками- ламіна, до якої прикріплені нитки хромосомної ДНК. Ламіни прикріплюються до внутрішньої мембрані ядерної оболонки за допомогою заякореного в ній трансмембранних білків - рецепторів ламін. В деяких місцях внутрішня і зовнішня мембрани ядерної оболонки зливаються і утворюють так звані ядерні пори, через які відбувається матеріал обмін між ядром і цитоплазмою. Пора не є діркою в ядрі, а має складну структуру, організовану кількома десятками спеціалізованих білків - нуклеопорінов. Під електронним мікроскопом вона видна як вісім пов'язаних між собою білкових гранул з зовнішньої і стільки ж з внутрішньої сторони ядерної оболонки.
Хромати́н — комплекс молекул ДНК та специфічних білків, що складає хромосоми. В клітинах еукаріот хроматин розташований в ядрі, а в клітинах архей — у нуклеоїді.
Ядерце знаходиться всередині ядра, і не має власної мембранної оболонки, однак добре помітно під світловим і електронним мікроскопом. Основною функцією ядерця є синтез рибосом.
Ядерце та його функція
Історія відкриття
1) Гіпотеза, відома як "сінтропная модель", припускає що ядро виникло в результаті симбіотичних взаємовідносин між архея і бактерією.За цією гіпотезою, симбіоз виник, коли давня архея проникла в бактерію.Згодом архея редукувалася до клітинного ядра сучасних еукаріот.2) Згідно з другою гіпотезою, прото-еукаріотичних клітина еволюціонувала з бактерії без стадії ендосимбіоз. Доказом моделі є існування сучасних бактерій із загону Planctomycetes, які мають ядерні структури з примітивними порами та інші клітинні компартменти, обмежені мембранами (нічого схожого в інших прокаріотів не виявлено).3) Найбільш нова гіпотеза, названа екзомембранной гіпотезою, стверджує, що ядро походить від одиночної клітини, яка в процесі еволюції виробила друга зовнішня клітинну мембрану; первинна клітинна мембрана після цього перетворилася на ядерну мембрану, і в ній утворилася складна система порові структур ( ядерних пор) для транспорту клітинних компонентів, синтезованих всередині ядра.
Похождення ярда
Внутрішня частина ядра містить одне або декілька ядерець, оточених матрицею, яка називається нуклеоплазмою. Нуклеоплазма (каріолімфа, ядерний сік, каріоплазма) – гелеподібна рідина (подібна у цьому відношенні до цитоплазми), в якій розчинені багато речовин. Ці речовини включають нуклеотид-тріфосфати, сигнальні молекули, ДНК, РНК та білки (ензими та філаменти).                         Ядро та ендомембранна система


title: Презентація на тему «Генетика» (варіант 11)

text:
Генетика людини
Підготували: Покачайло Анастасія і Мальцева Наталія
Що таке генетика?
Генетика людини — галузь, тісно пов'язана з антропологією і медициною. Генетику людини умовно поділяють на антропогенетику, що вивчає спадковість і мінливість нормальних ознак людського організму, і медичну генетику, яка вивчає його спадкову патологію (хвороби, дефекти, потворність та ін.). Генетика людини пов'язана також з теорією еволюції, оскільки досліджує конкретні механізми еволюції людини і їх місце в природі з психологією, філософією, соціологією. З напрямів генетики людини найінтенсивніше розвиваються цитогенетика, біохімічна генетика, імуногенетика, генетика вищої нервової діяльності, фізіологічна генетика.
Генетика людини вивчає:
генетичну зумовленість фізіологічних, біохімічних і морфологічних властивостей окремих тканин і органів людини, психічну й інтелектуальну діяльність;
статистичні закономірності розподілу генних частот у мікропопуляціях;
методи захисту генотипу людини від несприятливих чинників довкілля;
генетичну зумовленість хвороб, їх передачу в поколіннях, прояв в онтогенезі, поширення в популяціях, географічне поширення;
роль спадковості і середовища у формуванні особистості;
молекулярні механізми пам’яті;
накопичення і передавання у поколіннях набутої в онтогенезі інформації тощо.

З успіхами і досягненнями медичної генетики пов'язані надії на вирішення складних проблем медицини: запобігання та лікування злоякісних новоутворень, атеросклерозу, серцево-судинних захворювань, вад розвитку та ін.
Завданнями медичної генетики є вивчення характеру спадкових хвороб на молекулярному,клітинному рівнях і нарівні цілісного організму, удосконалення методів генної інженерії з метою отримання лікарських речовин (інсулін, інтерферон та ін.) і генотерапії (заміщення патологічних генів нормальними алелями), інтенсивний розвиток методів пренатальної (допологової) діагностики, які запобігають народженню дитини з тяжкою спадковою патологією розвитку та ін.
Методи вивчення спадковості людини:
Генеалогічний метод
Заснований на вивченні спадкування ознаки в сім'ях протягом ряду поколінь. Метод дозволяє з'ясувати, чи успадковується дана ознака, прослідкувати розщеплення ознак у потомства, а також алельних генів, що викликають порушення в організмі. Існують вроджені форми рецесивної глухоти і шизофренії. За рецесивним принципом успадковуються важкі захворювання обміну речовин: цукровий діабет і фенілкетонурія.
 Близнюковий метод
У людини в 1% випадків народжуються близнюки. Вони можуть бути різнояйцевими або однояйцевими. Різнояйцеві близнюки розвиваються з двох різних яйцеклітин, одночасно запліднених двома чоловічими гаметами, а однояйцеві - з однієї яйцеклітини, роз'єднаної на ранній стадії дроблення зиготи. Різнояйцеві близнюки, хоча і бувають дуже схожими, але частіше за все нагадують один одного не більше звичайних братів і сестер, народжених у різний час, вони бувають і різностатевими. Вивчення однояйцевих близнюків, які проживають в різних умовах, дозволяє встановити вплив середовища на прояв спадкових задатків, а також з'ясувати, чи є дана ознака успадкованою.

Цитогенетичний метод
Заснований на мікроскопічному вивченні хромосом. Метод дозволяє вивчати стандартний каріотип людини, а також виявляти спадкові хвороби, викликані геномними і хромосомними мутаціями. Розроблено спеціальні методи, дозволяють фарбувати ділянки хромосом в залежності від їх будови. Це дозволяє розрізняти навіть дуже схожі на вигляд хромосоми. У цитогенетичних дослідженнях звичайно використовують лімфоцити крові, які культивують на штучних поживних середовищах. Дослідження хромосом проводять на стадії метафази.
Біохімічні методи
Засновані на вивченні метаболізму. Ці методи широко застосовують в діагностиці спадкових хвороб, обумовлених генними мутаціями, і при виявленні гетерозиготних носіїв захворювань. Як ми вже знаємо, гени не самі по собі формують ознаки, а за допомогою кодованих ними білків. Білки формують у організмі взаємозалежну систему біохімічних реакцій. Дослідження цих реакцій і дозволяє виявляти багато захворювань.
 Методи молекулярної генетики та генетичної інженерії
Дозволяють вивчити організацію генетичного апарату, молекулярну структуру генів і генотипу, встановити нуклеотидну послідовність - як кажуть, секвенувати геном людини і багатьох інших організмів, з'ясувати молекулярні механізми експресії генів. Розроблено методи визначення функцій генів, клонування генів. Налагоджена ДНК-діагностика (виявлення спорідненості, ідентифікація особистості), досягнуті успіхи в генній терапії спадкових захворювань.

Медична генетика вивчає закономірності успадкування і мінливості ознак співвідносно до патології людини. Успіхи медицини забезпечили високе виживання дітей із спадковою патологією. Частина з них доживає до статевозрілого віку і має нащадків. Багато спадкових хвороб характеризуються недоумством, частота якого серед населення складає 1-2 %.
Залежно від співвідношення спадковості і середовища, всі хвороби людини можна розділити на три групи:
1) хвороби, зумовлені генотипом, незалежно від чинників середовища, які діють на організм;
2) хвороби, викликані комплексним впливом генетичних і середовищних чинників;
3) хвороби, поява яких повністю залежить від соціальних умов і фізичних факторів середовища.
Основні завдання медичної генетики:
захист людини від ураження спадкового матеріалу і розвитку спадкових хвороб;
вивчення спадкових хвороб і синдромів;
використання генно-інженерних методів створення вакцин з метою запобігання інфекційних хвороб;
визначення ролі спадковості і середовища у виникненні неспадкових форм патології.

Роботи Френсіса Гальтона
У 1869 році англійський психолог і антрополог Френсіс Гальтон запропонував вивчити впливи, які можуть поліпшити спадкові якості (здоров’я, розумові здатності, обдарованості) майбутніх поколінь і висловив думку, що шляхом заохочувань та обмежень у створенні шлюбних пар можна покращити біологічні якості людини. Він вперше сформулював принципи євгеніки – вчення про спадкове здоров’я людини та шляхи його поліпшення. Це вчення стало розділом генетики людини, предметом якого є генетичні методи поліпшення спадкових ознак, особливо боротьба зі спадковими захворюваннями.
Які типи успадкування ознак відомі у людини?
Тип успадкування, пов’язаний з генами нестатевих хромосом, називають аутосомним. Якщо певний стан ознаки визначає домінантний алель, то такий тип успадкування називають аутосомно-домінантним, якщо рецесивний, - аутосомно-рецесивним. Зверніть увагу на таблицю у якій наведено домінантні та рецесивні стани певних ознак людини.
Існує й успадкування, зчеплене зі статтю. Якщо певний ген розташований лише в У-хромосомі, маємо справу з У-зчепленим типом успадкування. Ознака, яку визначає такий ген, передається по чоловічій лінії.Гени, розташовані лише в Х-хромосомі, визначають Х-зчеплений тип успадкування. Він може бути Х-зчепленим рецесивним та Х-зчепленим домінантним. При Х-зчепленому рецесивному типі відповідний стан ознаки проявляється переважно у чоловіків (пригадайте, чому). Х-зчеплений домінантний тип успадкування характеризується тим, що відповідний варіант ознаки може проявлятись як у чоловіків (успадковують Х-хромосому з відповідним домінантним але лем від матері), так і у жінок. А батько передаватиме відповідні алельні гени донькам і ніколи - синам. Деякі стани ознак людини, які успадковуються зчеплено зі статтю, наведені у таблиці.


title: Презентація на тему «Воздействие человека на биосферу»

text:
Company
LOGO
1
2
3
4
5
A
B
C
D
A
B
C
D
A
B
C
D


title: Презентація на тему «Генетика людини» (варіант 1)

text:
×
×
×
_
Rh rh
rh rh
+


title: Презентація на тему «Цукровий діабет»

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


Презентація на тему «Досягнення українських селекціонерів у рослинництві»


Презентація на тему «Найважливіші баланси у сфері природокористування. Збалансований розвиток»


Презентація на тему «Насекомые» (варіант 1)


Презентація на тему «Життєві цикли»


title: Презентація на тему «Прионы»

text:
Прионы
Прио́ны (англ. prion от protein — «белок» и infection — «инфекция») — особый класс инфекционных агентов, представленных белками с аномальной третичной структурой и не содержащих нуклеиновых кислот, которые вызывают тяжёлые заболевания центральной нервной системы у человека и ряда высших животных, вызванные массовым отмиранием клеток головного мозга. Прионы не являются живыми организмами, но они могут размножаться, используя функции живых клеток (в этом отношении прионы схожи с вирусами). Возникают вследствие нарушения синтеза  белков из-за мутаций соответствующих генов.

 Прион — это белок, способный катализировать конформационное превращение гомологичного ему нормального клеточного белка в себе подобный(прион). Как правило, при переходе белка в прионное состояние его α-спирали превращаются в β-слои.
Появившиеся в результате такого перехода прионы могут в свою очередь перестраивать новые молекулы белка; таким образом, запускается цепная реакция, в ходе которой образуется огромное количество неправильно свёрнутых молекул. Все известные прионы вызывают формирование амилоидов — белковых агрегатов, включающих плотно упакованные β-слои. Амилоиды представляют собой фибриллы, растущие на концах, а разлом фибриллы приводит к появлению четырёх растущих концов.

Для размножения приона необходимо исходное наличие нормально уложенного клеточного прионного белка; организмы, у которых отсутствует нормальная форма прионного белка, не страдают прионными заболеваниями.
 Первая открытая трансмиссивная губчатая энцефалопатия, то есть поражение головного мозга, —почесуха овец .Первые её случаи были отмечены в Великобритании в 1700-х годах. При этом заболевании овцы страдали от сильнейшего зуда, из-за чего животным приходилось непрерывно тереться о деревья, откуда и пошло название болезни. Кроме этого, овцы испытывали боль при движении ногами и страдали от сильнейших припадков. Все эти симптомы являются классическими признаками повреждения мозга, и эта странная болезнь вводила учёных в заблуждение. В двадцатом веке были описаны и прионные заболевания человека.
Препарат головного мозга коровы, поражённой коровьим бешенством. В сером веществе образуются микроскопические полости, которые придают ткани вид губки
 В 1930-х годах Ганс Герхард Крейцфельд и Альфонс Мария Якоб исследовали новое неизлечимое заболевание нервной системы человека, главным признаком которого было образование полостей в ткани мозга. Впоследствии эта болезнь была названа их именем. В 1957 году Карлтон Гайдушек и Винсент описали нейрологический синдром, распространённый у народа форе, живущего в высокогорьях Папуа-Новой Гвинеи. Эта болезнь характеризовалась тремором, атаксией, на ранних стадиях — атетоидными движениями. К этим симптомам впоследствии прибавлялась слабость, деменция, болезнь неизбежно заканчивалась летальным исходом. На языке форе эта болезнь называется «куру», что в переводе означает «дрожь» или «порча»; под этим названием эта болезнь известна и сегодня. Оказалось, что причиной распространения куру был каннибализм. В ходе религиозных ритуалов они поедали органы убитых родичей. Мозг при этом ели дети, поскольку считалось, что от него у детей «прибавлялось ума». Инкубационный период заболевания может составлять до 50 лет, однако у девушек, особенно подверженных куру, он может составлять всего лишь четыре года или менее
Прионы вызывают нейродегенеративные заболевания, так как образуют внеклеточные скопления в центральной нервной системе и формируют амилоидные бляшки, которые разрушают нормальную структуру ткани.

Считается, что прионное заболевание может быть приобретено 3 путями: в случае прямого заражения, наследственно или спорадически (спонтанно).

По данным современных исследований, основной путь приобретения прионных заболеваний — поедание заражённой пищи. Считается, что прионы могут оставаться в окружающей среде в останках мёртвых животных, а также присутствуют в моче, слюне и других жидкостях и тканях тела. Из-за этого заражение прионами может произойти и в ходе пользования нестерильными хирургическими инструментами. Они также могут долго сохраняться в почве за счёт связывания с глиной и другими почвенными минералами.

Прионы очень устойчивы к обычным методам дезинфекции и очень стойки с высоким температурам. Ионизирующее, ультрафиолетовое или микроволновое излучение на них практически не действует. Дезинфекционные средства, обычно используемые в медицинской практике, действуют на них лишь в очень ограниченной мере. Надежно их ликвидируют дезинфицирующие реактивы – сильные окислители, имеющих разрушительное воздействие на протеины.
Белковые агрегаты, образующиеся в клетках при окислительном стрессе. Фотографии здоровых клеток человека (слева) и клеток, обработанных перекисью водорода. Клетки окрашивали специальными флуоресцирующими антителами и исследовали с помощью конфокального микроскопа.
Прионы отличаются от обычных вирусов рядом свойств.Прионы являются инфекционными белками с низкой молекулярной массой, не имеют нуклеиновых кислот, не вызывают воспаления и иммунного ответа, устойчивы к высокой температуре, формальдегиду, к различным видам излучений. Белок приона кодируется генами организма-хозяина, которые, как полагают, содержится в каждой клетке и находятся в репрессированном состоянии. Прионы имеют ряд свойств, характерных для обычных вирусов. Они имеют ультрамикроскопические размеры, не культивируются на искусственных питательных средах, репродуцируются только в клетках до высоких титров, имеют штаммовые различия и др.