title: Презентація на тему «Волокна» (варіант 7)

text:
Волокна
Виконали:
 учениці 7-В класу
Дум’як Анна,
Давидяк Христина,
Катрич Вікторія.

Волокна – це матеріали, що складаються з довгих і тонких ниток або відрізків ниток, придатних для виготовлення пряжі і тканин.

Здавна в кожній сільській українській оселі була власна прядка. Як сировину використовували коноплі та льон.
В основі штучних волокон лежать природні полімери.
В основі органічних волокон - рослинний і тваринний світ.
В основі неорганічних волокон - мінерали.
В основі синтетичних - синтетичні полімери.

Загальні відомості про волокна:
Серед натуральних волокон розрізняють волокна рослинного, тваринного і мінерального походження.

 Якщо сировиною для виробництва хімічного волокна є природний полімер, волокно називається штучним.

Якщо ж сировиною є продукти органічного  синтезу, то і волокно називається синтетичним.

Сучасна легка промисловість виготовляє велику кількість сортів тканин із                                                                                комбінованих  волокон.
Штучні волокна
Ці волокна виготовлені хімічною обробкою природної сировини целюлозного й білкового походження.
Це еластичне, дуже міцне волокно, стійке проти стирання та згинання. Багато капрону переробляють на комбіновані волокна з яких виготовляють панчохи, шкарпетки тощо.
Капрон
Це стійке волокно, що має низьку теплопровідність, тому добре зберігає тепло, м'яке, мало мнеться, має приємний блиск.
Ацетатне волокно
Це волокно подібне до натуральних волокон: льону і бавовни. Воно приємне на дотик, м'яке, легко і рівномірно зафарбовується і має шовковистий блиск.
Віскозне волокно
Використовується в виробництві килимів, технічних тканин та трикотажних виробів.
Мідноаміачне волокно
Синтетичні волокна
Це хімічні волокна, що формують із синтетичних полімерів, тобто у їх виробництві не використовується натуральна сировина.
Синтетичне волокно виготовлене з розплаву поліпропілену. Стійке проти дії відбілювачів, кислот та органічних розчинників, його не псують пліснява, бактерії та комахи.
Поліпропіленове волокно
Додають до багатьох видів інших натуральних і штучних тканин задля того, щоб вони добре облягали фігуру, тривалий час зберігали форму, були легкими і зручними.
Еластан (спандекс)
Широко використовується у виробництві комбінованих тканин, у складі яких можуть бути шерсть, бавовна, льон.
Поліесер
Не горить, а тому його використовують для сидінь автомобілів, літаків, сучасних електричок.
Полівінілхлоридне волокно
Целюлозні волокна(бавовна, ацетатне, віскозне) спалахують швидко і згоряють, поширюючи запах паленого паперу.
Білкові волокна(шерсть, шовк) згоряють аналогічно целюлозним, поширюючи запах паленого пір'я.
Синтетичні (капрон) спершу плавляться, а потім згоряють поширюючи різкий мишачий запах.
Поліестерні волокна (лавсан) плавляться і швидко згоряють.
Як визначити яку основу має волокно
Таким чином отримували волокна з рослин наші бабусі:
Так виглядають цехи по переробці бавовни:
Висновки:
Штучні волокна значно дешевші ніж натуральні, мають більшу зносостійкість.
У штучних волокнах основу становить полімер, тоді як синтетичні волокна виготовляють лише з продуктів переробки вуглеводневої сировини.
Визначити, яку основу – синтетичну чи натуральну – має волокно, можна за відношенням до нагрівання та характером горіння.


title: Презентація на тему «Нітрати у харчових продуктах» (варіант 1)

text:
Нітрати у харчових продуктах
Підготувала
Учениця  10-А класу
Безнощенко Валентина
Нітрати у харчових продуктах
У всіх країнах отримало широке застосування різних хімічний та природних сполук з метою подовження строку зберігання продуктів, прискорення технології виробництва та поліпшення якості продуктів харчування. Ці сполуки називаються харчовими добавками. Нітрити та нітрати – входять до складу харчових добавок.
— необхідний елемент для всіх форм життя. У процесі кровообігу азота в природі під час розщеплення білків та інших азотовмісних речовин виділяється аміак. Нітрифікуючі бактерії окислюють його до нітратів, а ті, в свою чергу, перетворюються на нітрити.
Нітрати — це природні продукти обміну всіх рослин (так само, як сульфати, хлориди, карбонати та ін.) Нітрати життєво необхідні рослинам — без них неможливий їхній нормальний ріст і розвиток. Однак неконтрольоване використання азотних добрив (в Україні близько 20 млн. т. на рік) призвело до накопичення необмеженого рівня їх у продуктах рослинного походження.
Сільськогосподарської продукції без нітратів не буває оскільки вони є основним джерелом азоту в живленні рослині. Тому для отримання не лише високих, але і високоякісних урожаїв необхідно вносити до ґрунту мінеральні і органічні азотні добрива.


title: Презентація на тему «Харчові добавки» (варіант 1)

text:
добавки
Харчові

Харчовими добавками називають групу природних    або синтетичних речовин, які спеціально додають до продовольчої сировини, напівфабрикатів або готових продуктів з метою надання їм певних якісних показників.
Щорічно виробництво харчових добавок збільшується в країнах Європи — на 2%, в США — на 4,4%, в Азії      на 10—15%.
      Розрізняють 30  функціональних класів харчових добавок.  Вживання харчових добавок в Україні було обмеженим порівняно із зарубіжними країнами Європи та США. Протягом останніх років використання харчових добавок в країні значно збільшилось. В 1994 році, згідно з Постановою Кабінету Міністрів, було дозволено використання 194 препаратів, в 2000 році — вже 221.
Харчові добавки використовуються з метою:
   - збереження поживних властивостей харчових продуктів;
   -надання харчовим продуктам більш привабливого вигляду;
   -збільшення терміну зберігання харчових продуктів;
   -полегшення технологічної обробки продовольчої сировини;
   -здешевлення та скорочення технологічного процесу.

Класифікація харчових добавок
Барвники (Е100 - Е199) - надають продуктам більш привабливого, стійкого кольору.Більшість з цих добавок викликає появу злоякісних пухлин.

Класифікація харчових добавок
Консерванти (Е200 - Е299) - продовжують реальный термін зберігання харчових продуктів, і головним чином за рахунок пригнічення росту мікроорганізмів, продукти життєдіяльності яких можуть мати неприємний смак та запах, а часто є шкідливими для організму людини.
Добавки Е230,Е231,Е232,Е239-
              АЛЕРГЕНИ

Класифікація харчових добавок
Антиоксиданти або антиокислювачі (Е300 - Е399) - пригнічують процеси окислення,  так само як і попередня група харчових добавок, збільшуючи термін зберігання харчових продуктів.
                      Е171-173, Е320-322
          СПРИЧИНЮЮТЬ   ХВОРОБИ
                ПЕЧІНКИ І   НИРОК.
Класифікація харчових добавок
     Стабілізатори, загущувачі і емульгатори (Е400 - Е499) - група харчових добавок, які роблять продукт більш стіким в широкому розумінні (в першу чергу фізично) або надають харчовим продуктам вид та форму, більш зручну для вживання.

    Добавки Е338-341, Е407, Е450, Е461-466-викликають захворювання шлунково-    кишкового тракту.

Класифікація харчових добавок
Регулятори кислотності (pH) та речовини проти злежування, комкування (Е500 - Е599) - група харчових добавок, які регулюють в першу чергу кислотність, сипучість, однорідність продуктів харчування для покращення органо-лептичних показників та загального вигляду продуктів.
Класифікація харчових добавок
Підсилювачі смаку та аромату (ароматизатори) - Е600 - Е699, група добавок покликана допомогти створити в готовому продукті максимально стійкий та приємный для споживача смак та аромат.

Класифікація харчових добавок
Антибіотики (Е700 - Е799) - речовини, що пригнічують ріст живих клітин (в першу чергу мікроорганізмів). На відміну від групи консервантів, мають більш вузьку проте часто і більш ефективну специфіку дії.

Найнебезпечнішими для людини і забороненими харчовими добавками є:
-цитрусовий червоний барвник (Е 212);
-червоний амарант (Е 123);
-консервант формальдегід (Е 240);
-бромат калію (Е 924а);
-алюміній (Е 173) – барвник.

  Дані барвники часто використовуються для виробницива солодощів (цукерок, печива…)


title: Презентація на тему «Е у шкільному буфеті?»

text:
«Е у шкільному буфеті?!»

Майже в усіх сухариках, чіпсах, сухих супах, бульйонних кубиках міститься натрій глутамат, який позначають як "підсилювач смаку"Е-621. Він відновлює смак продуктів, які втратили його через тривале зберігання, чи надає смаку речовинам, які його не мають. Ця добавка негативно впливає на зір, провокуючи глаукому.
Чимало видів печива, особливо сухого, містять стабілізатор  Е -450, який знижує здатність до концентраціїї уваги дітей і викликає у них гіперактивність. Улюблена всіма дітьми згущенка уже не корисний продукт, бо містить Е-466. Велику кількість добавок містять і деякі види морозива.
Те саме стосується йогуртів і глазурованих сирків, у назві яких зазначається "з апельсином”, "з полуницею”, "з ананасом”, що вводить споживача в оману, адже насправді під час виробництва використовуються наповнювачі, підсилювачі смаку, ароматизатори, але аж ніяк не відповідні фрукти.

Спасибо за внимание


title: Презентація на тему «Алюміній» (варіант 15)

text:
Презентація
Алюміній та його властивості
Алюміній
Алюміній в періодчній системі
Поширеність в земній корі
Алюміній в природі зустрічається тільки у вигляді сполучень
Використання алюмінію в літакобудуванні
Використання алюмінію в суднобудуванні
Алюміній використовується і при виготовленні залізничного транспорту, в автомобілебудуванні
Алюмінієвий посуд
Хімічні властивості алюмінію
Взаємодіє з простими речовинами:
4Al+3O2 = 2Al2O3 + Q
2Al + 3l2 = 2All3 + Q
2Al + 3Cl2 = 2AlCl3
2Al + N2 = 2AlN - при нагріванні
4Al + 3С = Al4С3 - при нагріванні

Взаємодіє зі складними речовинами:
2Al+ 6H2O= 2Al(OH)3 + 3H2
2Al + 3H2 SO4= 2Al2(SO4)3 + 3H2
2Al + 6NaOH = 2Na[Al(OH)6] +3H2
2Al + Cr2O3 = Al2O3 + 2Cr
Хімічні властивості алюмінію
Дякую за увагу!
Підготувала Золотухіна Аліна


title: Презентація на тему «Ацетатное волокно»

text:
Химические волокнаАцетатное волокно

Химические волокна — текстильные волокна, получаемые из природных и синтетических органических полимеров, а также неорганических соединений.

Ацетатные(ацетилцеллюлозные) волокна - искусств. волокна, формуемые из ацетатов целлюлозы.
Физические свойства
мало впитывает влагу, мягкое, легкое, тонкое, упругое, блестящее, но при температуре выше 85 градусов блеск теряет, сильно электризуется, в мокром состоянии теряет мало прочности, имеет склонность к образованию заломов в мокром состоянии , боится высоких температур и при 140 градусах разрушается, не подвержено действиям плесени, сильно осыпается, мало сминается, быстро сохнет (вода стекает), светостойкое.
Получение
Сырьем для получения ацетатного волокна служат остатки хлопкового пуха или облагороженной древесной целлюлозы, обработанные уксусным ангидритом и уксусной кислотой: получают рыхлые хлопья первичного ацетата.
Для получения вторичного ацетата первичный ацетат омыливают  – добавляют определенное количество воды; полученные белые хлопья отжимают, обрабатывают в смеси ацетона и спирта, продавливают через фильеры, и при помощи теплого воздуха испаряют смесь, от чего нити затвердевают. Из этих блестящих нитей и ткут ацетатное полотно. В сочетании с другими нитями волокно используют с шелком, вискозой, шерстью и другими смесевыми тканями.
Применение
В 60-десятые годы ХХ века использовали ткани для женских платьев, блузок,. летних костюмов
Изготавливают ткани для бельевого трикотажа, галстуков, тюля, покрывал на кровати, кружев, юбок гофре и плиссе, сорочек
Уход
 Для ацетатного шелка рекомендуется ручная или машинная стирка при 30°С в режиме для деликатных тканей. Возможна химическая чистка. Одежду из ацетатного шелка ни в коем случае нельзя сушить в машине, для сушки ее подвешивают. Ацетатный шелк быстро сохнет и не нуждается в утюжке. Если вы все же пожелаете его подгладить, делайте это с изнаночной стороны едва теплым утюгом.


Презентація на тему «Корозія металів. Засоби захисту від корозії» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Алюміній» (варіант 10)

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master title style
Click to edit Master subtitle style


title: Презентація на тему «Мило» (варіант 5)

text:
Na
K
Na
K


title: Презентація на тему «Целлюлоза» (варіант 2)

text:
Выполнила:
Ученица 11-б класса
Зануда Татьяна
Целлюлоза
   Целлюлоза (от лат. cellula — клетка, то же самое, что клетчатка) — общая формула [С6Н7О2(OH)3]n, полисахарид; главная составная часть клеточных оболочек всех высших растений.

Общие сведения
   Целлюлоза – это биополимер, состоящий из остатков глюкозы - ценный источник глюкозы, однако для её расщепления необходим фермент целлюлаза, сравнительно редко встречающийся в природе.
   Целлюлоза состоит из остатков молекул глюкозы, которая и образуется при кислотном гидролизе целлюлозы: (C6H10O5)n + nH2O -> nC6H12O6

    Целлюлоза представляет собой длинные нити, содержащие 300—10 000 остатков глюкозы, без боковых ответвлений. Эти нити соединены между собой множеством водородных связей, что придает целлюлозе большую механическую прочность.

    В организме целлюлоза служит главным образом строительным материалом, и в обмене веществ почти не участвует. Целлюлоза не расщепляется обычными ферментами желудочно-кишечного тракта млекопитающих (амилазой, мальтозой); при действии фермента целлюлазы, выделяемого микрофлорой кишечника травоядных животных

Биологическая роль
   Почти чистой клетчаткой является хлопок, который идёт на изготовление ткани: в хлопковом волокне содержится до 99,5 % целлюлозы
Образование в природе
Целлюлоза древесины 50 % даёт бумагу
Из ацетилцеллюлозы получают ацетатный шёлк
Применение
   Тринитроцеллюлоза (пироксилин) используется как взрывчатое вещество и для производства бездымного пороха.
   Динитроцеллюлоза (коллоксилин) применяется для получения коллодия (для создания шрамов и рубцов)


title: Презентація на тему «Пірідин»

text:
Пірідин
Підготувала
Учениця 11-Б класу
 Красноармійського НВК
Шевченко Елліна
    Піриди́н — шестичленний гетероцикл з одним атомом нітрогену.

   Безбарвна рідина з різким неприємним запахом; змішується з водою і органічними розчинниками.
    Піридин - слабка основа, дає солі з сильними мінеральними кислотами, легко утворює подвійні солі і комплексні сполуки.
Історія відкриття
    Піридин був відомий ще алхімікам, але перша письмова опис цієї речовини було зроблено шотландським хіміком Томасом Андерсоном в 1851 році.
    Він виявив його при дослідженні кістяного масла, получающегося сухою перегонкою незнежирених кісток, серед інших речовин, була отримана безбарвна рідина з неприємним запахом.

   У 1869 році Кернер висловив думку, що піридин може бути розглядати, як бензол, в якому одна група СН заміщена азотом.
     На думку Кернера, подібна формула не тільки пояснює синтези піридину, але, головним чином, вказує, чому найпростіший член ряду піридинових підстав має п'ять атомів вуглецю.

     У 1879 році А. Вишнеградський висловив думку, що, всі рослинні є похідними піридину або хіноліну, а в 1880 році Кернигс пропонував навіть ім'я алкалоїдів називати тільки ті рослинні  похідні, які можуть бути розглянуті, як деривати піридину. Однак на даний час межі поняття «алкалоїди» значно розширилися.

    Через рік Дьюар, незалежно від Кернера, прийшов до тієї ж формули, яка потім знайшла собі підтвердження і в пізніших роботах інших хіміків.
   Пізніше вивченням структури піридину займалися Томсен, Бамбергер і Пехманн, Чамічан і Деннштедт.

  Вперше піридин був отриманий з фракцій кам'яновугільної смоли, але наразі практично весь промисловий обсяг піридину виробляється синтетично, — взаємодією оцтового альдегіду, формальдегіду та аміаку.
Хімічні властивості
    Піридин проявляє властивості, характерні для теоретичних амінів: утворює N-оксиди, солі N-алкілпірідінія.
    Водночас піридин має явними ароматичними властивостями. Однак наявність в кільці сполучення атома азоту призводить до серйозного перерозподілу електронної щільності, що призводить до сильного зниження активності пиридина в реакціях електрофільного ароматичного заміщення в порівнянні з бензолом. В таких реакціях реагують переважно мета-положення кільця.
     Для пиридина характерні реакції ароматичного нуклеофільного заміщення, що протікають переважно по орто-пара положенням кільця.
Застосування
    Застосовують у синтезі барвників, лікарських речовин, інсектицидів, в аналітичній хімії, як розчинник багатьох органічних і деяких неорганічних речовин, для денатуровані спирту.
Безпека
Піридин токсичний, діє на нервову систему, шкіру.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Мильні “бомбочки”»

text:
Мильні “бомбочки”
Підготувала
Учениця 11А
Коваленко Альона
Навіщо вони потрібні?
СОДА-добре пом'якшує воду,володіє протигрибковою  дією
ЛИМОННА КИСЛОТА-м'яко відбілює шкіру, надає їй приємний матовий відтінок Опускаючи  кульку у воду, ви отримуєте масу задоволення! Ваш організм відпочиває, аромат, що входять до складу «бомбочки» ефірних масел, сприяє релаксації, ви відчуваєте силу внутрішньої гармонії!
Для приготування потрібно:
Сода - 4ст л.
Лимонна кислота - 2 ст.л.
Крохмаль або сухе молоко - 2ст.л.
Базове масло( оливкове, мигдалеве або інше - на ваш вибір ) - 2ст.л
Морська сіль  -1 ст.л
Кориця  -1 ст.л
Ефірне масло- 20 капель
Приготування
Соду потовкти, якщо є ущільнення - розбити їх. Лимонну кислоту подрібнити в кофемолці (або ретельно розбити в ступці). Змішати всі приготовані інгредієнти. Працювати краще в рукавичках, оскільки руки можуть спітніти, А це не дуже добре відіб'ється на ваших бомбочка (сода і лимонна кислота вступлять в реакцію і почнуть «шипіти» завчасно). З цих же міркувань намагайтеся уникати будь-якого контакту вашої суміші з водою.Тепер спробуйте стиснути трохи отриманої маси в кулаці - вона повинна щільно тримаються, але при натисканні легко розсипатися. Якщо вона занадто пухка, спробуйте додати трохи базового масла (буквально пів столової ложки) і ще раз ретельно перемішати.
Тепер треба дуже щільно утрамбувати отриману суміш у формочки. Дати їм постояти близько години (можна і менше). Причому шипучки повинні знаходитися в сухому місці, інакше їх поверхню почне негарно пузиритися. Потім акуратно витрусити бомбочки (злегка надавити на форму, постукати по столу) і дати їм вилежатися близько доби - знову ж таки, в сухому місці.На наступний день можна набрати ванну води і покласти в неї «бомбочки» (одну  чи декілька, в залежності від розміру). Вони дуже мило шиплять і наповнюють воду корисними речами і приємним ароматом.

Правила зберігання
    Мильні “бомбочки” потрібно зберігати в контейнері або пакеті в іншому випадку вони можуть втратити свої   властивості.
Дякую За Увагу!


title: Презентація на тему «Дмитро Іванович Менделєєв» (варіант 3)

text:
Жизненный Путь Дмитрия Ивановича Менделеева
Выполнила ученица 10-А класса
Рипка Елизавета

Педагогический институт
Педагогический институт

После окончания института Менделеев уезжает (как сказали бы в советское время — по распределению) в Крым. Затем следует работа в Одессе, а после защиты магистерской диссертации он получает звание приват-доцента в Петербургском университете

Карьерный рост

Менделеев среди ученых – участников юбилейного заседания Берлинской академии наук

Попытки систематизации элементов до Менделеева
«Закон октав» Ньюлендса
Часть таблицы элементовЛ. Мейера
Создание Менделеевым периодической системы элементов.
Первый вариант системы элементов Менделеева
Второй вариант системы элементов Менделеева
Точность Менделеева
Периодическая система элементов(длинная форма)


title: Презентація на тему «Штучні Волокна» (варіант 3)

text:
Штучні Волокна
Добування та застосування

  Виконала учениця 11-Бм класу
  Короленко Інна
Штучні волокна — волокна, які одержують з продуктів хімічної переробки природних полімерів.
Волокна
Природні
Штучні
Синтетичні
Природні поділяють на :
Мінеральні ( Азбéст (загальна назва мінералів класу силікатів, що утворюють тонковолокнисті агрегати.) та ін.)
Прядивні і волокнисті рослиниЦе рослини, з яких одержують волокно для текстильноджутової промисловості. На земній кулі росте до двох тисяч волокнистих рослин, проте менше двох десятків із них використовується для виробництва тонких тканин. У світовому виробництві найбільше вирощуються бавовник, джут, льон-довгунець і коноплі.
Тваринні
Ангорська шерсть
Альпака
Бісус
Вікунья
Вовна
Гуанако
Кашемір
Кетгут
Ківіют
Пашміна
Шовк
ШТУЧНІ ВОЛОКНА
Целюло́за, (С6Н10О5) — природний полімер, полісахарид, волокниста речовина, головна складова частина оболонки рослинних клітин. У найбільшій кількості міститься у деревині, волокнах бавовни, льону і ін.
Целюлоза являє собою лінійний стереорегулярний (синдіотактичний) природний полісахарид, побудований з ангідридів D-глюкопіранози. Стереорегулярна будова макромолекули й стійкість конфірмаційної форми її елементарної ланки виділяє целюлозу із усього ряду полісахаридів, у тому числі й найбільшою стійкістю до хімічних впливів.
Застосування
Значення целюлози дуже велике, достатньо вказати, що велика кількість бавовняного волокна йде на виробництво бавовняно-паперових тканин. З целюлози виробляють папір і картон, а шляхом хімічної переробки — цілий ряд різноманітних продуктів: штучне волокно, пластичні маси, лаки, бездимний порох, етиловий спирт.

У 2000 р. було вироблено 171 млн т целюлозної пульпи і 323 млн т паперових виробів.

Використовується в якості наповнювача деяких пластмас, у вигляді волокон, упаковочного матеріалу, фармацевтичній практиці. Важливими штучними полімерами є прості і складні ефіри целюлози (продукти заміщення атомів водню в ОН-групах целюлози вуглеводневими (-R) або кислотними (-COR) радикалами): ацетат целюлози (ацетилцелюлоза), ацетопропіонат целюлози, гідроксиетилцелюлоза, карбоксиметилцелюлоза (КМЦ), Na-карбоксиметилцеоюлоза, метилцелюлоза, метилетилцелюлоза, нітроцелюлоза, целулоїд (целон), етроли. Оксицелюлозу ввели в застосування до 1950-х років для обміну іонів з білками і пептидами. Пізніше були синтезовані складніші форми: карбоксиметилцелюлоза, диетиаміноетанцелюлоза, сульфометилцелюлоза, сульфоетилцелюлоза, триетиламіноетанцелюлоза.
Фізичні властивості
Целюлоза не розчиняється в воді і діетиловому ефірі і етиловому спирті. Вона не розщеплюється під дією розбавлених кислот, стійка до дії лугів і слабких окисників. При обробці на холоді концентрованою сірчаною кислотою целюлоза розчиняється в ній, утворюючи в'язкий розчин. Якщо цей розчин вилити в надлишок води, виділяється білий пластевидний продукт, так званий амілоїд, що являє собою частково гідролізовану целюлозу. Він схожий з крохмалем за реакцією з йодом (синє забарвлення; целюлоза не дає цієї реакції). Якщо непроклеєний папір опустити на короткий час в концентровану сірчану кислоту і потім терміново промити, то амілоїд, що утвориться, склеїть волокна паперу, роблячи його щільнішим та міцнішим. Так виготовляється пергаментний папір.

Під дією концентрованих розчинів мінеральних кислот і підігріву целюлоза піддається гідролізу, кінцевим продуктом якого є глюкоза.


title: Презентація на тему «Значення хімії у повсякденному житті» (варіант 1)

text:
Значення хімії у повсякденному житті
Значення хімії у побуті
У побуті ми практично щоденно зустрічаємося з продуктами хімічної промисловості. Нині побутова хімія – це самостійна галузь промисловості. Щороку у світі виробляється майже 30 млн. тон товарів побутової хімії.
Це мийні, дезінфікуючі засоби, засоби догляду за меблями й підлогою
для боротьби з комахами і захисту рослин, засоби для вибілювання, підкрохмалювання, різноманітні фарби, клеї, автокосметика тощо.
У побуті широкого застосування набули мийні засоби. Вони належать до поверхнево-активних речовин і з успіхом видаляють забруднення з поверхні тканин. Залежно від призначення до складу синтетичних мийних засобів входять різні лужні добавки: силікат натрію, фосфати натрію, сода, які полегшують прання бавовняних і льняних тканин, капрону. Але ці пральні порошки не можна застосовувати для прання виробів із вовни і лавсану, оскільки вони поступово руйнуються під впливом лужного середовища. Для таких виробів застосовують мийні засоби, які створюють у воді нейтральну реакцію.
  Деякі синтетичні мийні засоби містять відбілювачі, що руйнують стійкі забруднення, через які тканина набуває сірого або жовтого кольору. Відбілювачем може бути перборат натрію NaBO3 · 4H2Oпероксид натрію Na2O2 і пероксид гідрогену H2O2.   Для чищення посуду, раковин у мийні засоби часто вводять тверді інертні речовини – абразиви, які полегшують механічне руйнування твердих забруднень.  Випускається широкий асортимент засобів особистої гігієни і парфумерно-косметичних препаратів, засобів боротьби з комахами, плямовивідні засоби і багато іншого.

Класифікація за ступенем ризику для здоров’я людини
Канцероге́ни

Речовини, що  можуть спричинити рак
Мутагени

Речовини, які можуть зумовити зміни в генах, що призводить до різних змін у функціях організму
Репротоксичні речовини

Речовини,що спричиняють розлади репродуктивної функції або внутрішнього розвитку плоду

Дуже токсичні
Корозійні
Токсичні
Класифікація за силою, регулярностью та тривалістю впливу
Канцерогенні
Подразливі
Їдкі
Репротоксичні
Мутагенні
Такі, що загостюють сприйняття організму

Класифікація хімікатів за вогне- й вибухонебезпечністю:
Вибухові

Окисники

Надзвичайно горючі
Легкозаймисті
Займисті

Презентацію виконав Фафула Олександр


title: Презентація на тему «Шкода запаху гуми і її токсичність»

text:
 http://dommedika.com/oncology/vred_rezini_dlia_organizma.html
 http://images.yandex.ua/yandsearch?uinfo=ww-1903-wh-951-fw-1678-fh-598-pd-1


Презентація на тему «Спирты. Строение. Физические и химические свойства»


Презентація на тему «Химия и современный мир профессий»


title: Презентація на тему «Діа- та парамагентики»

text:
Діа- та парамагентики
Корєшкова А. В.
Діамагнетизм
Діамагне́́тик — речовина з від'ємною магнітною сприйнятливістю.
Діамагнети́зм — властивість речовини намагнічуватися у зовнішньому магнітному полі в напрямку протилежному напрямку цього поля.
Тобто, це явище виникнення у речовині (діамагнетику) намагніченості, направленої назустріч зовнішньому (намагнічувальному) полю.
Левітація пластини пиролітичного вуглецю
Діамагнетизм
Природа діамагнетизму полягає в тому, що при внесенні діамагнетика в магнітне поле у його об'ємі індукуються вихрові мікроструми, які згідно з правилом Ленца, створюють власне магнітне поле, спрямоване назустріч зовнішньому полю.
Проявом діамагнетизму є послаблення магнітного поля при внесенні в нього діамагнітної речовини.
Магнітна сприйнятливість діамагнетика виражається наступною формулою:
Діамагнетики
Діамагнетизм
Прецесійний діамагнетизм;
Діамагнетизм Ландау.
Парамагнетизм
Парамагнетизм – властивість речовин слабо намагнічуватися в напрямі дії зовнішнього поля (напрямі силових ліній цього поля).
Парамагне́тики (рос. парамагнетики, англ. paramagnets, paramagnetic materials, нім. Paramagnetika n pl) — речовини з невеликою позитивною магнітною сприйнятливістю, які у зовнішньому магнітному полі намагнічуються вздовж поля і дещо підсилюють його.
Парамагнетики, речовини, атоми або молекули яких мають непарне число електронів
Натрій
Нітроген
Парамагнетики, вільні атоми (йони) з недобудованою внутрішньою електронною оболонкою
Парамагнетики, лужні та лужноземельні метали
Парамагнетики
Феромагнетики та антиферомагнетики при температурах, вищих від температур Кюрі та Нееля


title: Презентація на тему «Нафта» (варіант 4)

text:
Застосування нафти
Нафта – це «чорне золото»
	На сьогоднішній день наше життя важко уявити без нафти , а тим більше без продукції, яку виробляють з неї:

Інтер’єр з предметами, виготовленими з нафтопродуктів(а) і без них (б)
	 У середні віки нафта застосовувалась для освітлення вулиць у багатьох містах Близького Cходу, Південної Італії та ін. На початку ХІХ ст. у Росії, а в середині ХІХ ст. в Америці з нафти була видобута освітлювальна олія, названа керосином. Керосин використовувався в лампах, які були винайдені у Львові в 1853 .

	В даний час з нафти отримують тисячі продуктів. Основними групами є рідке паливо, газоподібне паливо, тверде паливо (нафтовий кокс), мастильні та спеціальні масла, парафіни, сажа, ацетилен, етилен, нафтові кислоти та їх солі, вищі спирти.
	 Ці продукти включають горючі гази, бензин, розчинники, гас, газойль, побутове паливо, широкий склад мастил, мазут, дорожній бітум і асфальт; сюди відносяться також парафін, вазелін, медичні та різні масла.
	Масла з нафти використовуються як мазі і креми, а також у виробництві вибухових речовин, медикаментів, засобів для чищення, найбільше застосування продукти переробки нафти знаходять в паливно-енергетичній галузі.
	Бензин - пальне для авіаційних та автомобільних двигунів.
	Гас - пальне для тракторів, реактивних літаків і ракет.
	Мазут - паливо для котлів, промислових печей.
	Лігроїн – пальне для тракторів.
	Газойль – дизельне пальне.

Паливні продукти
	В останні роки продукти переробки нафти все ширше використовуються як сировина для хімічної промисловості. Близько 8% видобутої нафти споживаються як сировина для сучасної хімії. Наприклад, етиловий спирт застосовується приблизно в 150 галузях виробництва.
	У хімічній промисловості застосовуються формальдегід, пластмаси, синтетичні волокна, синтетичний каучук, аміак, етиловий спирт і т.д.
	Продукти переробки нафти застосовуються і в сільському господарстві. Тут використовуються стимулятори росту, протруйники насіння, отрутохімікати, азотні добрива, сечовина, плівки для парників і т.д.
	 У машинобудуванні і металургії застосовуються універсальні клеї, деталі і частини апаратів з пластмас, змащувальні масла і ін.
	У харчовій промисловості застосовуються поліетиленові упаковки, харчові кислоти, що консервують засоби, парафін, виробляються білково-вітамінні концентрати.
	У фармацевтичній і парфумерній промисловості із похідних переробки нафти виготовляють нашатирний спирт, хлороформ, формалін, аспірин, вазелін і ін.
	Похідні нефтесинтеза знаходять широке застосування і в деревообробній, текстильній, шкіряно-взуттєвої та будівельної промисловості.
	Отже, нафта - найцінніша природна копалина. Всього похідних нафти налічується вже близько 3 тисяч. Нафта займає провідне місце в світовому паливно-енергетичному господарстві. Її частка в загальному споживанні енергоресурсів безперервно зростає. Але ресурси нафти в природі обмежені.


title: Презентація на тему «Глобальні екологічні проблеми повязані з добуванням та переробкою вуглеводної сировини»

text:
Підготувала
учениця 11-А класу
Гребінківської гімназії
Мороз Дарина
Глобальні екологічні проблеми повязані з добуванням та переробкою вуглеводної сировини
ПАЛИВО
П а л и в о – це природні або синтетичні речовини, спалювання яких супроводжується виділенням великої кількості теплової енергії.
	ЖИТТЯ ЛЮДИНИ ПОВСЯКДЕННО ПОВ’ЯЗАНЕ ЗІ СПАЛЮВАННЯМ ГОРЮЧИХ РЕЧОВИН У ПОБУТІ, НА ТРАНСПОРТІ, У ПРОМИСЛОВОСТІ. КРІМ КОРИСТІ ЗАСТОСУВАННЯ НАФТОПРОДУКТІВ, ВУГІЛЛЯ І ПРИРОДНОГО ГАЗУ СТВОРЮЄ РЯД ПРОБЛЕМ, НЕГАТИВНИХ ДЛЯ РОЗВИТКУ ЦИВІЛІЗАЦІЇ ТА ЗАГАЛОМ ДЛЯ ВИЖИВАННЯ ЛЮДСТВА
Забруднення атмосфери
Фабричний дим - це вже забруднювач атмосфери, шкідливі токсичні викиди продукції хімічної промисловості становлять глобальну проблему, яка потребує негайного вирішення

Основні шкідливі газові викиди:
Вуглекислий газ СО2 - це основа компонента який спричиняє утворення «парникового ефекту».
 У результаті неповного згорання виділяється також монооксид вуглецю СО – токсичний газ, що шкідливо впливає на серцево-судинну систему людини.
Діоксид сірки, або сірчистий ангідрид SО2 – один із найтоксичніших газоподібних викидів енергоустановок, становить приблизно 90 % викидів сірчистих сполук. Шкідливо впливає на здоров’я людини.
Оксиди азоту шкідливо впливають на здоров’я людини, зумовлюють утворення «парникового ефекту» і руйнацію озонового шару. Крім того, оксиди азоту спричиняють «вимирання лісів», «кислотні дощі» тощо.
Озон О3 спричиняє «парниковий ефект», «вимирання лісів», негативно впливає на здоров’я людини.
Метан також є причиною виникнення «парникового ефекту»
Парниковий ефект
явище в атмосфері Землі та інших планет, при якому енергія сонячних променів, відбиваючись від поверхні, не може повернутися в космос, оскільки затримується молекулами різних газів, що призводить до підвищення температури поверхні.
Кислотні дощі
Кисло́тний дощ — всі види метеорологічних опадів: дощ, сніг, град, туман, дощ зі снігом, — кислотність яких вища від нормальної. Мірою кислотності є значення рН (водневий показник). Нормальне pH у чистих дощах — 5,6.


title: Презентація на тему «Нептун» (варіант 3)

text:
НЕПТУН
Подготовил ученик 8а класса
Карбушев Максим

Нептун
         Нептун – самая маленькая из планет-гигантов. Его диаметр в 4 раза больше диаметра Земли. Его поверхность покрыта льдом. На этой планете тоже есть тёмное пятно, величиной с Землю. Это циклон.
Нептун назван в честь древнеримского бога моря.
Нептун – восьмая планета от Солнца и четвертая по размеру среди планет. Нептун очень удален от Солнца. Масса планеты в 17 раз больше массы Земли, а радиус планеты составляет четыре земных радиуса. Нептун сначала был открыт на «кончике пера». Затем его обнаружили при помощи телескопа.
Недавно у Нептуна открыли кольца.
Спутников у планеты – 8. Самый крупный ТРИТОН.
Тритон

КОЛЬЦА НЕПТУНА
У Нептуна есть кольцевая система, хотя гораздо менее существенная, чем, к примеру, у Сатурна. Кольца могут состоять из ледяных частиц, покрытых силикатами  или основанным на углероде материалом, которые наиболее вероятно придаёт им красноватый оттенок[. В систему колец Нептуна входит 5 компонентов. Относительно узкое, самое внешнее, расположенное в 63 тысячах километров от центра планеты — кольцо Адамса; кольцо Леверье на удалении в 53000 километров от центра и более широкое; более слабое кольцо Галле на расстоянии в 42000 километров. Кольцо Араго расположено на расстоянии в 57000 километров. От внешних границ кольца Леверье до внутренних границ кольца Араго располагается широкое кольцо Лассел
ИСТОРИЯ
Обнаруженный 23 сентября 1846 года Нептун стал первой планетой, открытой благодаря математическими расчётам, а не путём регулярных наблюдений. Обнаружение непредвиденных изменений в орбите Урана породило гипотезу о неизвестной планете, гравитационным возмущающим влиянием которой они и обусловлены . Нептун был найден в пределах предсказанного положения. Вскоре был открыт и его спутник Тритон, однако остальные 12 спутников, известных ныне, были неизвестны до XX века. Нептун был посещён лишь одним космическим аппаратом, «Вояджером-2», который пролетел вблизи от планеты 25 августа 1989 года.
КОНЕЦ


title: Презентація на тему «Синтетичні мийні засоби» (варіант 3)

text:
синтетичні мийні засоби
Мийний засіб (також, миючий засіб) — поверхнево-активна речовина або суміш поверхнево-активних речовин з «очисними властивостями в розведених розчинах». У більшості контекстів побутовий термін «миючий засіб» сам по собі відноситься або конкретно до прального порошку або до засобу для миття посуду чи ін., на відміну від мила для рук. Миючі засоби зазвичай доступні у вигляді порошків або розчинів.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України, в Україні миючим засобом є будь-яка речовина або препарат, що містить мило та/або інші поверхнево-активні речовини, призначені для прання або очищення.  Мийний засіб може бути у формі рідини, порошку, пасти, бруска, плитки, таблетки тощо.
Хімічна класифікація миючих засобів
Мийні засоби на аніонноактивних ПАР
Катіонні мийні засоби
Неіонні і цвіттеріонні детергенти
Основні застосування миючих засобів
Пральні порошки
Паливні добавки
Біологічні реагенти
Рідке мило
Рідке мило являє собою гідрофільний синтетичний мийний засіб.
В Україні склалась унікальна ситуація щодо випуску синтетичних мийних засобів: високе мито на ввезення готової продукції (30%) і низьке – на ввезення сировини для їх виробництва.
Імпорт СМЗ до України для роздрібної торгівлі в 2009 р.


title: Презентація на тему «Пластмаса» (варіант 8)

text:
Пластмаса
Пласти́чна ма́са (пластмаса) — штучно створені матеріали на основі синтетичних або природних полімерів.
За ДСТУ 2406-94: Пластична маса — матеріал, основою якого є полімер, що перебуває під час формування виробу у в'язкорідкому чи високоеластичному стані, а під час експлуатації — в склоподібному чи кристалічному стані.
Пластмаси формують при підвищеній температурі, у той час коли вони мають високу пластичність. Сировиною для отримання полімерів єнафта, природний газ, кам'яне вугілля, сланці.

Ланцюги молекул поліпропілену
Історія
Першу пластмасу було отримано британським металургом і винахідником Александром Парксом у 1855 році. Паркс назвав її «паркезин» (потім стали називатицелулоїд). Паркезин вперше було представлено на Всесвітній виставці в Лондоні у 1862 році. Розвиток пластмас почався з використання природних пластичних матеріалів (жувальної гумки, шелаку), далі продовжився використанням хімічно модифікованих природних матеріалів (гума, ебоніт, нітроцелюлоза, колаген, галаліт) і перейшов до повністю синтетичних молекул (бакеліт, епоксидна смола, полівінілхлорид, поліетилен та ін.).
Властивості пластмас
Поширенню пластмас сприяють їхня мала густина (0,85—1,8 г/см³), що значно зменшує масу деталей, висока корозійна стійкість та широкий діапазон інших властивостей. Гарні антифрикційні характеристики багатьох пластмас дають можливість з успіхом застосовувати їх для виготовлення підшипників ковзання. Високийкоефіцієнт тертя деяких пластмас дозволяє використовувати їх для гальмових пристроїв. Окремі пластмаси мають специфічні властивості: високі електроізоляційні та теплоізоляційні характеристики, велику прозорість, тощо.
Важливою перевагою пластмас є можливість їхньої переробки у вироби найпродуктивнішими способами з коефіцієнтом використання матеріалу 0,9-0,95 — литтям, видавлюванням тощо.

Класифікація пластмас


title: Презентація на тему «Вуглець» (варіант 1)

text:
Презентація на тему“Вуглець – Хімічний Елемент”
Підготував:
Кійко Едуард
Учень 10 класу
Світлодолинська ЗШ
План
Вуглець – Головний Хімічний Елемент
Алотропні видозміни
Знайомтесь – Алмаз
Графіт
Застосування Карбону
Знаходження у Природі
Колообіг
Загальна Характеристика
 Карбон С ( тривіальна назва – вуглець) – елемент IV групи періодичної системи  Менделєєва
Алмаз, Графіт, Карбін
Різноманіття сполук вуглецю, що пояснюється здатністю його атомів з'єднуватися один з одним і атомами інших елементів різними способами, обумовлює особливе положення вуглецю серед інших елементів.
 А отже, Вуглець утворює три алотропні видозміни : Алмаз, Графіт, Карбін
Алмаз
  Алмаз - безбарвна, прозора кристалічна речовина, що надзвичайно сильно переломлює промені світла
Графіт
 Графіт - сіро-чорна кристалічна речовина з металевим блиском, жирна на дотик, по твердості поступається навіть паперу.
Застосування
Алмаз використовуються для обробки різних твердих матеріалів, для різання, шліфування, свердління і гравірування скла, для буравлення гірських порід. Після огранювання алмази перетворюють в діаманти, і використовують як прикраси
Використання Графіту
Графіт використовується для виготовлення олівців, фарб
Чистий графіт використовується в ядерних реакторах для уповільнення нейронів
Знаходження
 Зміст вуглецю в земній корі 0,1% за масою. Вільний вуглець знаходиться в природі у вигляді алмазу і графіту.
Знаходиться у вигляді СО 2  в повітрі
Колообіг Вуглецю в природі

Дякую за Вашу Увагу !


title: Презентація на тему «Хімічна промисловість» (варіант 3)

text:
Хімічні волокна
Що таке хімічні волокна?
Хімічні волокна - волокна, які одержують з органічних природних і синтетичних полімерів.
Класифікація хімічних волокон
Ацетатні волокна:
Вихідною сировиною для добування ацетатного волокна є ацетати целюлози, які утворюються при ацетилювані целюлози оцтовим ангідридом.

Віскозні волокна:
Віскозне волокно  - штучне целюлозне волокно, одержуване переробкою природної целюлози. Виробляється у вигляді текстильних і кордових ниток і штапельного волокна.
Мідноаміачне волокно:
Мідноаміачні волокна - один з видів штучних целюлозних волокон, формують їх по «мокрому» методу - у воду або розчин лугу пропускають полімерну масу.
.
Ці волокна  застосовують в основному для виробництва килимів і сукна, тонкі текстильні нитки — для вироблення трикотажних виробів, легких тканин.
Поліефірні волокна:
Поліефірне волокно - синтетичне волокно, сформоване з розплаву поліетилентерефталату або його похідних.

Поліамідне волокно
Поліамідне волокно-синтетичне волокно, для виробництва якого використовують деякі похідні амінокислот, наприклад, капролактан, έ-амінокапронову кислоту.


title: Презентація на тему «Харчові добавки» (варіант 4)

text:
 Харчові добавки
                            Поняття
Харчові добавки - група речовин природного походження або одержаних штучним шляхом, використання яких необхідне для удосконалення технології, отримання продуктів спеціалізованого призначення ,збереження або додання нових властивостей продуктам. До них не відносять сполуки, які підвищують харчову цінність продуктів харчування: вітаміни, мікроелементи тощо.
Навіщо потрібні харчові добавки?
Сучасні способи обробки продуктів та їх складових, нерідко призводять до того, що в кінцевому результаті готова їжа втрачає не тільки запах, але і смак та колір. Харчові ж добавки дозволяють повернути продукту втрачене, істотно збільшують час зберігання.
                Живильні добавки
У цих добавок блискуча історія, так як з їх допомогою в розвинених країнах вдалося практично ліквідувати хвороби, викликані недоліком в раціоні того або іншого елемента чи речовини.У харчові продукти для підвищення їх поживної цінності додають майже всі мікроелементи і макрокомпоненти їжі (жири, вуглеводи, білки і клітковину). Щоб підвищити поживну цінність їжі, дуже важливо додавати в неї ті речовини, які в звичайному раціоні присутні в кількостях нижче оптимальних.
Добавки, що зберігають свіжість
Включають, в першу чергу, антиоксиданти. Їх додають до масел і до пакувальних матеріалів. Використовують також хелатируючі агенти і секвестранти. Вони запобігають взаємодії між металами і компонентами їжі, що зводить до мінімуму знебарвлення, а також втрату смаку та аромату. Ряд речовин використовується для того, щоб запобігти потемнінню фруктів на поверхні розрізу.
Добавки, що полегшують переробку або виготовлення
Для поліпшення смаку харчових продуктів дуже важливі речовини, що здатні змінювати реакцію в кислу або лужну сторону. Крім того, в цю групу входять хелатируючі речовини і секвестранти, а також речовини, що змінюють текстуру продуктів, які викликають коагуляцію білків (їх застосовують в сироварінні), сприяють зміні кольору, желатинування в молочних продуктах, виготовлення збитих вершків або освітлення кави.
                    Консерванти
Це антимікробні речовини, призначені для того, щоб довгий час зберігати продукти придатними до вживання. З найдавніших часів люди використовували для цієї мети сіль, цукор, кислоти і дим, в якому продукти коптили. Як консервантів для фруктів і овочів використовують бензоат натрію і бензоат калію. У хлібопеченні і виробництві молочних продуктів застосовуються пропіонат, що пригнічує розвиток цвілевих грибів. Багато продуктів консервують за допомогою оцтової кислоти (оцту). Нітрити і нітрати теж служать консервантами. Сухі фрукти та овочі обробляють сірчистим газом (діоксидом сірки) і сульфітами. Для стерилізації зернових продуктів і прянощів з метою знищення комах-шкідників і мікроорганізмів застосовується ряд газів.
                        Прянощі
У часи, коли не було постійних торгових шляхів, що забезпечують ввезення прянощів, їжа європейців була вкрай одноманітною та незадовільною не тільки в кількісному, але і в якісному відношенні. У наш час в ходу понад 2000 різних прянощів для будь-якого мислимого вживання. Природні прянощі мають дуже складний склад; в каві, наприклад, міститься понад 1000 різних сполук (втім, зазвичай прянощі далеко не настільки складні). Більшість прянощів, якими ми користуємося зараз, - це суміші, складені з синтетичних речовин.
                         Барвники
Призначення харчових барвників полягає в тому, щоб надати обробленим продуктам більш привабливий вигляд. Барвники поділяються на дві головні групи: природні і синтетичні. Тепер у всьому світі відчувається тяга до всього «натурального» в їжі, і тому, в якості харчових барвників все частіше прагнуть використовувати очищені пігменти багатьох рослин, тварин (зокрема комах) і мікроорганізмів.

                    Текстуранти
Так називають різні добавки, призначені для поліпшення текстури харчових продуктів. Сполуки кальцію роблять консервовані томати більш щільними та міцними. Фосфати покращують смак консервованих груш, роблячи їх більш ніжними. Пірофосфати покращують текстуру пудингів швидкого приготування і молочних продуктів. Емульгатори надають стабільність водним і масляним емульсія в заправках для салату. Різноманітне застосування знаходять речовини типу крохмалю, що надають продуктам велику щільність. Розпушувачі забезпечують відповідну текстуру випікають хлібобулочних і кондитерських виробів.
            Підсолоджувачі
Природні підсолоджувачі, такі, як цукор, відомі людям протягом тисячоліть. Їх завжди здобували у великих кількостях. Однак турбота про зниження калорійності їжі змусила звернутися до нехарчових підсолоджувачів. У США в даний час дозволені до застосування п'ять таких речовин: сахарин, аспартам, ацесульфам, тауматін і гліциризин. Розглядається і можливість застосування ряду речовин, дозволених в інших країнах. Аспартам і ацесульфам приблизно в 200 разів солодші сахарози, і ведуться роботи по створенню нових, більш ефективних штучних підсолоджувачів.

                  Наповнювачі
Ця тенденція до застосування нехарчових підсолоджувачів змусила шукати речовини, які могли б виконувати роль, традиційно виконувану цукрами в напоях, джемах, желе і копченостях. Желатинирований крохмаль люди вживають протягом століть, тепер же отримано ряд похідних крохмалю і целюлози. Використовується полідекстроза - також одна з похідних цукру.
               Заходи безпеки
1. Уважно читати етикетки, знати розшифровку кодів і не звертати уваги на квапливих покупців, що хапають все підряд.
2. Не купувати продукти з неприродно яскравою, кричущим забарвленням. Швидше за все, у них повно барвників.
3. Не купувати продукти з надмірно тривалим терміном зберігання.
4. Вибирати свіжі сирі овочі і фрукти. І пам’ятати, що імпорті овочі та фрукти (яблука, лимони і т.д.) обробляють спеціальними речовинами для кращого зберігання та блиску.
5. Чим меншим є список інгредієнтів в готових продуктах, тим менше добавок. Продукти з вишуканим, пікантним смаком, швидше за все, містять різні добавки;
6. Замість того, щоб купувати готові соки, робити їх самим.
7. Не перекушувати чіпсами, готовими сніданками, супами з пакетика, хот-догами, всілякими бургерами.
8. Відмовитись від перероблених або законсервованих м'ясних продуктів, таких як ковбаса, сосиски, тушонка в банках.
9. І, нарешті, готувати самим, без жодних харчових добавок!
Виконала студентка гр. ПР – 13 1/9
Агафонова Валерія


title: Презентація на тему «Штучні і синтетичні волокна» (варіант 4)

text:
Штучні і синтетичні волокна
Природні волокна
Хімічні волокна
Схема добування волокна
Схема добування волокна природного походження

Штучні волокна

Розчинення целюлози

Витягування і термообробка волокна

Видавлювання розчину через фільєри
Розчинники целюлози
Схема добування штучного волокна
Схема добування синтетичного  волокна
Полімери синтетичних волокон
Реакції добування полімерів
Капрон
Лавсан
Переваги і недоліки волокон


title: Презентація на тему «Планети земної групи» (варіант 5)

text:
Планети земної групи

Планети земної групи – чотири планети Сонячної системи: Меркурій, Венера, Земля та Марс

Мерку́рій — найближча до Сонця велика планета Сонячної системи. Обертається довкола Сонця за 87,969 земних діб

Меркурій обертається навколо Сонця доволі витягнутою еліптичною орбітою, площина якої нахилена до площини екліптики під кутом 7°00'15". Відстань від Меркурія до Сонця змінюється від 46,08 млн км до 68,86 млн км. Період обертання навколо Сонця (меркуріанський рік) становить 87,97 земної доби, а середній інтервал між однаковими фазами (синодичний період) — 115,9 земної доби. Відстань до Меркурія від Землі змінюється від 82 до 217 млн км. Максимальний кутовий розмір планети при спостереженні з Землі становить 13", мінімальний — 5". Середня швидкість руху Меркурія орбітою навколо Сонця — 47,89 км/с.
Період обертання Меркурія навколо своєї осі дорівнює 58,646 діб, що становить 2/3 від періоду обертання навколо Сонця. Обертання Меркурія навколо Сонця та його власне обертання призводять до того, що тривалість сонячної доби на планеті дорівнює 3 зоряним меркуріанським добам або 2 меркуріанським рокам і становить близько 175,92 земної доби. Обертання Меркурія є результатом дії припливного тертя і крутного моменту гравітаційних сил з боку Сонця, зумовленого тим, що на Меркурії розподіл мас не є строго концентричним (центр маси зсунуто щодо геометричного центру планети).
Вісь обертання Меркурія нахилена до площини його орбіти не більш ніж на 3°тому помітних сезонних змін на цій планеті не повинно існувати.

Розміри, форма і маса

За формою Меркурій близький до кулі з екваторіальним радіусом (2440 ± 2) км, що приблизно в 2,6 раза менше, ніж у Землі. Різниця півосей екваторіального еліпсу планети становить десь 1 км; екваторіальне і полярне стискання незначні. Відхилення геометричного центру планети (кулі) від центру мас — у межах 1,5 кілометри. Площа поверхні Меркурія в 6,8 разів, а об'єм — у 17,8 разів менші, ніж Землі.
Маса Меркурія дорівнює 3,31·1023 кг, що приблизно в 18 разів менше за масу Землі. Середня густина близька до земної і становить 5,44 г/см³. Прискорення вільного падіння поблизу поверхні — 3,7 м/с2.

Цікаві факти

Меркурій — найшвидша планета в Сонячній Системі, вона рухається орбітою навколо Сонця з середньою швидкістю 47,87 км/с, що майже вдвічі більше швидкості Землі. Така швидкість і той факт, що Меркурій розміщений ближче до Сонця, ніж Земля, приводять до того, що один рік на Меркурії (час його повного оберту навколо Сонця) становить усього 87,99 днів.
Меркурій — вельми складний об'єкт для спостереження у високих широтах Землі через те, що він завжди спостерігається при сході або заході Сонця, і досить низько над горизонтом (особливо в північних широтах). Період його найкращої видимості (елонгація) настає декілька разів на рік і триває близько 10 днів. Проте навіть у ці періоди побачити Меркурій неозброєним оком непросто (неяскрава зірка на досить світлому фоні неба). Існує історія про те, що Миколай Коперник, спостерігаючи астрономічні об'єкти в умовах північних широт та туманного клімату Прибалтики, жалкував, що за все життя так і не побачив Меркурія. У низьких широтах Меркурій спостерігається краще.
На Меркурії не існує пір року в тому сенсі, що ми розуміємо під цим поняттям на Землі. Це відбувається через те, що вісь обертання планети лежить майже під прямим кутом до площини орбіти. Як наслідок, поряд з полюсами є ділянки, до яких сонячні промені не доходять ніколи. Дослідження, здійснене радіотелескопом Аресібо, дозволяє припустити, що в цих холодних та темних зонах є льодовики. Льодовиковий шар може досягати 2 м і вкритий шаром пилу.

Венера
Вене́ра — друга внутрішня планета Сонячної системи з періодом обертання навколо Сонця в 224,7 земних діб

Планетарні характеристики

Орбіта Венери ближча до кола, ніж орбіта будь-якої іншої планети Сонячної системи.

Венера обертається навколо своєї осі в зворотному напрямку до обертання навколо Сонця, на відміну від Землі та інших планет. Сидеричний період обертання Венери навколо своєї осі (зоряна доба) становить 243,018 земної доби. Тривалість сонячної доби на планеті становить близько 116,75 земних діб.

Дослідження цієї планети надзвичайно ускладнене через її дуже щільну і могутню атмосферу, що складається на 95% з молекул вуглекислого газу С02, приблизно 2% азоту й інертних газів, близько 0,1% кисню, невеликої кількості окису карбону, хромоводню й фтороводню, і 0,1% водяної пари.

Діаметр Венери - 12 100 км (95% діаметра Землі), маса - 81,5% маси Землі, або 1/408 400 маси Сонця, температура біля поверхні Венери сягає 747 К, а тиск 90 атм. Знову ж через дуже щільний хмарний шар, що огортає цю планету, довго не вдавалося встановити період обертання Венери. Тільки за допомогою радіолокації з'ясували, що він дорівнює 243,2 доби, причому Венера обертається в зворотний бік у порівнянні із Землею й іншими планетами.

Земля
— третя від Сонця планета Сонячної системи, єдина планета, на якій відоме життя, домівка людства. Земля належить до планет земної групи і є найбільшою з цих планет у Сонячній системі

Планетарні характеристики

Земля обертається навколо Сонця еліптичною орбітою (дуже близькою до колової) із середньою швидкістю 29 785 м/с на середній відстані 149,6 млн км із періодом, що приблизно дорівнює 365,24 доби (зоряний рік). Земля має супутник — Місяць, який обертається навколо Землі на середній відстані 384 400 км. Нахил земної осі до площини екліптики становить 66°33′22″. Період обертання планети навколо своєї осі 23 год 56 хв 4,1 с. Обертання навколо своєї осі викликає зміну дня і ночі, а нахил осі до екліптики разом із обертанням навколо Сонця — зміну пір року.
Форма Землі — геоїд. Середній радіус Землі становить 6371,032 км, екваторіальний — 6378,16 км.  Площа поверхні земної кулі 510 млн км², об'єм — 1,083·1012 км³, середня густина — 5518 кг/м³. Маса Землі становить 5976·1021 кг. Земля має магнітне і тісно пов'язане з ним електричне поля. Гравітаційне поле Землі зумовлює її близьку до сферичної форму й існування атмосфери.

Земля — відкрита система в космосі, вона постійно взаємодіє з навколишнім космічним середовищем: отримує енергію від Сонця, випромінює тепло. На планету постійно потрапляють метеори, космічний пил, зрідка метеорити та комети. Планета постійно перебуває під впливом сонячного вітру (потік іонізованих атомів водню 90 % та гелію 10 % зі швидкістю 350–450 км/с врізається в магнітосферу) та космічного випромінювання (потік високоенергетичних ядер водню). Земля постійно гравітаційно взаємодіє з Місяцем та Сонцем (в значно меншій мірі з іншими планетами Сонячної планети), що обумовлює припливні явища.
Положення у Сонячній системі

Марс
Марс — четверта планета Сонячної системи за відстанню від Сонця й сьома за розміром і масою

Марс — планета земного типу з розрідженою атмосферою. На Марсі є метеоритні кратери, як на Місяці, вулкани, долини і пустелі, подібні до земних. Тут розташована гора Олімп (22 км), найвища відома гора в Сонячній системі, і Долина Марінер — величезна рифтоподібна система каньйонів.  На додаток до географічних особливостей — період обертання Марса і сезонні цикли також подібні до земних..
Марс — невелика планета, більша за Меркурій, але майже вдвічі менша від Землі за діаметром. Марс має екваторіальний радіус 3 396 км і середній полярний радіус 3 379 км, обидва значення точно визначені космічним апаратом «Mars Global Surveyor», який почав свою місію на орбіті навколо планети 1999 року. Маса Марса становить 6418×1023 кг, що вдесятеро менше за масу Землі, а прискорення вільного падіння на його поверхні — 3,72 м/с². Це означає, що об'єкти на Марсі важать лише третину своєї земної ваги.

Температурний режим й атмосфера

Марс під час пилової бурі 28 жовтня 2005 року. Фотографію зроблено Космічним телескопом ім. Едвіна Хаббла
Через більшу віддаленість від Сонця Марс отримує на 57 % менше енергії, у порівнянні з тією, що одержує Земля. Середньорічна температура там −60° С. Температура поверхні протягом доби істотно змінюється. Наприклад, у південній півкулі на широті 50 градусів температура в середині осені змінюється від −18 градусів (опівдні) до −63 градусів (увечері). Однак, на глибині 25 м під поверхнею температура практично постійна −60° С і не залежить від сезону. Максимальні значення температури поверхні не перевищують декількох градусів вище 0, а мінімальні значення, зареєстровані на північній полярній шапці, − мінус 138 °C

Життя на Марсі

Наразі немає наукових доказів існування життя на Марсі. Хоча припускають, що воно там може бути. Ще до початку польотів на Марс він був першим кандидатом на виявлення там позаземного життя. На Марсі було знайдено зразки льоду, що є однією з умов існування життя. За останніми відомостями, в минулому на Марсі існувала вода в рідкому стані, поверхню планети вкривали моря. Однак внаслідок нез'ясованих досі причин вона практично зникла. Цілком можливо, що ще кілька мільйонів років тому клімат на Марсі був вологішим. Доказом цього слугує рельєф планети.


title: Презентація на тему «Хімічні добавки. Е-числа» (варіант 3)

text:
Хімічні добавки.Е-числа

План
1.Вступ
2.Визначення терміна «харчові добавки»
3.Класифікація харчових добавок, їх функції і характеристика
4.Негативні наслідки вживання харчових добавок.
5.Висновок

Сьогодні в суспільстві не вщухають численні суперечки щодо харчових добавок. Добро чи шкоду вони завдають здоров’ю людини??

Харчові добавки — природні або синтезовані речовини, що цілеспрямовано вводяться в продукти харчування з метою надання їм необхідних властивостей (наприклад, органолептичних, технологічних), продовжити термін їх придатності. Вони не вживаються безпосередньо у вигляді самостійних компонентів їжі.

Для класифікації харчових добавок у країнах Євросоюзу розроблено систему нумерації. Кожна добавка має унікальний номер.

Оригінальні назви добавок досить довгі та складні. Тому для простоти використання та їх безперешкодної ідентифікації у всьому світі запровадили індекс «Е» від слова «Європа». Його також асоціюють зі словами «essbar/еdible», що в перекладі українською відповідно з німецької та англійської мов мають означати «їстівний».

Число харчових добавок, що застосовуються у виробництві харчових продуктів у різних країнах, досягає сьогодні 500, не враховуючи комбінованих добавок, ароматизаторів. У Європейському співтоваристві класифіковано 296 харчових добавок.

Згідно із системою кодифікування харчових добавок, усі вони розподілені на групи.

Е100–Е182 — барвники; Е200–Е280 — консерванти;Е300–Е391 — антиокиснювачі (антиоксиданти);Е400–Е481 — стабілізатори, емульгатори, загусники;

Характеристика  харчових добавок

Харчові добавки, що мають мутагенні, канцерогенні й токсичні ефекти офіційно заборонені на території України: фарбники Е121 (цитрусовий червоний) та Е123 (амарант), консервант Е240 (формальдегід). З 2005 року заборонені також консерванти E216 та E217.

Вчені довели, що найбільше страждають саме діти. Штучні харчові барвники впливають на мозок дитини так само, як свинець, крім того, деякі з них можуть викликати звикання.

Коли малюк регулярно вживає їжу з добавками і замінниками, в його організмі перестає працювати так звана «система сповіщення» про отриману отруту

Наслідком вживання барвників із солодощами стає неуважність, неконтрольована поведінка, що часто переростає в синдром гіперактивності. Що більше дитина вживає яскравих солодощів, то більше вона ризикує захворіти нервовими і психічними розладами.

Добро чи шкоду  харчові добавки завдають здоров’ю людини??
      Альтернативи широкому використанню харчових добавок не існує. Неможливо, скажімо, виготовити якісний зефір без пектину, напої тривалого зберігання— без консервантів, шоколадні цукерки — без емульгаторів, а варену ковбасу — без кольорокоригуючих речовин.

Можна сказати точно,що харчові добавки  негативно впливають на наш організм ,тому  радимо  не купувати продукти з неприродно яскравим забарвленням та уважно читати етикетку.


title: Презентація на тему «Вода для жизни!» (варіант 1)

text:
Вода для жизни!
Вода является основой жизни на нашей планете.
Вода-это, с одной стороны, простая, но с другой, самая сложная и таинственная субстанция на Земле.
Вода - второе по значимости вещество после кислорода для человеческого организма.
«Борьба за воду»
Ребёнок 75%
Взрослый 65-70%
- Пожилой 25%
  Население нашей планеты сейчас употребляет около 7–8 млрд. тонн воды каждые сутки.
Проблема качественной питьевой воды в мире
В состав воды входят:
-соли, газы,
биологические организмы,
бактерии и вирусы.
Жёсткость воды
Железо и марганец
в воде
Повторное использование воды
А что же такое вода с
точки зрения химии?
Вода (оксид водорода) — бинарное неорганическое соединение, химическая формула Н2O
Физические
свойства
Химические
свойства
о-2
н+
н+
2Н2+О2=2Н2О
NаНСО3+СН3СООН=СН3СООNа+СО2+Н2О
 NaOH + HClNaCl + H2O
H2SO4 + 2KOHK2SO4 + 2H2O
Cu + H2Cu + H2O
2H2O + 2Na 2NaOH + H2
 2H2O +2F2 4HF + O2
Al2S3 + 6H2O 2Al(OH)3  + 3H2S
4H2O + 3FeFe3O4 + 4H2
H2O + CCO + H2
Пословицы и поговорки о воде
-Вода камень точит.-Воду в ступе толочь - вода и будет.-Где солнце пригреет, там и вода примелеет.
-Вилами по воде писано.-В решете воду не носят-Вода путь найдет.
Много меня - пропал бы мир,Мало меня - пропал бы мир, (Вода)Книзу летит капельками, А кверху - невидимкою. (Вода)В жаркий деньСамой желанной бывает.(Вода)
Ни рук, ни ног, А гору разрушает. (Капля)Чего в гору не выкатить, В решете не унести, В руках не удержать? (Вода)
Загадки
Презентацию подготовили:
Федорук Юлия
Тищенко Елизавета
Темченко Мария


title: Презентація на тему «Нафта» (варіант 13)

text:
Нафта-чорне золото
Підготували учениці 11-А классу
Засоріна Євгенія, Фурдиш Веронка та Васильченко Єлизавета
Нафта:
 С- 84-87%
 Н- 12-14%
 О,N,S-1-2 %
 парафінові вуглеводні
 циклоалкани
 ароматичні сполуки
 розчини неорганічних солей

“Спалювати нафту – це те ж саме, що топити піч асигнаціями”   (Д. І. Менделєєв)
Нафта сильно змінює колір від світло-коричневого до чорного
Нафта(за розчинністю):

 Легка (0,65-0,7)

 Важка (0,98-1,05)
 Не має температури кипіння ,зазвичай більше 330° С
  Розчинна в органічних розчинниках
 З водою утворює стійкі емульсії
Нафта(за вмістом)

Метанова(нерозгалужені алкани)
Нафтенова(циклоалкани)
Змішана(алкани+нафтени+ароматичні вуглеводні)
Сира нафта не застосовується, а піддається переробці
Способи переробки
Фізичний метод(первинна переробка)
Хімічний метод(вторинна переробка)
На вторинній переробці переробляють не нафту, а фракції отриманні в первинній.
Фізичний метод(первинна переробка)
 Перегонку здійснюють на нафтопереробних заводах,після видалення з неї супутних газів
 У процесі перегонки отримують світлі нафтопродукти

Газова фракція (tкип. до 400С)
Газоїльна фракція бензинів (tкип. 40-1800C)
Лігроїн (tкип. 150-2500С)
Керосин (tкип. 180-3000С)
Дизель(tкип.200-3300С)
Мазут:
 Солярові масла
 Смазочні масла
 Вазелін
 Парафін
Гудрон
2
3
1
4
6
5
Застосування
Бензин – моторне,авіаційне,автомобільне паливо, розчинник масел.
Ліграїн – тракторне  паливо, розчинник у фарбовій промисловості.
Гас – реактивне і тракторне  паливо.
Газойль – солярове масло-для дизелів і котельного опалення.

Залишком перегонки є в’язка чорна рідина - мазут
При перегонці нафти - жодних хімічних змін немає
Хімічний метод(вторинна переробка)-крекінг
Крекінг – процес розщеплення молекул важких вуглеводів на простіші.
Термічний
Каталітичний
 Для підвищення виходу бензину і поліпшення його якості використовують крекінг.
 У результаті вуглеводні розкладаються інші вуглеводні з більш низькою молекулярною масою.


title: Презентація на тему «Біографія Д.І. Менделєєва» (варіант 2)

text:
БіографіяД. І. Менделєєва
Дмитро Іванович Менделєєв народився 8 лютого 1834 року у Тобольську, у родині директора місцевої гімназії. З 1850 року навчався на фізико-математичному факультеті Петербурзького педагогічного інституту. У 1855 році закінчив його з золотою медаллю і був направлений учителем гімназії спочатку в Сімферополь, а потім в Одесу.
 У 1856 році Дмитро Менделєєв відправився у Петербург і захистив магістерську дисертацію за темою «Про питомі об'єми», після чого на початку 1857 року був прийнятий приват-доцентом на кафедру хімії Петербурзького університету. У 1859–1861 роках він перебував у науковому відрядженні у Німеччині, у Гейдельберзькому університеті. У 1860 році Менделєєв взяв участь у роботі першого міжнародного хімічного конгресу в Карлсруе.
У 1861 році Менделєєв написав перший у Російській імперії підручник з органічної хімії. Навесні 1862 року підручник був визнаний гідним повної Демидівської премії. У 1863 році він отримав місце професора у Петербурзькому технологічному інституті, а в 1866 році— у Петербурзькому університеті, де читав лекції з органічної, неорганічної і технічної хімії. У 1865 році Менделєєв захистив докторську дисертацію за темою «Про сполуки спирту з водою».

У 1867 році Менделєєв перейшов у Петербурзький університет на посаду професора хімії і повинен був читати лекції з неорганічної хімії. Однак, на його думку, ні в Росії, ні за кордоном не було курсу загальної хімії, який можна було б рекомендувати студентам. Дмитро Іванович вирішив написати його сам. Ця праця одержала назву «Основи хімії», і виходила протягом декількох років окремими випусками.
Працюючи над другим випуском, Менделєєв зіштовхнувся зі складнощами, пов'язаними з послідовністю викладу матеріалу. Спочатку він хотів згрупувати всі описані ним елементи за валентностями, але потім обрав інший метод і об'єднав їх в окремі групи, виходячи з подібності властивостей і атомної ваги.
 На той час вже були спроби скласти таблиці елементів. Німецький хімік Ґмелін (нім. Gmelin), опублікував свою таблицю в 1843 році. У 1857 році англійський хімік Одлінг (англ. William Odling) запропонував свою. Однак зв'язок груп елементів між собою залишався незрозумілим. Менделєєву вдалося знайти його, розташувавши всі елементи в порядку зростання їхньої атомної маси.
Написавши на окремих картках назви елементів з позначенням їхньої атомної ваги і корінних властивостей, Менделєєв став розкладати їх у різноманітних комбінаціях, переставляючи і змінюючи місцями. Справа ускладнювалася тим, що багато елементів тоді ще не були відкриті, а атомна вага уже відомих визначена з великими похибками.
Однак Дмитро Іванович незабаром виявив закономірність. У лютому 1869 року Менделєєв розіслав російським і закордонним хімікам надрукований на окремому аркуші «Досвід системи елементів, заснований на їхній атомній вазі і хімічній подібності».
Перший варіант періодичної таблиці досить сильно відрізнявся від звичної таблиці Менделєєва. Кілька елементів, як потім виявилося, були в цьому першому варіантові розміщені не за своїми місцями. Однак, зіставляючи властивості елементів, що потрапили у вертикальні стовпчики, можна було ясно бачити, що вони періодично змінюються мірою зростання атомної ваги. Незбіжність у своєму періодичному ряді Менделєєв пояснив тим, що науці відомі ще не всі хімічні елементи.
Він залишив у таблиці чотири незаповнені клітинки, але спрогнозував їхню атомну вагу і хімічну подібність. Він також виправив неточно визначені атомні маси елементів. Перший варіант таблиці Дмитро Іванович згодом відкорегував. Поряд з головними груповими елементами Менделєєв став виділяти підгрупи. Він виправив атомну вагу одинадцяти елементів і змінив місце розташування двадцятьох. У 1871 році періодична таблиця прийняла цілком сучасний вигляд.
Ставлення до періодичного закону змінилося тільки в 1875 році, коли був відкритий елемент галій, властивості якого збігалися з прогнозами Менделєєва. Новим тріумфом Менделєєва стало відкриття в 1879 році скандію, а в 1886 — германію, властивості яких також відповідали описам Менделєєва.
У наступні роки з-під пера Менделєєва вийшло ще кілька основних праць з різних розділів хімії. Його повна наукова і літературна спадщина величезна і містить 431 роботу. Праці Менделєєва отримали широке міжнародне визнання. Він був обраний членом багатьох академій наук, іноземних наукових товариств.
Однак Російська академія наук на виборах 1880 року забалотувала його через внутрішні суперечки між «російською» та «німецькою партіями», які тоді існували в РАН.
Пішовши в 1890 році у відставку, Менделєєв брав активну участь у виданні Енциклопедичного словника Брокгауза й Ефрона, був консультантом у пороховій лабораторії при Морському міністерстві.
 Провівши необхідні дослідження, усього за три роки він розробив ефективний склад бездимного пороху. У 1893 році Менделєєв був призначений хранителем (керівником) Головної палати мір і ваги.
Помер Дмитро Іванович Менделєєв у лютому 1907 року в Петербурзі від запалення легень.
Дмитро Іванович Менделєєв притримувався націоналістичних ідей.
«Націоналізм, як на мене, є настільки природним, що ніколи, ні при яких стараннях інтернаціоналістів він не згасне».
Політичні переконання
З народами, як цигани і євреї, без всякої землі і державності, не потрібно навіть рахуватися.

Народы, въ родѢ цыганъ и евреевъ, безъ своей земли и государственности, не могутъ даже и входить въ счетъ.
 Ордени  Д.І.Менделєєва
Орден Святого Володимира I ступеня
Орден Святого Володимира II ступеня
Орден Святого Олександра Невського
Орден Білого Орла
Орден Святої Анни I ступеня
Орден Святої Анни II ступеня
Орден Святого Станіслава I ступеня
Орден Почесного Легіону
Пам’ять
У Санкт-Петербурзі встановлено пам'ятники:
У дворі Технологічного інституту — Московський проспект, 26/49. Скульптор М. Г. Манізер. Пам'ятник відкрито 28 листопада 1928.
У будівлі Палати мір і ваг (нині ВНДІ метрології ім. Д. І. Менделєєва) — Московський проспект, 19. Скульптор І. Я. Гінцбург. Пам'ятник відкритий 2 лютого 1932 року.

У дворі Інституту експериментальної медицини (НІІЕМ СЗО РАМН). Автор І. Ф. Беспалов (1935).
Мозаїчна періодична таблиця елементів. 1935 р., худ. В. А. Фролов. Пам'ятник монументального мистецтва Федерального значення Російської Федерації.
У Москві:
Перед входом в будівлю Хімічного факультету МГУ.
На першому поверсі головного корпусу Російського хіміко-технологічного університету імені Менделєєва.

Також в Росії пам'ятники Д. І. Менделєєву встановлено у:
в місті Тобольську в Сибіру.
у селі Верхні Аремзяни Тобольського району Тюменської області.
В Україні пам'ятники є у:
місті Києві, на Проспекті Перемоги, 37 (перед входом в корпус хіміко-технологічного факультету НТУУ «КПІ»). Пам'ятник відкрито в травні 1998 року.
місті Рубіжному Луганської області на вулиці Менделєєва.


title: Презентація на тему «Юпітер» (варіант 1)

text:
ЮпітерПланета-гігант

Назва
    Планета названа в честь верховного бога римлян - Юпітера.
Історія дОсліджень
В месопотамській культурі планета називалась Мулу-баббар (біла зірка);
Вавилоняни вперше розробили теорію для пояснення видимого руху Юпітера та пов`язали його з богом Мардуком;
Детальний опис 12-літнього циклу руху планети рзробили китайські астрономи, які назвали її Суй-син (зірка року);

Історія дОсліджень
На початку XVII століття Галілео Галілей досліджував Юпітер за допомогою створеного ним телескопа та відкрив 4 супутники гіганта;
В 1660-х роках Джованні Кассіні спостерігав плями та полоси на «поверхні» Юпітера;
Історія дОсліджень
З початку XX ст. активно проводяться дослідження Юпітера як за допомогою наземних телескопів (у тому числі і радіотелескопів), так і за допомогою космічних апаратів - телескопа «Хаббл» і ряду зондів.
положення
П`ята планета Сонячної системи.

Орбіта
Юпітер рухається навколо Сонця по близькій до кругової еліптичній орбіті.
форма
Форма Юпітера - сплюснутий сфероїд (він має значну опуклість навколо екватора), оскільки планета складається з газу та рідини і швидко обертається.
радіус
     Юпітер – найбільша планета Сонячної системи.
     Його екваторіальний радіус дорівнює 71,4 тис. км, що в 11 разів перевищує радіус Землі.

маса
Маса Юпітера в 2,47 рази перевищує сумарну масу всіх інших планет Сонячної системи, разом узятих.
будова
На даний момент найбільше визнання отримала наступна модель внутрішньої будови Юпітера :

1 – атмосфера;
2 – шар металевого   водню;
3 – кам`яне ядро;
Велика червона пляма
      Велика червона пляма - це унікальний довгоживучий гігантський ураган, речовина в якому обертається проти годинникової стрілки і робить повний оборот за 6 земних діб.
      Було відкрито Робертом Гуком 1664 року.
супутники
     Нині відомо 67 супутників Юпітера.
     Чотири найбільших супутника - Іо, Європа, Ганімед і Каллісто - були відкриті ще в 1610 році Галілео Галілеєм
супутники
       Найбільший інтерес представляє Європа, що володіє глобальним океаном, в якому, згідно з припущеннями вчених, може існувати життя. Спеціальні дослідження показали, що океан простягається вглиб на 90 км, його обсяг перевищує обсяг земного Світового океану. Поверхня Європи поцяткована розломами і тріщинами, що виникли в крижаному панцирі супутника. Висловлювалося припущення, що джерелом тепла для Європи служить саме сам океан, а не ядро супутника. Існування підлідного океану передбачається також на Каллісто і Ганімеді
Європа
супутники
      Іо цікавий наявністю потужних діючих вулканів; поверхню супутника залита продуктами вулканічної активності. На фотографіях, зроблених космічними зондами, видно, що поверхня Іо має яскраво-жовте забарвлення з плямами коричневого, червоного і темно-жовтого кольорів. Ці плями - продукт вивержень вулканів Іо, що складаються переважно з сірки та її сполук; колір вивержень залежить від їх температури
 Іо
супутники
        Ганімед – найбільший супутник Юпітера, що належить до групи галілеєвих супутників. Одночасно є найбільшим супутником у Сонячній системі. Поверхня Ганімеду диференційована - спостерігаються геологічно молоді райони, що відрізняються світлішим кольором і виступом канав, та старіших районів, що виглядають темнішими і рясніють ударними кратерами.
        Можна також спостерігати регіони, що пересувалися один відносно одного, подібно континентальній корі на Землі, а на їхніх краях підіймалися гори. Проте загалом спостереження свідчать, що тектонічна активність Ганімеда згасла. Також на поверхні супутника видні полярні льодовики, що простягаються від полюсів до 40 паралелі.
Ганімед
супутники
     На Каллісто, як передбачається, також є океан під поверхнею супутника; на це побічно вказує магнітне поле Каллісто, яке може бути породжене наявністю електричних струмів в солоній воді всередині супутника. Також на користь цієї гіпотези свідчить той факт, що магнітне поле у Каллісто змінюється залежно від його орієнтації на магнітне поле Юпітера, тобто існує високопровідна рідина під поверхнею даного супутника.
Каллісто
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Средства для мытья полов»

text:
«Средства для мытья полов»
Подготовили:
Антонюк Владислав,
Басан Дмитрий, Северин Дмитрий
Моющие средства
Моющее средство, детергент  — вещество или смесь, помогающее отмывать что-либо от грязи.
Наиболее распространены три вида смесей-детергентов: мыло, стиральный порошок и жидкие моющие средства: гели и шампуни.

Моющие средства
Mr Muscle
San Clean
Моющие средства
Способ применения
состав
производитель
Юридический адрес
Срок годности и условия хранения

Висновок
Інструкції до товарів побутової хімії необхідні для безпечного правильного (за призначенням) використання, інформації о терміні придатності, особливості використання (якщо такі існують) і умови зберігання.
Спасибо за внимание!


title: Презентація на тему «Рідкі кристали» (варіант 6)

text:
Рідкі кристали
Класифікація та застосування
Рідкі кристали
Деякі органічні матеріали при переході з рідкого стану в твердий мають проміжну структуру. Речовина в такому стані називається – рідкими кристалами.
За структурою РК це рідини схожі на желе.
Відкриття
    Першим виявив рідкі кристали австрійський учений-ботанік Фрідріх Рейнітцер у 1888 році.
Нематичні кристали
Найбільш простий різновид  РК- нематики (від грец. «Нема» - нитка) - утворюють довгі ниткоподібні молекули. У рідкокристалічному стані «палички» паралельні один одному, але безладно зрушені вздовж своїх осей.
Смектичні кристали
У смектичних кристалах (від грец. «Смегма» - мило) ступінь впорядкованості вище. Молекули смектика згруповані в шари. Спільним для всіх смектиків є слабка взаємодія між шарами, які легко сковзаяться один щодо одного, тому смектики на дотик слизькі та милоподібні.
Холестеричні кристали
Найбільш складно влаштовані молекули холестеричних рідких кристалів мають форму довгастих пластинок, розташованих паралельно один одному.
Їх особливістю є те, що вони різко змінюють забарвлення при зміні температури середовища навіть  на десяті долі градуса.
Використання
Одне з важливих напрямів використання рідких кристалів - термографія.
Рідкі кристали у вигляді плівки наносять на деталі електросхем. Несправні елементи - сильно нагріті або холодні, непрацюючі - відразу помітні по яскравим колірним плямам. Нові можливості отримали лікарі: рідкокристалічний індикатор на шкірі хворого швидко діагностує приховане запалення і навіть пухлини.
Дякуємо
за
увагу


title: Презентація на тему «Металічний хімічний зв’язок»

text:
Металічний хімічний зв’язок
Металічний зв’язок — це зв’язок між позитивними йонами металів, що знаходяться у вузлах кристалічних ґрадок, який здійснюється за рахунок електронів, що вільно переміщаються по кристалу.
Що це таке?
При встановленні металічного типу зв'язку з атомів утворюється метал, в якому позитивно заряджені іони занурені в електронний газ. Незважаючи на заряджений стан іонів, взаємодія між ними екранується рухливими електронами, й не поширюється на далекі відстані.

На відміну від ковалентних і іонних сполук у металах невелике число електронів одночасно зв'язує велике число атомних ядер. Успільненням валентних електронів металічний зв'язок дещо нагадує ковалентний.

Проте у металів спільні електрони не належать окремим парам атомів, вони повністю делокалізовані. Цим пояснюється відсутність просторової напрямленості та насичуваності металічного зв'язку.
Делокалізація валентних електронів є наслідком багатоцентрового характеру металічного зв'язку й причиною високої електро- та теплопровідності металів.

Метали і сплави
Приклади речовин
Основні частини ґрадок: катіони та вільні електрони
Металічний тип хімічного зв’язку
Температури плавлення різні
Нелеткі(окрім ртуті)
Тверді, пластичні
Електропровідні
Розчинні у воді
Властивості
… металічний зв'язок є багатоцентровим хімічним зв'язком з дефіцитом електронів і базується на узагальненні зовнішніх електронів атомів. Тому він характерний лише для конденсованого стану речовини. У газуватому стані атоми всіх речовин, у тому числі й металів, зв'язані між собою тільки ковалентним зв'язком.
Отже…


title: Презентація на тему «Скорость звезд»

text:
m
m
m
m
0,199
+54
0,029
+21
0,254
+5,2
0,249
+6
0,661
-26
0,350
-14
0,628
+3
0,002
+21
0,025
-3
0,002
-4,5
0,046
-17
1,339
-8
2,279
-5,3
0,434
+30
1,258
-4,1
0,054
+1


Презентація на тему «Земля і Місяць як небесні тіла» (варіант 2)


Презентація на тему «Застосування солей сульфатної кислоти у мистецтві»


Презентація на тему «Волокна» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Нептун» (варіант 6)

text:
 Нептун

восьма за віддаленістю від Сонця
 четверта за розміром
третя за масою планета Сонячної системи
 належить до планет-гігантів
маса у 17,2 рази, а діаметр екватора у 3,9 рази більший за відповідні параметри Землі
названа на честь римського бога морів
астрономічний символ — стилізована версія тризубця Нептуна.

ексцентриситет 0,009;
 Scер до Сонця= 30 Scер Землі до Сонця(~4497 млн км)
світло від Сонця доходить трохи більше 4 годин
 Тривалість року — 164,8 земних років
Екваторіальний діаметр планети 49 500 км(4d Землі)
 доба триває лише 16 годин
середня густина =1,66 г/см³, майже втроє менша земної
його маса (через великі розміри планети) в 17,23 рази більша, ніж у Землі.
Нептун був відкритий 23 вересня 1846 року, і став першою планетою, яка була відкрита завдяки математичним розрахункам, а не шляхом регулярних спостережень. Припущення про наявність планети були пов'язані з непередбаченими змінами в орбіті Урану, гравітаційні сили якої могли призвести до появи цих відхилень. Згодом Нептун був знайдений у межах розрахованого розташування. Незабаром був відкритий і його супутник Тритон, проте інші 12 супутників, які відомі зараз, були відкриті тільки у XX столітті. Повз Нептун пролітав тільки один космічний апарат — «Вояджер-2», який пролетів поблизу планети 25 серпня 1989 року.

 Уран,Нептун відносять до окремої категорії «крижаних гігантів».
Атмосфера Нептуна складається в основному з водню та гелію. Також присутні сліди вуглеводнів і, можливо, азоту. У атмосфері міститься у більшій пропорції лід: водний, аміачний, метановий.
Сліди метану в зовнішніх шарах атмосфери, зокрема, є причиною синього кольору планети.
Кільця Нептуна
    Нептун також має кільця —
    два широких і два вузьких.
    Їх було відкрито під час
    затемнення Нептуном
    однієї з зірок 1981 року.
    Спостереження з Землі
    дозволили побачити тільки
     слабкі дуги замість повних
    кілець, але фотографії
    «Вояджера-2» в серпні 1989-го
     року показали їх повністю.
Одне з кілець має складну викривлену структуру. Подібно Урановим і Юпітеровим, кільця Нептуна дуже темні і будова їх невідома.


title: Презентація на тему «Нафта» (варіант 12)

text:
Хімічна природа і утворення
Нафта


title: Презентація на тему «Спирти» (варіант 4)

text:
Спирти
Етанол                                        гліцерин
Метанол
Лакофарбова промисловість (для виготовлення розчинників при виробництві лаків);
Парфумерія(в якості денатуруючих добавкок до етанолу при виробництві парфумів);

Застосування метанолу
Паливо(для заправки гончих мотоциклів та автомобілів.);
Органічний синтез (для випуску формальдегіду і формаліну, оцтової кислоти,ізопрену і т.д. );
Газова промисловіть(для боротьби з утворенням гідратів );
як розчинник.

Паливо(для ракетних двигунів, двигунів внутрішнього згоряння в чистому вигляді);
Парфумерія та косметика (Є універсальним розчинником різних речовин і основним компонентом духів, одеколонів, аерозолів);
Харчова промисловість (Застосовується як консервант для хлібобулочних виробів, а також у кондитерській промисловості).

Застосування етанолу
Хімічна промисловість  :
Широко застосовується як розчинник;
Є компонентом антифризу і склоомивачів;
У побутовій хімії етанол застосовується в чистячих і миючих засобах;
Є розчинником для репелентів;
 Медицина :
 як антисептик  і знезаражувач;
обробка операційного поля або в деяких методиках обробки рук хірурга;
розчинник для лікарських засобів, для приготування настоянок, консервант настоянок і екстрактів
для фізичного охолодження при лихоманці;
антидот при отруєнні етиленгліколем і метиловим спиртом;

На прикладі етилового та метилового спиртів ми побачили ,що спирти у сучасному світі використовуються дуже широко. Багато предметів побуту виготовлені за добавок спиртів. Тому, щоб знати з чого виготовлені речі, що нас оточують, ми повинні уважно вивчати хімію.

Висновок


title: Презентація на тему «Отруєння медикаментами»

text:
Отруєння медикаментами
  Гострі отруєння медикаментами частіше від усього відбуваються в тих випадках, коли одні або декілька ліків одночасно приймають без призначення лікаря, самостійно або за порадою друзів, знайомих.
  Отруєння наступає і при сполученні деяких ліків, наприклад, снодійних, заспокійливих з алкоголем. Дуже часто отруюються медикаментами діти. У переважній більшості випадків вони трапляються з вини дорослих, які залишають ліки у легко доступних для дітей місцях.
 	Найбільше розповсюджені випадки отруєння снодійними, заспокійливими засобами, які є майже у кожній сім’ї. Для них характерні сонливість, в’ялість, загальмованість, порушення координації руху, нестійка хода. При легкому передозуванні через декілька годин або 1-2 дні описані симптоми зникають.

	У випадках тяжкого отруєння, які супроводжуються втратою свідомості, лікування проводиться тільки в лікарні. В останні роки поширились отруєння медикаментами, призначеними для лікування різних захворювань серцево-судинної системи.
При їх передозуванні, як правило виникає розлад серцевого ритму, що може закінчитись раптовою зупинкою серця.

	Тому при підозрі на отруєння необхідно негайно викликати лікаря. Практично у кожному домі є протитемпературні, протизапальні засоби (анальгін, парацетамол, ацетилсаліцилова кислота,), сульфаніламідні (етазол, сульфадиметоксин та інші). Ці, здається, безпечні препарати при їх передозуванні також можуть бути причиною гострого отруєння, яке супроводжується ураженням нирок і печінки.
Для клінічної діагностики виду отруєння важливо розпитати родичів потерпілого та виявити упаковки з-під спожитих ліків. Важливу інформацію можна отримати, оцінюючи розмір зіниць потерпілого. Найменші, з макове зернятко, зіниці у хворих з отруєням наркотиками. Різко звужені - при отруєннях снодійними та седативними. Дещо розширені - після споживання нейролептиків, клофеліну, антидепресантів. Широкі, на всю райдужну оболонку - при отруєннях атропіновмісними речовинами.
	Лікування хворих в токсикологічному відділенні включає:
- очищення шлунково-кишкового тракту ( промивання шлунка, кишечника, ентеросорбція, проносні), часто повторне,
- корекцію гемодинамічних порушень шляхом проведення інфузійної терапії та медикаментозної регуляції тонусу судин (симпатоміметиками чи симпатолітиками),
- застосування форсованого діурезу. У хворих із отруєнями барбітуратами для більш ефективного виведення токсинів з організму доцільно проводити злужуючий форсований діурез: в комплекс інфузійної терапії включити 4% розчин гідрокарбонату натрію в об'ємі 400 - 600 мл,
- забезпечення адекватного дихання. Хворих в глибокій комі слід заінтубувати і вентилювати дихальним апаратом до відновлення самостійного дихання. Таку ШВЛ іноді необхідно проводити багато діб,
- антидотну терапію. У потерпілих з отруєннями наркотичними аналгетиками застосовують антидот: налоксон ( ). Отруєння холіно- чи симпатолітиками та холіно- чи симпатоміметиками лікують фармакологічними антагоністами.
Не можна призначати хворим у стані медикаментозної коми центральні аналептики ( кордіамін, бемегрід, кофеїн, цититон, лобелін ) оскільки вони викликають феномен “обкрадання” клітин мозку киснем і збільшують його гіпоксичне ураження!,
- екстракорпоральні методи детоксикації: гемосорбцію, плазмаферез, гемодіалізну терапію,
- антибіотикотерапію та симптоматичне лікування.
Будьте мудрими!


title: Презентація на тему «Активаційний аналіз складу речовини»

text:
Активаційний аналіз складу речовини
Презентація учня 9-Б класуСухенка Евгенія
Якісне і кількісне визначення складу речовини, яке базується на вимірюванні енергії випромінювання і періодів напіврозпаду радіоактивних ізотопів, які утворюються в речовині, що досліджується при опроміненні її нейтронами,протонами, альфа-частками, гамма-квантами та ін. Висока селективність і чутливість активаційного аналізу, простота операцій, експресність дозволяють широко застосовувати активаційний аналіз, для аналізу мінеральної сировини і продуктів її переробки. Велика проникна здатність первинного і вторинного випромінювань для нейтронного і гамма-активаційного аналізу дозволяє використовувати ці методи не тільки для контролю аналітичних проб, але також для непідготовлених проб і безперервного контролю в транспортних потоках. Перспективне також застосування активаційного аналізу в  геохімії рідких і розсіяних елементів.
Активаційний аналіз є методом, що найширше використовується для виявлення та ідентифікації хімічних елементів. Уперше він був застосований у 1936 p., коли Хевеші й Леві за допомогою активації нейтронами визначили сліди диспрозію (Dy) в ітрії (Y).
Сутність методу полягає в тому, що досліджуваний (нерадіоактивний) зразок піддається опроміненню, а потім, заміряючи активність отриманого радіонукліда, встановлюють його кількість, що відповідає кількості досліджуваної речовини. Опромінення проводиться потоком частинок, найчастіше — нейтронів, якими бомбардують зразок, хоча іноді активація проводиться зарядженими частинками або у-квантами. Якщо зразок бомбардується нейтронами, то метод називається нейтронно-активаційним аналізом. Інші способи активації не мають окремих назв і використовуються тільки в спеціальних випадках, коли досліджуваний елемент не активується нейтронами або активується із занадто малим виходом.
Активність, а отже, і кількість радіонукліда, що утворюється в результаті ядерної реакції при активації зразка, прямо пропорційні масі визначуваного елемента в зразку. Отже, за обмірюваною інтенсивністю випромінювання цього радіонукліда в зразку можна встановити кількість досліджуваної речовини, що піддається активізації.
Звичайно при опроміненні зразка виникає суміш радіоактивних ізотопів різних інших елементів, крім визначуваного. Їх потрібно розділити таким чином, щоб радіоізотоп досліджуваної речовини не мав домішок. Для радіохімічного поділу компонентів опромінений зразок переводять у розчин.
Крім кількісного аналізу зразка, активаційний аналіз дозволяє проводити й якісні дослідження, тобто ідентифікувати радіонукліди, що утворилися. Це можна зробити, спираючись на три ядерно-фізичні характеристики: тип випромінювання, період піврозпаду й енергію випромінювання. Деякі труднощі виникають, коли потрібно провести розпізнавання складу складних сумішей. У цьому випадку суміш спочатку поділяють на компоненти, а потім ідентифікують кожен із них окремо.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ


Презентація на тему «Солнечная система» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Стан, роль і місце органічної хімії в сучасній хімічній освіті»

text:
Стан, роль і місце органічної хімії в сучасній хімічній освіті.

Курс органічної хімії є фундаментальною дисципліною і входить до числа обов'язкових предметів навчального плану. На ньому базується цілий комплекс дисциплін таких як фізико-хімія високомолекулярних сполук, хімія поверхневих явищ, хімічна технологія опоряджувальних матеріалів, хімічна технологія волокнистих матеріалів, очистка стічних вод, екологія та ін.
У системі хімічних наук органічна хімія займає цілком визначне і самостійне положення. Разом з тим вона знаходиться у взаємозв’язку з іншими, в тому числі і нехімічними, науками. Безпосередній зв’язок існує між органічною хімією і біохімією – наукою про процеси в живих організмах, у яких у кожний момент і протягом тривалого періоду проходять складні хімічні реакції. Близько до органічної хімії стоять такі науки як фармакологія, хімія білка, вуглеводів, елементорганічних сполук, високомолекулярних сполук, барвників та ін.. Ці науки до недавнього часу були розділами органічної хімії, а тепер виділились у самостійні дисципліни, вивчення яких неможливе без органічної хімії.
Продуктами першої стадії взаємодії в кислому середовищі є о- і п-гідроксиметилфеноли. Ці сполуки далі вступають у реакцію поліконденсації з утворенням лінійного полімеру — новолаку:

Фенолоформальдегідні смоли були першими полімерами, які почали широко використовувати в різних галузях. Це нееластичні склоподібні тверді речовини або в'язкі рідини, які мають темне забарвлення. їх синтезують за реакцією поліконденсації фенолу і формальдегіду. Спочатку утворюється полімер лінійної будови, а потім — сітчастої.
При добуванні фенолоформальдегідних смол використовують каталізатор — кислоту або луг. Залежно від природи каталізатора утворюються смоли двох типів: новолачні і резольні.

Фенолоформальдегідні смоли
Фенолоформальдегідні смоли

Відповідний полімер називають резитом
Фенолоформальдегідний полімер є основою фенопластів. Це — термостійкі матеріали, нерозчинні у воді та органічних розчинниках. Із фенопластів виготовляють деталі електрообладнання, засобів зв'язку, предмети побуту. Суміші фенопластів із відходами деревообробної промисловості використовують у вигляді плит для виготовлення меблів, на будівництві. Наповнювачами фенопластів слугують також бавовна, каолін (мал. збоку) тощо. Зфенолоформальдегідних полімерів виробляють склопластики — дуже міцні матеріали з каркасом зі скляних волокон.

Фенолоформальдегідні смоли
Епоксидні смоли
Епоксидні смоли — це полімери з невисокою молекулярною масою (здебільшого 300-3500),які містять групи атомів. Тверднуть при змішуванні з фенолоформальдегідними смолами, багатоосновними карбоновимикислотами, деякими іншими сполуками в результаті взаємодії з ними (при цьому утворюється сітчаста структура). На основі епоксидних смол виробляють лаки, клеї, герметики тощо.
Каучуки і волокна
Каучуки — полімерні матеріали рослинного або синтетичного походження, з яких виготовляють гуму та гумові вироби. Вони дуже важливі для людства, хоча б тому, що без шин не можуть функціонувати ні автомобільний, ні повітряний транспорт.
Каучуки і волокна
Найхарактерніша властивість каучуків — еластичність, тобто здатність після деформації відновлювати свою форму. Але при нагріванні або охолодженні така властивість втрачається. Ці матеріали відзначаються ще й високою міцністю та зносостійкістю.
Більшість каучуків — це полімери дієнових вуглеводнів та їх похідних.

Міститься в соку деяких рослин (гевеї, фікуса, кульбаби), який нагадує молоко і є емульсією каучуку у воді. Утворення цього полімеру із мономеру описує хімічне рівняння.Сполука розчиняється в бензині, бензені, деяких інших органічних розчинниках. Завдяки подвійним зв'язкам полімер здатний вступати в реакції приєднання.
Природний каучук і донині не втратив практичного значення; його добувають у великій кількості.

Природний (натуральний) каучук
Синтетичні каучуки не лише виявилися замінниками натурального, а й набули широкого застосування. Залежно від мономера (мономерів) розрізняють бутадієновий, бутадієн-стирольний, ізопреновии (аналог природного), хлоропреновий каучуки та ін. Уперше синтетичні каучуки почали виробляти в Радянському Союзі в 1932 р. за технологією, розробленою академіком С. В. Лебєдєвим. їх синтезують за реакціями полімеризації , більшість яких відбувається за участю каталізаторів. Найбільше випускають бутадієн-стирольного каучуку, здійснюючи сумісну полімеризацію бутадієну і стирену. Приєднання молекули стирену відбувається в основному за положеннями 1 і 4 молекули бутадієну. Спрощена схема реакції:

Синтетичні каучуки
За фізичними властивостями бутадієн-стирольний каучук схожий на натуральний.Каучуки є сировиною для виробництва гуми. Основу цієї технології становить процес вулканізації — нагрівання каучуку із сіркою. Каучук змішують з наповнювачами (глиною, сажею, крейдою, кремнеземом), барвниками, речовинами, які подовжують термін еластичності гуми. Потім до суміші добавляють сірку. В результаті взаємодії каучуку із сіркою відбувається зшивання карбонових ланцюгів за допомогою сульфідних «містків» S – S з утворенням просторової структури. Але частина подвійних зв'язків зберігається. Якщо взяти надлишок сірки, то всі подвійні зв'язки будуть «витрачені» на зшивання й утвориться твердий термореактивний матеріал — ебоніт. Його використовують для виготовлення електротехнічних деталей, хімічної апаратури. Серед інших сфер застосування каучуків — виробництво на їхній основі клеїв, деяких пластмас, штучної шкіри, взуття, плитки для підлоги, електроізоляційних оболонок.

Синтетичні каучуки

Поразительные новые переходы

Волокна — це довгі гнучкі нитки, які виробляють із природних або синтетичних полімерів і використовують для виготовлення пряжі й текстильних виробів. Розрізняють природні, або натуральні, і хімічні волокна.

Природні волокна. Рослинні волокна формуються на поверхні насіння (бавовна), у стеблах і листі (коноплі, льон). їхня основа — целюлоза.
Тваринні волокна є білковими полімерами. Більшість вовни виробляють із шерсті овець. Шовк — це речовина, яку виділяють особливі залози тутового шовкопряда.
Бавовна відзначається термічною стійкістю, вовна — еластичністю, а шовк — високою міцністю і характерним блиском.

Штучні волокна добувають переробкою природних полімерів, здебільшого целюлози. Вони мають низку переваг, які стосуються технології волокон і якості виробів із них.
Найважливішими штучними волокнами є віскозне й ацетатне. Основу першого становить целюлоза [С6Н7О2(ОН)3]n, а другого — її ацетатні естери (наприклад, триацетат С6Н7О2(ОСОСН3)3]n).
Хімічні волокна виробляють із деяких полімерів лінійної будови. Полімери спочатку розплавляють або розчиняють в органічному розчиннику, а потім розплав або розчин пропускають крізь дуже малі отвори. При цьому утворюються довгі й тонкі нитки.
Хімічні волокна поділяють на штучні і синтетичні.

.
Синтетичні волокна виробляють із органічних сполук, здійснюючи хімічні реакції. До волокон цього типу належать капрон, найлон, енант, нітрон, лавсан та ін.
Синтетичні волокна міцніші, еластичніші, довговічніші за природні. Вони мають і недоліки — малу гігроскопічність, здатність до електризації. Тому до синтетичних волокон додають природні волокна і речовини- антистатики.
Капрон, найлон і енант — поліамідні волокна. Зовні капронове волокно нагадує натуральний шовк, але є набагато міцнішим. Із синтетичних нього виготовляють канати, риболовні сітки, волокон тканини, трикотажні вироби.
Найлон є продуктом поліконденсації гексаметилендіаміну й адипінової кислоти:

.

Чудові штучні хутра, трикотаж, декоративні тканини виготовляють із поліакрилонітрильного волокна — нітрону. Це волокно має значну термо- і світлостійкість, високу еластичність. Його добувають із поліакрилонітрилу — продукту полімеризації акрилонітрилу:
Лавсан [-О-СН2-СН2-О-СО-С6Н4-СО-]n — поліестерне волокно. Цей полімер утворюється під час реакції поліконденсації між етиленгліколем і терефталевою кислотою. За зовнішнім виглядом і властивостями лавсанове волокно нагадує вовну, проте є міцнішим, а вироби з нього не потребують прасування.
Дякуємо за увагу!

Над проектом працювали учениці 11 А класу Бойко Ю.  та Деревицька Н.