title: Презентація на тему «Мінеральна вода»

text:
Мінеральна вода
Підготували:

2014
Мінеральні води
Мінеральні води, Питні мінеральні води (лікувально-питні мінводи) - природні, як правило, підземні води(відомі також талі, води поверхневих водойм), які характеризуються наявністю певних мінеральних солей, газів, органічних речовин та інших хімічних сполук, та володіють специфічними хіміко-фізичними та іншими властивостями - температура, вміст біологічно активних компонентів ( CO 2, H 2 S, As і ін), природна радіоактивність.
Научне уявлення про хімічний склад води дає формула М. Г. Курлова (формула, запропонована М. Г. Курловим і Е. Е. Карстенсом), і виглядає вона таким чином:

Хімічний склад
Мінеральні води
Залежно від концентрації солей, природні мінеральні води ділять на:

Мінеральні води

столові - мінеральна [натуральна] вода придатна для щоденного застосування (без будь-яких показань), вміст солей у ній не перевищує 1 грама на літр води. Як правило, вона м'яка, приємна на смак, без стороннього запаху і присмаку. (Моршинська з мінералізацією, Трускавецька);

Види мінеральних вод
лікувально-столові  - у цій воді може міститися від 1 до 10 грамів солей на літр води. Гідність лікувально-столових мінеральних вод полягає в їх багатофункціональності: їх можна вживати як столовий напій [не регулярно] і систематично - для лікування (за призначенням лікаря);

Види мінеральних вод
лікувальні - найбільш насичена за сольовим складом вода. До цієї категорії відносять мінеральні води з мінералізацією - більше 10 грамів на літр, або води з підвищеним вмістом активних мікроелементів, наприклад, миш'яку чи бору. Її слід пити строго за рекомендацією лікаря (показання та методика їх застосування ті ж, що на курортах);

Види мінеральних вод
Прийнято вважати придатними для внутрішнього застосування мінеральні (лікувально-питні) води з мінералізацією від 2 до 20 г / л.

Мінеральні води
За хімічним складом різниться шість класів мінеральних вод: гідрокарбонатні, хлоридні, сульфатні, змішані, біологічно активні і газовані. Але є й інше трактування цієї класифікації - за іонним складом :

Види за хім. складом
гідрокарбонатні  (лужні) - призначені для тих, хто займається спортом (впливають при посиленій м'язовій роботі, відновлюючи резервну лужність крові, а також при діабеті, інфекційних захворюваннях).
Види за хім. складом
сульфатні - рекомендуються тим, у кого спостерігаються проблеми з печінкою і жовчного міхура (як жовчогінний, а також як проносне), ожиріння та цукровий діабет.
Види за хім. складом
хлоридні  - сприяють регулюванню роботи кишечника, жовчовивідних шляхів і печінки. Протипоказання до застосування (категорично) - підвищений тиск;
магнієві  - допомагають при стресових ситуаціях. Протипоказання - схильність до розладу шлунка;
та інші.

Види за хім. складом
Залежно від газового складу і наявності специфічних компонентів мінеральні води ділять на: вуглекислі, сульфідні (сірководневі), азотні, кременисті ( H 2 SiO 3), бромисті, йодисті, залізисті, миш'яковисті, радіоактивні ( Rn) та ін.

Види за газовим складом
Реакція води (ступінь кислотності або лужності, що виражається величиною pH) має важливе значення для оцінки її лікувальної дії. Кислі води мають pH = 3,5-6,8, нейтральні - 6,8-7,2, лужні - 7,2-8,5 і вище.

Ступінь кислотності
Закономірності поширення мінеральних вод (у загальному вигляді) обумовлюються геологоструктурнимі особливостями, геологічною історією даної території, а також геоморфологічними, метеорологічними та гідрологічними факторами.
Поширення
Моршинська
Миргородська
Боржомі
Трускавецька
Дякуємо за увагу!


title: Презентація на тему «Аміак» (варіант 4)

text:
Аміак
х
Основні  властивості аміаку:
 безцветний  газ з різким задушливим запахом «нашатирю»;
Легше повітря, розчинний у воді;
 При виході в атмосферу - «димить».

Небезпека аміаку для людини:
 Небезпечний при вдиханні;
 При високих концентраціях - можливий смертельний результат;
Викликає сильний кашель, задуха;
 Пари діють сильно дратівливо на слизові оболонки. Шкірні покриви, викликає сльозотечу
 При зіткненні  зі шкірою - викликає обмороження.
Потрапляючи в організм аміак викликає:
• Серцебиття, порушення частоти пульсу;
• Нежить, болісний кашель;
• Утруднене дихання;
• Печіння. Почервоніння та свербіж шкіри;
• Біль і різь в очах, сльозотеча;
• При важкому отруєнні - втрата свідомості, марення, судоми, різко виражений набряк язика, розвивається набряк легенів.
 Витік аміаку стався на іноземному судні. Порт Южний Одеська область  14 жовтня 2013 р
Взрив аміаку на заводі «Стирол» в Горлівці Донецької області   20 серпня 2013 р
Техногенні аварії
Аварія на АЕС у префектурі Фукусіма (12 березня 2011)
Перший метр аміакопроводу в м. Тольятті
аварії.
Аміакопровід «Тольятті—Горлівка—Одеса» був одним із найбільших стратегічних об’єктів радянського уряду. Аміакопроводи — доволі рідкісна технічна споруда в практиці світової індустрії. Досить сказати, що вони, крім України, функціонують лише в чотирьох країнах — США, Канаді, Мексиці та Франції.
Аміачний трубопровід «Тольятті—Горлівка—Одеса» повністю було введено в експлуатацію в 1981 році. Основним його завданням було транспортування рідкого аміаку до Одеського припортового заводу на експорт. Довжина аміакопроводу територією Росії становить близько 1396 кілометрів, а територією України — 1018 кілометрів. За весь час експлуатації трубопроводу не було жодної  аварії.
Ізолюючий протигаз;
 Фільтруючий протигаз марки ;
Ватна – марлева пов'язка
Індивідуальні засоби захисту від аміаку
Захист на вулиці
Швидко  вийти з району зараження в напрямку, перпендикулярному напрямку вітру (руху зараженого хмари);
При  виходу із зони зараження необхідно використовувати протигази (респіратора), а за їх відсутності - найпростіші пов'язки з марлі або тканини, змочених водою.
Йти слід швидко, уникаючи при цьому яри, лощини, парки
Захист в приміщенні
Якщо сигнал застав удома , то не потрібно поспішати його залишати.
 Ввімкнути  ТВ , щоб почути детальну інформацію про виниклу надзвичайну ситуацію
 закрийте вікна , фрамуги , кватирки і підготуйте засоби індивідуального захисту . При їх відсутності  треба швидко виготовити ватна- марлеві пов'язки , в крайньому випадку взяти рушник , шматок тканини , змочити їх 2 % - м розчином питної соди ( при захисті від хлору ) або 5 % - м розчином лимонної кислоти ( при захисті від аміаку ) . Якщо у вас не виявилося ні соди , ні лимонної кислоти - рясно змочіть водою.
Перша долікарська допомога при ураженні аміаком
Перша долікарська допомога:
Винести пацієнта на свіже повітря ;
Зняти протигаз , звільнити від одягу, що стискує ;
Забезпечити тепло , спокій.
Стан погіршиться :
При вдиханні теплих водяних парів з додаванням оцту або лимонної кислоти (процедура проводиться з носика чайника через леечку . Зроблений з паперу ) ;
Якщо дати випити склянку теплого молока.
При відсутності дихання :
Робити штучне дихання!
Шкіру , ніс , рот , очі промивати :
Протягом 10-15 хвилин струменем води або 2 % розчином борної кислоти ;
У ніс закапати тепле оливкова або вазелінове масло ;
Відкриті місця шкіри обробити рясним промиванням теплою водою.
Транспортувати в лікувальний заклад в лежачому положенні ( у випадках тяжкої та середньої ступені важкості) , після промивання слизової очей.
Вікторина
Яка речовина є хімічно небезпечною для людини?
Які промислові підприємства належать до хімічно небезпечних об'єктів ?
Що являє собою аміак ?
Де застосовується аміак ?
Які є ознаки отруєння аміаком ?
Який сигнал ЦО означає завивання сирени , переривчасті гудки підприємств і транспортних засобів?
Як діяти за сигналом « Увага всім! » ?
Що потрібно робити в першу чергу після оповіщення про аварію в викидом АХОВ ?
Що відноситься до засобів індивідуального захисту органів дихання ?
Як розчин треба приготувати , щоб виготовити собі ватно- марлеву пов'язку при аварії з витоком аміаку ?
На яких поверхах треба ховатися при виливі аміаку ?
Як надається перша медична допомога при ураженні аміаком ?
Де треба ховатися при виливі аміаку ?
Що відноситься до засобів колективного захисту ?
Яке колективний засіб захисту є універсальним ?
В якому напрямку і як слід долати зону зараження АХОВ ?
Як діяти після виходу із зони хімічного зараження ?
Що таке дегазація ?

Після цього уроку учні:
Детально дізнаються про одну з хімічних загроз – аміак, його небезпечну для організму дію.
Познайомляться з індивідуальними засобами захисту від аміаку.
Усвідомлять свої дії захисту від аміаку, якщо люди знаходяться на вулиці та в приміщенні.
Навчаться на практиці захищатися в приміщенні від отруєння аміаком.
Набудуть навичок швидкого виготовлення ватно-марлевих пов’язок.

Очікувані результати


title: Презентація на тему «Качество питьевой воды»

text:
290
130
110
9
7
3
0
2
3
1
2
3
4
5
6.

30,72
40,03
5,5179
5,1105
34,17
36,18
51,58
65,69
3,16
11,25
76,16
57,43


Презентація на тему «Дезінфікуючі засоби»


Презентація на тему «Колообіг Оксигену, Нітрогену, Карбону в природі» (варіант 2)


Презентація на тему «Полімери. Поліетилен»


title: Презентація на тему «Основи практичної астрономії» (варіант 1)

text:
Основи практичної астрономії
Вивчаючи тему ми:
осмислимо наші уявлення про небесну сферу як систему для відліку координат небесних тіл;
навчимось орієнтуватися на поверхні Землі за допомогою небесних тіл.

Небесна сфера
Небесна сфера уявна сфера довільного радіусу, що використовується в астрономії для опису взаємного положення небесних тіл на небосхилі.
У основу уявлення про небесну сферу лягло зорове враження про існування куполоподібного небесного зводу. Це враження пов'язане з тим, що в результаті величезної віддаленості небесних світил людське око не в змозі оцінити відмінності у відстанях до них, і вони представляються однаково віддаленими.
У стародавніх народів це асоціювалося з наявністю реальної сфери, що обмежує весь світ і що несе на своїй поверхні численні зірки. Таким чином, в їхньому уявленні небесна сфера була найважливішим елементом Всесвіту.

Сузір’я Оріона

Точки та лінії небесної сфери
Прямовисна лінія (або вертикальна лінія) — пряма, що проходить через центр небесної сфери і співпадає з напрямом нитки виска в місці спостереження. Для спостерігача, що знаходиться на поверхні Землі, прямовисна лінія проходить через центр Землі і точку спостереження.
Прямовисна лінія перетинається з поверхнею небесної сфери в двох точках — зеніті Z, над головою спостерігача, і надирі Zl — діаметрально протилежній точці.
Вісь світу — діаметр, навколо якого відбувається обертання небесної сфери.
Вісь світу перетинається з поверхнею небесної сфери в двох точках — північному полюсі світу Р і південному полюсі світу Рl. Північним полюсом називається той, з боку якого обертання небесної сфери відбувається за годинниковою стрілкою, якщо дивитися на сферу ззовні. Якщо дивитися на небесну сферу зсередини, (що ми зазвичай і робимо, спостерігаючи зоряне небо), то в околиці північного полюса світу її обертання відбувається проти годинникової стрілки.

Z - зеніт, Z' - надир, Р, Р' - полюси світу, РР' - вісь світу, W -захід, E - схід

Точки та лінії небесної сфери
Небесний екватор — великий круг небесної сфери, площина якого перпендикулярна осі світу. Небесний екватор ділить поверхню небесної сфери на дві півкулі: північну півкулю, з вершиною в північному полюсі світу, та південну півкулю, з вершиною в південному полюсі світу.
Небесний екватор перетинається з математичним горизонтом в двох точках: точці сходу E і точці заходу W. Точкою сходу називається та, в якої точки небесної сфери, що обертається, перетинають математичний горизонт, переходячи з невидимої півсфери у видиму.
Небесний меридіан — великий круг небесної сфери, площина якого проходить через прямовисну лінію і вісь світу. Небесний меридіан ділить поверхню небесної сфери на дві півкулі — східну півкулю, з вершиною в точці сходу, і західну півкулю, з вершиною в точці заходу.
Небесний меридіан перетинається з математичним горизонтом в двох точках: точці півночі Н і точці півдня Нl. Точкою півночі називається та, яка ближче до північного полюсу світу.
Z - зеніт, Z' - надир, Р, Р' - полюси світу, РР' - вісь світу, W -захід, E - схід

Повторимо!
Точки та лінії небесної сфери
Екліптика — великий круг небесної сфери, перетин небесної сфери і площини орбіти системи Земля — Місяць. З великою точністю по екліптиці здійснюється видимий річний рух Сонця по небесній сфері. Площина екліптики перетинається з площиною небесного екватора під кутом ε = 23°26'.
Екліптика перетинається з небесним екватором в двох точках — точці весняного рівнодення і точці осіннього рівнодення. Точкою весняного рівнодення називається та, в якій Сонце, в результаті свого річного руху, переходить з південної півкулі небесної сфери в північну. У точці осіннього рівнодення Сонце переходить з північної півкулі небесної сфери в південну.
Точки екліптики, віддалені від точок рівнодення, на 90° називаються точкою літнього сонцестояння (у північній півкулі) і точкою зимового сонцестояння (у південній півкулі).
Вісь екліптики — діаметр небесної сфери, перпендикулярний до площини екліптики.
Z - зеніт, Z' - надир, Р, Р' - полюси світу, РР' - вісь світу, W -захід, E - схід

Горизонтальна система координат
Небесна сфера відіграє фундаментальну роль під час визначення положення астрономічних об’єктів.
В горизонтальній системі координат положення небесного тіла визначається відносно горизонту та відносно напрямку на південь S.
Положення зорі М задається її висотою h (кутова відстань від горизонту вздовж великого круга – вертикалу) та азимутом А (виміряна до заходу кутова відстань від точки півдня до вертикалу).
Висота змінюється:
від 0° до +90° (над горизонтом)
від 0° до - 90° (під горизонтом)
Азимут змінюється від 0° до 360°.

Повторимо!
Кульмінації
Кульмінація небесного світила - проходження світила через небесний меридіан.
Розрізняють верхню і нижню кульмінації, оскільки світило проходить через меридіан двічі на день.
Момент кульмінації Сонця можна визначити за допомогою звичайної палички, яку треба встановити перпендикулярно до горизонту. Для визначення кульмінації уважно слідкуйте за довжиною тіні: коли Сонце знаходиться над точкою півдня, тінь вказує напрям на північ і має найменшу довжину.

Демонстрація
Екваторіальна система координат
Внаслідок обертання Землі постійно переміщуються відносно горизонту і сторін світу, а їх координати в горизонтальній системі змінюються.
Але для деяких задач астрономії система координат повинна бути незалежною від положення спостерігача і часу доби. Таку систему координат називають екваторіальною.
Для визначення екваторіальних небесних координат через світило М та полюси світу Р і Рl проводять коло схилення, яке перетинає екватор у точці С.
Перша координата α має назву пряме сходження (пряме піднесення) і визначається дугою екватора С і вимірюється годинами, бо за допомогою цієї координати можна виміряти час.  - точка весняного рівнодення.
Друга координата – схилення δ визначається дугою схилень СМ від екватора до даного світила і вимірюється градусами.
Схилення змінюється:
від 0° до +90° (над небесним екватором)
від 0° до - 90° (під небесним екватором)
Пряме сходження змінюється від 0h до 24h.
Повторимо!

Екліптика
Еклі́птика (від грец. έκλειψις — затьмарення) — уявна лінія (велике коло) небесної сфери, вздовж якої центр сонячного диску протягом року пересувається серед зірок. Оскільки річний рух Сонця відбиває реальне обертання Землі по орбіті, екліптика є слідом від перетину небесної сфери із площиною земної орбіти.
Ця площина називається площиною екліптики. Вона є основною в екліптичній системі небесних координат. Кут нахилу площини екліптики до небесного екватора дорівнює куту нахилу площини екватора Землі до площини її орбіти і складає близько 23,5°. Він піддається невеликим коливанням (нутації) із періодом 18,6 років та амплітудою 18,42", а також іншим незначним коливанням.

Походження назви від грецького "затьмарення" пов'язано з тим, що місячні і сонячні затемнення відбуваються лише тоді, коли Місяць у своєму русі небосхилом перетинає екліптику.
Зодіак
Зодіа́к (грец. ζῳδιακός κύκλος — звірине коло) — сукупність 12 сузір’їв, які розташовані вздовж екліптики — великого кола небесної сфери, по якому відбувається видимий річний рух Сонця. Це коло чи пояс, що простягся, як вважали древні, на 8° по широті по обидва боки від екліптики. Сучасні астрономи розширюють його до 9° - максимальних широт, котрих сягають Венера і Марс. Розташування будь-якої планети чи зірки всередині чи назовні Зодіаку визначається перпендикуляром від неї до екліптики, а точка перетину цього перпендикуляра і екліптики є геоцентричною довготою зірки чи планети. Певним чином Зодіак ідентичний з екліптикою, для них обох точка відліку - точка весняного рівнодення.
Хоча Сонце проходить і через 13-е сузір’я Змієносця, його традиційно не включають до зодіакальних сузір’їв.

Зодіак
До зодіакальних сузір'їв відносяться (дати наводяться відповідно до західної астрологічної традиції і дещо змінюються, так як дати зазначені за фактом проходження Сонця екліптики, поділеної на 12 секторів - Знаків Зодіаку, що не тотожне однойменним сузір'ям):
Овен (21 березня — 20 квітня)
Телець (21 квітня — 20 травня)
Близнюки (21 травня — 21 червня)
Рак (22 червня — 22 липня)
Лев (23 липня — 22 серпня)
Діва (23 серпня — 22 вересня)
Терези (23 вересня — 23 жовтня)
Скорпіон (24 жовтня — 22 листопада)
Стрілець (23 листопада — 21 грудня)
Козеріг (22 грудня — 20 січня)
Водолій (21 січня — 19 лютого)
Риби (20 лютого — 20 березня)

Зодіак
У кожному зодіакальному сузір’ї Сонце перебуває в середньому близько місяця, тому місяці прийнято позначати знаками зодіаку. Коли древні греки ввели це поняття, були відомі тільки 5 планет, і зодіак був завширшки 16°. Зірки були згруповані в 12 знаків (сузір'їв), кожне з яких займало сектор неба шириною 30°. Через прецесію Сонце тепер кожен місяць знаходиться в двох суміжних сузір'ях зодіаку, але для місяців збережені колишні позначення.
Давні греки пов’язували знаки зодіаку з міфами: Овен — золоторунний баран, що ніс Фрікса й Геллу, Телець — бик, який викрав Європу, Близнюки — Діоскури, Лев — Немейський лев, Стрілець — Кентавр, Рак — рак, що хотів допомогти Лернейській гідрі, коли на неї напав Геракл, тощо.

Висновки
Уявна сфера допомагає визначити положення космічних тіл у певній системі координат.
На картах зоряного неба використовують екваторіальну систему координат, у якій положення зір визначають за допомогою прямого піднесення та схилення.
Небесні світила допомагають також визначити сторони горизонту у випадку, якщо ми заблукали в незнайомій місцевості.
Використані джерела
Климишин І.А., Крячко І.П. Астрономія: підручник для 11 класу загальноосвітніх навчальних закладів. - К.: Знання України, 2002. – 192 с.
Пришляк М.П. Астрономія: підручник для 11 класу загальноосвітніх навчальних закладів. - Харків: Веста: Видавництво “Ранок”, 2003. – 144 с.
http://uk.wikipedia.org/wiki
http://www.britannica.com/EBchecked/topic/101326/celestial-sphere
http://stars.astro.illinois.edu/celsph.html
http://www.astrogalaxy.ru/315.html
http://abyss.uoregon.edu/~js/ast122/lectures/lec02.html
http://www.astronet.ru/db/msg/1190093
Питання для самоперевірки
Перевір тут
2.1. Північний полюс знаходиться:
А. В Арктиці. Б. В Антарктиці. В. В сузір’ї Оріона. Г. В сузір’ї Велика Ведмедиця. Д. Поблизу Полярної зорі.
2.2. Момент, коли світило знаходиться найвище над горизонтом, називається:
А. Пряме сходження. Б. Верхня кульмінація. В. Нижня кульмінація. Г. Верхня культивація. Д. Нижня культивація.
2.3. Чи можна в Канаді та Україні одночасно побачити сузір’я Велика Ведмедиця?
А. Не можна. Б. Можна тільки влітку. В. Можна тільки взимку. Г. Можна будь-коли. Д. Можна тільки навесні.
2.4. чи можна в Австралії та Україні одночасно побачити Полярну зорю?
А. Не можна. Б. Можна тільки влітку. В. Можна тільки взимку. Г. Можна будь-коли. Д. Можна тільки восени.
2.5. Коли настає кульмінація Сонця?
А. Вранці. Б. Увечері, коли заходить. В. Опівночі. Г. Коли перетинає площину небесного меридіану. Д. Опівдні.
Астрономічний словник
Нутáція (лат. nutatio — коливання) — рух твердого тіла, що обертається, який відбувається одночасно з прецесією і під час якого змінюється кут між віссю власного обертання тіла і віссю, навколо якої відбувається прецесія; цей кут називається кутом нутації.
У гіроскопа (дзиґи), який рухається під дією сили тяжіння F = mg, нутація є коливанням осі гіроскопа, амплітуда і період яких тим менші, а частота тим більша, чим більшою є кутова швидкість власного обертання Ω.
Внаслідок присутності сил опору (тертя) нутаційні коливання досить швидко загасають, після чого гіроскоп здійснює суто прецесійний рух.

Прецесія (P) та нутація (N)
тіла, що обертається
Астрономічний словник
Прецесія — повільне (у порівнянні з періодом обертання тіла) зміщення осі обертання по конусу.
В астрономії — повільне обертання земної осі. Вісь цього конуса перпендикулярна до площини земної орбіти, а кут між віссю й твірною конуса дорівнює приблизно 23°5'. Період прецесії дорівнює 25780 років.
Внаслідок прецесії точка весняного рівнодення рухається по екліптиці назустріч удаваному річному рухові Сонця (попереджання рівнодення), долаючи 50,24" на рік, полюси світу зміщуються між зірками, екваторіальні координати зірок постійно змінюються.

Прецесія (P) та нутація (N)
тіла, що обертається

Z - зеніт

Z’ - надир

Математ. горизонт

N – точка півночі

S – точка півдня

Р – північний полюс світу

Р’ – південний полюс світу

Небесний меридіан

Полуденна лінія

Вісь світу

Z
Z’
N
S
P
P’

М

h

Вертикал – круг висоти

А

N
S
P
P’

P
P’

Небесний екватор

W
E
N
S

Коло схилення



Точка весняного рівнодення

- схилення

α
α – пряме сходження

Відповіді на питання для самоконтролю


title: Презентація на тему «Застосування Альдегідів»

text:
Застосування Альдегідів
Робота учня
11 класу
Дитюка Дмитра

Альдегі́ди — аліфатичні та ароматичні органічні хімічні сполуки, що містять альдегідну групу НС=О Назва утворена від алкоголю дегідратацій, тобто алкоголю, з якого вилучений водень.
У молекулах альдегідів карбонільна група сполучена з вуглеводневим радикалом і атомом водню (або двома атомами водню), тобто загальна формула цих сполук:
Назви альдегідів по замісній номенклатурі у відповідності з правилами ІЮПАК виробляють з назви відповідного вуглеводню з додаванням закінчення - аль. Перед коренем назви записують бокові заступники із зазначенням їх положення їх числа. Нумерація атомів вуглецю починається з вуглецевого атома карбонільної групи. Приклади:
бутаналь 3,4-діметілпентенель .

Застосування
Найбільше застосування мають метаналя і етаналь. Велика кількість метаналя використовується для отримання фенолформальдегидной смоли, яку отримують при взаємодії метаналя з фенолом. Ця смола необхідна для виробництва різних пластмас. Пластмаси, виготовлені з фенолформальдегідної смоли в поєднанні з різними наповнювачами, називаються фенопласту. При розчиненні фенолформальдегидной смоли в ацетоні чи спирті отримують різні лаки. Метаналя йде також на виробництво деяких лікарських речовин і барвників. Етаналь в основному йде на виробництво оцтової кислоти.
Людина не знайомлена з органічною хімією і зокрема з властивостями, особливостями, застосуванням альдегідів і кетонів може бути вражений наскільки наше життя залежить від групи цих речовин.
Завдяки тому, що отримання альдегідів і кетонів можливо різними простими і доступними способами, ми не відчуваємо браку в багатьох предметах необхідних для нашого існування. Можна навести величезну кількість прикладів. Ось тільки деякі з них: альдегіди необхідні для отримання пластмас, лаків, лікарських речовин, барвників, оцтової кислоти. Так само вони знаходять застосування в медицині та електротехніці, парфумерії та кулінарії.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ !


title: Презентація на тему «Оксиген. Кисень» (варіант 1)

text:
Оксиген. Кисень
Урок в 7 класі
 КЗ Верхівцевського Н В К
Учитель Кукса Н.М.
Мета уроку:
Ознайомити учнів з хімічним елементом оксигеном;
Дати загальну характеристику простій речовині кисню за планом:
                         знаходження в природі;
                         фізичні властивості
                         хімічні властивості;
                         добування;
                        застосування
Сформувати поняття про оксиди, окиснення, горіння;
З’ясувати умови виникнення та припинення горіння;
ознайомитись з заходами протипожежної безпеки.
Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.
Цілі:
Загальна характеристика елементу оксигену;
Характеристика прості речовині кисню за планом:
       знаходження в природі;
       фізичні властивості
      хімічні властивості;
      добування;
    застосування
Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.
Елемент оксиген.
Елемент оксиген знаходиться в VI групі, головній підгрупі, II періоді, порядковий номер № 8,      Ar = 16. В=ІІ

21.11.2013
4

В=ІІ
Ar=16
Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.
Проста речовина КИСЕНЬ

21.11.2013
5

Мr=32
2
Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.
Знаходження кисню в природі
У земній корі його 49% по масі, в гідросфері - 89% по масі.
 5. У складі повітря (у вигляді простого речовини) - 20-21% за об'ємом.
 Склад повітря:
 О2 - 20-21%; N2 - 78%; CO2 - 0,03%,
Кисень є найпоширенішим елементом нашої планети. За вагою на його частку припадає приблизно половина загальної маси всіх елементів земної кори.
21.11.2013
6

Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.
Физичні  властивості
 Газ - без кольру, вкусу та запаху; в 100V H2O розчиняється 3V O2 (н.у.);
 tкип= -183С; tпл = -219C;
Під тиском 760 мм. рт.ст. і температурі
–183 С кисень зріджується

21.11.2013
7
Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.
Хімічні властивості кисню
Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.
Хімічні властивості кисню
Унаслідок взаємодії речовин із киснем утворюються бінарні сполуки, до складу яких входить Оксиген. Такі сполуки називають оксидами.
Взаємодія речовин з киснем належить до реакцій окиснення.
Горіння – це хімічна реакція, під час якої відбувається окиснення речовин з виділенням тепла і світла.
Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.
Горіння неметалів
Взаємодія кисню з сіркою:
S + О2 → SO2
Взаємодія кисню з фосфором:
4P + 5О2 → 2P2O5
   Завдяки утворенню густого білого диму Р2О5 цю реакцію використовують для створення димової завіси
Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.
Горіння металів
Взаємодія кисню з магнієм:
2Mg + О2 → 2MgO
   Цю реакцію раніше використовували фотографи для створення спалаху.
Взаємодія кисню з залізом:
2Fe + О2 → 2FeO
   Цю реакцію можна спостерігати на будівництвах під час різання та зварюванню металів.

Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.
Взаємодія кисню зі складними речовинами
Горіння складних речовин принципово не відрізняється від горіння простих речовин.

При горінні складних речовин утворюються оксиди всіх елементів, які входять до складу цієї речовини.
Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.
Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.
Повільне окиснення
Відбувається повільно.
Теплота виділяється поступово.
Не супроводжується полум’ям.

Приклади:
Залізні предмети з часом вкриваються іржею.
Скисання молока або сока.
Ваші приклади.
Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.
Вибух
Відбувається дуже швидко.
Енергія, що виділяється, призводить до руйнівних наслідків.
Супроводжується вибуховою хвилею та іноді короткочасним спалахом.
Приклади:
Суміш кисню з воднем (гримучий газ).
Суміші природного газу або вугільного пилу з повітрям.
Тирса, просочена рідким киснем (вибухівка).
Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.
Горіння
Відбувається швидко.
Виділяється велика кількість теплоти.
Найчастіше супроводжується полум’ям.

Умови виникнення:
вільний доступ кисню;
досягнення температури займання;
наявність горючої речовини.
Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.
Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.
Добування
Промисловий спосіб (перегонка рідкого повітря).
 Лабораторний спосіб (розкладання деяких кисневмісних речовин)
     2KClO3  –t;MnO2 2KCl + 3O2
     2H2O2  –MnO2 2H2O + O2
Добування озону: Під час грози (в природі),
             3O2    2O3
в лабораторії) в озонаторі

Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.
6

Застосування кисню:
В медицині для полегшення дихання.
 Для дихання під водою та в космосі
При газозварюванні металів:
Для прискорювання хімічних реакцій в металургії.
 Рідкий кисень застосовують у реактивних двигунах.
21.11.2013
19
Учитель хімії Верхівцевського Н В К Кукса Н.М.


title: Презентація на тему «Основні класи неорганічних сполук»

text:
Основні класи неорганічних сполук

Оксиди
Оксиди — складні речовини, утворені двома елементами, одним із яких є Оксиген. Їх назва складається зі слова «оксид» з додаванням спочатку назви елемента, що входить до складу речовини, у називному відмінку.
Класифікація оксидів
Поширення оксидів у природі
Вода як найважливіший природний оксид
Кислоти
Кислоти — це складні речовини, що складаються з одного чи декількох атомів Гідрогену та кислотного залишку.
Кислоти класифікують:
1) за кількістю атомів Гідрогену в кислоті — на одно-, дво- та триосновні.
2) за наявністю Оксигену в кислотному залишку — на безоксигенові та оксигеновмісні.

Одержання кислот
1) Оксигеновмісні розчинні у воді кислоти можна добути взаємодією оксидів з водою:

2) Оксигеновмисні нерозчинні у воді кислоти добувають взаємодією відповідної солі з більш сильною кислотою:

3) Безкисневі кислоти добувають взаємодією водню з неметалом:

з наступним розчиненням продукту реакції у воді.

Фізичні властивості кислот
Більшість кислот — рідини, але є і тверді кислоти, наприклад ортофосфатна і метафосфатна, силікатна. Усі кислоти важчі за воду й у більшості випадків добре в ній розчиняються. Деякі леткі кислоти (хлоридна, нітратна) мають характерний запах. Майже всі кислоти безбарвні.
Хімічні властивості кислот
1) Дія на індикатори. Речовини, які змінюють своє забарвлення під дією кислот або лугів, називаються індикаторами.
2) Взаємодія з металами.
Метали, що стоять у ряді напруг до Гідрогену, витісняють його з розведених кислот (крім нітратної кислоти):

3) Кислоти реагують з оксидами, що утворені металами:

Реакції обміну — це реакції між двома складними речовинами, у результаті яких вони обмінюються своїми складовими частинами.
4) Кислоти реагують з основами:

Основи
Основи — складні речовини, до складу яких входять атом металу й одна або кілька гідроксильних груп.
Назви основ утворюються від назви відповідного металу в називному відмінку і слова «гідроксид»:
NaOH — натрій гідроксид;
Застосовуються й інші традиційні назви:
NaOH — їдкий натр;
Основи класифікуються за розчинністю у воді:
1) на розчинні, або луги, — добуті лужними або лужноземельними металами:
Li, Na, K, Rb, Cs, Ba, Sr, Ca;
2) нерозчинні — всі інші основи.
Фізичні властивості основ
За нормальних умов усі луги — тверді речовини білого кольору, милкі на дотик, їдкі, роз’їдають шкіру, тканини, папір. Нерозчинні основи — тверді речовини різного кольору.

1) Луги добувають:
— взаємодією води з лужними або лужноземельними металами:

— взаємодією води з оксидами лужних і лужноземельних металів:

BaO + 2H2O = Ba(OH)2
2) Нерозчинні основи добувають унаслідок взаємодії розчинних солей з лугами:

Хімічні властивості основ
1) Луги мають такі хімічні властивості:
— змінюють забарвлення індикаторів: фенолфталеїну без кольору   на малинове, метилового оранжевого  на жовте, фіолетового лакмусу  на синє, універсального індикаторного паперу  на синє;
взаємодіють із кислотними оксидами:

— взаємодіють із кислотами:

— реагують із солями:

2) Нерозчинні основи мають такі хімічні властивості:
— не змінюють забарвлення індикаторів;
— практично не взаємодіють із кислотними оксидами;
— взаємодіють із кислотами:

— розкладаються при нагріванні:

Реакція взаємодії кислот з основами називається реакцією нейтралізації і належить до реакцій обміну.
Амфотерні гідроксиди та оксиди
Здатність хімічних речовин виявляти кислотні або основні властивості в залежності від природи речовини, з якою вони реагують, називається амфотерністю.
Амфотерні властивості виявляють перехідні метали, їхні оксиди та гідроксиди, наприклад: цинк, алюміній, берилій, тривалентний хром і тривалентне залізо, їхні оксиди і гідроксиди тощо.
Хімічні властивості амфотерних речовин
Характерною є взаємодія амфотерних речовин як із кислотами, так і з основами:

а також реакції з цинк гідроксидом:

Солі
Солі — це складні речовини, утворені атомами металів і кислотними залишками.
Назви солей складаються з назви металу і назви кислотного залишку.
Фізичні властивості солей
За нормальних умов усі солі — тверді кристалічні речовини різного кольору. Розчинність їх у воді різна
Хімічні властивості солей
Солі взаємодіють:
1) З металами (реакція заміщення):

2) Розчинні солі з лугами (реакція обміну):

3) З кислотами (реакція обміну).
Ця реакція відбувається за таких умов:
— утворюється осад, нерозчинний у кислотах:

— реагуюча кислота сильніша від тієї, яка утворила сіль:

— сіль утворена леткою кислотою, а реагуюча кислота нелетка:

Кислота        нестійка, тому при її утворенні відразу ж відбувається реакція розкладу. Наприклад:

Зазвичай це записується так:

4) Із солями (реакція обміну):
NaCl + AgNO3 = NaNO3 + AgCl


title: Презентація на тему «Природні джерела вуглеводнів.Нафта»

text:
Природні джерела вуглеводнів.Нафта
Підготувала
Учениця 11-Б класу
Халімон Заріна
Природні джерела вуглеводнів
Природний газ
Кам’яне вугілля
торф
Нафта
Супутний нафтовий газ
у вигляді палива – як джерело енергії
у вигляді сировини для подальшої переробки – органічний синтез.

Є 2 способи використання цих горючих копалин:
Нафта
Нафта - горюча корисна копалина, масляниста рідина темно-бурого або майже чорного кольору з характерним запахом.
Вона легше води (щільність 0,73 ... 0,97 г/см3), у воді практично нерозчинна.

За складом нафта - складна суміш вуглеводнів різної молекулярної маси, головним чином рідких (в них розчинені тверді і газоподібні вуглеводні)
Фізичні властивості нафти
Густина— 760–990 кг/м³
Вона містить велике число різних органічних речовин і тому характеризується не температурою кипіння, а температурою початку кипіння рідких вуглеводнів - звичайно >28 °C, рідше > 100 °C — для важких нафт
Теплота згоряння — 43,7-46,2 МДж/кг.
Колір нафти
Колір нафти змінюється від жовтого до чорного забарвлення з ростом її густини.

Нафтові вуглеводні (бензин, лігроїн, гас і деякі висококиплячі продукти), як правило, безбарвні, якщо добре очищені.
Нафта і газ є єдиними невідновлюваними корисними копалинами, що мають здатність переміщатися. Через свою рухомість вони можуть завдавати шкоди довкіллю, але і накопичуються в надрах та утворюють поклади.
Країни-продуценти нафти
Більша частина нафтових родовищ розсереджена по семи регіонах світу :
Перська затока — Північна Африка;
Мексиканська затока — Карибське море
о-ви Малайського архіпелагу і Нова Гвінея;
 Західний Сибір;
Північна Аляска;
Північне море (головним чином норвезький і британський сектори);
 о. Сахалін з прилеглими ділянками шельфу.

Поклади нафти в Україні
Нафта в Україні
На території України поклади нафти є у Передкарпатті, у Дніпровсько-Донецькій областях та на шельфі Чорного і Азовського морів
Видобуток нафти
Нафтові вежі 1920р.
Основні процеси переробки нафти
Первинна переробка
Перегонка -
при атмосферному тиску
у вакуумі
Вторинна переробка
2. Крекінг
(термічний, каталітичний, гідрокрекінг)
Розщеплення великих молекул вуглеводнів нафти при високих температурах, тиску і наявності каталізаторів для збільшення виходу легших моторних палив, розчинників та сировини для виробництва пластмас, хімічних волокон, каучуків тощо.
3. Риформінг (ароматизація)
Спосіб переробки нафтопродуктів для добування ароматичних вуглеводнів.

Первинна переробка нафти(ректифікація)
Бензин
Паливо для двигунів внутрішнього згорання

Лігроїн
Компонент реактивного пального

Мазут
Переробка на мастильні засоби, котельне пальне, гудрон

Газойль
Дизельне та котельне пальне

Гас
Дизельне та реактивне пальне

Вторинна переробка нафти. Крекінг
Крекінг
(розщіплювати)
Термічний
(470-550С)
Розщеплення під дією високої температури.Протікає повільно. Використовується для отримання бензину, газойлевих фракцій

Каталітичний
Розщеплення під дією каталізатора.Протікає швидко. Використовується для отримання бензину, газойлевих фракцій

Забруднення навколишнього середовища


title: Презентація на тему «Скло. Будівельний матеріал»

text:
Скло
Будівельний матеріал
Скло (неорганічне скло) — тверда аморфна речовина, прозора, в тій чи іншій частині оптичного діапазону (в залежності від складу), отримана під час застигання розплаву, що має склотвірні компоненти
Під склом розуміють сплави різних силікатів з надлишком діоксиду силіцію. Розплавлене скло не відразу твердне при охолодженні, а поступово збільшує свою в'язкість, аж поки не перетвориться в однорідну тверду речовину. Скло при твердінні не кристалізується, тому воно не має різко вираженої точки плавлення. На відміну від кристалічних матеріалів скло, при нагріванні у відповідному температурному інтервалі розм'якшується поступово, переходячи з твердого крихкого стану у тягучий високов'язкий і далі — у текучий стан — скломас
У природі скло зустрічається у складі вулканічних порід, які швидко охололи з рідкої магми при взаємодії з холодним повітрям чи водою. Іноді скло зустрічається у складі метеоритів, розплавлених при проходженні атмосфери.
Сировиною для виробництва звичайного скла є сода Na2C03, вапняк СаС03 і пісок Si02. Усі складові частини очищають, змішують і сплавляють за температури близько 1400 °С. Відбуваються такі реакції (спрощено):

Na2C03 + Si02 = Na2Si03 + C02↑
СаС03 + SiO2 = CaSi03 + С02↑

Фактично до складу скла входять силікати натрію і кальцію, а також надлишок Si02. Тому склад звичайного віконного скла можна подати такою спрощеною формулою: Na20 • СаО • 6Si02.
Змінюючи склад шихти, додаючи різні добавки, одержують скло з наперед заданими властивостями. Так, якщо замість соди Na2C03 взяти поташ К2С03, то можна добути високоякісне тугоплавке скло, з якого виготовляють хімічний посуд. А якщо взяти поташ К2С03, кремнезем Si02 і оксид плюмбуму(ІІ) РЬО, то утвориться кришталь.

Особливий вид скла — кварцове скло. Воно являє собою склоподібну форму чистого кремнезему Si02. Таке скло зовсім не чутливе до різких коливань температури, воно має цінні оптичні властивості (пропускає ультрафіолетові промені).
Скло широко використовують майже у всіх галузях промисловості та в побуті. З нього виготовляють труби, тару, лабораторний посуд, деталі оптичних приладів, художні вироби, побутовий посуд. На основі скла виготовляють скловолокно, яке застосовують для пошиття спецодягу, а також склопластики, зокрема склотекстоліт. Цей склопластик — чудовий будівельний матеріал (міцний, не гниє, легко обробляється). Склотекстоліт використовують як конструкційний матеріал у машинобудуванні, а в електроніці — як ізолятор.
На основі скла створюють мікрокристалічні матеріали — ситали. Вони дуже міцні, хімічно й термічно стійкі, а тому використовуються для виготовлення апаратури для хімічних виробництв, деталей машин і механізмів, труб, електроізоляторів тощо. Сучасна промисловість виробляє спеціальне скло, стійке проти дії радіоактивного випромінювання.
Види скла

В залежності від практичного використання скляних виробів змінюється хімічний склад скла, форма, розміри, та спосіб їхнього виготовлення. Сучасна скляна промисловість виготовляє найрізноманітніші вироби — промислове та побутове листове скло, скляні труби і ізолятори, медичне та парфумерне скло, тарне та сортове скло, піноскло, скловолокно, ситали та інше.
Тарне скло

Тарне скло займає досить велику частку від загального об‘єму продукції, що виготовляють скляні заводи. Це відбувається тому, що тарне скло використовується для фасування, зберігання та транспортування різноманітних рідких пастоподібних та твердих продуктів.
Кришталь

Кришталь — художнє скло, що називають так за схожість із гірським кришталем — один із найдорожчих і найгарніших різновидів. Із нього виготовляють різноманітний посуд, вази, люстри, що можуть посперечатися своєю красою із найвитонченішими витворами мистецтва.

Оптичне скло використовують для виготовлення лінз, призм, кювет і багато чого іншого.

Хіміко-лабораторне скло має високу хімічну й температурну стійкість, що дає змогу використовувати його під час наукових, часом небезпечних дослідів.
Застосування

Зі скла виробляють волокно, вату, тканини тощо. Ці матеріали відзначаються, значною механічною міцністю, негорючістю, кислотостійкістю і високими тепло- і електроізоляційними властивостями. Вони мають широке застосування в різних галузях техніки і будівельній справі.

У зв'язку з його згаданими електро-фізичними властивостями, скло застосовують для виготовлення низько- та високовольтних ізоляторів, балонів і ніжок освітлювальних та електронних ламп, газорозрядних приладів, тонко- та товстостінних газонепроникних і вакуум-щільних оболонок, різних електровакуумних приладів, рентгенівських трубок, компонентів електричних ланцюгів, що мають специфічні електро-фізичні властивості.


Презентація на тему «Колообіг води»


Презентація на тему «Природний газ» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Базові амінокислоти»

text:
«Базові» амінокислоти
Амінокислота
Амінокислота — органічна сполука, молекули якої одночасно містять аміно- (-NH2) та карбоксильну (-СООН) групи. Амінокислоти є мономерними одиницями білків, у складі яких залишки амінокислот з'єднані пептидними зв'язками.
Номенклатура
Кожна із двадцяти стандартних, і багато нестандратних, амінокислот мають тривіальні назви.
Хімічна будова
Усі амінокислоти містять карбоксильну й аміногрупи.
Функції амінокислот
На додаток до синтезу білків, стандартні і нестандартні амінокислоти в тваринному організмі виконують багато інших важливих біологічних функцій.
Протеїногенні амінокислоти
В процесі біосинтезу білка в поліпептидний ланцюг включаються 20 α-амінокислот, що кодуються генетичним кодом.
Класифікація
Класифікація на основі полярності бічних ланцюгів
Чотири групи:
амінокислоти із неполярними бічними ланцюгами,
амінокислоти із полярними незарядженими бічними ланцюгами
амінокислоти із позитивно зарядженими бічними ланцюгами
амінокислоти із негативно зарядженими бічними ланцюгами.
Амінокислоти із неполярними бічними групами
У цю групу об'єднують дев'ять амінокислот, бічні групи яких є неполярними і гідрофобними. Найменшою з них є гліцин, що не має бічного ланцюга.
Амінокислоти із полярними незарядженими бічними групами
Шість амінокислот мають полярні незаряджені бічні ланцюги: серин, треонін, тирозин, цистеїн, аспарагін і глутамін.
Амінокислоти із негативно зарядженими бічними групами
Дві амінокислоти мають сумарний негативний заряд: аспарагінова і глутамінова кислоти.
Амінокислоти із позитивно зарядженими бічними групами
Три протеїногенні амінокислоти мають позитивно заряджені бічні групи: лізин, аргінін і гістидин.
По функціональних групах
Аліфатичні
Моноаміномонокарбоновие: гліцин, аланін, валін, ізолейцин, лейцин
Оксімоноамінокарбоновие: серин, треонін
Моноамінодікарбоновие: аспартат, глутамат, за рахунок другої карбоксильної групи несуть в розчині негативний заряд
Аміди моноамінодікарбонових: аспарагин, глутамин
Діаміномонокарбоновие: лізин, аргінін, несуть в розчині позитивний заряд
Серосодержащіе: цистеїн, метіонін
Ароматичні: фенілаланін, тирозин, триптофан, (гістидин)
Гетероциклічні: триптофан, гістидин, пролін
Імінокіслоти: пролин
За шляхами біосинтезу
Шляхи біосинтезу протеіногенних амінокислот різнопланові. Одна і та ж амінокислота може утворюватися різними шляхами.
Існує уявлення про наступні биосинтетических сімействах амінокислот: аспартату, глутамату, серина, пірувату і пентоз.
По здатності організму синтезувати з попередників
Тваринні організми здатні синтезувати лише 10 протеїногенних амінокислот. Останні 10 не можуть бути отримані за допомогою біосинтезу і повинні постійно надходити у організм у вигляді харчових білків.
Висновок
       Протеїногенні амінокислоти - це 20 амінокислот, які відрізняються тим, що кодуються генетичним кодом, і в процесі трансляції включаються у протеїни. Їх класифікують виходячи з будови і полярності їх бічних ланцюгів.Властивості протеіногенних амінокислотВластивості таких амінокислот залежать від їх класу. А класифікують їх за багатьма параметрами, серед яких можна перерахувати:
по радикалу (заряджені "+" і "-", полярні незаряджені, неполярні);
по функціональних групах (сірковмісні амінокислоти, аліфатичні, ароматичні, імінокіслоти і гетероциклічні з'єднання);
за характером катаболізму (кетогенні амінокислоти, гликогенние, і з'єднання змішаного типу);
за хімічними властивостями (одноосновні, кислі , дикарбонові амінокислоти);
за походженням (аміни, натуральні амінокислоти, отримані штучним шляхом).

Дякуємо за увагу!!!
Список використаної літератури
Общая биология. Учебник для 9 — 10 классов средней школы. Под ред. Ю. И. Полянского. Изд. 17-е, перераб. — М.: Просвещение, 1987. — 288с.
Аминокислоты, пептиды, белки. Под ред. Ю. В. Митина
Глосарій термінів з хімії // Й.Опейда, О.Швайка. Ін-т фізико-органічної хімії та вуглехімії ім.. Л. М. Литвиненка НАН України, Донецький національний університет — Донецьк: «Вебер», 2008. — 758 с.
Биохимия: Учебник / Под ред. Е.С. Северина. - 2-е изд., испр. - М.: ГЭОТАР-МЕД, 2004. - 784 с.: ил. - (Серия "ХХІ" век"). ISBN 5-9231-0390-7 (с. 10 - 12)
Якубе Х.-Д., Ешкайт Х. Аминокислоты, пептиды, белки: Пер. с нем. - М.: Мир, 1985. - 456 с., ил. (с. 18 - 19)
Березов Т. Т., Коровкин Б. Ф. Биологическая химия: Учебник.– 3-е изд., перераб. и доп.– М.: Медицина, 1998.– 704 с.: ил.– (Учеб. лит. Для студентов мед. вузов). (с. 416)


title: Презентація на тему «Цікаві факти про Харчові добавки»

text:
Цікаві факти про Харчові добавки
Презентація Гладкіх Ксенії
Учениці 11-В класу

Харчові́ дода́тки— природні, ідентичні природнім або штучно синтезовані речовини, які додають у їжу як інгредієнт з технологічних міркувань: подовжити термін зберігання (консерванти), перетворити їжу в відношенні кольору, смаку (щоб зберегти і підвищити смак).

Небезпечні барвники найчастіше використовуються у дитячих продуктах бо, вони і створюються яскравими, щоб дітям хотілося їх їсти. У ЄС продукти, що містять барвники, небезпечні для дітей, повинні відповідно маркуватися. В Україні ж у жодний спосіб не обмежено використання небезпечних барвників, зокрема, і у продуктах, які часто потрапляють до дитячих рук. Фальсифіковані сири, ковбаси чи інші м'ясні вироби можуть виявитись справжньою отрутою.
Без хімії ні кроку
Виробництво більшості сучасної їжі без харчових добавок неможливе. Приміром, бензоат натрію (Е211), який при надмірному споживанні може призвести до порушень у системі травлення, широко використовується при виробництві газованих напоїв, соусів, кетчупів.
Невже хтось і досі вірить, що торт,в якому є натуральні яйця і молочні жири зможе пролежати в магазині добу-дві? Такий продукт зіпсується за кілька годин та стане небезпечним. Згадаймо випадки масових отруєнь на курортах при споживанні кустарно виготовлених тортів, які випікаються без застосування консервантів. І тут виробника рятують добавки.
Пальмова олія

Велика кількість жирів і підвищення рівня холестерину - лише одна з проблем, яка пов'язаних з пальмовою олією. Для її видобутку вирубуються і випалюються величезні площі тропічних лісів Південно-Східної Азії. В результаті цього, багатьом видам тварин, які там проживають, загрожує зникнення (наприклад, орангутангам, суматранським тиграм і носорогам, карликовим слонам). Пальмова олія використовується при виробництві печива, крекерів і косметики.
Трансгенні жири
Трансгенні жири роблять їжу смачнішою, але псують наше здоров'я. Найбільші джерела трансжирів - випічка і смажені в маслі страви. Утворюються вони в процесі штучного затвердіння жирів і в процесі смаження. При вживанні трансгенних жирів відбувається зниження хорошого і збільшення поганого холестерину. Негативно впливають на стан кровоносних судин і рівень кров'яного тиску. Будьте особливо уважні при придбанні хлібобулочних виробів, охолодженого тіста і різних продуктів швидкого харчування. Краще вибирати продукти, приготовлені із застосуванням оливкової, кокосової або рапсової олії

Міф про пігулки для схуднення
Не існує одного універсального вітаміну, мінералу, сприяючих схудненню. За результатами тестів, більшість пігулок для схуднення виявилися неефективними. Клітковина насичує при вжитку меншої кількості калорій, але краще все ж замінити пігулки і добавки багатою клітковинною їжею. І взагалі, кращий спосіб схуднути - перейти на здорове раціональне харчування.

Міф про пігулки для схуднення
Як правило, для реальної втрати ваги необхідно прийняти якусь абсолютно немислиму кількість добавок. Наприклад, аби досягнути бажаного ефекту, тобто пригнітити апетит, спалити калорії і прискорити обмін речовин, потрібно випивати декілька літрів зеленого чаю в день. Найчастіше добавки не містять речовин в кількостях, необхідних, аби викликати хоч яку втрату ваги.
Як зберегти здоров’Я
1. Беріть з собою список заборонених і дозволених Е-добавок  ідучи в магазин.
2. Не купляйте консерви, напівфабрикати та кондитерські вироби тривалого зберігання, тому що це досягається за рахунок використання синтетичних консервантів.
3. Намагайтеся НЕ вживати щоденно консервовані продукти, ковбаси та копченості.
4. Не купуйте продукти, які містять більше 3-х синтетичних Е, тому що невідомо як вони взаємодіють.

Як зберегти здоров’я
5. Відмовтеся від солодкої газованої води, бульйонних кубиків, готових соусів та сухих продуктів і супів, які треба «тільки залити окропом».
6. Не купуйте продукти з неприродньо яскравим забарвленням, так як у них може міститися велика кількість синтетичних барвників.
 7. Не захоплюйтеся картопляними чіпсами, хрусткими хлібцями та крекерами, які містять акриламід (канцерогенна та мутагенна речовина) та глутамат натрію.
8. Добре промивайте водою екзотичні фрукти перед вживанням, тому що вони обробляються біфенілом (Е230) та ортофенілфенолом (Е231) для захисту від плісняви.

Законодавство
Перелік добавок, дозволених для використання на території України, наведено у постанові Кабінету міністрів №12 від 4 січня 1999 р. "Про затвердження переліку харчових добавок, дозволених для використання у харчових продуктах". Контролем за додержанням стандартів та використанням харчових добавок у продуктах харчування займаються також неурядові громадські організації, наприклад, Науково-дослідний центр незалежних споживчих експертиз “ТЕСТ”.
Втім, варто констатувати, що на сьогодні в Україні не створено дієвого механізму всебічного контролю над виробництвом добавок. Чинна система дозволяє проводити лише вибіркові перевірки деяких виробників, що не дозволяє скласти повноцінне уявлення про об'єми використання добавок в Україні та їх відповідність переліку, затвердженому постановою Кабінету міністрів.
Чи все дозволене безпечно?
Ще однією проблемою чинного законодавства у сфері харчових добавок є його невідповідність новітнім даним, отриманим при дослідженні впливу деяких добавок на організм людини. Зокрема, з переліку харчових добавок, дозволених для використання в Україні, варто було б вилучити (або, принаймні, обмежити їх використання) деякі добавки, шкідливість яких було доведено впродовж останніх років.
Обережно! Їжа.
Наші улюблені смачні продукти, які користуються особливим попитом у молоді, містять добавки, що провокують злоякісні пухлини та різні захворювання. Так, наприклад знамениті нітрити та нітрати (це Е 250 і Е 251) використовуються практично в усіх продуктах, незважаючи на те, що це сильний алерген, також він може викликати головний біль, запальні реакції, дратівливість і навіть печінкові коліки. А потім ми шукаємо причини наших захворювань

Виникає логічне запитання: так що ж можна їсти? Просто при купівлі продуктів харчування необхідно уважно вивчати етикетку і вибирати те, де найменша кількість Е добавок. Ідеальний варіант — їхня відсутність. Також Ви маєте право вимагати гігієнічний сертифікат і державну реєстрацію харчових добавок у центрі реєстрів СЕС України. Якщо Ви отримали ці документи, можна сміливо купувати ці продукти. Існує список шкідливих добавок Е, який допоможе убезпечити нас від шкідливих продуктів.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Земля. Луна»

text:
Земля. Луна

Содержание
Основные сведения о Земле.
Строение Земли.
Форма , размеры и движение Земли.
Основные сведения о Луне.
Строение Луны.
Кратеры.
Физические и химические характеристики Земли и Луны.
Система Луна – Земля.
Наблюдение Луны с Земли.
Экспедиция на Луну.
Список использованной литературы.

Основные сведения о Земле
Земля́ — третья от Солнца планета и пятая по размеру среди всех планет Солнечной системы. Она является также крупнейшей по диаметру, массе и плотности среди планет земной группы.
Единственное известное человеку на данный момент тело Солнечной системы в частности и Вселенной вообще, населённое живыми организмами.
Научные данные указывают на то, что Земля образовалась из солнечной туманности около 4,54 миллиардов лет назад, и вскоре после этого приобрела свой единственный естественный спутник — Луну. Жизнь появилась на Земле около 3,5 миллиардов лет назад, то есть в течение 1 миллиарда после её возникновения.
Земля взаимодействует (притягивается гравитационными силами) с другими объектами в космосе, включая Солнце и Луну. Земля обращается вокруг Солнца и делает вокруг него полный оборот примерно за 365,26 солнечных суток — сидерический год. Ось вращения Земли наклонена на 23,44° относительно перпендикуляра к её орбитальной плоскости. Луна начала своё обращение на орбите вокруг Земли примерно 4,53 миллиарда лет назад.

Строение Земли
Земля, как и другие планеты земной группы, имеет слоистое внутреннее строение. Она состоит из твёрдых силикатных оболочек (коры, крайне вязкой мантии), и металлического ядра.
Земля представляет собой сферу, состоящую из трех слоев – твердого (литосферы), жидкого (гидросферы) и газообразного (атмосферы). Плотность пород, слагающих литосферу, увеличивается по направлению к центру.
Гидросфера
представляет собой совокупность всех природных вод на земной поверхности и вблизи нее. Ее масса – менее 0,03% массы всей Земли. Почти 98% гидросферы составляют соленые воды океанов и морей, покрывающих ок. 71% земной поверхности. Около 4% приходится на материковые льды, озерные, речные и подземные воды, немного воды содержится в минералах и в живой природе.
Четыре океана (Тихий, Атлантический, Индийский и Северный Ледовитый) вместе с морями образуют единую акваторию – Мировой океан. Однако океаны неравномерно распределены на Земле и сильно различаются по глубине.
Атмосфера
– воздушная оболочка Земли, состоящая из пяти концентрических слоев – тропосферы, стратосферы, мезосферы, термосферы и экзосферы. Атмосфера состоит из смеси газов: азота, кислорода, аргона, диоксида углерода и редких газов – неона, гелия, криптона и ксенона.
Литосфера
-верхняя твердая оболочка Земли, имеющая большую прочность и переходящая без определенной резкой границы в нижележащую астеносферу, прочность вещества которой относительно мала.
Вид на Тихий океан из космоса
Вид земных облаков из космоса
По форме Земля близка к эллипсоиду, сплюснутому у полюсов и растянутому в экваториальной зоне.
Средний радиус Земли 6371,032 км, полярный — 6356,777 км, экваториальный — 6378,160 км.
 Масса Земли 5,976·1024 кг, средняя плотность 5518 кг/м3 .
Земля движется вокруг Солнца со средней скоростью 29,765 км/с
Среднее расстояние от Солнца 149,6 млн. км, Вращение Земли вокруг собственной оси происходит со средней угловой скоростью 7,292115·10-5 рад/с, что примерно соответствует периоду в 23 ч 56 мин 4,1 с.
Площадь поверхности Земли 510,2 млн. км2, из которых примерно 70,8% приходится на Мировой океан. Суша составляет соответственно 29,2% и образует шесть материков и острова. Она поднимается над уровнем моря в среднем на 875 м
Форма , размеры и движение Земли
Форма Земли . Отклонение от формы правильного шара  показаны на рисунке
Космический снимок Земли, выполненный в 1972 с корабля «Аполлон-17».
Основные сведения о Луне
Луна́ — единственный естественный спутник Земли. Второй по яркости объект на земном небосводе после Солнца и пятый по величине естественный спутник планеты Солнечной системы. Среднее расстояние между центрами Земли и Луны — 384 400 км
 Космический корабль может добраться до Луны менее чем за 3 сут. Первый достигший Луны аппарат «Луна-2» был запущен 12 сентября 1959 в СССР. Первые люди ступили на Луну 20 июля 1969; это были астронавты «Аполлона-11», запущенного в США.
Диаметр Луны равен 3474 км, немногим больше, чем четверть диаметра Земли. Соответственно, размер Луны по объему составляет только 2% от объема Земли. Из-за меньшей массы сила гравитации на Луне в 6 раз меньше чем, на Земле. Период обращения Луны вокруг Земли составляет 27 сут 7 час 43 мин.
Масса Луны равна 7,3477·1022 кг
Радиус Луны 1737 км, что составляет 0,27 радиуса земли.
Площадь поверхности Луны – 38 млн.кв.км.
Луна движется вокруг Земли со скоростью 1,02 км/с

Строение Луны
Изучение лунных пород, доставленных на Землю, позволило оценить возраст Луны методом радиоактивного распада. Камни на Луне стали твердыми около 4,4 млрд. лет назад. Согласно теории российского астронома Евгении Рускол, Луна сформировалась из остатков протопланетного вещества, окружавшего молодую Землю. Иную теорию разработал американский астроном Алистер Камерон: он считает, что Земля на стадии формирования столкнулась с крупным небесным телом. Выброшенные в результате столкновения обломки объединились в наш спутник.
Луна состоит из коры, мантии и ядра. Оболочка внутреннего ядра богата железом, она имеет радиус 240 км, жидкое внешнее ядро состоит в основном из жидкого железа с радиусом примерно 300—330 километров. Вокруг ядра находится частично расплавленный пограничный слой с радиусом около 480—500 километров. Эта структура, как полагают, появилась в результате фракционной кристаллизации из глобального океана магмы вскоре после образования Луны.
Луна движется вокруг Земли со средней скоростью 1,02 км/сек по приблизительно эллиптической орбите в том же направлении, в котором движется подавляющее большинство других тел Солнечной системы, то есть против часовой стрелки, если смотреть на орбиту Л. со стороны Северного полюса мира.
Объяснение движения Луны становится одной из сложнейших проблем небесной механики. Первая приемлемая теория была предложена Исааком Ньютоном.
Реальное движение Луны довольно сложно, при его расчёте необходимо учитывать множество факторов, например, сплюснутость Земли и сильное влияние Солнца, которое притягивает Луну в 2,2 раза сильнее, чем Земля.
Более точно движение Луны вокруг Земли можно представить как сочетание нескольких движений:
•вращение вокруг Земли по эллиптической орбите с периодом 27,32 сут; •прецессия (поворот плоскости) лунной орбиты с периодом 18,6 лет .•поворот большой оси лунной орбиты (линии апсид) с периодом 8,8 лет; •периодическое изменение наклона лунной орбиты по отношению к эклиптике от 4°59′ до 5°19′; •периодическое изменение размеров лунной орбиты.•постепенное удаление Луны от Земли (примерно на 4 см в год) так, что её орбита представляет собой медленно раскручивающуюся спираль. Это подтверждают измерения, проводившиеся на протяжении 25 лет.
Движение Луны

Лунный ландшафт своеобразен и уникален. Луна вся покрыта кратерами разного размера — от микроскопических до сотен километров. Долгое время учёные не могли заглянуть на обратную сторону Луны, это стало возможно с появлением космических аппаратов.
На поверхности Луны различают темные протяженные пятна, которые были приняты за моря. Хотя название и сохранилось, но ничего общего эти моря не имеют с земными. Моря на Луне – это равнины более темного оттенка, чем другие области, на территории которых находятся горы. Всем им присвоили фантастические названия: Океан бурь, Море Кризисов, Залив Радуги…
Карта Луны
 Одна из характерных особенностей Луны. Десятки тысяч кратеров можно увидеть в телескоп среднего размера. Крупнейшие из них похожи на ровные площадки, окруженные стеной. Такие кратеры, как Гримальди, Шиккард и Циолковский (на обратной стороне Луны), имеют диаметр около 250 км и гладкое лавовое дно.
Большинство кратеров образовалось вследствие ударов по поверхности Луны метеоритов и ядер комет на раннем этапе ее истории. Более крупные первичные кратеры возникли от прямого попадания космических тел
Некоторые кратеры могут быть результатом вулканической деятельности. Это удивительно правильные воронкообразные ямы с ослепительно белыми стенками при полной Луне.
Кратеры
1. Давление атмосферы на Земле таково, что при разных температурах вода может находится на нашей планете в жидком, твердом и газообразном состоянии.
Химический состав Земли схож с составом других планет земной группы. Преобладают на нашей планете такие элементы как железо, кислород, кремний. Содержание легких элементов невелико, молекулы водорода и гелия, обладая большими скоростями, довольно легко преодолевают притяжение скромной по сравнению с планетами-гигантами Земли. Атмосфера Земли более чем на три четверти - азот.
2. Температуры на Земле сильно варьируют
Мин. : −89,2 °C ; сред.:14 °C ; макс.:56,7 °C
3. Погода на Земле очень переменчива . Она зависит от того, на какой широте находится данное место, от времени года и времени суток, от перемещения воздушных масс, формирования циклонов, антициклонов и атмосферных фронтов

Физические и химические характеристики Земли и Луны
Земля
Луна
Сила тяжести на Луне в шесть раз меньше, чем на Земле. Это обстоятельство послужило причиной того, что Луна не могла удержать частицы газов и водяного пара, составлявших когда-то ее атмосферу. Поэтому Луна практически лишена атмосферы и в ее «морях» нет ни капли воды.
На Луне нет ни зари, ни сумерек и никаких явлений погоды; небо там кажется совершенно черным, и на нем можно одновременно видеть Солнце, Землю и звезды. На Луне никогда не бывает дождя, и мы никогда не видим над ее поверхностью облаков или тумана.
Отсутствие атмосферы, смягчающей колебания температуры, и большая продолжительность дня и ночи вызывает на Луне резкие смены жары и холода. В течение 354-часового лунного дня поверхность Луны накаляется до +120°, затем в течение 354-часовой ночи охлаждается до - 160°.
Состав лунного грунта существенно отличается в морских и материковых районах Луны. Лунные породы обеднены железом, водой и летучими компонентами.
Система Луна - Земля
   Разумеется, не совсем верно говорить о движении Луны вокруг Земли. Точнее, оба эти тела обращаются вокруг их общего центра массы, лежащего ниже поверхности Земли. Анализ колебаний Земли показал, что масса Луны в 81 раз меньше массы Земли.
Гравитационное притяжение Луны вызывает приливы и отливы на Земле. Приливные движения в результате трения замедляют вращение Земли, увеличивая продолжительность земных суток на 0,001 с за столетие. Поскольку момент импульса системы Земля – Луна сохраняется, замедление вращения Земли приводит к медленному удалению Луны от Земли
    Земля и Луна связаны взаимным протяжением. Общий центр тяжести, называемый центром масс, расположен на линии, соединяющей центры Земли и Луны. Поскольку масса Земли почти в 82 раза больше массы Луны, центр масс этой системы расположен на глубине 1600 км от поверхности Земли. И Земля и Луна совершают оборот вокруг этой точки за 27,3 суток.
Наблюдение Луны с Земли
Угловой диаметр Луны очень близок к солнечному и составляет около половины градуса. Луна отражает только 7 % падающего на неё солнечного света. Так как Луна не светится сама, а лишь отражает солнечный свет, с Земли видна только освещённая Солнцем часть лунной поверхности.
Луна обращается по орбите вокруг Земли, и тем самым угол между Землёй, Луной и Солнцем изменяется; мы наблюдаем это явление как цикл лунных фаз. Период времени между последовательными новолуниями в среднем составляет 29,5 дней (709 часов) и называется синодический месяц.
Экспедиция на Луну
С началом космической эры количество наших знаний о Луне значительно увеличилось. Стал известен состав лунного грунта, учёные получили его образцы, составлена карта обратной стороны.
Впервые Луны достиг советский космический корабль «Луна-2» 13 сентября 1959 года.
В начале 1960-х годов было очевидно, что в освоении космоса США отстают от СССР. Дж. Кеннеди заявил — высадка человека на Луну состоится до 1970 года.
Американская программа пилотируемого полёта на Луну называлась «Аполлон». Первая посадка произошла 20 июля 1969 года; последняя — в декабре 1972 года, первым человеком, ступившим на поверхность Луны, стал американец Нил Армстронг (21 июля 1969 года), вторым — Эдвин Олдрин .
Список использованной литературы
http://www.krugosvet.ru/
Л.Э. Генденштейн « Учебник по физике 11 класс»
www.wikipedia.ru
И.Б. Кибец « Физика»


title: Презентація на тему «Застосування амоніаку і солей амонію»

text:
Застосування амоніаку і солей амонію

Аміак, амоніак, амоняк, NH3 — неорганічна сполука, безбарвний газ із різким задушливим запахом, легший за повітря, добре розчинний у воді.
Солі амонію - це кристалічні речовини з іонним типом зв'язку. До складу солей амонію входять один або кілька катіонів і аніон кислотного залишку. Солі амонію утворюються при взаємодії відповідних кислот з амоніаком (NH3) або розчином гідроксиду амонію (NH4OH). Більшість солей амонію безбарвні.
Застосування
Застосування
Солі амонію застосовуються в хімічній промисловості і як мінеральні добрива в сільському господарстві.
Широко застосовують у виробництві сухих гальванічних елементів, при паянні (амоній хлорид, або нашатир), у хлібопекарському та кондитерському виробництвах (амоній гідрогенкарбонат).
Застосуванняу хімічній промисловості
Застосування
Амоніак — один з найважливіших продуктів сучасної хімічної промисловості. Головною галуззю його застосування є виробництво нітратної кислоти і азотних добрив, соди за аміачним способом та ін. Аміак застосовується в органічному синтезі як холодоагент, для азотування стилі, у медицині (нашатирний спирт).
Крім того, аміак використовують для виробництва багатьох інших хімічних продуктів. Зріджений аміак і водний розчин аміаку застосовують безпосередньо як азотне добриво.
А також використовують як компоненти вибухових сумішей (амоній нітрат).
нашатирний спирт
Застосуванняв сільському господарстві
Застосування
Нітрат амонію NH4NO3 (амонійна селітра) дуже багате на азот добриво. Але нітрат амонію має істотний недолік — на вологому повітрі він мокріє, а при висиханні утворює тверді куски. Цілком сухий нітрат амонію може вибухати. Тому його застосовують як добриво в суміші з сульфатом амонію. Така суміш на повітрі не мокріє; не злежується і являє собою дуже цінне добриво, особливо під цукрові буряки, картоплю та інші культури.
Сульфат амонію (NH4)2SO4 — одне з найстаріших азотних добрив. Його добувають у великих кількостях нейтралізацією сульфатної кислоти аміаком. Сульфат амонію не гігроскопічний і не злежується. Він значно підвищує врожайність таких культур, як жито, пшениця, картопля і особливо чай і рис.

Застосування
Хлорид амонію NH4Cl одержують нейтралізацією хлоридної кислоти аміаком. Він теж не гігроскопічний і не злежується. Але на відміну від сульфату амонію його не вносять під такі культури, як цукрові буряки, тютюн тощо, оскільки іони хлору на ці культури впливають негативно.
Рідкий аміак і аміачна вода є найбагатшими добривами за вмістом азоту. Рідкий аміак, як і аміачну воду, стали застосовувати як азотні добрива лише останнім часом, коли були розроблені методи внесення в ґрунт добрив у рідкому стані.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Хімічна небезпека»

text:
Хімічна небезпека:
походження, джерела та дії при хімічних забрудненнях

Надзвичайні ситуації як правило торкаються великих мас населення на великих територіях де велика імовірність появи великого числа поражених, які потребують екстреної допомоги. В цій ситуації відвертанню жертв може сприяти тільки комплекс заходів по медичному захисту населення, що включає в себе лікувально-эвакуаційні, санітарно-гігієнічні і протиепідемічні заходи.

При цьому ці заходи повинні виконуватися в максимально стислі терміни і спеціальними, професійно підготованими формуваннями, якими і є формування медичної служби громадянської оборони і Міністерства з питань надзвичайних ситуацій України. Але окрім цього велику роль в наданні допомоги постраждалим грає саме населення поражених територій (само - і взаємодопомога), тому зростає необхідність в навчанні населення правилам поведінки в надзвичайних ситуаціях.

Основними хімічними речовинами, які використовуються та зберігаються є хлор та аміак. В чималих обсягах вони зберіються і тому завжди є реальна загроза викиду (виливу) цих речовин і пораження людей.Проблема промислової безпеки значно загострилась з появою крупномасштабних хімічних виробництв в першій половині нашого сторіччя.

Хлор :
Ступінь токсичності 2.
Основні властивості : зеленувато – жовтий газ з характерним запахом, важче повітря, мало розчиняється у воді, при виході в атмосферу димить. Накопичується в низьких ділянках поверхні, підвалах, тонелях і т. п.
Вибухо – і пожежонебезпечність : негорюч. Ємкості можуть вибухати при нагріванні.
Небезпечність для людини : можливий летальний випадок при вдиханні. Пари впливають на слизову оболонку та шкіру, викликаючи опіки слизової дихальних шляхів, шкіри та очей.

При враженні проявляються різкий загрудний біль, сухий кашель, віддишка, різь в очах.
Засоби захисту : ізолюючий протигаз, фільтруючий протигаз марки В, захистний одяг.
Дегазація : Місце розливу залити водою, вапняковим молоком, розчином соди або каустіка.
Для запобігання глибини розповсюдження використовують постановку водяних завіс за допомогою пожежних машин, мотопомп і т. п.

Міри першої допомоги :
Долікарська : винести на свіже повітря, дати кисень зволожений. При відсутності дихання зробити штучне дихання за методом “рот в рот”. Слизову та шкіру промити 2 % розчином соди не менш ніж 15 хвилин.
Лікарська:Госпіталізація!

                                                         Аміак:
Ступінь токсичності 4.
Основні властивості : безцвітний газ з різким запахом. Легше повітря, розчинний у воді. При виході у атмосферу димить.
Вибухо – і пожежонебезпечність : Горючий газ. Горить при існуванні відкритого джерела вогню. Ємкості можуть вибухати при нагріванні. Пари утворюють з повітрям вибухонебезпечні суміші.
Небезпечність для людини : Небезпечний при вдиханні, при високих концентраціях можливий летальний випадок. Викликає сильний кашель та задуха. Пари діють дуже подразливо на слизові оболонки та шкіряний покрів, дотик викликає обмороження шкіри.

При враженні проявляються серцебиття, порушення частоти пульса, “приливи”, насморк, кашель, затруднення дихання, почервоніння та зуд шкіри, різь в очах.
Засоби захисту : ізолюючий протигаз, фільтруючий протигаз марки КД, респіратор РПГ – 67 – КД, захистний одяг(гумові чоботи, перчатки).
Дегазація : Знешкодити джерело відкритого вогня. Для запобігання глибини розповсюдження використовують постановку водяних завіс за допомогою пожежних машин, мотопомп і т. п. Пошкоджені балони опрокинути в ємність з водою.

Міри першої допомоги :
Долікарська : винести на свіже повітря. Забеспечити тепло та спокій. Дати зволожений кисень. Шкіру, слизові та очі промити водою або 2 % -им розчином борной кислоти не менш ніж 15 хвилин.
Лікарська : Госпіталізація!

Безпека функціонування хімічно небезпечних об'єктів (ХНО) залежить від багатьох чинників : фізико-хімічних властивостей сировини, полупродуктів та продуктів, від характеру технологічного процесу, від конструкції і надійності обладнання, умов зберігання і транспортування хімічних речовин, стану контрольно-вимірювальних приладів і засобів автоматизації, ефективності засобів протиаварійного захисту і т.д.

                            Правила поведінки і дії населення
                                       в очагах хімічної поразки.
1)Територія, що підвержена впливу отруйних речовин, в результаті якої виникли або можуть виникнути поразки людей, тварин або рослин, є очагом хімічної поразки.
2) На зараженній отруйними речовинами території треба рухатися швидко, але не бігти і не піднімати пил. Не можна прислонятися до будинків і торкатись навколишніх предметів (вони можуть бути заражені).

3)На зараженій території забороняється знімати протигази і інші засоби захисту. В тих випадках, коли невідомо, заражена місцевість або ні, краще діяти так, мов вона заражена.
4)Особлива обережність повинна виявлятися при русі по зараженій території через парки, сади, городи і поля. На листі і гілках рослин можуть знаходитися осівші краплі отруйних речовин, при дотику до них можна заразити одяг і взуття, що може призвести до пораження.

5)По можливості слід уникати руху байраками і лощинами, через луги і болота, в цих місцях можливе тривале застоювання парів отруйних речовин. В містах пари отруйних речовин можуть застоюваться в замкнених кварталах, парках, а також в під'їздах і на чердаках будинків. Заражена хмара в місті розповсюджується на найбільші відстані по вулицям, тоннелям, трубопроводам.
6)Після виходу з очага хімічної поразки як умога швидше проводиться повна санітарна обробка. Якщо це неможливо зробити швидко, проводиться часткові дегазація і санітарна обробка.


title: Презентація на тему «Рідкі кристали» (варіант 1)

text:
Рідкі кристали
Класифікація та застосування
Рідкі кристали
Деякі органічні матеріали при переході з рідкого стану в твердий мають проміжну структуру. Речовина в такому стані називається – рідкими кристалами.
За структурою РК це рідини схожі на желе.
Нематичні кристали
Найбільш простий різновид  РК- нематики (від грец. «Нема» - нитка) - утворюють довгі ниткоподібні молекули. У рідкокристалічному стані «палички» паралельні один одному, але безладно зрушені вздовж своїх осей.
Смектичні кристали
У смектичних кристалах (від грец. «Смегма» - мило) ступінь впорядкованості вище. Молекули смектика згруповані в шари. Спільним для всіх смектиків є слабка взаємодія між шарами, які легко сковзаяться один щодо одного, тому смектики на дотик слизькі та милоподібні.
Холестеричні кристали
Найбільш складно влаштовані молекули холестеричних рідких кристалів мають форму довгастих пластинок, розташованих паралельно один одному.
Їх особливістю є те, що вони різко змінюють забарвлення при зміні температури середовища навіть  на десяті долі градуса.
Використання
Одне з важливих напрямів використання рідких кристалів - термографія.
Рідкі кристали у вигляді плівки наносять на деталі електросхем. Несправні елементи - сильно нагріті або холодні, непрацюючі - відразу помітні по яскравим колірним плямам. Нові можливості отримали лікарі: рідкокристалічний індикатор на шкірі хворого швидко діагностує приховане запалення і навіть пухлини.
Дякуємо
за
увагу


title: Презентація на тему «Хімія в побуті» (варіант 1)

text:
www.wikipedia.org
http://uznaika.com
http://spravzdrav.ru
www.ukrlib.ua
www.referatik.ru
 http://exlibris.org.ua/
http://www.lib.com.ua/


title: Презентація на тему «Волокна» (варіант 3)

text:
                       Волокна
                                                                                підготував учень 11 класу :
                                                                                Резенчук Віктор
                            Вступ
Основним вихідним матеріалом для отримання текстильних виробів є волокна. Їх можна розділити на кілька груп. Натуральні волокна або природні волокна поділяються на текстильні волокна рослинного ( наприклад , бавовна , льон , пенька ) , тваринного (шерсть , натуральний шовк ) і мінерального ( азбест ) походження , придатні для виготовлення пряжі. Хімічні волокна , отримують з продуктів хімічної переробки природних полімерів (штучного волокна) або із синтетичних полімерів (синтетичного волокна). Виробництво хімічних волокон зазвичай полягає в продавлюванні розчину або розплаву полімеру через отвори фільєри в середу , яка викликає затвердіння утворилися тонких волокон. Такий середовищем при формуванні з розплавів служить холодне повітря , з розчинів гаряче повітря («сухий » спосіб) або спеціальний розчин - осаджувальна ванна ( «мокрий» спосіб). Випускаються у вигляді мононитки , штапельного волокна або пучка з безлічі тонких ниток , з'єднаних шляхом крутки .
                           Зміст
Природні волокна
Хімічні волокна
Додаткові матеріали
               Природні волокні
Натуральні волокна рослинного походження можна розділити на дві групи: бавовняні або бавовняні й луб'яні волокна.
Бавовною зазвичай називають волокна, що покривають насіння рослини бавовнику.
Лубовими називають волокна, що містяться в стеблах, листках і оболонці плодів різних рослин.? Найбільш поширені такі види луб'яних волокон: льон, пенька (волокно конопель), джут та ін
                        Хлопок
ХЛОПОК - волокна , що покривають насіння бавовнику. При його дозріванні плоди ( коробочки) розкриваються , і з них збирають бавовну- сирець ( волокно з невідділеними насінням ) . У коробочці містяться насіння , покриті целюлозними волокнами , які можуть бути довгими або короткими . Тому бавовна називають довговолокнистих або коротковолокнистого . Від цього залежить якість випущених з бавовни матеріалів . При переробці від насіння відокремлюють бавовна - волокно (волокна довжиною більше 20 мм) , пух (менше 20 мм ) і підпушок (менше 5 мм). З бавовни виробляють тканини , трикотаж , нитки , вату та ін Пух і підпушок бавовни застосовують в хімічній промисловості як сировина для виготовлення штучного волокна і ниток , плівки , лаків і т. п. Бавовна стійкий по відношенню до лугів , але розкладається під дією кислот .
                          Шерсть
Шерсть - це волокна , одержувані при стрижці овець , кіз , верблюдів та інших тварин. Якість вовни залежить від товщини поперечного перерізу і довжини вовняних волокон. Основну масу переробляється в промисловості вовни становить овеча . Види волокон вовни : пух - найбільш цінне тонке , м'яке звивистою волокно ; перехідний волосся, тобто більш товсте , жорстке і менш звивистою , ніж пух ; «мертвий волосся» маломіцних і жорстке волокно. З вовни виробляють пряжу , тканини , трикотаж , валяльно -повстяні вироби і др.Шерсть чутлива до дії лугів , які роблять її тендітної , а по відношенню до кислот , вона навпаки , стійка. За хімічним складом шерсть представляє з себе білкова речовина . При горінні вовни виділяється характерний запах паленого пера .
                          ЛЬОН
ЛЬОН - рід одно- і багаторічних трав і чагарників сімейства льнових , прядильна і олійна культура . Обробляють в основному льон- довгунець в стеблах 20-28 % волокна , і льон олійний, або льон -кудряш , в насінні 35-52 % лляної олії. Лляні волокна отримують з луб'яного стебла льону . Це перше волокно , яке людина навчилася отримувати вже в кам'яному столітті. Довгі лляні волокна складаються з целюлози. Льон - саме міцне натуральне волокно. Тому він використовується у виробництві міцних ниток , тканин для вітрил , а зважаючи на хороші гігієнічних властивостей лляні тканини використовують для виготовлення білизни .
                          Шовк
Шовк- натуральна текстильна нитка тваринного походження; продукт, що виділяється залозами гусениць шовкопрядів. При спільній розмотуванні декількох коконів отримують шовк-сирець, з якого виробляють кручений шовк, застосовуваний для виготовлення тканин, трикотажу, швейних ниток. Відходи переробляють в пряжу для технічних та інших тканин. За хімічним складом шовк представляє з себе білкова речовина. М'які, блискучі, красиві на вигляд виробу з шовку володіють, однак, низькою зносостійкістю і високою собівартістю.
                      Хімічні волокна
Хімічні волокна отримують з продуктів хімічної переробки природних полімерів (штучного волокна) або із синтетичних полімерів синтетичного волокна). Полімери ( від полі ... і грец. Meros частка , частина) , речовини , молекули яких ( макромолекули ) складаються з великого числа повторюваних ланок ; молекулярна маса полімерів може змінюватися від декількох тисяч до багатьох мільйонів . За походженням полімери ділять на природні , або біополімери (наприклад , білки , нуклеїнові кислоти , натуральний каучук) , і синтетичні ( наприклад , поліетилен , поліаміди , епоксидні смоли) , одержувані методами полімеризації і поліконденсації . За формою молекул розрізняють лінійні , розгалужені та сітчасті полімери , за природою органічні , елементоорганіческіе , неорганічні полімери. Для лінійних і розгалужених полімерів характерний комплекс специфічних властивостей , наприклад , здатність утворювати анізотропні волокна і плівки, а також існувати у високоеластичном стані. Полімери основа пластмас , хімічних волокон , гуми , лакофарбових матеріалів , клеїв , іонітів . З біополімерів побудовані клітини всіх живих організмів

З роками природні волокна перестали повною мірою задовольняти людини, тому вчені всього світу працювали над тим , щоб знайти їм заміну. Більше трьохсот років тому ( в 1655 році ) видатний англійський фізик Роберт Гук опублікував трактат , в якому було таке висловлювання : "Можливо , за - мабуть , знайти шляхи штучно отримати клейку масу , аналогічно тому , як вона утворюється у шовковичного хробака ... Якщо така маса буде знайдена , то мабуть , більш легким завданням буде знайти шлях витягування цієї маси в тонкі нитки ... " Але тільки в 1884 році учневі Луї Пастера французькому винахіднику Ілер де Шардонне вдалося отримати штучні волокна. Найпоширеніші види штучних волокон отримують шляхом переробки целюлози. Шардонне вперше вирішив перевести за допомогою розчинника целюлозу в розчин і з цього розчину отримати нове волокно. Для цього він продавлював отриманих рідку масу через тонкі отвори. Для отримання волокон розчин або розплав полімеру продавлюють через найтонші отвори прядильної фільєри . З отриманих волокон прядуть нитки, що йдуть на виготовлення текстильних виробів.
              Віскозного волокна
При обробці відходів деревини і тирси виділяється целюлоза. У процесі отримання віскозного волокна целюлозу обробляють реактивами (NaOH і CS2 ) . Віскозне волокно - штучне волокно , формовані з віскози ; складається з гідратцеллюлози . Легко забарвлюється , гигроскопично ; недоліки: велика втрата міцності в мокрому стані , легка сминаемость , низька зносостійкість усуваються модифицированием віскозного волокна. Завдяки доступності сировини і низької вартості реагентів виробництво віскозного волокна високоекономічним . Застосовується (іноді в суміші з іншими волокнами ) для вироблення одежних тканин , трикотажу , корду. У процесі отримання ацетатних волокон целюлозу обробляють ангідридом оцтової кислоти , отриманий ацетат целюлози розчиняється в ацетоні і продавлюється через фільєри
               Ацетатні волокна
Ацетатні волокна - штучні волокна, формовані з розчинів триацетату целюлози (тріацетатноє волокно) і продукту його часткового омилення (власне ацетатні волокна). М'які, еластичні, мало мнуться, пропускають ультрафіолетові промені; недоліки: невисока міцність, низька термо-і зносостійкість, значна електрізуемость. Застосовуються головним чином у виробництві виробів народного споживання, наприклад, білизни. Світове виробництво близько 610 тис. т.
             Поліамідне волокно
Поліамідне волокно - синтетичне волокно , формовані з розплавів або розчинів поліамідів . Міцно , еластично , стійке до стирання , багаторазовому вигину і дії багатьох хімічних реагентів ; недоліки : мала гігроскопічність , підвищена електрізуемость , невисока термо- і світлостійкість . Застосовується у виробництві тканин , трикотажу , шинного корду , фільтрувальних матеріалів та ін Основні торгові назви: з поликапроамида капрон , нейлон - 6 , перлон , дедерон , АМІЛА , Стілон ; з полигексаметиленадипинамида анид , нейлон - 6 , 6 , родіанайлон , ніплон .
          Поліефірне волокно
Поліефірне волокно - синтетичне волокно , формовані з розплаву поліетилентерефталату або його похідних. Переваги незначна сминаемость , відмінна світло - і атмосферостійкість , висока міцність , хороша стійкість до стирання і до органічних розчинників ; недоліки : труднощі фарбування , сильна електрізуемость , жорсткість усувається хімічним модифицированием . Застосовується , наприклад , у виробництві різних тканин , штучного хутра , канатів , для армування шин. Основні торгові назви: лавсан , терилен , дакрон , тетерон , Елана , тергаль , тесіл .
            Додаткові матеріали
Альбоми
Схеми
                       Шерсть
             Шолк натуральний
                           Бавовна
                             Льон
              Віскозного волокна
             Ацетатное волокно
                         Капрон
                         Хлорин
                             Лавсан
                         Нітрон


Презентація на тему «Хімія і застосування в побуті»


Презентація на тему «Силікатні матеріали» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Вуглеводи як компоненти їжі, їх роль у житті людини» (варіант 28)

text:
C6
H12
O6


title: Презентація на тему «Планети-карлики»

text:
ПЛАНЕТИ-КАРЛИКИ
Дев'ять великих планет, не вичерпують усього планетного населення нашої сонячної системи. Вони тільки найбільш помітні за величиною його представники. Крім них, біля Сонця паморочиться на різних відстанях безліч набагато більш дрібних планеток.
Перша з малих планет, Церера, відкрита була в першу ніч XIX століть (1 січня 1801 р.). Протягом XIX в. їх було виявлено понад 400. Усі малі планети рухаються навколо Сонця, між орбітами Марса і Юпітера. До недавнього часу вважалося тому встановленим, що астероїди скупчені кільцем в широкому проміжку між орбітами двох названих планет
Ці карлики планетного світу називаються астероїдами, або просто «малими планетами». Найбільш значна з них, Церера, має в поперечнику 770 км; вона значно менше Місяця за обсягом, приблизно в стільки ж разів, у скільки сама Місяць менше Землі.
Церера ( Ceres) — карликова планета  в поясі астероїдів, в середині Сонячної системи . Церера — найближча до Землі карликова планета, вона віддалена від Землі на відстань у 263 млн км. Відкрита 1 січня 1801 року італійським астрономом Джузеппе Піацці у астрономічній обсерваторії в місті Палермо (вона перебувала в 23° Тільця), але пізніше була втрачена. 1 січня 1802 року Цереру вдалося знову виявити на місці, розрахованомуК. Ф. Гаусом. Це була перша відкрита мала планета.

Церера має форму сфероїда розмірами 975 × 909 км. Її маса  становить 9,5 × 1020 кг, що становить майже третину всієї маси пояса астероїдів, але в той же час поступається масі Землі більш, ніж у 6000 разів. Значна маса Церери призвела до того, що під дією власної гравітації  це небесне тіло, як і багато інших планетоїдів, набуло форми, близької до сферичної. Проте на цьому її еволюція не скінчилася і, на відміну від більшості астероїдів, на Церері почалася диференціація внутрішньої структури — важчі породи опускалися до центру, легші піднімалися до поверхні.

У 1920 р. астрономи наткнулися на
астероїд Гідальго , шлях якого
перетинає орбіту Юпітера і
проходить недалеко від орбіти
Сатурна. Астероїд Гідальго
чудовий і в іншому
відношенні : з усіх відомих
планет він володіє
надзвичайно
витягнутою орбітою
(ексцентриситет її
дорівнює 0,66 ) , до того
ж всього сильніше нахиленою
до площини земної орбіти:
під кутом в 43 °.
Ще більш розширилася зона карликових планет в 1936 р., коли відкритий був астероїд з ексцентриситетом 0,78. Новий член нашої сонячної системи отримав назву Адоніс. Особливість нововідкритій планетки те, що в найбільш віддаленій точці свого шляху вона відходить від Сонця майже на відстань Юпітера, в найближчій же проходить недалеко від орбіти Меркурія.
Нарешті, в 1949 р. відкрита мала планета Ікар, що має виняткову орбіту. Її ексцентриситет дорівнює 0,83, найбільша видалення від Сонця вдвічі більше радіусу земної орбіти, а найменше - близько однієї п'ятої відстані від Землі до Сонця. Жодна з відомих планет не підходить до Сонця так близько, як Ікар.
Ікар, мала планета  № 1566. Відкрита американським астрономом У. Бааде в 1949. Середня відстань від Сонця 1,08астрономічної одиниці ,  ексцентриситет 0,83, нахил орбіти 23°, діаметр не більше двох кілометрів. Унаслідок особливостей своєї орбіти може наближатися до Землі на відстань 0,04 астрономічних одиниці. Названа ім'ям старогрецького героя Ікара

            Роботу
виконав  учень 11 класу
       Кузніцов Євген


Презентація на тему «Алмаз» (варіант 2)


Презентація на тему «Атоми, Молекули. Йони»


Презентація на тему «Полімери» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Творці Хімії»

text:
ТВОРЦІ  ХІМІЇ

З України
ПЛАН
  Вступ
  Життєвий шлях:
   Вернадський В.
   Горбачевський І.
  Пилипенко А.

ВСТУП

От де, люде,
наша слава,
Слава України!
Тарас Шевченко
На території сучасної України хімічні виробництва існували споконвіку.
   Одним з найдавніших було чинбарство – чинення та дублення шкір.
   2-3 тисячоліття тому кіммерійці уже вміли виплавляти залізо.
   У добу середньовіччя в Україні високого рівня досягли технології фарбування   тканин, виготовлення ліків, барвників, винокуріння, скловаріння, а особливо – виробництва поташу, селітри та курного пороху. Так, запорізькі козаки у бою з ворогом у 1516 р. застосували дивовижний винахід – шестиступінчасті порохові ракети, що падаючи вибухали, летіли далі, знову падаючи вибухали, і так шість разів.
   У другій половині ХІХ ст. в Україні почала бурхливо розвиватися нова галузь хіміко-харчової технології – цукроваріння.
   А на рубежі ХІХ і ХХ ст. почався інтенсивний видобуток кам’яного вугілля й залізної руди, набирала сили коксохімія.
Сьогодні потужна хімічна індустрія в нашій країні розвивається, спираючись на хімічні ремесла минулих епох, здобутки світової науки, а також на досягнення наших українських учених-хіміків.
Про деяких з них я розкажу детальніше.
Володимир Вернадський
§ Народився Володимир Іванович Вернадський
12 березня 1863 р. Закінчив фізико-математичний факультет Петербурзького університету. У 1917-1921 рр. працював в Україні, організатор і перший президент Української Академії наук.

§ На час першої російської революції В. І. Вернадський – відомий професор, а також борець за вільнодумство і демократію. На знак протесту проти урядової політики учений залишає Московський університет і переїжджає до Петербурга, продовжуючи наукову і політичну діяльність.

§ Жовтневу революцію Володимир Іванович рішуче не сприйняв. Після приходу до влади більшовиків залишатися в Росії стало небезпечно і він переїхав в Україну. Згодом уряд гетьмана Скоропадського запросив ученого до Києва, де В. І. Вернадський очолив Комісію з організації Академії наук і Української національної бібліотеки, а також комісію з питань вищої школи. 27 листопада 1918 р. Володимира Івановича обирають першим президентом УАН. За його ініціативи почалося створення біогеохімічної лабораторії. Досліджуючи геохімію рослин, учений висунув гіпотезу про те, що в землі є вже відомі на той час 87 хімічних елементів.
Володимир Вернадський
§ Всі його наукові праці присвячено дослідженням хімічного складу земної кори, атмосфери, гідросфери, міграції хімічних елементів у земній корі, ролі і значення радіоактивних елементів в її еволюції. Він є творцем науки біогеохімії, засновником вітчизняної школи геохіміків, основоположником учення про біосферу та ноосферу, істориком науки, філософом, натуралістом.

§ Ім’ям видатного ученого і патріота України Володимира Івановича Вернадського названо кратер на зворотному боці Місяця, підльодові гори в Східній Антарктиді, підводний вулкан в Атлантичному океані, мінерал вернадит, діатомову водорість, рудник у районі озера Байкал, науково-дослідне судно НАН України, Національну бібліотеку України, українську наукову станцію в Антарктиді.

§ За видатні наукові роботи в області мінералогії, геохімії і космохімії АН Росії і НАН України присуджують премії ім. В. Вернадського. У 2000 р. на Всеукраїнському шоу «Людина року» ученого назвали «Людиною століття»!

§ І це далеко не все, що можна розповісти
про цю геніальну людину…

Іван Горбачевський

& Народився майбутній учений 1854 року в селі Зарубинці (нині Збаразький район Тернопільської області) у сім’ї священика. Закінчивши 1872 р. Тернопільську гімназію, Іван поїхав здобувати медичну освіту до Відня. У 1875 р. він закінчив медичний факультет Віденського університету і в цьому ж закладі почав свою викладацьку діяльність.
 & Згодом місцем його праці стає Інститут лікарської хімії. Тут Іван Якович розпочав цілеспрямовані дослідження над синтезом сечової кислоти, які привели його до відкриття світового значення. Відкриття Івана Горбачевського дозволило встановити джерела і шляхи утворення сечової кислоти в живому організмі, виявляючи її складники. Згодом це дозволить зробити дійовий метод діагностування захворювань.

& Також йому належить ідея гідролізного розщеплення нуклеїнових кислот, відокремлення сечової кислоти від ксантину та гуаніну. Значення цих досліджень Івана Яковича можна повною мірою оцінити лише під сучасну пору, коли пильне та всебічне вивчення подвійної спіралі життя наближає нас до розкриття таємниць механізму відтворення і втілення генетичної інформації на молекулярному рівні. Вчений одним із перших виділив у чистому вигляді амінокислоти і показав, що вони є «будівельними цеглинками» білків.

Іван Горбачевський

& 1921 р. І. Горбачевський став професором кафедри хімії щойно створеного у Відні Українського вільного університету, а через два роки – ректором такого ж закладу у Празі. Одночасно учений був одним із засновників і професорів Української господарської академії в Подебрадах.

& Учений ніколи не забував про свою Батьківщину. У 1924 р. він підготував кілька підручників з хімії: «Неорганічна хімія», «Органічна хімія», «Фізіологічна хімія», які були написані чеською та українською мовами. І. Горбачевський є автором майже п’ятдесяти наукових праць, значна частина яких не втратила свого наукового значення донині.
& Про таку цікаву особистість, про його наукові відкриття
можна говорити ще багато…

Анатолій Пилипенко
Q Усе своє життя присвятив науці Анатолій Терентійович Пилипенко – академік НАН України, доктор хімічних наук, професор, заслужений діяч науки і техніки України, відомий учений у галузі аналітичної хімії та хімії комплексних сполук. Роботи А. Пилипенка та очолюваної ним школи хіміків-аналітиків сприяли тому, що Україна посіла одне з провідних місць у галузі спектрофотометричних та люмінесцентних аналізу.

Q Анатолій Терентійович Пилипенко народився 3 травня 1914 р. в с. Шевченкове (колишня Кирилівка) Звенигородського району Черкаської області в селянській родині. Після навчання у школі 1931 р. вступив на хімічний факультет Київського політехнічного інституту, успішно закінчив його і 1936 р. почав навчатися в аспірантурі на кафедрі аналітичної хімії. І вже через три роки йому було присуджено учений ступінь кандидата хімічних наук. З 1939 року  вчений працював у Київському технологічному інституті силікатів. Його наукова діяльність перервалася через хворобу, а в 1944 р. він добровольцем пішов на фронт.

Анатолій Пилипенко
Q Свою наукову діяльність у післявоєнні роки Анатолій Терентійович продовжив на кафедрі аналітичної хімії Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка, керівником якої був академік А. Бабко – талановитий учений, який створив в Україні велику школу хіміків аналітиків. Захистивши у 1960 р. докторську дисертацію,
А. Т. Пилипенко став професором цієї кафедри.

Q З 1976 р. А. Пилипенко – директор Інституту колоїдної хімії та хімії води ім. А. Уманського АН УРСР та завідувач відділу аналітичної хімії інституту. У цьому ж році він став академіком АН УРСР. А.Т. Пилипенко віддав багато сил та енергії науковій та науково-організаційній роботі  в галузі охорони та раціонального використання водних ресурсів. До кінця життя він керував виконанням аналітичної частини державних програм «Чиста вода» та «Питна вода», брав  активну участь у ліквідації наслідків Чорнобильської трагедії, багато разів бував у Прип’яті, вирішував нагальні питання, пов’язані з очисткою води. У творчому доробку А.Т. Пилипенка – більше 1000 робіт.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!
Презентацію підготували Павлишин Марія