title: Презентація на тему «Ферум» (варіант 4)

text:
                                                                   ПІДГОТУВАВ
                                                                 УЧЕНЬ  8-Б  КЛАСУ
                                                                     ДУБАНИЧ  ЮРІЙ

Ферум. Залізо
         Поки що не вдалося з'ясувати, коли, як і де вперше почали добувати залізо.  Використання заліза почалося набагато раніше, ніж його виробництво. Перші залізні вироби мали космічне (метеоритне) походження і були виготовлені з уламків метеоритів ще в III—II тис. до н. е. Це засвідчує той факт, що стародавні мешканці Гренландії, які не мали жодної уяви про залізну руду, користувалися виробами із заліза. Час від часу знаходили шматки сірувато-чорного металу, який перековували на кинджал або наконечник списа, що був зброєю міцнішою і пластичнішою ,  ніж бронза, і довше тримав гостре лезо. Першим кроком у зародженні металургії заліза було отримання його шляхом відновлення з окису. Руда перемішувалася з деревним вугіллям і закладалася в піч. При високій температурі, створюваної горінням вугілля, вуглець починав з'єднуватися не лише з атмосферним киснем, але і з тим, що пов'язаний з атомами заліза. Після вигоряння вугілля в печі залишалася так звана криця — грудка речовини з домішкою відновленого заліза. Крицю потім знову розігрівали і піддавали обробці куванням, вибиваючи залізо із шлаку. Таке залізо не відрізнялось твердістю та пружністю, тому мало обмежену галузь застосування.
Історія заліза
  Вперше залізо навчилися обробляти народи Анатолії. Давньогрецька традиція вважала відкривачем заліза народ халібів,  для яких традиційно вживалася стійка назва «батько заліза», і сама назва народу бере початок саме від грецького слова Χάλυβας («залізо»). «Залізна революція» почалася на межі I тисячоліття до н.е. в Ассирії. З VIII століття до н.е. зварне залізо швидко стало поширюватися в Європі. Першими, хто почав на землях сучасної України виплавляти з болотної руди залізо, були кіммерійці (VII ст. до н.е.). У IV - III ст. до н.е. більша частина арсеналу зброї скіфських воїнів — мечі, кинджали, бойові сокири тощо було виготовлено з заліза. У III столітті до н.е. залізо витіснило бронзу в Галлії, у II столітті нової ери з'явилося у Німеччині, а в VI столітті нашої ери вже широко вживалося в Скандинавії. В Японії залізний вік настав лише в VIII столітті нашої ери. Побачити залізо у рідкому стані металурги змогли лише в XIX столітті, однак, ще на початку I тисячоліття до нової ери — індійські майстри зуміли вирішити проблему отримання пружної сталі без розплавлення заліза. Таку сталь називали булатом, але через складність виготовлення і відсутність необхідних матеріалів у більшій частині світу ця сталь так і залишилася індійським секретом на тривалий час.
     Хімічний символ елемента Феруму — Fе. Відносна атомна маса, Аг(Fе) = 56. Валентність Феруму в сполуках — 2 і 3. Хімічна формула простої речовини заліза — Fе. Відносна формульна маса заліза, Мг(Fе) = 56.
           Залізо — блискучий сріблясто-білий важкий метал. Густина його 7,86 т/м3; температура плавлення 1538 °C, температура кипіння 2862 °C. Залізо досить пластичне. Воно легко кується, штампується, витягується в дріт і прокатується в тонкі листи, легко намагнічується і розмагнічується. Вище температури Кюрі (770 °C) втрачає феромагнітні властивості. До температури 912 °C існує в алотропній модифікації α-заліза з об'ємноцентрованою кубічною кристалічною ґраткою, за вищої температури — γ-заліза із гранецентрованою кубічною ґраткою, вище 1394 °C знову змінює тип ґратки на об'ємноцентровану кубічну (δ-залізо).

Фізичні і хімічні властивості

         Ферум належить до восьмої групи періодичної системи елементів Менделєєва. У сухому повітрі за звичайної температури залізо досить стійке, але у вологому швидко іржавіє, вкриваючись товстим шаром іржі. Іржа є сумішшю оксидів і гідроксидів феруму. Основну частину іржі складає сесквіоксид заліза Fe2O3 і тригідроксид заліза Fe(OH)3. Крім того, до її складу входить монооксид заліза FeO, дигідроксид заліза Fe(OH)2 та інші сполуки. Процес ржавіння заліза можна зобразити такими приблизними рівняннями:
2Fe + O2 + 2Н2О = 2Fe(OH)2
4Fe(OH)2 + O2 + 2Н2О = 4Fe(OH)3
Fe(OH)2 = FeO + H2O
2Fe(OH)3 = Fe2O3 + 3H2O
         Іржа досить крихка і пориста. Тому вона не може ізолювати метал від атмосфери, через що процес ржавіння відбувається безперервно. При високій температурі залізо легко сполучається з киснем,  утворюючи окалину Fe3O4 (FeO · Fe2O3). В атмосфері кисню розжарена залізна дротина горить яскравим полум'ям, утворюючи теж окалину Fe3O4. При нагріванні залізо може легко реагувати з хлором, сіркою та іншими неметалами:
2Fe + 3Cl2 = 2FeCl 3
Fe + S = FeS

        В електрохімічному ряді напруг залізо стоїть лівіше від водню, тому воно легко реагує з розведеними хлоридною і сульфатною кислотами:
Fe + 2HCl = FeCl2 + Н2 ↑                     Fe + H2SO4 = FeSO4 + H2 ↑
      З розведеною нітратною кислотою залізо теж легко реагує:
Fe + 4HNO3 = Fe (NO3)3 + 2H2O + NO ↑
        Але з концентрованою нітратною і концентрованою сульфатною кислотами без нагрівання залізо не реагує. Воно стає «пасивним», вкриваючись тонкою оксидною плівкою, яка не розчиняється в кислотах і ізолює метал від дії кислоти. Завдяки цьому концентровану нітратну і концентровану сульфатну кислоту можна зберігати і транспортувати в залізній тарі.
        Залізо може відновлювати менш активні метали з розчинів їхніх солей, наприклад:
 Fe + CuSO4=FeSO4 + Cu

       У промисловості залізо отримують із залізної руди, в основному з гематиту (Fe2O3) і магнетиту (FeO · Fe2O3). Існують різні способи отримання заліза з руд. Найбільш поширеним є доменний процес.                Перший етап виробництва — відновлення заліза вуглецем у доменній печі за температурі 2000 °C. У доменну піч вуглець (у вигляді коксу), залізна руда (у вигляді агломерату або окатишів) і флюс (наприклад, вапняк) подаються зверху, а знизу нагнітається гаряче повітря.  У печі вуглець у вигляді коксу окислюється до монооксиду  вуглецю. Цей оксид утворюється під час горіння в умовах нестачі кисню. У свою чергу,  монооксид  вуглецю відновлює залізо з руди. Щоб реакція йшла швидше, нагрітий чадний газ пропускають через оксид заліза(III). Флюс додається для позбавлення від небажаних домішок (в першу чергу від силікатів, наприклад кварцу) у видобутій руді. Типовий флюс містить вапняк (карбонат кальцію) і доломіт (карбонат магнію). Для усунення інших домішок використовують інші флюси. Дія флюсу (у наведеному випадку — карбонат кальцію) полягає в тому, що під час нагрівання він розкладається до його оксиду.

Отримання

  Оксид кальцію з'єднується з  діоксидом  кремнію, утворюючи шлак —  метасилікат  кальцію. Шлак, на відміну від  діоксиду  кремнію, плавиться в печі. Легший, ніж залізо, шлак плаває на поверхні — це властивість дозволяє відділяти шлак від металу. Шлаки потім можуть застосовуватися у будівництві та сільському господарстві. Розплав заліза, отриманий у доменній печі (чавун), містить досить багато вуглецю . Крім тих випадків, коли чавун використовується безпосередньо, він вимагає подальшої переробки. Надлишки вуглецю та інші домішки (сірка, фосфор) видаляють з чавуну окисленням у мартенівських печах або в конвертерах. Електричні печі застосовуються для виплавки легованих сталей. Крім доменного процесу, поширений процес прямого отримання заліза. У цьому випадку попередньо подрібнену руду змішують з особливою глиною, формуючи окатиші. Окатиші обпалюють, і обробляють в шахтній печі гарячими продуктами конверсії метану, які містять водень. Водень легко відновлює залізо, при цьому не відбувається забруднення заліза такими домішками як сірка і фосфор, які є звичайними для кам'яного вугілля. Залізо утворюється в твердому вигляді, і надалі переплавляється в електричних печах. Хімічно чисте залізо добувають електролізом розчинів його солей.

        Технологічний  шлях одержання пружної сталі, при якому не потрібні ні особливо чиста руда, ні графіт, ні спеціальні печі, було винайдено в Китаї в II столітті нашої ери. Сталь перековували дуже багато разів, при кожному куванні складаючи пластину вдвічі, внаслідок чого виходив відмінний матеріал для зброї, що отримав назву дамаська сталь, з якого, зокрема, робилися японські катани. З XVI століття в Європі набув поширення так званий переробний процес в металургії — технологія, при якій залізо ще при отриманні за рахунок високої температури плавлення і інтенсивного навуглецьовування перетворюється на чавун, а вже потім, рідкий чавун, звільняючись від зайвого вуглецю при відпалі в горнах, перероблявся на сталь.

       У тваринних організмах тривалентний елемент Ферум входить до складу найголовнішого білка крові, червоного пігменту — гемоглобіну, який обумовлює колір крові. Гемоглобін переносить кисень від органів дихання до різних тканин, а вуглекислий газ СО2— від тканин до органів дихання. Ферум є складовою багатьох ферментів, які забезпечують процеси тканинного дихання. Ферум — необхідний елемент для кровотворення.До організму людини Ферум надходить у складі харчових продуктів. Багато його в яблуках, салаті, шпинаті, ржаному хлібі, гречаній крупі, абрикосах. Лікарські препарати Феруму застосовують для лікування недокрів'я.

Фізіологічна   дія
       За поширеністю в природі Ферум посідає друге місце серед металів (після алюмінію). На нього припадає 5,10% маси земної кори. За вмістом у земній корі Ферум посідає 4-е місце. Зустрічається він виключно у вигляді сполук. Вільне залізо знаходять лише в метеоритах.
      Ферум — поширений елемент метеоритної речовини: в кам'яних метеоритах міститься до 25%, а в залізних 90,85 мас.% Fe . Космічна поширеність заліза близька до його вмісту в фотосфері Сонця — 627 г/т. Частка Феруму в речовині Землі досить велика — 38,8%. Найбідніша на Ферум поверхня Землі.

Поширення в  природі
       Найважливішими природними сполуками Феруму, що мають промислове значення, є магнітний залізняк Fe3O4, червоний залізняк Fe2O3, бурий залізняк Fe2O3 · nH2O та пірит FeS2. Оксиди Феруму служать рудами, з яких добувають залізо, а пірит — сировиною для сульфатно-кислотного виробництва. Найважливіші мінерали Феруму: гематит Fe2O3, магнетит Fe3O4 , ґетит FeOOH, лепідокрокіт FeO(OH) , лімоніт — суміш гідрооксидів Fe з SiO2 та ін. речовинами , сидерит FeCO3, ільменіт FeTiO3, шамозит , вівіаніт , скородит, ярозит  та ін.
        Багаті родовища магнітного залізняку зосереджено на Уралі поблизу м. Магнітогорська та в Курській області (так звана Курська магнітна аномалія). Родовища червоного залізняку є в Україні поблизу м. Кривий Ріг. Родовища бурого залізняку зосереджені на Керченському півострові. Крім того, потужні родовища залізних руд виявлено і в інших місцях — на Кольському півострові, в Сибіру і на Далекому Сході.


title: Презентація на тему «Степень окисления»

text:
1. K2O
2. CaO
3. SO2
4. Na2O
10. NaCl
5. Al2O3
11. AlCl3
6. ZnO
11. ZnCl2
1. K2O
2. CaO
3. SO2
4. Na2O
10. NaCl
5. Al2O3
11. AlCl3
6. ZnO
11. ZnCl2


Презентація на тему «Химия и повседневная жизнь человека»


Презентація на тему «Основні види палива №2»


title: Презентація на тему «Football» (варіант 1)

text:
Football
Football is an outdoor game for two teams of eleven players
. But the goalkeeper is the only person who can touch the ball  with his hands. The other players can only kick or roll the ball. The winner is the team with most goals at end of the game.
Football is spread all over the world.
There are several national football teams in Britain, which compete with each other every year.
The two best teams play in the cup final at wembley stadium in London. It is the most important football match of the year.
National football teams take part in European competitions and other international matches.
The end


Презентація на тему «Зоря Сонце»


title: Презентація на тему «Виробництво Алюмінію»

text:
Виробництво Алюмінію
Ярова М.
Шагієва К.
Алюміній отримують електролізом розчину глинозему
(техн. Al2O3) в розплавленому кріоліті Na3[AlF6]
при 950–960 °C.
Для отримання 1 т чорнового алюмінію витрачається 14500-17500 кВт·год електроенергії, 1925–1930 кг глинозему, 500–600 кг анодного матеріалу, 50-70 кг фтористих солей. Добова продуктивність однієї ванни середньої потужності — від 550 до 1200 кг алюмінію.
Електроліз проводять в апаратах, катодом в яких служить дно ванни, анодом — попередньо обпалені вугільніблоки або самообпалюючі електроди, поміщені в розплавлений електроліт. У розплаві відбуваються такі реакції:
Na3[AlF6] ↔ 3Na+ + 2F− + AlF−4
AlF−4 ↔ F− + AlF3
AlF3 ↔ F− + AlF+2
AlF+2 ↔ F− + AlF2+
AlF2+ ↔ F− + Al3+
Al2O3 ↔ AlO+ + AlO−2,      AlO−2 ↔ Al3+ + 2O2−
AlO+ ↔ Al3+ + O2−,      Al3+ + 3e → Al
2O2− — 4e → O2
Розплавлений алюміній при температурі електролізу важчий, ніж електроліт, тому накопичується на дні ванни. На аноді виділяється O2, який взаємодіє з вуглецем анода, який вигорає, утворюючи СО та СО2.

Промисловий комплекс з отримання алюмінію включає виробництво глинозему з алюмінієвих руд, кріоліту та інших фторидів, вуглецевих анодних і футеровочних матеріалів і власне електролітичне отримання алюмінію.
Алюміній високої чистоти (не більше 0,05% домішок) отримують електролітичним  рафінуванням чорнового алюмінію, який містить до 1% домішок. В якості електроліту найчастіше використовують розплав Na3[AlF6], BaCl2 (до 60%) NaCl (до 4%).
Алюміній розливають в злитки, які потім переробляють в листи, фольгу, профілі, дріт. Він добре зварюється, піддається куванню, штампуванню, прокатці, волочінню і пресуванню, а також обробляється методами порошкової металургії.


title: Презентація на тему «Силіцій» (варіант 1)

text:
Силіцій
Характеристика елемента та утворених ним сполук, кругообіг елемента в природі

Періодична система хімічних елементів Д.І.Менделєєва
Періоди
1
2
3
4
5
6
7
Ряди
1
2
3
4
10
9
8
7
5
6
                                      Групи елементів
I
II
VI
V
VII
III
IV
VIII

 Si
Хімічні властивості
Кремній – полімер, в реакції вступає тільки при нагріванні. На відміну від вуглецю не реагує з воднем, але з’єднується з галогенами:
                                                               Si+2Mg      Mg2Si (Si – окисник)

                Si+O2      SiO2
              Si+2Cl2      SiCl4    (Si – відновник)
Характеристика сполук Силіцію
SiO2 – тугоплавкий і хімічно малоактивний, при звичайних температурах. З водою не реагує, свої кислотні властивості проявляє в реакціях з лугами, основними оксидами і деякими солями, які проходять з достатньою швидкістю при підвищених температурах:
2NaOH+SiO2=Na2SiO3+H2O
Na2CO3+SiO2=Na2SiO3+CO2
З кислотами SiO2 не реагує, виняток складає плавикова кислота:
SiO2+4HF=SiF4+2H2O.
піску
опал
агат
Силікатні матеріали
цегла
кварцовий пісок
цемент
рідке скло
Силікатні матеріали
скло
фарфор
фаянс
 Силіцій в природі
Si
Силікати
алюмосилікати
азбест
тальк
польовий шпат
каолін
нефелін
слюда

Si
Рослинні організми
бамбук
хвощ

Тваринні організми
планктонні
водорості

скелет
сполучна
тканина


title: Презентація на тему «Синтез фотокаталізаторів на основі TiO2 та його фотокаталітичні властивості»

text:
N
1
25.26
3.523
7,4
TiO2
2
36.42
2.465
6,62
TiO2
3
37.85
2.375
6,1
TiO2
4
47.95
1.896
6,9
TiO2
5
54.25
1.689
4,76
TiO2
6
62.99
1.475
8,3
TiO2
7
69.11
1.358
7,63
TiO2

1
80
2
88
3
98
Degussa P25
98
1
75
2
78
3
82
Degussa P25
95


title: Презентація на тему «Алюміній» (варіант 11)

text:
Алюминий
Интересные факты
8,80% массы земной коры составлены алюминием – третьим по распространенности на нашей планете элементом.
Каждый 20-й из атомов, слагающих верхнюю оболочку нашей планеты - это атом алюминия.
В теле взрослого человека присутствует до 140 мг алюминия.
Суточная потребность взрослого человека в алюминии оценивается в 2,45 мг.
Соединения алюминия встречаются не только на Земле, но и на Луне и Марсе.
Алюминий содержится даже в яблоках - до 150 мг/кг.
Самое древнее изделие, содержащее 85% алюминия, датируется III-м веком н.э.
По приказу Наполеона III были изготовлены алюминиевые столовые приборы, которые подавались на торжественных обедах императору и самым почётным гостям. Другие гости при этом пользовались приборами из традиционных драгоценных металлов — золота и серебра.
В 1860-е годы каждая парижская модница непременно должна была иметь в своем наряде хотя бы одно украшение из алюминия - металла, ценившегося выше серебра и золота.
Постепенно из редкой диковинки, некогда ценившейся наравне с драгоценными металлами, алюминий превратился в незаменимый материал строителей, архитекторов, конструкторов, дизайнеров, позволив осуществить многие мечты и замыслы.
Чистый алюминий непрочен, но легко образует различные сплавы. В начале XX в. были получены первые сплавы семейства дюралюминия на алюминиевой основе с добавками меди и магния. Слово «дюралюминий» происходит от названия германского город Дюрен, в котором было начато промышленное производство этого сплава.


title: Презентація на тему «Агрохімія»

text:
Агрохімія
Розмаїтого Дмитра, 10-А клас
Агрохімія
 - наука, завданням якої є вивчення круговороту речовин у землеробстві і виявлення таких заходів впливу на хімічні й біологічні процеси, що відбуваються в ґрунті та рослині, які сприяють підвищенню врожайності сільськогосподарських культур і поліпшенню якості сільськогосподарської продукції.
Загальна характеристика
Агрохімія — галузь науки, яка вивчає кругообіг речовин у системі «ґрунт — рослина — добрива», а також їх вплив на якість сільськогосподарської продукції та проблеми охорони довкілля в зоні ведення аграрного сектора.
Агрохімічні дослідження стосуються питань відтворення родючості ґрунтів, високоефективного використання мінеральних, органічних добрив, мікроелементів на фоні інших засобів хімізації, вивчення агрохімічної, економічної, енергетичної й екологічної ефективності добрив, їх фізико-хімічних та агрохімічних властивостей, організації системи хімізації галузей АПК та управління агроценозами.
Основні розділи агрохімії:
живлення рослин, хімія ґрунту і добрив,
взаємодія добрив з ґрунтом та мікроорганізмами,
застосування добрив під окремі рослини,
система удобрення в сівозміні,
методика агрохімічних досліджень,
хімічні засоби боротьби з бур'янами, хворобами та шкідниками сільськогосподарських культур.

Агрохімія є науковою основою хімізації сільського господарства. Вона розвивається під впливом вимог землеробства і покликана сприяти підвищенню його культури. Агрохімія застосовує у своїх дослідженнях методику хімічного аналізу рослин, ґрунту й добрив, широко користується методами лабораторного і польового досліду, мічених атомів, спектроскопії й хроматографії.
Зародження агрохімії
Початок вивченню круговороту речовин у землеробстві був покладений у 30-х рр. ХІХ ст. французьким ученим Ж. Буссенго. Він встановив, що конюшина і люцерна здатні збагачувати ґрунт на азот. У 1866 російський учений М. С. Воронін відкрив, що азот нагромаджується в бульбочках, які утворюються на коренях рослин під впливом життєдіяльності мікроорганізмів.

Німецький агрохімік Г. Гельрігель остаточно встановив, що азот повітря засвоюють мікроорганізми, які живуть у бульбочках на коренях бобових рослин. Німецький учений Ю. Лібіх (1840) створив теорію мінерального живлення рослин, яка відіграла велику роль у розвитку уявлень про живлення рослин і про добрива.

Агрохімія в Російській імперії
У Росії розвиток агрохімії зв'язаний з працями О. М. Енгельгардта (1888) по використанню фосфоритного борошна; Д. І. Менделєєва — ініціатора вивчення в ґрунтових умовах ефективності кісткового борошна, суперфосфату і вапна; А. Є. Зайкевича (1888), який запропонував рядковий спосіб внесення суперфосфату; П. А. Костичева (1884), автора першого посібника з агрохімії. Великий вплив на розвиток агрохімії зробив К. А. Тімірязєв.

У 90-х рр. 19 ст. за його пропозицією були збудовані перші вегетаційні будиночки, в яких ставились досліди по вивченню живлення рослин та їх удобрення. Відкриття в кінці 19 ст. великих покладів фосфоритів дало новий поштовх розвитку агрохімії. Була доведена можливість безпосереднього застосування розмелених фосфоритів як добрива і використання їх для вироблення суперфосфату. Велика заслуга в цьому належить радянському агрохіміку Д. М. Прянішнікову, а також П. С. Коссовичу.
Агрохімія в СРСР
Після революції розпочався новий етап у розвитку агрохімії. Індустріалізація країни і колективізація на селі викликали необхідність широкої хімізації землеробства. Незабаром після революції було створено Комітет по хімізації народного господарства, в 1919 — науковий інститут добрив, у 1928 — кафедри агрохімії при ряді вищих навчальних сільськогосподарських закладів.

В 1931 у складі Всесоюзної академії сільськогосподарських наук організовано Всесоюзний науково-дослідний інститут добрив, агротехніки і агроґрунтознавства. Перед інститутом та іншими науковими установами було поставлено завдання вивчити ефективність мінеральних і органічних добрив у різних ґрунтово-кліматичних та виробничих умовах і на цій основі розробити принципи раціонального розміщення і застосування добрив.
Агрохімія в Україні
В Україні важливі агрохімічні дослідження були проведені на дослідних полях, на дослідних станціях, в університетах, вищих навчальних сільськогосподарських закладах і в науково-дослідних установах. Зокрема, було встановлено ефективність на чорноземах мінеральних добрив, особливо фосфорних, і вивчено динаміку поживних речовин у ґрунті.

Було розв'язано важливі проблеми біологічної фіксації в ґрунті елементів живлення, вивчено склад гною, компостів і умови їх застосування, досліджено закономірності надходження до різних рослин поживних речовин.

Вперше було встановлено, що цукрові буряки засвоюють поживні речовини протягом усього періоду вегетації. В УРСР спочатку для зони бурякосіяння, а тепер для всіх зон складено карти ґрунтів, вивчено ефективність зелених і різних форм мінеральних добрив, налагоджено виробництво гранульованого манганізованого суперфосфату, розроблено метод осолонцювання ґрунтів звичайними калійними солями і сильвінітом.

Велика увага приділяється гіпсуванню солонцюватих і вапнуванню дерново-підзолистих ґрунтів. Інститутом фізіології рослин і агрохімії АН УРСР (тепер Інститут фізіології рослин Української академії сільськогосподарських наук) розроблено і запропоновано використання відходів буровугільної промисловості для регулювання живлення рослин і підвищення якості біологічно збагачених наазот компостів і звичайного гною.
Напрямки досліджень
Теоретичні моделі процесів живлення й удобрення сільськогосподарських культур.
Теоретичні та практичні основи системи застосування добрив.
Вивчення механізму засвоєння, трансформації поживних речовин ґрунту й добрив, розроблення методів і способів регулювання умов живлення, формування врожаю.

Напрямки досліджень
Теоретичне обґрунтування агрохімічного забезпечення хімізації галузей АПК.
Агрохімічне й екологічне обґрунтування процесів розроблення, використання та встановлення ефективності нових видів, форм добрив.
Теоретичне й експериментальне обґрунтування впливу фізико-хімічних, агрохімічних та біологічних властивостей ґрунтів на врожайність, якість і збереження сільськогосподарської продукції.

Напрямки досліджень
Теоретичне обґрунтування рівня ефективності добрив та інших засобів хімізації при їх тривалому застосуванні.
Сортогенетичні, біологічні особливості живлення й удобрення сільськогосподарських культур.
Розроблення та вдосконалення методів встановлення оптимальних норм добрив, прийомів програмування врожайності й оптимізації живлення рослин.
Напрямки досліджень
Розроблення і вдосконалення методів агрохімічних досліджень і проведення агрохімічного, екологічного моніторингу ґрунтів.
Розроблення теоретичних та експериментальних моделей для обґрунтування процесів відтворення родючості ґрунтів.
Напрямки досліджень
Вивчення закономірностей, практичне здійснення формування екологічно стійких агроландшафтів. Виділення екологічно чистих регіонів і виробництво чистої продукції рослинництва.
Розроблення нових та вдосконалення наявних агрохімічних методів зменшення вмісту радіонуклідів у ґрунті та їх надходження до сільськогосподарських рослин.


title: Презентація на тему «Алюміній» (варіант 5)

text:
Алюміній
Його назва походить від латинського слова,що в перекладі на нашу-галун,назва подвійної солі,до складу якої входить алюміній
Алюміній Al  один із «лідерів» серед всіх хімічних елементів Землі. Алюмінію в земній корі майже 8%; його випереджають за розповсюдженням лише кисень та силіцій. Але добути цей метал вдалося зовсім недавно, менш ніж два сторіччя тому. З того часу він став широко використовуватися в електротехніці, будівництві,  авіації.

Поширеність в природі
Алюміній-третій елемент за поширенням у природі після Оксигену і Силіцію:його атомна частка в корі в земній корі становить 6,4%. Трапляється в складі сполук,переважно алюмосилікатів
Боксит
Нефелін
Кріоліт
Каолініт
Польовий шпат
Основні природні сполуки Алюмінію:
1. Нефеліни — (Na,K)2О • АlО3 • 2Si2.2. Кріоліт — А1F3 • 3NaF3. Боксити — алюмінієва руда Аl2O3 • хH2O .4. Каолін — А12О3 • 2SiO2 • 2Н2О.5. Глиноземи — суміш каоліну з піском SiO2, вапняком СаСО3, магнезитом МgСО3.

Боксит

Нефелін

Кріоліт

Каолініт

Польовий шпат

Фізичні властивості Алюмінію:Алюміній – сріблясто-білий метал, легкий і пластичний, густина його = 2,7 г/см3, температура плавлення = 660 0С. Легко витягується в дріт, прокочується у фольгу. За електропровідністю поступається лише сріблу й міді. Входить до складу легких сплавів.

Хімічні властивості лужних металів.
Взаємодія з неметалами:
1)    З киснем:
4Аl + 3О2 = 2Аl2О3
2)    З галогенами:2Аl + ЗВr2 = 2АlВr3
3)    З іншими неметалами при підвищенні температури:
2Аl + 3S = Аl2S3 (сульфід алюмінію)2Аl + N2 = 2АlN (нітрид алюмінію)4Аl + 3С = А14С3 (карбід алюмінію)
Алюмотермія: 2Аl + 3W3 = 3W + А12О3
Взаємодія з водою після зняття оксидної плівки:
2Аl + 6Н2О = 2Аl(ОН)3 + ЗН2
Після зняття оксидної плівки Алюміній розчиняється в лугах:
2Аl + 2NаОН + 2Н2О = 2NаАlО2 + 3Н2
Розчиняється в розведених кислотах:
2А1 + 6НС1 = 2АlСl3 + ЗН22А1 + ЗН2SО4 = Аl2(S04)3 + 3Н2
Алюміній пасивується при взаємодії з концентрованою нітратною кислотою, тому з нею Алюміній взаємодіє лише при нагріванні:
Аl + 6НNO3(конц.) = Аl(NО3)3 + 3NО2 + 3Н2О
 Алюміній оксид Аl 2O3
Проявляє амфотерні властивості:
Аl2O3 +6 НС1 = 2АlСl3 + 3Н2О
Аl 2O3 + 2NаОН + 3Н2О = 2 Na[Al(OH)4] – у розчинах
Аl 2O3 + 2NаОН = 2NaAlO2 + Н2О – у процесі сплавлення
Алюміній гідроксид Al(OH)3
Проявляє амфотерні властивості:
Аl (OH)3 + 3НС1 = АlСl3 + 3Н2О
Аl (OH)3 + NаОН = Na[Al(OH)4] – у розчинах
2Аl (OH)3  +  Nа2О = 2NaAlO2 + 3 Н2О – у розплаві
Застосування:
— в електротехніці;— для виробництва легких сплавів—застосовують  у виробництві  чугуну  та сталі для корозійної стійкості;— для одержання металів у вільному стані;— в будівельній промисловості;— для виготовлення фольги.

Алюміній дуже  активний метал, він не зустрічається  в природі у вигляді самородків, або розчинних солей: це активний метал, його солі під дією гідролізу розкладаються, тому в природі є  мінерали - оксиди и гідроксиди алюмінію.
Алюміній входить до складу  легких сплавів (застосовують для літаків і гелікоптерів, в будівництві), із алюмінію виготовляють посуд та електричний дріт.

Солі алюмінію застосовують для фарбування тканин та очищення води.
Загальні висновки


title: Презентація на тему «Алюміній» (варіант 8)

text:
	2Al + 2NaOH + 6H2O=2NaAl(OH)4 + 3H2

2NaOH + Al2O3 + 3H2O=2NaAl(OH)4

2Al + 6H2O=3H2 +2Al(OH)3

NaOH + Al(OH)3=NaAl(OH)4


Презентація на тему «Життя та творчість Д.І.Менделєєва»


Презентація на тему «Вплив лаурилсульфат натрію на організм людини»


Презентація на тему «Природа Луны»


Презентація на тему «Значення хімії в повсякденному житті» (варіант 2)


Презентація на тему «Харчові добавки» (варіант 5)


title: Презентація на тему «Хімічні властивості неметалів»

text:
2
 3
2
3
2
2
4
5
2
2
2
2


Презентація на тему «Будова галактики» (варіант 3)


Презентація на тему «Каучук» (варіант 5)


Презентація на тему «Юпітер» (варіант 18)


Презентація на тему «Нафта» (варіант 18)


Презентація на тему «Застосування нових сучасних матеріалів з оригінльними властивостями»


Презентація на тему «Жири» (варіант 10)


Презентація на тему «Head&Shoulders»


Презентація на тему «Консерванти»


title: Презентація на тему «Використання вуглеводнів» (варіант 1)

text:
7
1
2
3
4
6
5
8
9
10
14
15
13
12
11


title: Презентація на тему «Прості та складні речовини. Хімічний елемент» (варіант 1)

text:
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
+
+
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
Oxygenium
O
«O»
C
Cuprum
Cu
Hydrogenium
H
Hydrargyrum
Hg
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
Na2SO4
kuksa-natalija@mail.ru
H  10%
       Mg    0,03%
O   62%
          S   0,16%
P   1%
          Cl    0,1%
C  21%
           N     3%
Ca    2%
             K   0,23%

              Na    0,08%
kuksa-natalija@mail.ru
C
1/12 ma(C)
=
=
kuksa-natalija@mail.ru
He
Ar(He)=4
kuksa-natalija@mail.ru
0
8
15,99
Cu
29
63,55
Ar
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru


Презентація на тему «Нафта, вугілля, природний газ як вуглеводнева сировина» (варіант 4)


title: Презентація на тему «Алюміній» (варіант 9)

text:
13
3
8
2
26,9815
3s2 3p1
+13Al 1s2 2s2 2p6 3s2 3p1
1s
2s
2p
3s
3p


Презентація на тему «Спирти» (варіант 7)


title: Презентація на тему «Sport in Our Life» (варіант 1)

text:
      Sport
in Our Life
Sport plays a very important role in our life.
All over the world people of different ages are very fond of sport and sport games.
Sport makes people healthy, keeps them fit, more organized and better disciplined.
It unites people of different classes and nationalities.
PARCOUR
skateboarding
tennis
football
rugby
windsurfing
ping-pong
skysurfing
white water rafting
scuba-diving
1._________basketball;
2. __________running;
3.__________karate;
4.__________swimming;
5.__________football;
6.__________gymnastics;
7.__________golf;
8.__________windsurfing;
9.__________aerobics;
10__________baseball;
11.__________cycling;
12._________scuba diving;
play
go
do
go
play
do
play
do
do
play
go
go
Evgeni
Plushenko
    Anna
Kournikova
  Alina
Kabaeva
 David
Beckham
Aleksey
 Nemov
  Andrey
Arshavin
THE OLYMPIC GAMES
Athens
   Greece
2.London
    England
3.Moscow
   The USSR
4.Los Angeles
   The USA
5.Sydney
  Australia
2000
1980
1896
1948
1984
Athens
   Greece
2.London
    England
3.Moscow
   The USSR
4.Los Angeles
   The USA
5.Sydney
  Australia
1896
1948
1980
1984
2000
Serious sport has nothing to do with fair play. Serious sport is war minus the shooting.
George Orwell.
Talent wins games, but teamwork and intelligence wins championship.
Michael Jordan.
An ancient school where morality and philosophy were taught. A modern school where football is taught.
Ambrose Bierce.
All sports for all people.
Pierre de Coubertin.
Golf is a good walk spoiled.
Mark Twain.
          Thank you
          for your
          attention


Презентація на тему «Кругообіг Нітрогену» (варіант 2)


Презентація на тему «Фенолоформальдегідні смоли»


Презентація на тему «Al – металл»


Презентація на тему «Вода для жизни!» (варіант 2)


Презентація на тему «Карликові планети» (варіант 1)


Презентація на тему «Мінеральні добрива» (варіант 7)


Презентація на тему «Скло» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Предмет хімії»

text:
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru

kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru
kuksa-natalija@mail.ru


Презентація на тему «Харчові добавки Е» (варіант 1)


Презентація на тему «Сатурн» (варіант 8)


title: Презентація на тему «Хімічна промисловість» (варіант 2)

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
L/O/G/O
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
4
1
2
3


Презентація на тему «Виробництво біогазу»


Презентація на тему «Охорона навколишнього середовища від забруднень під час переробки вуглеводневої сировини» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Сульфатна кислота» (варіант 1)

text: The End


Презентація на тему «Фосфатні добрива у нашому житті»


title: Презентація на тему «Жінки в хімії»

text:
(1860 -1894)
(07.11.1867 - 04.07.1934)


Презентація на тему «Охорона навколишнього середовища під час виробництва і застосування металів»


Презентація на тему «Чорні діри» (варіант 12)


title: Презентація на тему «Жизнь и разум во Вселенной» (варіант 2)

text:
1999,12th Jun,UK,Wiltshire,East Field nr Alton Barnes
1999,3rd Aug,UK,Hampshire,Henwood
2002,4th Jul,UK,Wiltshire,Stonehenge
2002,1st Jul,UK,Wiltshire,East Kennett


title: Презентація на тему «Химия и проблема охраны окружающей среды»

text:
20
13
3.
15
20
2.
40
100
1.


title: Презентація на тему «Аміак» (варіант 1)

text:
+7N )  )
      2   5
2s2
2p3
2s2
1s2
1s2
2p3
III,
IV
+1H )
      1
1s1
1s1
I
H
N
H
H
N
H
H
H
+ H+
N
H
H
H
 H
+
NH3
H2O
NH3
NH3
NH3

+ HCl               NH4Cl
+ H2O               NH4OH
NH3
+t
NH4Cl
Ca(OH)2
NH3
Fe, t, p
NH3


title: Презентація на тему «Атомна одиниця маси»

text:
                        Ar = 12,01
Ar = 32,06
Ar = 14,0067
Ar = 15,999
15
30,9748


title: Презентація на тему «Загальна характеристика оксидів»

text:
CO2
CuO
CO2
CuO

CaO+CO2=CaCO3
MgO+SO2=MgSO3

CuO


title: Презентація на тему «Химические волокна»

text:
Химические волокна

Химические волокна
Химические волокна — текстильные волокна, получаемые из природных и синтетических органических полимеров, а также неорганических соединений.
Классификация волокон:
искусственное волокно (из природных полимеров): гидратцеллюлозные, ацетилцеллюлозные, белковые
синтетическое волокно (из синтетических полимеров): карбоцепные, гетероцепные
Иногда к химическим волокнам относят минеральные волокна, получаемые из неорганических соединений (стеклянные, металлические, базальтовые, кварцевые).
Синтетические волокна
Синтетические ткани имеют низкую гигроскопичность, из-за чего влага, которая выделяется с кожи человека, плохо впитываясь в волокна, закупоривает воздушные поры, затрудняет циркуляцию воздуха, понижает теплоизоляционные свойства ткани.
Синтетика характеризуется длительным удерживанием неприятных запахов, хуже отстирывается. Такие ткани электростатичны. Летучие компоненты химволокон, в том числе и токсичные, могут выделяться на протяжении нескольких месяцев при глажке белья.

Людям, страдающим аллергией, кожными заболеваниями, экземой или псориазом противопоказаны синтетические ткани. А материал низкого качества может вызвать дерматит даже у здорового человека. Доказано, что синтетические ткани - серьезная опасность для здоровья человека. Научные исследования выявили, что синтетическое постельное белье содержит высокую концентрацию грибковых микроорганизмов. Для астматиков и аллергиков такое белье особенно опасно. Также, в синтетических подушках концентрация грибка и плесени в 2–3 раза выше, чем в перьевых подушках. Кроме того, в матрацах, прослуживших более 5 лет, уровень этих организмов превосходит допустимую норму в 3 раза.
Людям, страдающим аллергией , кожными заболеваниями, экземой или псориазом противопоказаны синтетические ткани. А материал низкого качества может вызвать дерматит даже у здорового человека. Доказано, что синтетические ткани - серьезная опасность для здоровья человека. Научные исследования выявили, что синтетическое постельное белье содержит высокую концентрацию грибковых микроорганизмов. Для астматиков и аллергиков такое белье особенно опасно. Также, в синтетических подушках концентрация грибка и плесени в 2–3 раза выше, чем в перьевых подушках. Кроме того, в матрацах, прослуживших более
5 лет, уровень этих организмов превосходит допустимую норму в 3 раза.


Презентація на тему «Малые тела Солнечной системы» (варіант 1)


Презентація на тему «Синтетика в нашому житті»


Презентація на тему «Уксусная кислота» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Правила приема лекарственных препаратов»

text:
Правила приема лекарственных препаратов
1. Нужно строго следовать инструкции.
2. Не допускается самолечение.
3. Принимайте лекарства через равномерные промежутки времени.
4. Лечение необходимо доводить до конца.
5. Если назначено несколько лечебных препаратов, принимать их необходимо отдельно.
6. Лекарства необходимо обязательно запивать.
7. В связи с тем, что лекарственные препараты чужды и токсичны для организма, очень важна их
правильная дозировка!


title: Презентація на тему «Нітратна кислота. Нітрати»

text:
Нітратна кислота. Нітрати
Підготувала:Рибальчук Вікторія
Нітратна кислота (HNO3)
сильна одноосновна кислота. Висококорозійна кислота, реагує з більшістю металів, сильний окисник. Має тенденцію набувати жовтого відтінку через накопичення оксидів азоту, при довгому зберіганні. Зазвичай азотна кислота має концентрацію 68%. Якщо ж більше 86%, то вона називається димною кислотою. В залежності від кольору "диму" концентрована кислота поділяється на білу та червону в концентраціїї більшій за 95 %.

Нітрати.
Нітрати (рос. нитраты, англ. nitrates, нім. Nitrate n pl) — безбарвні кристалічні речовини, солі і ефіри азотної кислоти HNO3. Вони утворюються при взаємодії нітратної кислоти з відповідними металами, або їх оксидами та гідроксидами. У воді нітрати добре розчиняються.
Природні солі мають кристалічну острівну будову. Виникають виключно при екзогенних процесах, часто внаслідок гниття органічних решток. Можливе також утворення азотистих сполук з азоту повітря під час громових розрядів. Застосовують як добрива, протрави при фарбуванні, компоненти вибухових речовин. Нітрати амонію, лужних та лужноземельних металів називають селітрами. Ефіри – безбарвні або світло-жовті, приємні на запах рідини. Містять у молекулі одну або декілька ONO2-груп, пов’язаних з органічним радикалом. Деякі ефіри (нітрогліцерин) застосовують як вибухові речовини (див. нітрогліцеринові ВР).
При сильному нагріванні нітрати розкладаються, не плавлячись. Виняток становлять лише нітрат натрію і нітрат калію, які спочатку плавляться, а потім уже розкладаються. При цьому продукти розкладу нітратів залежать від активності металу, що входить до складу солі.
Нітрати. Використання, біологічна роль
Застосування:основне застосування нітратів - добрива ( селітри), вибухові речовини ( амоніти) та інші.

Біологічна роль:солі азотної кислоти, які є елементом мінеральних добрив. Рослина використовує азот із солі для побудови клітин організму, створення хлорофілу. Для людей нітрати неотруйні, але в організмі перетворюються на нітрити.

 Вміст нітратів у харчових продуктах

 Негативний вплив на організм людини
       Плоди і овочі, на відміну від токсичних елементів, є основним джерелом надходження до організму людини нітратів (70-90% від загальної кількості), гранично допустимі рівні вмісту яких детерміновані видом та сортом рослинної сировини, способом вирощування, термінами збору врожаю та специфікою кулінарної обробки.
Нітрати характеризуються досить широким спектром токсичної дії. Токсична дія нітратів полягає у тому, що в травному тракті вони частково відновлюються до нітритів (більш токсичних), і останні при надходженні в кров можуть викликати метгемоглобінемію, а також пригнічення активності ферментних систем, що беруть участь у процесах тканинного дихання. Крім того, встановлено, що з нітритів у присутності амінів можуть утворюватись N-нітрозаміни, які виявляють канцерогенну активність. При вживанні високих доз нітратів з питною водою, чи продуктами харчування через 4-6 годин проявляються характерні симптоми нітратного отруєння: нудота, задуха, посиніння шкірних покривів і слизових оболонок, діарея. Це часто супроводжується загальною слабкістю, головокружінням, запамороченням, болями у потиличній частині, тахікардією. Перша допомога при отруєнні нітратами — ретельне промивання шлунку, активоване вугілля, сольові проносні, свіже повітря, у складних випадках негайна госпіталізація.
Допустима добова доза нітратів для дорослої людини становить 325 мг.
Нітрати негативно впливають на організм вагітної жінки та її плід, погіршуючи показники його біофізичного профілю.

               Зниження вмісту нітратів
Дослідженнями останніх років доведено, що за зберігання овочів упродовж 7 міс. уміст нітратів, порівняно із його вмістом під час закладання на зберігання, знижується: у цибулі на 15,4%, картоплі — на 36,5%, капусті — 32,5%, моркві — 55,6%, буряках — на 60,2%.
Оскільки для виробництва швидкозаморожених плодоовочевих продуктів використовують виключно свіжозібрану сировину, що пов'язано, перш за все, з економічними аспектами виробництва та харчосмаковими властивостями продукції, управляти вмістом нітратів можна лише застосуванням технологічних операцій: обчищенням, бланшуванням, витримкою у воді тощо. Наукові дані свідчать про те, що під час видалення шкірки вміст нітратів в овочах знижується на 14-40%, бланшування — 26-60, замочування у холодній воді протягом 5 год. — 27-29%

Дякую за увагу!!!


title: Презентація на тему «Як захистити себе від нітратів» (варіант 1)

text:
Як захистити себе від нітратів
Нітрати
Нітрати — безбарвні кристалічні речовини, солі і ефіри азотної кислоти HNO3. Вони утворюються при взаємодії нітратної кислоти з відповідними металами, або їх оксидами та гідроксидами. У воді нітрати добре розчиняються.
При сильному нагріванні нітрати розкладаються, не плавлячись. Виняток становлять лише нітрати натрію і нітрат калію, які спочатку плавляться, а потім уже розкладаються. При цьому продукти розкладу нітратів залежать від активності металу, що входить до складу солі.

Нітрати
Природні солі мають кристалічну острівну будову. Виникають виключно при екзогенних процесах, часто внаслідок гниття органічних решток. Можливе також утворення азотистих сполук з азоту повітря під час громових розрядів. Застосовують як добрива, протрави при фарбуванні, компоненти вибухових речовин. Нітрати амонію, лужних та лужноземельних металів називають селітрами. Ефіри – безбарвні або світло-жовті, приємні на запах рідини. Містять у молекулі одну або декілька ONO2-груп, пов’язаних з органічним радикалом. Деякі ефіри (нітрогліцерин) застосовують як вибухові речовини (див. нітрогліцеринові ВР).

Негативний вплив на організм людини
В організмі людини нітрати в процесі хімічних реакцій відновлюються до нітрити, які в подальшому, реагуючи з  амінами й амідами, беруть участь в утворенні нітрозамінів, які мають канцерогенні властивості.
Плоди і овочі, на відміну від токсичних елементів, є основним джерелом надходження до організму людини нітратів (70-90% від загальної кількості), гранично допустимі рівні вмісту яких детерміновані видом та сортом рослинної сировини, способом вирощування, термінами збору врожаю та специфікою кулінарної обробки.
Негативний вплив на огранізм людини
Нітрати характеризуються досить широким спектром токсичної дії. Токсична дія нітратів полягає у тому, що в травному тракті вони частково відновлюються до нітрити (більш токсичних), і останні при надходженні в кров можуть викликати метгемоглобенію, а також пригнічення активності ферментних систем, що беруть участь у процесах тканинного дихання. Крім того, встановлено, що з нітритів у присутності амінів можуть утворюватись N-нітрозаміни, які виявляють канцерогенну активність. При вживанні високих доз нітратів з питною водою, чи продуктами харчування через 4-6 годин проявляються характерні симптоми нітратного отруєння: нудота, задуха, посиніння шкірних покривів і слизових оболонок, діарея. Це часто супроводжується загальною слабкістю, головокружінням, запамороченням, болями у потиличній частині, тахікардією. Перша допомога при отруєнні нітратами — ретельне промивання шлунку, активоване вугілля, сольові проносні, свіже повітря, у складних випадках негайна госпіталізація.

Негативний вплив на огранізм людини
Допустима добова доза нітратів для дорослої людини становить 325 мг. ДСТУ питної води визначає гранично допустиму концентрацію нітратів до 45 мг/дм3. Рекомендоване ВООЗ споживання продуктів харчування, де використовується питна вода (чай, кава, сік, перші страви тощо) у помірному кліматі становить приблизно 1-1,5 л, максимум 2 л/добу. Таким чином, з водою доросла людина може спожити близько 68 мг нітратів. Відповідно, на харчові продукти залишається 257 мг нітратів. Дослідження виявили, що токсичний вплив нітратів у харчових продуктах проявляється слабше, аніж нітратів, що розчинені у питній воді, приблизно у 1,25 раз. Отже, безпечна добова доза нітратів, яку можна спожити разом з харчовими продуктами становить 320 мг.
Нітрати негативно впливають на організм вагітної жінки та її плід, погіршуючи показники його біофізичного профілю.

Як захистити себе від нітратів?
1.       Для дитини обмежуйте споживання тепличних овочів: як правило, вміст нітратів у овочах закритого ґрунту у 1,5-2 рази більше, ніж у відкритому ґрунті.
2.       Краще споживати сезонні овочі.
3.       3. Якщо є підозра, що овочі, які ви купили, «багаті на нітрати», то зберігати їх потрібно протягом короткого часу і бажано у прохолодному темному місці, а ще краще — в холодильнику, щоб нітрати не перетворювалися у нітрити.
4.       Для зменшення кількості нітритів в організмі людини необхідно у достатній кількості споживати вітамін С (аскорбінову кислоту) та вітамін Е, вони знижують шкідливий вплив отруйних речовин.
5.       Салати необхідно готувати безпосередньо перед вживанням та з'їдати відразу.
6.       Соки зберігайте в холодильнику. Не варто споживати соки, пюре, плодоовочеві консерви, що тривало зберігались без охолодження.
7.    Не використовувати для приготування їжі для дітей розморожені плоди та овочі, які до споживання довго перебували у розмороженому стані. При розморожуванні ці продукти легко уражаються мікроорганізмами, які викликають накопичення нітратів.
8.    Не   споживайте    питну воду із   джерел,    неперевірених або неконтрольованих   на   вміст нітратів.
Зниження вмісту нітратів
Дослідженнями останніх років доведено, що за зберігання овочів упродовж 7 міс. уміст нітратів, порівняно із його вмістом під час закладання на зберігання, знижується: у цибулі на 15,4%, картоплі — на 36,5%, капусті — 32,5%, моркві — 55,6%, буряках — на 60,2%.
Оскільки для виробництва швидкозаморожених плодоовочевих продуктів використовують виключно свіжозібрану сировину, що пов'язано, перш за все, з економічними аспектами виробництва та харчосмаковими властивостями продукції, управляти вмістом нітратів можна лише застосуванням технологічних операцій: обчищенням, бланшуванням, витримкою у воді тощо. Наукові дані свідчать про те, що під час видалення шкірки вміст нітратів в овочах знижується на 14-40%, бланшування — 26-60, замочування у холодній воді протягом 5 год. — 27-29%, хімічного обчищування із використанням 4% розчину їдкого натру — 33-62%.

  ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


title: Презентація на тему «Вуглеводи як компоненти їжі, їх роль у житті людини» (варіант 23)

text:
Проектна тему«Вуглеводні.Класифікація»

Зміст
 Що таке вуглеводні;
 Класифікація :
     - ациклічні:
 - карбоциклічні;
 Значення.

Вуглеводні
   Вуглеводні - органічні сполуки, що складаються виключно з атомів вуглецю і водню. Вуглеводні вважаються базовими сполуками органічної хімії, всі інші органічні сполуки розглядають як їх похідні.
   Вуглеводні утворюють  гомологічні ряди. У природі вуглеводні зустрічаються в рідкому, твердому і газоподібному стані. У розсіяному вигляді присутні в атмосфері, воді, твердих породах (кероген), в концентрованому — у покладах вугілля, нафти, газу, газогідратів.
Класифікація
   Залежно від будови розрізняють: ациклічні вуглеводні, в молекулах яких атоми утворюють лінійні або розгалужені ланцюги,
   та ізоциклічні (карбоциклічні), молекули яких являють собою цикли (кільця) трьох і більше атомів С.
Ациклічні вуглеводні
   Ациклічні вуглеводні
  поділяються на насичені (аліфатичні)
  і ненасичені вуглеводні.
Насичені вуглеводні
   Насичені вуглеводні (алкени) – це вуглеводні, у молекулах яких між атомами Карбону існують лише одинарні зв`язки.  Вони мають тільки прості зв'язки (метан і його гомологи)
Ненасичені вуглеводні


title: Презентація на тему «Дослідження складу засобів гігієни та їх вплив на здоров’я людини»

text:
Дослідження складу засобів гігієни та їх вплив на здоров’я людини
Підготував :
Учень 11 класу
СШІТ № 2
Циб Владислав

План роботи:
1. Вибір засобу гігієни та його загальний огляд
2.Особливості засобу гігієни
3.Хімічний склад
4.Висновок

1. Вибір засобу гігієни та його загальний огляд
Об’єктом дослідження я вибрав шампунь для волосся  Head & Shoulders та мило Dove

Особливості засобів гігієни
1 — Попереджує сухість шкіри голови
2 — Натуральні активні компоненти
3 — Розроблено з метою мінімізувати ризик винекнення алергії
4 — Підтримує природну захисну функцію шкіри
5 — Запобігає виникненню лупи
6 – Зволожує шкіру
7 – Підтримує природній баланс вологи

3.Хімічний склад
На пляшці з шампунем було вказано такий склад :
1. Agua
2. Ammonium Laureth Sulfate
3. Ammonium Lauryl Sulfate
4. Sodium Chloride
5. Glycol Distearat
6. Dimeticone
7. Zinc Pyrithicone
8. Cetyl Alcohol
9. Parfum Cocamide MEA Guar Hydroxypropyltrimonium Chloride

3.Хімічний склад
На упаковці з милом було вказано такий склад:
Sodium Lauroyl Isethionate
Stearic Acid
Sodium Palmitate
Aqua
Lauric Acid
Sodium Isethionate
Sodium Stearate
Cocamidopropyl Betaine
Parfum
4.висновок
Відразу можна погодитися з тим , що мило не може змити з шкіри повністю УСІ найдрібніші організми. Даже після копіткого умівання особини бактерицидними засобами на шкірі залишається близько 100 мікробів на 1 кв. см Досягти повної стерильності невийде , навіть якщо вимивати свои руки особливими сумішами , якими користуються лікарі в операційніх .


title: Презентація на тему «Сульфати»

text:
;
,
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12


title: Презентація на тему «Молекула»

text:
Молекула
Виконала учениці 10-В
Висоцька Ірина і
Замора Карина

Моле́кула (новолат. molecula, зменшувально від лат. moles — маса) — здатна до самостійного існування частинка простої або складної речовини, що має її основні хімічні властивості, які визначаються її складом та будовою.
Будова та склад молекули
Молекула складається з атомів, а якщо точніше, то з атомних ядер, оточених певним числом внутрішніх електронів, та зовнішніх валентнихелектронів, які утворюють хімічні зв'язки. Внутрішні електрони атомів, зазвичай, не беруть участі в утворенні хімічних зв'язків. Склад та будова молекул речовини не залежать від способу її отримання. У випадку одноатомних молекул (наприклад, інертних газів) поняття молекули й атома збігаються.
Атоми об'єднуються в молекулі в більшості випадків за допомогою хімічних зв'язків. Як правило, такий зв'язок утворюється однією, двома або трьома парами електронів, які перебувають у спільному володінні двох атомів, утворюючи спільну електронну хмару, форма якої описується типом гібридизації. Молекула може мати позитивно та негативно заряджені атоми (йони).
Склад молекули передається хімічними формулами. Емпірична формула встановлюється на основі атомного співвідношення елементів речовини та молекулярної маси.

Міжмолекулярна взаємодія
Міжмолекулярна взаємодія — взаємодія між електрично нейтральними молекулами у просторі. У залежності від полярності молекул характер міжмолекулярної взаємодії різний. Розрізняють орієнтаційний, індукційний та дисперсійний типи міжмолекулярної взаємодії. Природа останнього залишалася неясною до створення квантової механіки.
Орієнтаційний тип міжмолекулярної взаємодії виникає між двома полярними молекулами, тобто, такими, які мають власний дипольний момент. Взаємодія дипольних моментів і визначає результуючу силу — притягання або відштовхування. У випадку, якщо дипольні моменти молекул розміщуються на одній лінії, взаємодія молекул буде найінтенсивніша.
Індукційний тип міжмолекулярної взаємодії виникає між однією полярною та однією неполярною молекулами. При цьому типові взаємодії полярна молекула поляризує неполярну молекулу так, що заряд неполярної молекули, протилежний діючому на неї заряду полярної молекули, зміщується до останнього: загалом, позитивний заряд зміщується по напряму електричного поля, яке створює полярна молекула, а негативний — проти. Це обумовлює поляризацію неполярної молекули, тобто, явища зміщення зв'язаної електронної оболонки відносно центру позитивного заряду.

Модели молекул и названия веществ, входящих в состав лесного воздуха: 1 - азот, 2 - кислород, 3 - аргон, 4 - углекислый газ, 5 - вода, 6 - озон, 7 - терпинеол (последние два вещества находятся в воздухе в следовых количествах).
Швидкість молекул

Молекули в хімії, фізиці та біології
Поняття молекули є основним для хімії, і більшою частиною відомостей про будову і функціональність молекул наука зобов'язана хімічним дослідженням. Хімія визначає будову молекул на основі хімічних реакцій і, навпаки, на основі будови молекули, визначає яким буде хід реакцій.
Будовою і властивостями молекули визначаються фізичні явища, які вивчаються молекулярною фізикою. В фізиці поняття молекули використовується для пояснення властивостей газів, рідин і твердих тіл. Рухомістю молекул визначається здатність речовини до дифузії, її в'язкість, теполопровідність тощо. Перший прямий експериментальний доказ існування молекул було отримано французьским фізиком Ж. Перреном в 1906 році під час вивчення броунівського руху.
Оскільки всі живі організми існують на основі тонко збалансованої хімічної і нехімічної взаємодії між молекулами, вивчення будови і властивостей молекул має фундаментальне значення для біології і природознавства в цілому.
Розвиток біології, хімії та молекулярної фізики призвели до виникнення молекулярної біології, яка досліджує основні явища життя, виходячи з будови і властивостей біологічно функціональних молекул.

Тепловий рух молекул газу
Найважливішою рисою теплового руху молекул газу — це безладність (хаотичність) руху. Експериментальним доказом безперервного характеру руху молекул є дифузія і броунівський рух.
Дифузія — це явище самовільного проникнення молекул однієї речовини в іншу. У результаті взаємної дифузії речовин відбувається поступове вирівнювання їх концентрації у всіх областях займаного ними об'єму. Встановлено, що швидкість протікання процесу дифузії залежить від роду речовин, що дифундують і температури.
Одним з найцікавіших явищ, які підтверджують хаотичність руху молекул, є броунівський рух, котрий проявляється у вигляді теплового руху мікроскопічних часток речовини, що знаходяться в завислому стані у газі. Це явище у 1827 році вперше спостерігав[3] Р. Браун, від імені якого воно отримало назву. Безладність переміщення таких частинок пояснюється випадковим характером передачі імпульсів від молекул газу до частки з різних сторін. Броунівський рух виявляється тим помітніше, чим менші частки і чим вища температура системи. Залежність від температури свідчить про те, що швидкість хаотичного руху молекул зростає зі збільшенням температури, саме тому його і називають тепловим рухом.


title: Презентація на тему «Уксусная кислота» (варіант 3)

text:
Презентацияпо теме:”Уксусная кислота”
Уксусная кислота
Уксусная кислота (метанкарбоновая, этановая кислота) CH3COOH — бесцветная жидкость с резким запахом и кислым вкусом.
Температура плавления составляет 16, 75°С, температура кипения 118, 1°; 17, 1° при давлении 10 мм. рт. столба, 42, 4° при 40 мм., 62, 2° при 100 мм., 98, 1° при 400 мм. и 109° при 560 мм. ртутного столба.
Формула уксусной кислоты
Характеристика уксусной кислоты:
      Уксусная кислота принадлежит к слабым кислотам. Она во всех отношениях смешивается с водой, спиртом, эфиром, бензолом и нерастворима в сероуглероде.
      При разбавлении уксусной кислоты водой происходит сокращение объёма раствора.
     Их широко применяют как растворители (особенно этилацетат) для нитроцеллюлозных лаков, глифталевых и полиэфирных смол, в производстве киноплёнки и целлулоида, а также в пищевой промышленности и парфюмерии. В производстве полимеров значительную роль играют искусственные волокна, лаки и клеи на основе винилацетата.

Температуры плавления водных растворов уксусной кислоты
Физические свойства некоторых эфиров уксусной кислоты
Применение уксусной кислоты
Водные растворы уксусной кислоты широко используются в пищевой промышленности (пищевая добавка E260) и бытовой кулинарии, а также в консервировании.
Уксусную кислоту применяют для получения лекарственных и душистых веществ, как растворитель (например, в производстве ацетилцеллюлозы, ацетона). Она используется в книгопечатании и крашении.
Уксусная кислота используется как реакционная среда для проведения окисления различных органических веществ. В лабораторных условиях это, например, окисление органических сульфидов пероксидом водорода, в промышленности — окисление пара-ксилола кислородом воздуха в терефталевую кислоту.
Поскольку пары уксусной кислоты обладают резким раздражающим запахом, возможно её применение в медицинских целях в качестве замены нашатырного спирта для выведения больного из обморочного состояния.

Уксус — 9%-ная уксусная кислота.
Уксусная кислота для пищевой промышленности.
Осторожно!
Пары уксусной кислоты раздражают
слизистые оболочки верхних
дыхательных путей. Хроническое
действие паров ведёт к заболеваниям
носоглотки и к конъюнктивитам!


title: Презентація на тему «Проблеми використання відходів видобутку та переробки»

text:
Проблеми використання
 відходів видобутку
та переробки
Надзвичайно великою, важливою і актуальною проблемою є безвідходне і маловідходне виробництво при видобуванні корисних копалин. На території України розробляється понад 4500 родовищ корисних копалин, діє близько 2000 підприємств з видобутку, збагачення та переробки різноманітної мінеральної сировини. За сучасних умов розвитку і темпів зростання гірничої промисловості недоліки в комплексному і більш повному використанні сировини стають неприпустимим марнотратством. Щорічно в Україні накопичується близько 5 мільярдів тонн розкривних порід, 700 мільйонів тонн хвостів збагачення і 150 мільйонів тонн золи. З них в народному господарстві використовується в цілому не більше 2-4 відсотків, хоча значна частина цих відвалів придатна для виробництва різноманітних будівельних матеріалів.
В багатогалузевому індустріальному господарстві України використанню промислових відходів приділяється недостатня увага, внаслідок чого до теперішнього часу не визначені критерії і не розроблені рекомендації для їх оцінки.  Утилізація річного виходу промислових відходів становить близько 12 %.
 Наукові розробки та накопичений практичний досвід свідчать, що використання відходів видобутку і переробки є не тільки надзвичайно необхідне екологічно, але й економічно прибуткове. На ряді підприємств окупність капітальних вкладень досягається за 1,5 – 2 роки. З відходів мінеральної сировини в Україні може бути створений значний перелік будівельних матеріалів, магнієві та сірковмісні добрива, вапнякові та гіпсові меліоранти.
З відходів додатково можна одержувати також значну кількість вугільного палива, чорних, кольорових, рідкісних металів, флюсів, що важливо в умовах існуючого гострого дефіциту названих матеріалів. Однак ці сприятливі можливості практично не використовуються і це завдає великої шкоди економіці та серйозно ускладнює екологічну ситуацію в багатьох промислових районах
 Основна маса промислових відходів, які утилізуються, використовуються для засипки відпрацьованих кар’єрних площин, підземних гірничих виробок, рекультивації порушених орних і пасовищних земель. Зворотній засипці піддаються багато відкритих і особливо підземних виробок в Донбасі, Придніпров’ї, Поліссі, на Волині, в Криму. Неглибокі кар’єри засипаються в усіх районах України. При цьому в процесі засипки використовуються не лише пусті породи, які інакше застосовувати не можна, а й такі види промислових відходів, які можна переробляти на корисну продукцію. Однак технічний рівень добування і застосування цих відходів недостатній, щоб налагодити більш раціональне їх використання.
   Досить інтенсивно утилізуються в Україні кам’яний відсів, що утворюється в процесі каменедробіння та каменеобробки; глинисті розкривні породи та. відходи вуглезбагачення.
       Отже, в сучасних умовах рішення проблеми оптимизації дії гірського виробництва повинно грунтуватися на наступних двох концепціях:
1. Інтенсивний шлях розвитку промисловості.
2. Єдність проблем раціонального використання і охорони надр та раціонального використання природних ресурсів і охорони навколишнього природного середовища.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


title: Презентація на тему «Цезій та його вплив на організм людини»

text:
Цезій та його вплив на організм людини

 Хімічний елемент I групи періодичної системи;
Атомний номер 55;
Атомна маса 132,9054;
Дуже м’який,в’язкий метал;
Відноситься до рідкісних лужних металів;
Мало поширений в природі;
Tпл=28,6 °C.
Цезій
     Відкрито цезій порівняно недавно, в 1860 р ., В мінеральних водах відомих цілющих джерел Шварцвальда (Баден-Баден та ін.) За короткий історичнийтермін пройшов блискучий шлях - від рідкісного, нікому не відомого хімічного елемента до стратегічного металу. Належить до родини рідкісних лужних легких металів. Легко взаємодіє з іншими елементами, утворюючи міцні зв'язки.
Історія відкриття
Вміст цезію в земній корі а приблизно 7-10%. Цезій займає 49-е місце, вміст його в земній корі (за масою) більше, ніж кадмію, миш'яку, ртуті, сурми і ніобію. Оскільки і цезій у мінералах (за винятком поллуціта) є компонентними домішками, то знайти їх в руді можна тільки аналітичними методами. Оскільки в даний час вилучення цезію з польових шпатів і слюд  практично ще не освоєно, балансовими є тільки запаси цезію в поллуціте. Вперше поллуціт був знайдений в 1846 р., в міароліто-вих порожнечах серед гранітів на о. Ельба (Італія). Поллуціт зазвичай асоціюється з польовим шпатом, петалітом, лепідолітом, кварцом, амблігонітом, сподуменом, турмаліном, білим і рожевим берилом.
Сировинні джерела
В даний час застосовується одночасно в кількох галузях: в електроніці , у радіолокації і кіно, в атомних реакторах і на космічних кораблях.
Йодид та бромід цезію застосовуються в якості оптичних матеріалів у спеціальній оптиці - інфрачервоні прилади, окуляри і біноклі нічного бачення, приціли, виявлення техніки і живої сили противника (у тому числі з космосу).
Металевий цезій використовується в атомно-водневій енергетиці при розкладанні води термохімічним способом.
На основі сполук цезію створені ефективні лікарські препарати для лікування виразкових захворювань, дифтерії, шоків, шизофренії.

Застосування
Цезій-137, відомий також як радіоцезій - радіоактивний нуклід хімічного елемента цезію. Утворюється переважно при поділі ядер в ядерних реакторах і ядерній зброї.
Цезій-137 - один з головних компонентів радіоактивного забруднення біосфери. Міститься в радіоактивних випаданнях, радіоактивних відходах, скидах заводів, що переробляють відходи атомних електростанцій. Інтенсивно сорбується грунтом і донними відкладеннями; у воді знаходиться переважно у вигляді іонів. В організмі тварин 137 Cs накопичується головним чином у м'язах і печінці. Найбільший коефіцієнт накопичення його відмічений у північних оленів і північноамериканських водоплавних птахів. Накопичується в грибах, ряд яких вважається "акумуляторами" радіоцезію [3].

Цезій - 137

Під час аварії на ЧАЕС у довкілля потрапило багато радіоактивних нуклідів серед них був Цезій-137.
Викид цезію-137 в навколишнє середовище відбувається в основному в результаті ядерних випробувань і аварій на підприємствах атомної енергетики.
У 2011 під час аварії на АЕС Фукусіма-1 зі зруйнованого реактора було викинуто значну кількість цезію-137. Поширення, в основному, відбувається через води Тихого океану.

Цезій-137 у довкіллі
Карта радіаційного забруднення цезієм-137 територій, що межують з Чорнобилем (на 1996 р.)
Всередину живих організмів цезій-137 в основному проникає через органи дихання і травлення,всмоктується в шлунково-кишечному тракті,відкладається у мязах,печінці.Доброю захисною функцією володіє шкіра . Близько 80% потрапленого в організм цезію накопичується в м'язах, 8% - в скелеті, решту 12% розподіляються рівномірно по іншим тканинам .
Біологічний період напіввиведення накопиченого цезію-137 для людини прийнято вважати рівним 70 діб. Тим не менш, швидкість виведення цезію залежить від багатьох чинників - фізіологічного стану, харчування та ін (наприклад, наводяться дані про те, що період напіввиведення для п'яти опромінених людей істотно розрізнявся і становив 124, 61, 54, 36 і 36 діб) .
Істотно зменшити вміст радіонукліда у харчових продуктах можна,якщо їх ртельно мити,очищати від шкірки,вимочувати у воді або оцті,піддавати кулінарній обробці.

Вплив на організм людини
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Сульфатна кислота» (варіант 2)

text:
Сульфатна кислота
 Фізичні властивості
 Сульфатна кислота - безбарвна оліїста рідина без запаху, майже удвічі важча за воду, необмежено розчиняється у воді, тобто може змішуватися з нею у будь-яких співвідношеннях, надзвичайно гігроскопічна (активно вбирає вологу).  Розчинення сульфатної кислоти у воді супроводжується виділенням великої кількості теплоти, що може призвести до закипання води та розбризкування кислоти, тому розчиняти кислоту треба надзвичайно обережно.
Пам'ятайте: не можна воду доливати до концентрованої сульфатної кислоти! Для розбавлення кислоту треба доливати до води невеликими порціями.
Хімічні властивості
     Розбавлена сульфатна                                  кислота виявляє всі хімічні властивості кислот: дисоціює на йони у водних розчинах (оскільки кислота двохосновна, то дисоціація проходить за двома ступенями), взаємодіє з металами, що стоять в ряду активності до водню, взаємодіє з основними оксидами, основами, солями.
 У реакціях з металами окиснювальні властивості концентрованої сульфатної кислоти проявляються в тому, що водень не виділяється, а утворюється сіль сульфатної кислоти, вода та один із продуктів відновлення Сульфуру .
    Дисоціація у водному розчині йде в декілька етапів:
Обвуглення паперу сульфатною кислотою
Застосування сульфатної кислоти
Застосування сульфатної кислоти дуже широке і різноманітне. Головним споживачем її є виробництво мінеральних добрив — суперфосфату і сульфату амонію, а також нафтова промисловість для очистки газу, мінеральних масел та інших нафтопродуктів. У хімічній промисловості цю кислоту застосовують при виробництві барвників, штучного волокна, залізного купоросу, мідного купоросу і інших продуктів.


title: Презентація на тему «Нептун» (варіант 8)

text:
Презентація на тему: Нептун
Ступак Анна 11а
Загальні відомості
    Непту́н — восьма за віддаленістю від Сонця, четверта за розміром і третя за масою планета Сонячної системи, що належить до планет-гігантів.
Відкриття
    Нептун було відкрито 23 вересня1846 року, і він став першою планетою, яка була відкрита завдяки математичним розрахункам, а не шляхом регулярних спостережень.
Параметри планети
Нептун рухається навколо Сонця еліптичною орбітою. Тривалість «нептуніанського року», тобто час одного повного оберту навколо Сонця — 164,8 земних років. Екваторіальний діаметр планети 49 500 км, що майже вчетверо перевищує діаметр Землі, до того ж власне обертання настільки швидке, що доба на Нептуні триває всього 16 годин. Температура поверхні планети становить близько 38 К.
Склад
    Нептун відносять до окремої категорії «крижаних гігагтів». Атмосфера Нептуна складається в основному з водню та гелію. Також в його атмосфері наявні сліди вуглеводнів і, можливо, азот. В атмосфері Нептуна міститься у більшій пропорції лід: водний, аміачний, метановий. Ядро Нептуна складається здебільшого з льоду й гірських порід.
Будова

          Верхня атмосфера і шар хмар

                            Атмосфера

                                  Мантія

                                    Ядро
Кільця Нептуна
Нептун має кільця — два широких і два вузьких. Їх було відкрито під час затемнення Нептуном однієї з зірок 1981 року. Кільця Нептуна дуже темні і будова їх невідома. Але це не перешкоджало дати їм назви: зовнішнє — Адамс (яке містить три дуги, які чомусь охрестили Свободою, Рівністю і Братерством), потім — безіменне кільце, що збігається з орбітою супутника Нептуна Галатеї, слідом — Левер'є (чиї зовнішні розширення названі Ласель і Араго), і, нарешті, слабке, але широке кільце Галле.
Супутники Нептуна
    Нептун має 14 супутників: 1 великий, 3 середніх і 10 маленьких: Тритон, Нереїда, Наяда, Таласса, Деспіна, Галатея, Ларисса, Протей, Галімеда, Псамафа, Сао, Лаомедея, Несо, S/2004 N 1. Тритон є найбільшим серед супутників Нептуна. Нереїда найвіддаленіший супутник Нептуна.
Місії до Нептуна
    1977 року Лабораторією Реактивного Руху(JPL) році було запущено місію Вояджер-2, що пролетіла повз Нептун 1989 року. Наразі цей апарат є єдиним, що наближався до планети.
Кінець


title: Презентація на тему «Історія створення і виробництво мила»

text:
Історія створення і виробництво мила
Історія.
Людство відкрило для себе мило вже дуже давно. За оцінками різних істориків, миловаріння існує вже понад 5000 років. У часи давньогрецьких філософів, мила в сучасному вигляді ще не було - греки тоді для очищення тіла користувалися піском. Приблизно в той же час, стародавні єгиптяни для аналогічних цілей застосовували бджолиний віск, розведений водою. Також, для миття застосовувалася деревна зола.
У другому столітті, римляни цю «мазь» почали використовувати вже більш повно – для миття тіла, рук, обличчя. Також, стародавні римляни почали додавати в цю мазь золу морських рослин, отримуючи на виході досить якісне мило. Але цій традиційній версії суперечить один дуже цікавий факт. Нещодавно докладні описи процесу миловаріння були виявлені археологами на глиняних табличках, що належать до періоду шумерської цивілізації, яка, як відомо, існувала близько 2500 років тому. Процес цей полягав у змішуванні води, з деревною золою та подальшим кип'ятінням цієї суміші до отримання мильного розчину.
Мило довго було предметом розкоші, і не було доступно звичайним людям. Але навіть заможні люди не використовували мило для прання речей. Воно було досить рідкісним і дорогим продуктом, тому використовувалося виключно для миття тіла, рук, волосся. Незважаючи на те, що воно тоді було рідкістю, виробництво поступово набувало більш-менш ясні форми. В результаті, виробництво мила було поставлено «на потік» в середньовічній Італії. Пройде ще одне століття, і секрети виробництва мила стануть відомі в Іспанії, а ще через деякий час центром миловаріння стане Марсель. Той самий Марсель, якому присвячені дві серії нашого мила - Марсельська серія та класичне мило Справжній Марсель.
Правда, треба зауважити, що в ті часи люди не особливо прагнули до чистоти. Мило регулярно використовували тільки представники найвищих кругів суспільства - священики і дворяни, та й то не всі. На протязі наступних століть це ремесло отримало остаточне визнання в Європейських країнах. Англія, Франція теж почали розвивати мистецтво миловаріння, причому, що примітно, намагалися тримати методику в секреті. В Англії, наприклад, король Генріх IV видав указ, згідно з яким, майстру, який займається миловарінням, щоб уникнути розкриття таємниць миловаріння, заборонялося ночувати разом з іншими ремісниками. У ті часи мило все ще залишалося особливим продуктом, доступним не всім. А ось промислове виробництво мила почалося набагато пізніше - у 1424 році. Як і слід було очікувати, першою країною, яка почала виробляти цей продукт у промислових масштабах, була Італія. До речі, приблизно тоді ж, в Італії вперше було винайдено і тверде кускове мило.
Слов’янські землі.
Стосовно земель слов'янських треба зазначити, що на Русі секрети миловаріння стали відомі від Візантії, а свої майстри-миловари виникли тільки в XV столітті. Промислове виробництво виникло за часів царя Петра. У XVIII столітті фабрика з міста Шуя прославилася своїм якісним милом, причому, ця слава призвела до того, що на гербі міста зображувався брусок мила. Крім цього, були й інші промисловці, які виробляли якісний продукт. Фабрика Лодигіна, наприклад, була відома своїм милом, яке робилось з використанням коров'ячого або мигдального молока. Асортимент теж був непоганим для того часу - біле / кольорове, з духами або без. На той час це мило вважалося кращим у Європі після італійського.
Технологія виготовлення
Головною складовою твердого мила є суміш розчинних солей вищих жирних кислот. Зазвичай це натрієві, рідше - калієві чи амонієві солі стеаринової, пальмітинової, міристинової, лауринової чи олеїнової кислот. Додатково в складі можуть буть: наповнювачі, барвники, ароматизатори, дезинфікуючі та лікувально-профілактичні додатки (борна кислота, тимол, гліцерин, хна, ланолін, дьоготь березовий, сірка, спермацет, гексаметафосфат та ін.). Важливими якостями мила є: розчинність в воді, мийна здатність, мило має не швидко стиратись та добре пінитись.
Мило виготовляють кип'ятінням у воді жирів з лугами: гідроксид натрію (каустична сода), гідроксид калію. Жири виділяють з продуктів рослинного походження: (бавовникова, пальмова чи соєва олії), а також з тваринних продуктів: свинячого сала, яловичого чи баранячого жиру, риб'ячого жиру. Під час кип'ятіння жирів з лугами утворюється гліцерин та солі жирних кислот (мило). Натрієві мила густіші і, як правило, тверді; калійні мила м'якші, або взагалі рідкі. Подальший етап виготовлення включає очищення мила від залишку солей, лугів та гліцерину. До туалетних мил додають барвники, ароматизатори, інертний наповнювач (каолін) тощо. Господарське мило містить невелику кількість надлишкового лугу.


title: Презентація на тему «Колообіг Оксигену»

text:
Колообіг
Оксигену

                                                      Підготувала:
                                                      учениця 10-В
                                                      Кучер Ірина
    Оксиген є найпоширенішим елементом у біосфері і головною складовою живої речовини. В тілі людини міститься 62,8% оксигену і 19,4% карбону. Колообіг оксигену ускладнюється через його здатність утворювати численні хімічні сполуки. В результаті виникає багато циклів між атмосферою, літосферою та гідросферою. Атмосферний кисень і оксиген, що міститься в численних поверхневих мінералах ( залізні руди, осадові кальцити), мають біогенне походження. Спочатку в атмосфері Землі кисню не було. Його почали виробляти автотрофи.
Формування в атмосфері озонового екрана, здатного затримувати сонячну радіацію, відбулося за вмісту кисню в атмосфері, що становив 1% сучасного. Це сприяло інтенсивному розвитку автотрофних організмів у верхніх горизонтах води, інтенсифікувало фотосинтез і відповідно утворення кисню. Колообіг кисню відбувається в основному між атмосферою і живими організмами. Частково кисень утворюється шляхом дисоціації озону під дією сонячної радіації у верхніх шарах атмосфери. Вільний кисень регенерується в процесі фотосинтезу зелених рослин. Джерелом кисню є вода і вуглекислий газ, його утворення відбувається за допомогою сонячної енергії. Процес продукування та виділення кисню в процесі фотосинтезу протилежний процесу його споживання гетеротрофами під час дихання.

    Для повного відновлення всього атмосферного кисню потрібно 2000 років. Якщо не враховувати антропогенної діяльності, в наш час процеси фотосинтезу й дихання зрівноважені. Тому накопичення кисню в атмосфері не відбувається і його вміст залишається сталим. Оксиген, фіксований літосферою у вигляді алюмосилікатів, кремнезему, карбонатів, сульфатів, оксидів феруму тощо, становить 590х1014 т. У біосфері циркулює 39х1014 т. O2 у вигляді газу чи сульфатів, розчинених в океанічних і континентальних водах.
    Кисень широко використовується для інтенсифікації металургійних процесів добування чавуну і сталі, в хімічній промисловості як окисник під час добування сульфатної і нітратної кислот. Його застосовують для добування вибухових речовин, у разі зварювання і різання металів.


title: Презентація на тему «Нітратна кислота» (варіант 3)

text:
Нітратна кислота
Виконала:Гринюк Аліна
Нітратна кислота
Нітратна кислота (азотна кислота) (HNO3) — сильна одноосновна кислота. Отримується при окисленні аміаку або реакції сірчаної кислоти з нітратом калію. Висококорозійна кислота, реагує з більшістю металів, сильний окислюючий агент. Використовується для нітрації та одержання ефірів органічних сполук, при виробництві сірчаної кислоти, нітратів, вибухових речовин, пластмас, барвників
Історія
Р. Дж. Глаубер отримав в середині 17-го сторіччя, чисту нітратну кислоту реакцією і перегонкою селітри з сірчаною кислотою, зараз цей процес застосовується при лабораторному отриманні кислоти. Склад кислоти вперше визначив А.Лавуазьє в 18 сторіччі, він визначив що речовина має в своєму складі азот та кисень та точна формула не була відома. Точний склад був визначений Генрі Кавендішем. Промислове виробництво почалося лише на початку 19 століття, коли сірчана кислота та нітрат натрію були доступні в великих кількостях. Сучасний спосіб добування кислоти, каталітичне окислення аміаку на платині було відкрито Ч.Ф. Кульманом (1838). До винаходу синтетичного аміаку названого на честь його першовідкривачів "Аміак Габер і Бош", такий спосіб отримання залишався дуже дорогим у порівнянні з добування з натрієвої селітри. На початку 20-го століття Вільгельм Оствальд, започаткував виробництво азотної кислоти з аміаку у промислових масштабах. Дешевий спосіб окислення аміаку в даний час замінив всі інші промислові способи добування нітратної кислоти.
Фізичні властивості
Нітратна кислота є безбарвною димучою рідиною з їдким запахом, легко розкладається, забарвлюючись у жовтий колір. Густина 1,53 г/см³. Кипить при 86°С, замерзає при — 41°С. На повітрі HNO3 «димить» внаслідок притягання її парами вологого повітря і утворення дрібненьких крапельок туману.
Нітратна кислота нестійка і вже під впливом сонячного світла поступово розкладається:   4HNO3 = 4NO2 + O2 + 2H2O
При нагріванні розклад її значно прискорюється. Утворюваний діоксид азоту розчиняється в HNO3 і надає їй жовтуватого кольору. У водних розчинах нітратна кислота значно стійкіша. З водою HNO3 змішується в будь-яких співвідношеннях.
У продаж нітратна кислота звичайно поступає у вигляді 68%-ного розчину з густиною 1,4 г/см³.

Хімічні властивості
Нітратна кислота — дуже сильний окисник. Окислює сірку (до H2SO4), фосфор (H3PO4), руйнує органічні речовини. Ступінь відновлення HNO3 залежить від її концентрації і активності відновника. Концентрована HNO3 відновлюється до NO2, а розведена — звичайно до NO. Нітратна кислота взаємодіє майже зі всіма металами, за винятком золота, платини і деяких інших, утворюючи солі — нітрати. Так, при дії концентрованої нітратної кислоти на мідь утворюється нітрат міді, діоксид азоту і вода: Cu + 4HNO3 = Cu(NO3)2 + 2NO2↑ + 2H2O
При взаємодії нітратної кислоти з металами водень не виділяється, як, наприклад, при взаємодії з металами хлоридної і розведеної сульфатної кислот. Водень не виділяється з HNO3 навіть активними металами. Так, при дії розведеної HNO3 на магній вона відновлюється до геміоксиду азоту: 4Mg + 2HNO3 + 8HNO3 = 4Mg(NO3)2 + N2O↑ + 5H2O
Деякі речовини можуть запалюватись нітратною кислотою і горіти в ній. Так, коли кусочок розжареного вугілля вкинути в концентровану HNO3, він буде горіти у ній яскравим полум'ям, а скипідар спалахує при дотику з нею. Тому концентрована кислота в пожежному відношенні дуже небезпечна.
Азотна кислота взаємодіє з багатьма органічними сполуками, утворюючи нітросполуки (азотування).

Одержання
У сучасній хімічній промисловості нітратну кислоту добувають шляхом каталітичного окиснення аміаку до монооксиду азоту з наступним окисненням NO киснем [повітря] (метод І. І. Андрєєва) при 700—900 °C до діоксиду (гемітетраоксиду) азоту і поглинанням останнього водою. Каталізатор — платинова сітка. Хімічні процеси, що відбуваються при виробництві нітратної кислоти, можна представити рядом реакцій: Суміш аміаку з повітрям у певному співвідношенні спалюють у спеціальному приладі на платиновій сітці, яка служить каталізатором (без каталізатора аміак окиснюється до вільного азоту): 4NH3 + 5O2 = 4NO + 6H2O
Одержуваний монооксид азоту охолоджують і окиснюють киснем повітря до діоксиду (гемітетраоксиду) азоту: 2NO + O2 = 2NO2(N2O4)
Суміш діоксиду і гемітетраоксиду поглинають водою і одержують розчин суміші нітратної і нітритної кислот: N2O4 + H2O = HNO3 + HNO2
Нітритна кислота нестійка, особливо при деякому нагріванні, і легко розкладається на монооксид і діоксид азоту і воду: 2HNO2 = NO + NO2 + H2O
Процес поглинання оксидів азоту водою проводять при надлишку кисню. Тому утворюваний за останньою реакцією монооксид азоту відразу перетворюється в діоксид азоту і знову вступає в процес утворення нітратної кислоти. В результаті утворюється лише нітратна кислота.
У лабораторних умовах нітратну кислоту можна одержати взаємодією нітратів з концентрованою сульфатною кислотою при легкому нагріванні, наприклад: NaNO3 + H2SO4 = HNO3↑ +NaHSO4

Дякую за увагу!!!


title: Презентація на тему «Солі в природі» (варіант 1)

text:
солі в природі
Солі препарати  замінення атомів водної  кислоти

“Біле золото” землі — кухонна сіль — з незапам’ятних часів є незмінним супутником людини, оскільки без солі життя неможливе. Цей цінний природний мінерал, володіння яким приносило багатство і владу, довгий час був предметом сварок, розбратів, державних конфліктів і навіть воєн. В окремі історичні періоди сіль цінувалася нарівні із золотом. Історики свідчать, що ще до нашої ери люди могли одержувати цей життєво важливий мінерал шляхом випаровування його із солоної води  озер.

             солі
Склад солей
Структура молекули солі
Солі –це складні речовини, до складу яких  входять атоми металу й кислотні залишки.
         Види солей
Сіль звичайна
Крисиалічна сіль

Солі приписують магічні властивості. Чимало вірувань пов’язано з нею як оберегом від злих сил та чар. Сіль завжди була символом багатства та щастя. В старі часи під час роботи на городі в першу борозну обов’язково клали й невеличку купку солі. Задля доброго врожаю. На щастя та багатство родини.
Існують сотні рецептів лікування, до складу яких входить ця чарівна сіль.
Харчова сіль складається із 39% натрію і 61% хлору Кухонна сіль – хлористий натрій, найдавніша із спецій. Дуже необхідний продукт для людей і тварин. У всі часи, з моменту її відкриття , вважалась дуже вигідним товаром, необхідним для засолки м’яса, риби, овочів, для приготування їжі.

                                                                                Цю сіль можна знайти в              евпато  27позвонить вікі
Цю сіль можна знайти в Євпаторії на заводі по добуванню солі. Цей завод називається “Генічеськ  арабатська стрілка” біля села Солнцево. Це звичайна морська сіль.
Це одна із шахт де люди добувають сіль


title: Презентація на тему «Гума» (варіант 4)

text:
Виконала учениця 11-А класу
Ковальова Анастасія
Гума
 Гума – продукт вулканізації каучуку
Під час  нагріання із сіркою макромолекули каучуку
сполучаються одна з одною “містками” Сульфуру . Внаслідок
вулканізації утворюється суцільна тримірна просторова сітка

Цим винаходом людство зобов’язане
Чарльзу Гудієру.
Чарлз Гуд'їр народився в 1800 році
в Нью-Гейвені, штат Коннектикут,
займався сімейним бізнесом, продавав
різні товари. В 1839 році краплина
приготованої ним суміші каучука
з сіркою впала на раскалену плиту,
перетворившись на обуглену речовину.
Таким чином ним був відкритий
процес вулканізації.  Хоча відкриття
принесло йому славу, воно не
допомогло йому покращити своє
матеріальне становище

Натуральну гуму
виробляють
з особливої рідини – латексу,
який одержують із соку
каучукового дерева

Шляхом підбору відповідного типу каучуку, а
також інших складових можна виготовити
матеріал з наперед заданими властивостями.

Наприклад, для одержання міцної гуми зазвичай
використовують натуральний каучук або
синтетичний бутадієнстирольний

За малого ступеня зшивання (масова частка
Сульфуру до 5%) утворюється м’який еластичний і
легко деформований матеріал
з невеликою твердістю

У гумі з високою твердістю і малою здатністю
деформуватися вміст Сульфуру складає 20%
Використання
Виготовлення автомобільних покришок
Виготовлення приводних ременів
Для функціонування суспільного господарства
Для функціонування повсякдення пересічної людини
Виготовлення транспортних стрічок і рукавів
Отже, гума – це дуже необхідний матеріал  для
виробництва різноманітних виробів — від
автомобільних шин до хірургічних рукавичок.
Головна перевага ґуми — її еластичність. Вона може
розтягуватися й гнутися, а потім приймати
початкову форму.
Зараз гуму виготовляють здебільшого на основі
синтетичних матеріалів, тому зараз частка
синтетичної ґуми становить дві третини
світового виробництва ґуми

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «John Constable» (варіант 2)

text:
John Constable
Boroday Denis 11-A
John Constable was born in 1776 in East Berghold, England. In 1799, Constable persuaded his father to let him pursue a career in art, and Golding granted him a small allowance. In 1819 he was elected an Associate of the Royal Academy.
From 1809, his childhood friendship with Maria Bicknell developed into a deep, mutual love. And they married in 1816.  After the birth of their seventh child in January 1828, Maria fell ill and died of tuberculosis at the age of 41. He died on the night of the 31 March 1837, apparently from heart failure, and was buried with Maria.
He was impressionist artist. Most of his pictures are arts about nature. "When I sit down to make a sketch from nature, the first thing I try to do is to forget that I have ever seen a picture". Although Constable produced paintings throughout his life for the "finished" picture market of patrons and R.A. exhibitions, constant refreshment in the form of on-the-spot studies was essential to his working method.
Boat-building near Flatford Mill 1815
Wivenhoe Park (1816)
The Hay Wain (1821)
Flatford Mill 1816
Stonehenge
Constable's watercolours were also remarkably free for their time: the almost mystical Stonehenge, 1835, with its double rainbow, is often considered to be one of the greatest watercolours ever painted. When he exhibited it in 1836, Constable appended a text to the title: "The mysterious monument of Stonehenge, standing remote on a bare and boundless heath, as much unconnected with the events of past ages as it is with the uses of the present, carries you back beyond all historical records into the obscurity of a totally unknown period."


title: Презентація на тему «Бавовник»

text:
Підготував: Кійко Едуард
Бавовник – біле золото Середньої Азії
План
Бавовник з точки зору біології
Географія бавовнику
Бавовник у Середній Азії
Роль бавовни у економіці Середньої Азії
Бавовна у житті людини

Бавовник з точки зору біології
Баво́вник — рід багаторічних рослин род. мальвових. Радянський вчений Ф. М. Мауер встановлював для роду Gossypium 35 видів: 30 диких і 5 культурних. Рід включає близько 50 видів. Більшість диких бавовників є диплоїдні.
Географія бавовнику
На планеті бавовник досить поширена рослина, її вирощують у тропічних я субтропічних регіонах
Бавовна у Середній Азії
Середня Азія регіон – один з лідерів виробництва бавовни у світі(Узбекистан).
Роль бавовни у економіці Середньої Азії
Узбекистан експортує бавовну у більш ніж 100 країн світу і отримує з цього досить гарний грошовий внесок у економіку країни.
Бавовна у житті людини
Сьогодні бавовну використовують у легкій промисловості для виготовленні одягу, технічних тканин тощо.
Переваги і недоліки бавовни
Переваги
М'якість
Хороша поглинаюча здатність в теплу пору
Легкість у забарвленні
Здоровий, натуральний матеріал
Не шкідливе для здоров'я
Недоліки
Легко мнеться
Має тенденцію до усадки
Жовтіє на світлі

Висновок

Використані джерела


title: Презентація на тему «Історія виникнення мила» (варіант 1)

text:
Історія виникнення мила
Борисової Олександри, 11-ФМ
Приблизно 2800 років до н.е.
    Мило виготовлялося ще в стародавньому Шумері та Вавилоні

   Одна з легенд пов’язує появу мила і навіть слова soap (англ..) з горою Sapo, на якій в Стародавньому Римі спалювали туші принесених в жертву тварин. У підніжжя цієї гори протікає річка Тібр, де постійно прали одежу. Жир тварин, який виділявся під час спалювання жертви, накопичувався та змішувався з попелом вогнищ (природний луг), а потім змивався дощами в річку. Вода у річці починала пінитися і добре змивати весь бруд з тканини. Спостережливість людини помітила той факт, що завдяки цій суміші одежа почала пратися набагато легше.

І- ІІ століття до н.е
   Миючий порошок древніх скіфів

   Скіфські жінки робили миючий порошок з кори кипарису та кедру, потім змішували його з водою та ладаном. Таким чином вони отримували мазь, що мала тонкий приємний аромат, якою вони натирали тіло. Потім змивали цей розчин і шкіра ставала чистою та гладенькою.

    І  століття нашої ери
Мило в древньому Римі
    Доказом  існування миловаріння і мила в ті часи є старовинна миловарня та шматки готового мила знайдені при розкопках міста Помпеї

 ІІ  століття нашої ери
Мило - як миючий засіб
    Відкриття мила як гігієнічного засобу приписується знаменитому античному лікарю Галену, який жив у ІІ століття нашої ери.

   До 13 століття милом не користувались
   З падінням Римської імперії культура вмивання була втрачена, а мило забуто на багато віків.

13 століття
   Мило виготовляли тільки аптекарі
   У Франції та Англії мило з’явилося знову і виготовлялося тільки знаючими всі тонкощі цього мистецтва аптекарями для знатних сімей. Першим і найголовнішим центром миловаріння став Марсель (батьківщина найвідомішого «Марсельського мила») з яким конкурували Неаполь, Венеція та Женева.

1424 рік
Виготовлення першого промислового мила
  Лише в 1424 році в Італії промисловим шляхом стали випускати тверде мило. Жири з’єднували не з золою, а з природною кальцинованою содою, котру добували з озер. Для варки мила використовували сало з яловичини, баранини, свинини; кістяний, китовий жир, відходи жирів різних виробництв. Додавали і рослинні масла – льняне, оливкове, мигдальне, кунжутове, кокосове і пальмове.

17-19 століття
Миловаріння сформувалося як ремесло
   "Поташною справою" та миловарінням займалися цілі села. Рубали дерева, палили їх у казанах відразу в лісі, а золу заварювали, робили луг, випарювали його, одержуючи поташ. (необхідна для виготовлення мила)
До кінця 18 століття мило не мало попиту
   По-перше тому, що чистота тіла не була загальнолюдською нормою і по-друге, мило яке виготовляли аптекарі було вкрай дорогим.
Початок 19 століття: початок масового виробництва мила
   Послідовний розвиток водопостачання (водопровід, каналізація) відкрили для мила великі можливості розповсюдження.  Миловарінні виробництва дуже швидко зароджувались в Європі та Англії.

1864 рікПромислове миловаріння в Росії
  Промислове миловаріння в Росії започаткував француз – Генріх Брокар (Henri Brocard). В 1864 році він заснував в Москві фабрику, яка на протязі 19 століття була самою крупною в Європі. На фабриці виробляли мило різних форм та видів. Найбільш популярними були «Сельское», «Копеечное», «Цветочное», «Огурец». Революція 1917 року поклала кінець імперії Брокара, але заснована їм фабрика «Нова Зоря» існує і зараз (деякий час вона мала назву - «Государственный мыловаренный завод № 5»).

20 століття
   Перехід до масового виробництва був пов’язаний зі змінами в технології та складі продукту. Мило, до складу якого вводили забагато синтетичних добавок заради здешевлення продукту, на превеликий жаль відіграло не  останню роль в розповсюдженні хвороб шкіри (дерматитів, екзем, псоріазу).
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Аспірин» (варіант 2)

text:
АСПІРИН, ЯК ХІМІЧНИЙ ЕЛЕМЕНТ. ЙОГО ПЛЮСИ ТА МІНУСИ
Малькевич Анастасія Вікторівна 11-А
АСПІРИН
    АСПІРИН( ацетилсаліцилова кислота) найпоширеніший болезаспокійливий, жарознижуючий і протизапальний засіб.

  Ще в давнину для лікування інфекційних хвороб та подагри, для полегшення болю і зниження температури використовували різного роду екстракти вербової кори.
 У 1838 було показано, що її активним компонентом є саліцилова кислота.

    Пошук речовин, порівнянних за ефективністю, але менш токсичних, ніж саліцилова кислота
увінчався успіхом, коли Герхардт у Франції отримав ацетилсаліцилову кислоту.

Саліцилова кислота
Ацетилсаліцилова кислота
АСПІРИН

ацетил

Spiraea (лат.назва таволги - рослини, з якої вперше була хімічно виділена саліцилова кислота)

У США ЩОРІЧНО СПОЖИВАЄТЬСЯ ДО 20 Т АСПІРИНУ
ПОЗИТИВНИЙ ВПЛИВ АСПІРИНУ:
Запобігає недостатність кровопостачання серця та мозку;
Жаропонижуюча, протизапальна та обезболююча дія;
Розріджує кров;
Зупиняє утворення тромбів у сосудах;
Попереджує розвиток інсультів та інфарктів;
Знижує ризик розвитку раку;
Блокує вироблення простагландинів;

ПРОТЕ СЛІД БУТИ ДУЖЕ ОБЕРЕЖНИМИ, ПРИЙМАТИ АСПІРИН В МАЛЕНЬКИХ ДОЗАХ.
НЕГАТИВНА ДІЯ АСПІРИНУ
При великих дозах викликає сердцеві захворювання та інфаркт
Викликає внутрішню кровотечу, язву
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Чудеса своїми руками»

text:
Чудеса своїми руками
Силікати - солі силікатної кислоти.
Силікати у воді нерозчинні, за винятком силікатів натрію Na2SiO3 і калію K2SiO3.
Силікати натрію і калію одержують сплавленням кремнезему з твердими лугами або з карбонатами калію і натрію:
SiO2 + 2KOH = K2SiO3 + H2O ↑
SiO2 + Na2CO3 = Na2SiO3 + CO2 ↑
Одержувані при цьому сплавлені солі мають вигляд склоподібної маси. Тому силікати натрію і калію називають розчинним склом, а водні їх розчини — рідким склом. Розчинне скло додають до цементу і бетону, щоб зробити їх водонепроникливими. Ним просочують тканини і дерево для надання їм вогнестійкості. З розчинного скла виготовляють вогнестійкі замазки, силікатний клей тощо.
Природні сполуки силіцію
Більшість природних сполук силіцію являють собою похідні полісилікатних кислот. Коли до складу полісилікатів входить алюміній, тоді їх називають алюмосилікатами. Більшість гірських порід складаються з алюмосилікатів. До найпростіших полісилікатів і алюмосилікатів належать
азбест CaMg3Si4O12, або CaO • 3MgO • 4SiO2;
польовий шпат (ортоклаз) K2Al2Si6O16, або K2O • Al2O3 • 6SiO2;
каолін H4Al2Si2O9, або Al2O3 • 2SiO2 • 2H2O;
калійна слюда H4K2Al6Si6O24, або K2O • 3Al2O3 • 6SiO2 • 2H2O.
Природні силікати під впливом вологи і вуглекислого газу повітря повільно руйнуються (вивітрюються). Наприклад, розклад польового шпату (ортоклазу) схематично можна представити таким рівнянням:
K2O • Al2O3 • 6SiO2 + CO2 + 2H2O = K2CO3 + Al2O3 • 2SiO2 • 2H2O + 4SiO2
Поташ вимивається водою, а каолін утворює глину з домішками піску. Оскільки польовий шпат у природі дуже поширений, то і глина утворюється в дуже значних кількостях.
Підводний колоїдний «сад»
Пляшечку конторського силікатного клею розводимо водою .Добутий розчин виливаємо в велику склянку посудини і кидаємо в неї крупні кристали таких солей: СuS04*5Н20; FеS04* 7Н20; FеС13* 6Н20; МgС12* 6Н20;
А12(S04)3* 18Н20; КА1(S04)2*12Н20
Незабаром з кристалів з'являються хімерні утвори, що формою нагадують морські водорості найрізноманітніших кольорів і відтінків. Так, солі купруму утворюють „водорості" блакитного і синього кольорів, феруму (III) - бурого, феруму (II) - темно-зеленого, алюмінію і магнію утворюють безбарвні „водорості".
+
                                                                Підготувала
учениця 10-Б класу
Безсмертна Вікторія


title: Презентація на тему «Застосування Сполук Алюмінію»

text:
Презентація на тему :Застосування Сполук Алюмінію
Підготував :
Учень 10 класу
Кійко Едуард
Сполуки Алюмінію
Алюміній і його сплави, завдяки своїм фізичним і хімічним властивостям дуже широко застосовуються у багатьох галузях.
Алюміній активно використовується у літако- і машинобудуванні.
Сполуки Алюмінію

Сполуки Алюмінію
Алюмінієвий посуд має деякі переваги у порівнянні з традиційним. Особливим попитом алюмінієвий посуд користується у туристів.
Сполуки Алюмінію
Плюси і мінуси алюмінієвого посуду :

Плюси :
 + Алюмінієвий посуд значно легше традиційного
 + Алюмінієвий посуд не ржавіє
 + Алюміній досить добре проводить тепло

Сполуки Алюмінію
Плюси і мінуси алюмінієвого посуду :

Мінуси :
 - В алюмінієвому посуді не рекомендується зберігати їжу, алюміній швидко реагує з компонентами їжі
 - В цьому посуді не рекомендується варіння і квашення
 - Алюміній швидко деформується від фізичної дії і температур
 - Алюміній погано чиститься
Сполуки Алюмінію

Сполуки Алюмінію