title: Презентація на тему «Радіація» (варіант 1)

text:
Презентація на тему :  Радіація
Вчені стверджують, шкода організму від радіоактивного випромінювання залежить від його інтенсивності і тривалості. У кожному випадку, радіація навіть низької інтенсивності, здатна впливати на ембріональні тканини, тканини кісткового мозку, і тканини сім'яників і яєчників, приводячи до безпліддя.
Підготовлено  Скруйбис Світланою

Чи знали ви що…
У 1920-тих роках радіоактивні матеріали активно використовували ... у взуттєвому бізнесі.
Незнання про шкоду радіації призводило тоді до трагічних наслідків. У магазинах Європи і Америки, наприклад, використовували прилад, що дозволяв робити рентгенівський знімок ніг і згідно йому пошити взуття. Знадобилося кілька років, щоб зрозуміти, до якого шкоді призводить модне нововведення. Покупці стали скаржитися на постійні болі. Після того, як в однієї з клієнток «шкідливих» взуттєвих ампутували ноги, всі апарати були відкликані і знищені, а суспільство всерйоз задумалося про шкоду радіаційного випромінювання.

Чи знали ви що …
На початку XX століття, коли небезпеку випромінювання встановлено не було, стежити за його розповсюдженням нікому не приходило в голову. Радіоактивні матеріали в той час використовували при виробництві кремів для обличчя, медикаментів і навіть мінеральної води. Звичайно, в наші дні це неможливо, але ви все ще можете зіткнутися з радіацією, використовуючи старі свічки або годинник, що дісталися від бабусі.
Не так давно більшість будинків на Землі будувалося з матеріалів, здатних накопичувати радіацію

Радіація і здоров'я людини

Захиститися від радіації допомагають препарати, що містять йод. Йод перешкоджає накопиченню в організмі цезію і стронцію. Йод в організмі людини поглинається клітинами щитовидної залози. Потрапляючи в організм, нерадіоактивні йод блокує проникнення в організм радіоактивного йоду. Але вживання йоду у великих кількостях небезпечно для здоров'я. Йод пили при аварії в Чорнобилі, тоді це було дуже актуально. Причому пити його треба було відразу ж після аварії, а люди там почали вживати його через два-три тижні, що вже практично не мало сенсу при такому сильному зараженні.

Ентеросорбція – прийом сорбирующих засобів, які видаляють продукти розпаду радіоактивних токсинів з кишечника. Є аптечні сорбенти (активоване вугілля – 2-3 таблетки перед їжею, ентеросгель тощо). З продуктів найкращими очисними властивостями володіють багаті клітковиною вівсянка, зерновий хліб, груші, необроблений рис, чорнослив.

Також люди зі світлою шкірою і волоссям більш сприйнятливі до радіації в порівнянні зі смуглявими і темноволосими. Тут працює той же механізм, як і у випадку дії УФ-випромінювання. Адже всім відомо, що блондини і блондинки швидше обгорають на сонці.

Вранці 26 квітня 1986 трапилося те, що зараз вважається найбільшою техногенною катастрофою - вибух четвертого реактора на Чорнобильській атомній електростанції. В результаті цього вибуху було викинуто в 400 разів більше радіоактивних речовин, ніж при бомбардуванні Хіросіми.

Чорнобиль: 5 фактів, яких Ви не знали
Ця катастрофа до цих пір залишається єдиною з привласненим 7-м рівнем небезпеки
Напевно, практично всім відомо, що аварія на ЧАЕС - катастрофа, яку можна назвати глобальною. Але мало хто знає, що ця аварія вважається найбільшою техногенною катастрофою, якій привласнений сьомий рівень за Міжнародною шкалою ядерних подій. Ця шкала по суті схожа на шкалу Ріхтера, що оцінює землетруси, і, як вже мовилося, створена для оцінки ядерних аварій і катастроф. Рівнів всього сім: нульовий рівень, перший (слабке відхилення від нормального фону), другий (подія без зовнішніх наслідків), третій (мінімальна зовнішня дія), четвертий (середня зовнішня дія з реакцією громадськості), п'ятий (середньої тяжкості проблеми з реактором), шостий (тривалий зовнішній вплив), сьомий (локальна катастрофа з глобальними наслідками).

Факти про Чорнобиль
Білорусь отримала 70% радіаційного забруднення з Чорнобиля
Так, не Україна, а саме Білорусь постраждала найбільше. П'ята частина (!) сільськогосподарських угідь цієї країни вважається слабо зараженою, а сотні тисяч людей відчули на собі дію радіаційного зараження. Стали масовими випадки лейкемії і раку щитовидної залози, плюс стали дуже поширеними різноманітні серцево-судинні захворювання.

Факти про Чорнобиль
Радіоактивні дощі випали навіть в Ірландії
Недаремно ця катастрофа отримала сьомий рівень - дійсно, вибух реактора №4 з подальшим викидом радіоактивного матеріалу мав глобальні наслідки. Через деякий час по всій Європі і навіть в Ірландії випали радіоактивні дощі.За оцінкою Британського міністерства здоров'я, 369 ферм і майже 200 тисяч овець до цих пір несуть в собі сліди цього забруднення. Правда, в 1986 році кількість таких овець досягала 4 мільйонів.

Факти про Чорнобиль
До цих пір виплачуються компенсації 7 мільйонам людей
Різна допомога і компенсації в Україні, Росії, і Білорусі до цих пір виплачуються 7 мільйонам жителів цих країн. У Україні витрати на виплати "чорнобильцям" складають від 5 до 7 відсотків соціальних виплат. У Білорусі - 6,1%. Правда, розмір цієї допомоги все ж таки має мало спільного з реальною допомогою, яка потрібна постраждалим від катастрофи на ЧАЕС.

Близько 97% радіоактивного матеріалу 4-го реактора знаходиться в саркофазі, який потроху руйнується
Факти про Чорнобиль
Ліквідатори ЧАЕС дуже швидко збудували надійний для того часу саркофаг, який перешкодив подальшому розповсюдженню радіоактивних речовин з реактора. Влада СРСР збиралася через 20 років замінити саркофаг на новий. Проте, як ми всі знаємо, "віз і нині там". Зараз саркофаг поступово руйнується, його поверхня покрита тріщинами, ширини яких цілком достатньо, щоб всередину пробрався щур. Для того, щоб побудувати новий саркофаг, потрібно більше 2 мільярдів доларів. В України таких грошей немає, а інші країни не поспішають виділяти засоби.


title: Презентація на тему «Андре-Марі Ампер» (варіант 2)

text:
Андре-Марі Ампер
Народився 20 січня 1775 в м. Ліоні . З юнацького віку займався математикою та природознавством. Був спершу репетитором в Політехнічній школі в Парижі, потім займав кафедру фізики в Бурсі, а з 1805 року кафедру математики в паризькій Політехнічній школі, де він проявив себе і на літературному терені, вперше виступивши з твором. У 1814 р. він став членом Паризької академії наук, в 1824 р. професором експериментальної фізики в Колежі де Франс. Андре переслідували невдачі. Його батько, був обезголовлений під час французької революції ,а його дружина померла незабаром після їхнього шлюбу. На смертному одрі в 1836 році, він наказав, щоб був поміщений напис на його надгробку: (Щасливий і останній).
Помер 10 червня 1836 р. Він був похований на кладовищі Монмартр  в Парижі.

Математика, механіка і фізика зобов'язані Амперу важливими дослідженнями. Його основні фізичні роботи виконані в області електродинаміки. У 1820 він встановив правило для визначення напрямку дії магнітного поля на магнітну стрілку, відоме нині як правило Ампера; провів безліч дослідів з дослідження взаємодії між магнітом і електричним струмом; для цих цілей створив ряд приладів; виявив, що магнітне поле Землі впливає на рухомі провідники зі струмом. У тому ж році відкрив взаємодію між електричними струмами, сформулював закон цього явища , розвинув теорію магнетизму, запропонував використовувати електромагнітні процеси для передачі сигналів.

Згідно теорії Ампера, магнітні взаємодії є результатом відбування в тілах взаємодій так званих кругових молекулярних струмів, еквівалентних маленьким плоским магнітів, або магнітними  листками. Це твердження носить назву теореми Ампера. Таким чином, великий магніт, за уявленнями Ампера, складається з безлічі таких елементарних магнітиків. В цьому полягає суть глибокого переконання вченого в чисто струмовому походження магнетизму і тісному зв'язку його з електричними процесами.
        В механіці йому належить формулювання терміну «кінематика».  У 1830 році ввів у науковий обіг термін «кібернетика». Ампер залишив слід і в історії розвитку хімії, яка відводить йому одну з почесних сторінок і вважає його, спільно з Авогадро, автором найважливішого закону сучасної хімії.  На честь вченого одиниця сили електричного струму названа «Ампером», а відповідні вимірювальні прилади - «амперметрами».  Деякі дослідження Ампера відносяться до ботаніки, а також до філософії, зокрема «Начерки з філософії науки».
У 1822 Ампером був відкритий магнітний ефект соленоїда (котушки з струмом), звідки слідувала ідея еквівалентності соленоїда постійному магніту. Також ним  було запропоновано посилювати магнітне поле за допомогою залізного сердечника, який знаходиться в всередині соленоїда. Ідеї Ампера були викладені ним у працях «Звід електродинамічних спостережень», «Короткий курс теорії електродинамічних явищ», «Теорія електродинамічних явищ» . У 1826 році ним була доведена теорема про циркуляцію магнітного поля. У 1829 Ампер винайшов такі пристрої як комутатор і електромагнітний телеграф.
Могила Ампера і його сина


title: Презентація на тему «Планети сонячної системи» (варіант 1)

text:
Планети сонячної системи
Цікаво про складне
Що таке планета?
Раніше планетою вважалося будь-яке космічне тіло, що обертається навколо зірки, що світиться світлом, відбитим від зірки і має розміри більше ніж у астероїдів.
        Ці космічні об'єкти: Сонце, Меркурій, Венера,
        Місяць, Марс, Юпітер і Сатурн. Примітно, що в
    цей список увійшли Сонце (зірка) і
Місяць (супутник Землі), а Землю не включили,         так як стародавні греки вважали, що Земля є центром
                             всього сущого.

Якщо раніше на питання, скільки планет
в Сонячній системі можна було відповісти
дев'ять і бути правим, то зараз це
буде              невірне рішення,
                       в силу виключення
                          планети
                            Плутон з даного списку.

Зараз в сонячній системі 8 планет. Від Сонця вони розташовуються в наступному порядку: Меркурій, Венера, Земля, Марс, Юпітер, Сатурн, Уран, Нептун. Вченими постійно відкриваються космічні об'єкти, як великі, так і дрібні, які літають за Нептуном, але поки, жодному офіційно не присвоїли звання – Планета.
Система планет
Характеристика Планет
Та їх класифікація
Сонце
Сонце — єдина зоря в Сонячній системі. Земля та сім інших планет обертаються навколо Сонця. Крім них навколо Сонця обертаються комети, астероїди та
інші дрібні об'єкти.
Відстань до Землі: 149 600 000 км
Температура поверхні: 5 778 К
Маса: 1,989Е30 кг
Радіус: 695 500 км
     Сонце, насправді, біле.
      Кожну секунду на Сонці згорає 700 млрд. тонн водню. Не дивлячись на таку величезну швидкість втрат, енергії Сонця вистачить ще на 5 млрд. років такого.
      Закінчить своє життя Сонце білим карликом, заздалегідь збільшившись в розмірах і відштовхнувши від себе всі планети. На цих планетах випарується вся вода і зникне атмосфера.

Меркурій
Меркурій - найменша планета земної групи.Маса планети дорівнює 3,3 · 1023 кг.
Відстань планети від Сонця - 45900000 км
Період обертання       Меркурія навколо своєї осі                                  дорівнює
58,646 діб.
    Меркурій — найшвидша планета в Сонячній Системі, один рік на Меркурії  становить 87 днів.  Один день на Меркурії    відповідає  58 дням на Землі
   Діаметр Меркурія приблизно 4878 км.,    тобто  рівний Атлантичному океану.
   Меркурій - Бог ремесел, мистецтв, таємничих вчень, магії і астрології.
Крім того, він проводжав померлих в царство мертвих і приносив вісті.
     Меркурій – планета сильних, пронизливих вітрів. Пересуватися там можливо лише, справді, маючи крила.

Венера
          Венера — друга внутрішня планета Сонячної системи з періодом обертання навколо Сонця в 224,7 земних діб. Названа на честь Венери, богині любові з римського пантеону.
Відстань від Сонця: 108 200 000 км
Радіус: 6 052 км
Площа поверхні: 460 234 317 км²
Маса: 4,867Е24 кг (0,815 мас Землі)
Тривалість дня: 116д 18г 0х
     Венера обертається навколо Сонця у зворотний бік, зі сходу на захід.
     Венера – найгарячіша планета у системі.     Венера постійно покрита щільними хмарами, що складаються з сірчаної кислоти астрономи не мають можливість побачити поверхню Венери через оптичні телескопи.

Земля — третя від Сонця планета Сонячної системи, єдина планета, на якій є життя
Вік: 4,54 мільярда років
Маса: 5,972Е24 кг
Відстань від Сонця: 149 600 000 км
Площа поверхні: 510 072 000 км²
Населення: 7,046 мільярда (2012)
    Під поверхнею океанів знаходяться найбільші гірські ланцюги- охоплюють поверхню земної кулі, як шви на бейсбольному м'ячі.
     Людству відомі лише 38% усіх живих організмів. Інші 62% - знаходяться на дні океану.
    Місяць стабілізує її нахил відносно Сонця. Без місяця Землю поглине Хаос.
     Вчені досі не розуміють, як діє гравітація.

Земля
        Марс
Марс — четверта планета            Сонячної
системи           за відстанню від Сонця й сьома за розміром і  масою.
Марс — давньоримський бог війни.
Радіус: 3 390 км
Маса: 639Е21 кг (0,107 мас Землі)
Площа поверхні: 144 798 500 км²
Тривалість дня: 1д 0г 40х
Супутники:
 Фобос(паніка), Деймос (страх).
   На Марсі існують гори на багато вище Евересту, а гора Олімп є в даний час найвищою горою в Сонячній системі, відомою людству.
   Тиск на Марсі настільки низький, що кисень у крові миттєво перетворився б на газові бульбашки.

Юпітер
Юпітер — п'ята й найбільша планета Сонячної системи.
Разом із Сатурном, Ураном і Нептуном Юпітер класифікують як газового гіганта.
Радіус: 69 911 км
Маса: 1,898Е27 кг (317,8 мас Землі)
Площа поверхні: 61 418 738 571 км²
Відстань від Сонця: 778 тис.
Супутники: Європа, Ганімед,
Каллісто, Амальтея, Метіда.
   Юпітер всмоктує космічне
   сміття.   Планета не має твердої
поверхні й складається з газу.
  Юпітер випускає дивні звуки або так звані “електромагнітні голоси”.

         Сатурн
Сатурн — шоста за віддаленістю від Сонця та друга за розмірами планета Сонячної системи.
Сатурн швидко обертається навколо своєї осі, складається переважно з рідкого водню і гелію, має товстий шар атмосфери.
Радіус: 58 232 км
Маса: 568,3Е24 кг (95,16 мас Землі)
Відстань від Сонця: 1 433 км
Тривалість дня: 0д 10г 39х
   Сатурн - титан, одне з найдавніших грецьких божеств, наймолодший син Урана і Геї, пожирач дітей.
    Ученим вдалося отримати радіосигнали з полюсів Сатурна, що вразили їх своєю незвичністю. За аналізом звук сигналу нагадую стогін. Хто веде цю радіопередачу і навіщо, невідомо.

Уран
Уран — сьома від Сонця велика планета Сонячної системи, належить до планет-гігантів. Третя за діаметром та четверта за масою планета Сонячної системи.
Радіус: 25 362 км
Маса: 86,81Е24 кг (14,54 мас Землі)
Площа поверхні: 8 083 079 690 км²
Відстань від Сонця: 2 877 000 000 км
Супутники:Титанія, Аріель, Оберон, Купідон.
                                   Інші великі планети мають надзвичайно гарячі
     ядра, і випромінюють інфрачервону радіацію. Але щось змусило
     ядро Урана охолонути.
         Літо на Урані триває один довгий день - 42 роки. День на Урані становить приблизно 17 годин.
           У стародавні часи Уран вважався прабатьком всіх грецьких богів.

Нептун
                              Нептун — восьма за
               віддаленістю від Сонця, четверта за розміром і третя за масою планета Сонячної системи, що належить до планет-гігантів. Її орбіта перетинається з орбітою Плутона в деяких місцях. Також орбіту Нептуна перетинає комета Галлея.
Радіус: 24 622 км
Маса: 102,4Е24 кг (17,15 мас Землі)
Супутники: Тритон, Нереїда, Лариса
    Хмари на Нептуні летять у чотири рази швидше літаку.
     У повітрі на Нептуні така концентрована вологість, що виживе там, хіба що русалка.
    Над Нептуном постійно плавають темні плями – хмари, з яких іноді йде чорній дощ.

Плутон
Плутон  — друга за розмірами, після Ериди, карликова планета, транснептуновий об'єкт (ТНО), Сонячної системи та дев'яте/десяте за величиною небесне тіло, що обертається довкола Сонця. Спочатку Плутон класифікувався як планета, проте зараз він вважається одним з найбільших об'єктів (можливо, найбільшим) в поясі Койпера.
Підсумки
Такий ось він загадковий світ Космосу. У багатьох планет і навіть у деяких супутників є свої особливості. У цей загадковий світ Космосу зміни вносять і вчені. Приміром, вони внесли зміни, виключивши Плутон з числа планет.
Вивчайте планети Сонячної системи – це цікаво!
Дякую за увагу!
Сонячна система – це цікаво!


Презентація на тему «Интерференция света в тонких пленках»


Презентація на тему «Напівпровідникові діоди та їх використання»


title: Презентація на тему «Михайло Михайлович Коцюбинський» (варіант 2)

text: (1864 - 1915)


Презентація на тему «Електричний струм у газах в побуті, в промисловості, техніці»


title: Презентація на тему «Аукмуляторна батарея»

text:
Аукмуляторна батарея
Виконав:
Учень 10 класу
Фурка Тарас

Необслуговуються
Малообслуговуваних
обслуговуються
Акумуляторні батареї (АКБ) або просто акумулятори можна розділити на три рівні технологічного виконання:
Необслуговувані акумулятори з'явилися в 80-х роках, вони найдорожчі і у них немає отворів для заливки електроліту. Мають великий пусковий струм і ресурс вище на 20-30%, ці АКБ вимагають стабільність напруги в електричній системі. Погано переносять тривалі спроби запустити двигун з дають збої системами живлення або запалення.
Необслуговувані
малообслуговуючі акумулятори мають доступ в кожну банку і зрідка вимагають контролю рівня і щільності електроліту. Ці акумулятори забезпечують досить високі експлуатаційні характеристики, незважаючи на трохи застарілу технічну думку
малообслуговуючі
Обслуговуються АКБ - найдешевші і добре відомі автомобілістам акумулятори, технології виробництва яких начитується не одним десятком років. Для цих АКБ необхідний мало не щотижневий контроль рівня електроліту, тому в цих батареях він швидко википає. Розтріскування бітумної мастики призводить до розгерметизації і підвищується концентрація кислотних парів під капотом, окислюються клеми акумулятора.
Обслуговуються

Акумуляторна батарея слугує для живлення електричним струмом стартера під час пуску двигуна, а також усіх інших приладів електрообладнання, коли генератор не працює або не може ще віддавати енергію в коло (наприклад, під час роботи двигуна в режимі холостого ходу). Вона складається з шести свинцево-кислотних двовольтових акумуляторів, з'єднаних між собою послідовно, що забезпечує робочу напругу в колі 12 В. Бак акумуляторної батареї, який виготовляється з кислототривкої пластмаси або ебоніту, поділено перегородками на шість відділень. На дні кожного відділення є ребра (призми), на які спираються пластини акумуляторів.
а — загальний вигляд; б — блок пластин; 1 — бак; 2 — мастика; 3 — заливний отвір; 4, 8, 12, 13 -- полюсні штирі; 5 -- пробка заливного отвору; 6 -- кришка; 7 — перемичка; 9, 10 — відповідно негативні й позитивні пластини; 11 — ребра;

14 — сепаратори

Електроліт готують (табл. 3.1) у кислототривкій посудині (свинцевій, керамічній, пластмасовій), вливаючи кислоту у воду. Заливати воду в кислоту не можна, оскільки процес сполучення в цьому разі відбуватиметься на поверхні, спричиняючи розбризкування кислоти, що може призвести до опіків тіла та зіпсувати одяг.
Під час приготування електроліту необхідно надівати захисні окуляри, гумові рукавиці та фартух.
У разі потрапляння сірчаної кислоти на шкіру потрібно до надання кваліфікованої медичної допомоги обережно ватою зняти кислоту й промити вражене місце струменем води, а потім — 10 %-ним розчином соди або нашатирного спирту.
Приготування електроліту та правила безпеки
 Приготування електроліту відповідної густини
Технічне обслуговування акумуляторної батареї. Термін служби акумуляторних батарей за умови правильної експлуатації їх та своєчасного догляду за ними становить чотири роки або 75 тис. км пробігу автомобіля. Проте цей термін може значно скорочуватися в разі порушення правил експлуатації та зберігання батарей. На технічний стан акумуляторних батарей особливо впливають забруднення електроліту, робота й зберігання при підвищеній температурі електроліту та низькому його рівні, порушення режимів заряджання, заливання електроліту підвищеної густини (це найчастіше буває, якщо замість дистильованої води для доведення рівня в акумулятори додають електроліт). Усе це може призвести до небезпечних несправностей.


title: Презентація на тему «Розряд у газі»

text:
Розряд у газі,
що зберігається після припинення дії зовнішнього іонізатора, називається
самостійним.
  іскровий;
  коронний;
  дуговий;
 тліючий;
ІСКРОВИЙ розряд.
  супроводжується виділенням великої кількості теплоти, яскравим свіченням газу, тріском або громом;
 використовують, наприклад, у свічках запалювання бензинових двигунів,
для обробки поверхні особливо міцних металів.
КОРОННИЙ  розряд.
 Найбільш містичний із всіх розрядів.
Використовується у електрофільтрах, що застосовуються для очищення промислових газів від домішок.
Також використовують
при нанесенні порошкових і
лакофарбових покриттів.
ДУГОВИЙ розряд.
Це вид самостійного
газового розряду, який виникає
 за високої температури між
	електродами,  розведених на невелику 			відстань і супроводжується яскравим 			світінням у формі дуги.
ТЛІЮЧИЙ розряд.
 Це тип газового розряду із      неоднорідним розподілом електричного поля між катодом і анодом.
 використовується у виготовленні світних трубок для реклам, ламп денного світла і при напилюванні металів.
ДЯКУЮ
ЗА
УВАГУ!
 Презентацію підготувала Павлишин Марія, 7(11)-Б клас


title: Презентація на тему «Вплив магнітного поля на живі організми» (варіант 3)

text:
Презентація на тему: Вплив магнітного поля на живі організми
Підготувала Манькина Марта
11 А класу
ЛССЗШ № 81 ім. П. Сагайдачного
2013
Магнітне поле – складова частина, „електромагнітного поля”,що є окремим видом матерії.
Особливість магнітного поля проявляється в його механічному діянні лише на рухомі електричні заряди або на тіла, які мають магнітний момент,незалежно від того, рухаються вони чи ні.
Джерелами магнітного поля є рухомі електричні заряди, наприклад, струм у провідниках. Магнітне поле пов’язане з електричним полем. Цей зв’язок проявляється в тому, що при зміні одного з них виникає друге.
Магнітні сили підвищують урожай. Так,помідори, вирощені в штучному магнітному полі, дозрівають швидше і дають більше плодів.
Пшениця, посіяна в напрямі схід-захід росте краще і дає більший врожай, ніж посіяна в напрямі північ-південь. Це явище вчені пояснюють чутливістю рослин до магнітного поля Землі.
Деякі відхилення спостерігаються в періоди сонячної активності, коли під впливом потужного корпускулярного потоку магнітне поле землі відчуває короткочасні різкі зміни своїх основних характеристик.
Це явище, що отримало назву магнітних бур, несприятливо позначається на стані всіх екосистем, включаючи і організм людини. У цей період відзначається погіршення стану хворих, що страждають серцево-судинними,нервово-соматичними та іншими захворюваннями.
     До магнітних полів чутливі комахи. В земному полі орієнтуються молюски, черв’яки, і навіть водорості. На початку чи наприкінці польоту жуки, бджоли та інші комахи віддають перевагу напрямку північ-південь чи захід-схід.

     Магніто чутливими виявилися і птахи, і тварини. Помічено, що магнітні сили мають одну несподівану особливість- вони гальмують умовні й безумовні рефлекси.
    Людині пропускали через руку слабкий струм, потім поступово збільшували його силу і міряли, як швидко піддослідний відсмикне руку. Виявилося, що в магнітному полі треба дати сильніший струм, щоб людина відчула електрику. Та відсмикувала вона руку повільніше, сама того не помічаючи.
     Яким же чином живі істоти сприймають невидиме напруження? Магнітні сигнали сприймаються безпосередньо мозком. Магнітне поле впливає на обмін речовин нервової тканини, і реакція виникає в усіх відділах, але найінтенсивінішою вона є в гіпоталамусі і в корі головного мозку.
Ці відділи мозку найчутливіші до його зміни. Отже, в перші моменти магнітне поле впливає передусім на функції центральної нервової системи, а пізніше, можливо, його дія позначиться і на роботі інших органів, клітин, які також відзначаються високим рівнем обміну речовин.
Рослинний світ теж не байдужий до дії магнітних сил. Ще відчутніше переносять живі істоти зниження магнітної напруженості. Якщо помістити деякі бактерії в слабке магнітне поле, їхня чисельність різко скорочується.
Миші при тривалому перебуванні в “немагнітному середовищі” швидше гинуть, не приносять потомства. Напрям земного магнітного поля в історії Землі неодноразово змінювався на протилежний, його напруженість теж не була постійною.
    Біологічні катастрофи зв’язані з різкими коливаннями напруженості магнітного поля. Існує гіпотеза, що нинішня акселерація є наслідком значного підвищення раддіо фону Землі.


title: Презентація на тему «Земля і Місяць. Планети земної групи: Меркурій, Венера, Марс і його супутники»

text:
Земля і Місяць.Планети земної групи:Меркурій,Венера,Марс і його супутники
Меркурій
Мерку́рій — найближча до Сонця велика планета Сонячної системи. Обертається довкола Сонця за 87,969 земних діб. Меркурій належить до внутрішніх планет, оскільки його орбіта лежить ближче до Сонця, ніж пояс астероїдів. Після позбавлення Плутона статусу планети, Меркурій є найменшою планетою Сонячної системи.
Меркурій

Походження назви

Планету названо на честь римського бога Меркурія, послідовника грецького Гермеса та вавілонського Набу. Давні греки часів Гесіода назвали Меркурій «Στίλβων» (Стилбон, блискучий). До V століття до н. е. греки вважали, що Меркурій, видимий на вечірньому та вранішньому небі — це два різні об'єкти. У Стародавній Індії Меркурій називали Будда (बुध) та Рогінея. У китайській, японській, в'єтнамській та корейських мовах Меркурій називають Водяною зіркою (水星) (в уявленнях про 5 елементів).
 Особливості руху
Меркурій обертається навколо Сонця доволі витягнутою еліптичною орбітою, площина якої нахилена до площини екліптики під кутом 7°00'15". Відстань від Меркурія до Сонця змінюється від 46,08 млн км до 68,86 млн км. Період обертання навколо Сонця (меркуріанський рік) становить 87,97 земної доби, а середній інтервал між однаковими фазами (синодичний період) — 115,9 земної доби. Відстань до Меркурія від Землі змінюється від 82 до 217 млн км. Середня шфвидкість руху Меркурія орбітою навколо Сонця — 47,89 км/с.
Розміри і маса
За формою Меркурій близький до кулі з екваторіальним радіусом (2440 ± 2) км, що приблизно в 2,6 раза менше, ніж у Землі. Різниця півосей екваторіального еліпсу планети становить десь 1 км; екваторіальне і полярне стискання незначні. Відхилення геометричного центру планети (кулі) від центру мас — у межах 1,5 кілометри. Площа поверхні Меркурія в 6,8 разів, а об'єм — у 17,8 разів менші, ніж Землі.

Маса Меркурія дорівнює 3,31·1023 кг, що приблизно в 18 разів менше за масу Землі. Середня густина близька до земної і становить 5,44 г/см³. Прискорення вільного падіння поблизу поверхні — 3,7 м/с2.
й
«Марінер-10», перший космічний апарат, що досяг Меркурію.
Поверхня Меркурія

Модель внутрішньої будови
1 Кора, товщина 100 - 300 км.
2 Мантия, товщина - 600 км.
3 Ядро, радіус — 1800 км.
Цікаві факти
Меркурій — найшвидша планета в Сонячній Системі, вона рухається орбітою навколо Сонця з середньою швидкістю 47,87 км/с, що майже вдвічі більше швидкості Землі. Така швидкість і той факт, що Меркурій розміщений ближче до Сонця, ніж Земля, приводять до того, що один рік на Меркурії (час його повного оберту навколо Сонця) становить усього 87,99 днів. На Меркурії не існує пір року в тому сенсі, що ми розуміємо під цим поняттям на Землі. Це відбувається через те, що вісь обертання планети лежить майже під прямим кутом до площини орбіти. Як наслідок, поряд з полюсами є ділянки, до яких сонячні промені не доходять ніколи.
Дослідження, здійснене радіотелескопом Аресібо, дозволяє припустити, що в цих холодних та темних зонах є льодовики. Льодовиковий шар може досягати 2 м і вкритий шаром пилу.

Венера
         Планета Венера - є другою за рахунком планетою по віддаленості від головної зірки Сонячної системи - Сонця і найближчій по відношенню до Землі (відстань від Землі - близько 39 мільйонів кілометрів). Період обертання планети Венера близько 224,7 земних діб. Стародавні астрономи назвали цю планету на честь Венери, яка була богинею любові в римському пантеоні.

       Одна з давніх гіпотез народження планети Венера взята з міфології, яка стверджує, що Земля і Венера - сіамські близнюки, які були поділу після народження. Венеру в стародавні часи також називали сестрою Землі.
     Жовтень 1610 - Галілей помітив і зафіксував у Венери фази, схожі на місячні.
     Давні джерела приписують славу докази існування планети Венера - Піфагору. Він довів, що зірка, блискуча ввечері і дуже яскраво світиться вранці - це одне і те ж небесне тіло.
        У 18 столітті великий російський вчений Михайло Ломоносов відкрив на Венері наявність атмосфери
        Маса планети Венера по розрахункам учених - 4,87 × 1024кг, тобто орієнтовно складає 81,5% від земної маси.
За розмірами планета Венера дуже схожа з планетою Земля. Радіус Венери дорівнює 6051,8 кілометрів. Для порівняння - радіус Землі становить 6378 кілометрів. Таким чином радіус Венери складає десь 95% від земного.
Атмосфера и температура
     Атмосфера Венери складається в основному з вуглекислого газу (96%) і азоту (майже 4%). Водяна пара та кисень містяться в ній у слідових кількостях (0,02% і 0,1%). Венерианских атмосфера містить в 105 разів більше газу ніж земна [8]. Тиск у поверхні досягає 93 атм, температура - 750 К (475 ° C).
Внутрішня будова
Апарат «Магеллан»
Кратери на поверхні Венери
      Венера як і Меркурій є планетою, яка не має природних супутників. У 18 столітті з'явилася наукова гіпотеза, що колись супутником Венери був Меркурій, який пізніше був нею «втрачений». У 1976 році Том ван Фландерн (англ.) рос. і К. Р. Харрінгтон, на підставі математичних розрахунків, показали, що ця гіпотеза добре пояснює більші відхилення(ексцентриситет)орбітиМеркурія.
             Орбітальна швидкість (v) Венери дорівнює 35,02 км / с. Друга космічна швидкість (v2) Венери дорівнює 10,46 км / с. Екваторіальна швидкість обертання планети Венера складає 6,52 км / г.
    Венера-1
Маринер-4
Маринер- 2
Маринер-2
Маринер-10
Піонер-Венера-1
Піонер-Венера-2
Проходження по диску Сонця
    Так як Венера є внутрішньою планетою Сонячної системи по відношенню до Землі, її мешканець може спостерігати проходження Венери по диску Сонця, коли із Землі в телескоп ця планета постає у вигляді маленького чорного диска на тлі величезного світила. Однак це астрономічне явище - одне з найрідкісніших можливих для спостереження з поверхні Землі.
Життя на Венері
      Про можливість існування життя на Венері говорили десятиліттями, але з 1950 року це стало здаватися неможливим. Венера перебуває набагато ближче до Сонця, ніж Земля, температура її поверхні дуже висока і досягає +500 ° С (700 К), а також якщо врахувати той факт, що атмосферний тиск Венери в 90 разів вище тиску Землі і наявність пристойного парникового ефекту, роблять життя дуже малоймовірним явищем і тільки у верхніх шарах атмосфери, далеко від поверхні планети, умови віддалено прийнятні для підтримки життя.

Венера. Юпітер. Місяць. 02.12.2008
Місяць. Венера. Марс. 01.12.2002
Земля —
третя від Сонця  планета  Сонячної системи,  найбільша за діаметром, масою та щільністю серед планет земної групи.

Середня відстань від Землі до Сонця 150 млн.км. – названа  астрономічною одиницею (1 а.о.).
Земля – це єдине відоме на даний момент  тіло Сонячної системи, зокрема  і Всесвіту  взагалі, населене живими істотами. Земля оточена потужною газовою атмосферою. Основними компонентами якої є азот (N2) і кисень (O2).
Внутрішнябудова Землі:тверде внутрішнє ядро, розплавлене зовнішнє ядро і мантія, тверда кора
Земля взаємодіє з іншими об'єктами в Космосі, включаючи Сонце І Місяць. Земля обертається навколо Сонця і  робить навколо нього повний оберт  приблизно за 365,26 діб. Цей відрізок часу — сидеричний рік Землі.
За кожні 4 оберти накопичується ще одна доба, тому кожен 4-ий рік – високосний (додається одна доба).
І хоча він вважається супутником нашої планети, космічні дослідження показали, що з часів формування Сонячної системи Місяць був самостійним космічним тілом, що розвивається під впливом внутрішніх та зовнішніх факторів.
Місяць, найближче до Землі космічне тіло, знаходиться в сотні разів ближче до нас, ніж сусідні планети Венера та Марс.
Місяць почав своє обертання на орбіті навколо Землі приблизно 4,53 млрд  років тому.  Це стабілізувало  осьовий  нахил  планети.

Діаметр Місяця складає ¾ діаметра Землі, а маса – 1/81 земної маси. Відстань між центрами Місяця і Землі – 384 487 км.

Обертання системи Земля-Місяць відбувається навколо спільного центру мас, розташованого на відстані 1700 км над поверхнею Землі.
Період орбітального руху навколо Землі (сидеричний період обертання) 27,32 земної доби  збігається з періодом осьового обертання Місяця. Завдяки цьому Місяць завжди обернений до Землі однією півкулею (так звана видима сторона Місяця). Інша місячна півкуля завжди невидима. Вперше її сфотографувала автоматична станція “Луна-3” у 1959 році.
Видимий рух Місяця на тлі зірок супроводжується зміною зовнішнього вигляду нашого супутника (фази Місяця). Видимий край диска Місяця називається лімбом. Лінія, що розділяє освітлену і неосвітлену частини диска Місяця, називається термінатором.
Площини обертання Місяця і екліптики не співпадають, однак коли Місяць час від часу опиняється між Землею і Сонцем, відбуваються сонячні затемнення.
Місяць у момент повного місячного затемнення насправді позбавляється сонячного світла, тому повне місячне затемнення видно з будь-якої точки нічної півкулі Землі. Затемнення починається і закінчується одночасно для всіх географічних точок. Однак місцевий час цього явища буде різним. Так як рух відбувається  із заходу на схід, то першим входить у земну тінь лівий край Місяця.
На Місяці вже побували земляни. Перший крок на місячній поверхні зробив командир корабля “Аполлон-11” Ніл Амстронг на західній околиці Моря Спокою, на екваторі Місяця 29.07.1969 р.

Марс – четверта планета Сонячної системи, яка з періодом 687 земних діб рухається навколо Сонця на середній відстані 228 млн. км

За розмірами Марс майже вдвічі, а за масою – в дев’ять разів менший від Землі, сила тяжіння на Марсі становить 0,39 земної. Вісь його обертання нахилена до площини орбіти під кутом 25°, завдяки чому на Марсі відбувається зміна пір року, а тривалість доби лише на 20 хв. менша за земну

Марс має розріджену атмосферу. Це дозволяє вивчати його поверхню безпосередньо з Землі. Дві третини поверхні Марса займають світлі ділянки, які отримали назву материків, близько третини – темні ділянки, названі морями. Вони зберігають свою форму в часі, що дозволило скласти точні карти поверхні. Поблизу полюсів восени утворюються білі плями – полярні шапки, які зникають повністю або значно зменшуються в розмірах на початку літа.

Супутники Марса були відкриті в 1877 році американським астрономом Асафом Голлом, і названі на честь давньогрецьких міфологічних богів Фобоса та Деймоса, які уособлювали страх і жах, з огляду на їх незвичну форму.
Обидва супутника обертаються навколо своїх осей з тим же періодом, що й навколо Марса, тому завжди повернуті до планети однією й тією же стороною. Приливна дія Марса поступово сповільнює рух Фобоса, що врешті-решт призведе до падіння супутника на Марс. Деймос, навпаки, віддаляється від Марса.


title: Презентація на тему «Закони збереження в механіці» (варіант 2)

text:
Закони збереження в механіці
Учениці 10-А класу
Великокринківської ЗОШ
Попової Каріни
Задачі
Задача 1
Снаряд масою 20 кг, що летів горизонтально зі швидкістю 100 м/с, влучив у пісок на залізничній платформі і не розірвався. Якої швидкості набула платформа масою 8 т, якщо до падіння снаряда вона рухалася зі швидкістю 0,5 м/с у тому ж напрямі, що і снаряд?
Задача 2
Знайти імпульс тіла через 2 с та через 5 с після початку відліку часу, якщо маса тіла10 кг, а рух тіла описується рівнянням
Задача 3
Хлопчик масою 50 кг рухається до носа човна масою 150 кг зі
швидкістю 0,6 м /с відносно човна. З якими швидкостями рухаються при цьому човен і хлопчик відносно води? Опором води знехтувати.
Задача 4
Снаряд розірвався у верхній точці траєкторії на два уламки однакової
маси. Швидкість руху снаряда безпосередньо перед вибухом була     , а
швидкість руху одного з уламків відразу ж після вибуху               і напрямлена
вертикально вгору. Обчисліть значення і напрям швидкості         другого уламка в момент вибуху.
Задача 5
Яку швидкість відносно ракетниці матиме ракета масою 600 г, якщо гази масою  15 г вилітають з неї зі швидкістю 800 м/с ?
Задача 6
Сигнальна ракета масою 0,2 кг (разом з порохом) злітає на висоту 125 м. Вважаючи,що порох масою 50 г згорає миттєво,обчислити швидкість ракети та швидкість витікання газів.
Задача 7
У повітряно-реактивний двигун літака входить щосекунди в середньому 25 кг повітря й палива. Швидкість газів на вході двигуна становить 250 м/с , а на виході 500 м/с. Визначити силу тяги двигуна.
Задача 8
У ракеті загальна, загальна маса якої становить 600 г, є 350 г вибухової речовини.  На яку висоту підніметься ракета, якщо вся вибухова речовина згорає миттєво і вилітає зі швидкістю 300 м/с. Опір повітря в шість разів зменшує теоретично розраховану висоту підйому.
Задача 9
Футболіст веде м’яч полем, рухаючись зі швидкістю 4 м/с відносно поля. Визначте імпульс м’яча відносно: а) поверхні Землі; б) футболіста, що біжить назустріч м’ячу зі швидкістю 5 м/с; в) футболіста, який веде м’яч. Маса м’яча 1 кг .
Задача 10
Два легкорухомі візки масами 2 і 6 кг рухаються назустріч один одному зі швидкостями 2 і 3 м/с відповідно. Після зіткнення візки почали рухатись як одне ціле. Визначте модуль та напрямок швидкості руху візків після зіткнення.


Презентація на тему «Робота в електростатичному полі. Потенціал»


Презентація на тему «Закони руху планет» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Використання вакууму для створення ЕС»

text:
 Використання вакууму для створення ЕС

                                            Підготували учні 11-А класу ЗОШ №11 Криховецький Владислав і Баєв Станілав
Керівник: Балдинська Інна Петрівна

презентація
План
Що таке вакуум?;
Історія дослідження вакууму;
Властивості вакууму. Термоелектронна емісія;
Електровакуумна лампа;
Будова дії електровакуумної лампи;
Історія створення електровакуумної лампи;
Застосування електровакуумних ламп.

Що таке вакуум?
Ва́куум (від лат. vacuus — порожній) — багатозначний фізичний термін, який у залежності від контексту може означати:
Розріджений стан газу. Такий вакуум називають частковим. Розрізняють високий, середній і низький вакуум. Високим називається вакуум, при якому довжина вільного пробігу молекул газу перевищує лінійні розміри посудини, в якій міститься газ; якщо вільний пробіг молекул газу і лінійні розміри посудини є сумірними величинами, то вакуум називається середнім, а якщо вільний пробіг молекул газу менший за лінійні розміри посудини — низьким.
На практиці якість вакууму вимірюється в залишковому тиску. Високий вакуум відповідає тиску, нижчому за 10−3 мм.рт.ст. Максимально високий вакуум, якого можна досягти в сучасних лабораторіях, має тиск 10−13 мм.рт.ст..  простір, у якому речовини немає зовсім називають ідеальним вакуумом. Створення такого вакууму є принципово неможливим.

Дослідження вакууму розпочалися зі створення «торрічеллієвої порожнечі» італійським фізиком Еванджеліста Торрічеллі в середині 17 століття. Для отримання безповітряного простору Торрічеллі заповнив ртуттю тонку склянну трубку із запаяним кінцем, а потім опустив трубку відкритим кінцем униз в посудину, куди могла витекти ртуть. Як наслідок витікання частини ртуті з трубки, ртуть у трубці опустилася, а над нею утворився порожній простір. Запропонований Торрічеллі принцип використовується у ртутних барометрах оскільки рівень ртуті в трубці залишається таким, щоб зрівноважити атмосферний тиск.
Згодом , у відповідь на заперечення прихильників помилкових суджень Аристотеля, Блез Паскаль продемонстрував, що рівень ртуті змінюється з висотою.

Історія дослідження вакууму
Схематичне зображення ртутного барометра Торрічеллі з вакуумом над стовпчиком ртуті
Властивості вакууму. Термоелектронна емісія
Вакуум є ізолятором, струм в ньому може виникнути лише за рахунок штучного введення заряджених частинок, для цього використовують емісію (випускання) електронів речовинами.
Існування вільних електронів в металі - наслідок тісного сусідства атомів в речовині. Однак вільні ці електрони лише в тому сенсі, що вони не належать конкретним атомам, але належать речовині в цілому. Деякі з вільних електронів, опинившись в результаті хаотичного руху на поверхні металу, вилітають за його межі. Мікроділянку поверхні металу, який до цього був електрично нейтральним, здобуває позитивний некомпенсований заряд, під впливом якого вилетіли електрони повертаються в метал. Процеси вильоту - повернення відбуваються безперервно, в результаті чого над поверхнею металу утворюється змінна електронна хмара. Якщо емісія електронів відбувається, значить, деякі зовнішні впливи (нагрівання, освітлення) здійснили таку роботу
Тобто, Термоелектронна емісія - це властивість тіл, нагрітих до високої температури, випускати електрони.

Електровакуумна лампа
Електрова́куумна ла́мпа  — електровакуумний прилад, що призначений для різноманітних перетворень електричних величин шляхом утворення потоку електронів та його керуванням.
Дія ЕЛ базується на принципі термоелектронної емісії. У електровакуумній лампі емісія електронів відбувається у вакуумі із розжареної поверхні катода.
Будова дії Електровакуумної лампи
Історія створення електровакуумної лампи
В 1883 році Т.Едісон, експериментуючи з лампою розжарювання, встановив в ній додатковий електрод — анод. Коли на розжарену нитку (катод) був поданий від'ємний потенціал, а на анод позитивний потенціал, через лампу пішов струм, що створювали електрони, які емітував гарячий катод, за який правила нитка розжарювання. Це був перший ламповий діод. Він пропускав струм тільки в одному напрямі і широко використовувався для перетворення змінного струму в постійний. Для керування потоком електронів в балоні лампи між катодом і анодом почали поміщати металеві сітки, змінюючи електричний потенціал яких можна змінювати величину струму, що протікає через лампу.
Застосування електровакуумних ламп
Такі лампи широко використовувалися для підсилення і генерації електричних сигналів, а також перетворення частот сигналів. Вакуумні електронні лампи, які сьогодні можна побачити тільки в старих телевізорах і радіоприймачах, були в тому числі елементною базою комп'ютерів першого покоління. Головним недоліком електронних ламп було те, що пристрої на їх основі були досить громіздкими. Для живлення ламп необхідно було підводити додаткову енергію для розжарювання катоду (саме він є джерелом електронів, необхідних для утворення струму в лампі), а утворене ними тепло відводити. Наприклад, в перших комп'ютерах використовувалися тисячі ламп, які розміщувалися в металевих шафах і займали багато місця. Важила така машина десятки тонн.
Для забезпечення роботи такої ЕОМ була потрібна електростанція. Для охолоджування машини використовували потужні вентилятори у зв'язку з виділенням лампами величезної кількості тепла.
Залежно від кількості електродів, що міститься в лампі, лампи отримали відповідну назву (два електроди — діод, три — тріод, чотири — тетрод, п'ять — пентод і т.ін.). Незважаючи на чимало недоліків, електронні лампи й досі не витіснені з ринку напівпровідниковими приладами, а продовжують існувати і використовуватись у радіотехнічних та радіоелектронних пристроях. Наприклад, магнетронні генератори. Магнетрони також використовуються в НВЧ пічках.
Електронні лампи мають високу лінійність модуляційної кривої тому вони використовуються як підсилювальні елементи у сучасній аудіопрогравальній техніці. Також, лампові схеми продовжують використовуватися у підсилювачах для електрогітар. Обробка звуку лампою відрізняється від транзисторної, вона викликає підсилення парних гармонік і, звідси, високо поціновуваний професіоналами «ламповий звук».

Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Основы радиационной дозиметрии»

text:
Основы радиационной дозиметрии
Радиационная дозиметрия
Доза излучения — в физике и радиобиологии - величина, используемая для оценки воздействия ионизирующего излучения на любые вещества и живые организмы.
Радиационная дозиметрия
Приборы, служащие для измерения дозы ионизирующего излучения, получили название дозиметров.
Радиационный контроль является одним из основных элементов службы техники безопасности каждого предприятия или учреждения, имеющего дело с любыми источниками ионизирующих излучений. Целью такого контроля является получение с помощью различных приборов необходимой информации о состоянии радиационной обстановки и уровнях облучения персонала и населения.
Методы дозиметрии ионизирующих излучений
В зависимости от того, какие физические и химические изменения в веществе используют для регистрации излучений, различают следующие методы дозиметрии ионизирующих излучений:
ионизационный;
сцинтилляционный;
химический;
фотографический;
калориметрический;
термолюминесцентный и др.

Активность
Активность (А) – мера количества радионуклида в источнике или в любом веществе, включая организм человека.
Активность равна скорости радиоактивного распада ядер атомов радионуклида. Величина суммарной активности характеризует потенциальную радиационную опасность помещений, в которых ведутся работы с радиоактивными веществами.
Единица измерения СИ –  Бк (беккерель), равный 1 распаду в секунду. Внесистемная единица – Ки (кюри);
1 Ки = 37 ГБк = 3,7*10   с   .
10
-1
Экспозиционная доза
Основная характеристика взаимодействия ионизирующего излучения и среды – это ионизационный эффект. В начальный период развития радиационной дозиметрии чаще всего приходилось иметь дело с рентгеновским излучением, распространявшимся в воздухе. Поэтому в качестве количественной меры поля излучения использовалась степень ионизации воздуха рентгеновских трубок или аппаратов. Количественная мера, основанная на величине ионизации сухого воздуха при нормальном атмосферном давлении, достаточно легко поддающаяся измерению, получила название экспозиционная доза.
Экспозиционная доза
Экспозиционная доза определяет ионизирующую способность рентгеновских и гамма-лучей и выражает энергию излучения, преобразованную в кинетическую энергию заряженных частиц в единице массы атмосферного воздуха.
Экспозиционная доза – это отношение суммарного заряда всех ионов одного знака в элементарном объёме воздуха к массе воздуха в этом объёме.

В системе СИ единицей измерения экспозиционной дозы является кулон, деленный на килограмм (Кл/кг). Внесистемная единица – рентген (Р). 1 Кл/кг = 3880 Р
Поглощенная доза
При расширении круга известных видов ионизирующего излучения и сфер его приложения, оказалось, что мера воздействия ионизирующего излучения на вещество не поддается простому определению из-за сложности и многообразности протекающих при этом процессов. Важным из них, дающим начало физико-химическим изменениям в облучаемом веществе и приводящим к определенному радиационному эффекту, является поглощение энергии ионизирующего излучения веществом. В результате этого возникло понятие поглощенная доза.
Поглощенная доза
Поглощенная доза показывает, какое количество энергии излучения поглощено в единице массы любого облучаемого вещества и определяется отношением поглощенной энергии ионизирующего излучения на массу вещества.

За единицу измерения поглощенной дозы в системе СИ принят грэй (Гр). 1 Гр – это такая доза, при которой массе 1 кг передается энергия ионизирующего излучения 1 Дж. Внесистемной единицей поглощенной дозы является рад. 1 Гр=100 рад.
Эквивалентная доза
Изучение отдельных последствий облучения живых тканей показало, что при одинаковых поглощенных дозах различные виды радиации производят неодинаковое биологическое воздействие на организм. Обусловлено это тем, что более тяжелая частица (например, протон) производит на единице пути в ткани больше ионов, чем легкая (например, электрон).
При одной и той же поглощенной дозе радиобиологический разрушительный эффект тем выше, чем плотнее ионизация, создаваемая излучением. Чтобы учесть этот эффект, введено понятие эквивалентной дозы.
Эквивалентная доза
Эквивалентная доза рассчитывается путем умножения значения поглощенной дозы на специальный коэффициент — коэффициент относительной биологической эффективности (ОБЭ) или коэффициент качества.
Единицей измерения эквивалентной дозы в СИ является зиверт (Зв). Величина 1 Зв равна эквивалентной дозе любого вида излучения, поглощенной в 1 кг биологической ткани и создающей такой же биологический эффект, как и поглощенная доза в 1 Гр фотонного излучения.
Внесистемной единицей измерения эквивалентной дозы является бэр (биологический эквивалент рада). 1 Зв = 100 бэр.
Эффективная доза
Эффективная доза (E) - величина, используемая как мера риска возникновения отдаленных последствий облучения всего тела человека и отдельных его органов и тканей с учетом их радиочувствительности. Она представляет сумму произведений эквивалентной дозы в органах и тканях на соответствующие взвешивающие коэффициенты.
Эффективная доза
Одни органы и ткани человека более чувствительны к действию радиации, чем другие: например, при одинаковой эквивалентной дозе возникновение рака в легких более вероятно, чем в щитовидной железе, а облучение половых желез особенно опасно из-за риска генетических повреждений. Поэтому дозы облучения разных органов и тканей следует учитывать с разным коэффициентом, который называется коэффициентом радиационного риска. Умножив значение эквивалентной дозы на соответствующий коэффициент радиационного риска и просуммировав по всем тканям и органам, получим эффективную дозу, отражающую суммарный эффект для организма.
Эффективная доза
Взвешенные коэффициенты устанавливают эмпирически и рассчитывают таким образом, чтобы их сумма для всего организма составляла единицу.
Единицы измерения эффективной дозы совпадают с единицами измерения эквивалентной дозы. Она также измеряется в зивертах или бэрах.
Мощность дозы
Мощность дозы (интенсивность облучения) — приращение соответствующей дозы под воздействием данного излучения за единицу времени. Имеет размерность соответствующей дозы (поглощенной, экспозиционной и т. п.), делённую на единицу времени. Допускается использование различных специальных единиц (например, Зв/час, бэр/мин, Зв/год и др.).

Воздействие радиации на человека
Воздействие радиации на человека
Эффекты воздействия радиации на человека обычно делятся на две категории :    1) Соматические (телесные) - возникающие в организме человека, который подвергался облучению.    2) Генетические - связанные с повреждением генетического аппарата и проявляющиеся в следующем или последующих поколениях: это дети, внуки и более отдаленные потомки человека, подвергшегося облучению.
Воздействие радиации на человека
Воздействие радиации на человека
Различают пороговые (детерминированные) и стохастические эффекты. Первые возникают когда число клеток, погибших в результате облучения, потерявших способность воспроизводства или нормального функционирования, достигает критического значения, при котором заметно нарушаются функции пораженных органов. Зависимость тяжести нарушения от величины дозы облучения показана в таблице.
Воздействие радиации на человека
Воздействие радиации на человека
Стохастические (вероятностные) эффекты, такие как злокачественные новообразования, генетические нарушения, могут возникать при любых дозах облучения. С увеличением дозы повышается не тяжесть этих эффектов, а вероятность (риск) их появления. Для количественной оценки частоты возможных стохастических эффектов принята консервативная гипотеза о линейной беспороговой зависимости вероятности отдаленных последствий от дозы облучения с коэффициентом риска около 7 *10-2 /Зв.
Воздействие радиации на человека
 * Все население включает не только как правило здоровый работающий персонал, но и критические группы (дети, пожилые люди и т.д.)


title: Презентація на тему «Дисперсія світла» (варіант 2)

text:
Дисперсія світла
Спектр
Дисперсія світла
Дисперсією світла називається залежність показника заломлення n речовини від частоти (довжини хвилі ) світла або залежність фазової швидкості  світла в середовищі від його частоти .

Наслідком дисперсії є розклад у спектр пучка білого світла при проходженні його через призму.

Такий дослід вперше виконав у 1672 р. Ньютон. Схема досліду наведена на рис. 148. Промінь світла від Сонця проходить через малий круглий отвір       у ставні вікна, потім заломлюється в скляній призмі АВС і падає на аркуш білого паперу.
При цьому кругле зображення отвору       розтягується в кольорову смугу          , яку Ньютон назвав спектром.

Спектр

В оптиці спе́ктром (лат. spectrum — привид) називається сукупність монохроматичних випромінювань, що належать до складу складного випромінювання. Спектр випромінювання може описуватися графічною, аналітичною або табличною залежністю. Джерела випромінювання можуть мати суцільний, смугастий, лінійчатий спектр або спектр, що має суцільну та лінійчату складові.

Галузь фізики, яка вивчає оптичні спектри, називається спектроскопією. Прилади, якими вимірюються спектри, називаються спектрометрами.
Типи спектрів
Розрізняють спектр випромінювання й спектр поглинання тіла.
 Спектр випромінювання — це набір монохроматичних хвиль, які випромінює дане тіло. При вимірюванні спектру поглинання тіло опромінюють білим світлом і фіксують частоти променів, які пройшли через нього. Аналогічним чином вимірюється спектр відбиття — фіксуються частоти променів, відбитих тілом.
Дякую за увагу!

                                           Томнікова Дарина 7а


title: Презентація на тему «Швидкість світла»

text:
Швидкість світла
Підготували Семененко Анна та Рискаль Анна, учениці 10-Ф класу
Швидкість світла - абсолютна величина швидкості розповсюдження електромагнітних хвиль в вакуумі. В фізиці традиційно позначається латинською буквою "c". Швидкість світла у вакуумі - фундаментальна постійна, яка не залежить від вибору інерціальної системи відліку. Вона належить до фундаментальних фізичних постійних, які характеризують не просто окремі тіла, а властивості простору-часу в цілому. За сучасними уявленнями, швидкість світла у вакуумі - гранична швидкість руху частинок і поширення взаємодій.
Час поширення світлового променя в масштабній моделі Земля-Місяць. Для подолання відстані від поверхні Землі до поверхні Місяця світла потрібно 1,255 с.
c = 299 792 458 м/с.
Точна швидкість світла дорівнює:
У природі зі швидкістю світла поширюються (у вакуумі):

власне, видимий світло та інші види електромагнітного випромінювання ( радіохвилі, рентгенівські промені та ін)
імовірно - гравітаційні хвилі
глюони і всі безмасові частинки
можуть мати швидкість, що наближається майже впритул до швидкості світла (але все ж не досягаючи її точно), швидко розігнані частки (наприклад, на прискорювачі) або частинки космічних променів.
Швидкість світла в середовищі
У середовищі швидкість світла, тобто швидкість розповсюдження електромагнітних хвиль, змінюється через процеси поляризації атомів та молекул речовини. Відношення швидкості світла в середовищі й у вакуумі називають абсолютним показником заломлення  у цьому середовищі
Для електромагнітних хвиль із різною частотою показник заломлення різний. Це явище називається дисперсією світла. Розрізняють фазову швидкість світла, яка визначається показником заломлення, і групову швидкість.
Фазова швидкість світла характеризує зв'язок між довжиною хвилі й частотою. Вона визначається для необмежених у просторі плоских хвиль, які не можуть переносити інформацію. Фазова швидкість може перевищувати швидкість світла у вакуумі. При цьому принцип причинності не порушується.
Групова швидкість світла в середовищі характеризує процес розповсюдження хвильового пакету, яким може передаватися інформація. Групова швидкість завжди менша за швидкість світла у вакуумі, задовільняючи принцип причинності.
Методи визначення швидкості світла

Традиційні методи, які застосовуються для визначення швидкості світла, ґрунтуються на вимірюванні часу, протягом якого світло долає певний шлях. Однак із більшою точністю можна визначити швидкість світла з інших вимірювань: вимірювання співвідношення між величинами, зв'язок між якими визначається константою c. Прикладом таких вимірювань є незалежне визначення частоти та довжини хвилі певного випромінювання.
Досліди з визначення швидкості світла робив ще Галілео Галілей. Піднявшись із своїм учнем на вершини сусідніх гір, вони обмінювалися сигналами ліхтарів, визначаючи час затримки між надсиланням та отриманням сигналу. Потім цей дослід повторювали для більшої відстані між горами, щоб відняти час реакції людини. Галілей дійшов висновку, що швидкість світла набагато більша за можливості такого методу вимірювання.
Історично першу оцінку швидкості світла зробив Оле Ремер 1675 року. Ремер спостерігав затемнення супутників Юпітера й зауважив, що вони відбуваються не зовсім регулярно. За його спостереженнями відхилення досягало 22 хвилин від розрахункового. Зміни в ритмі затемнень відбувалися із певною закономірністю. У міру того як Земля (у її русі орбітою навколо Сонця) наближалась до Юпітера, затемнення Іо наставали все раніше й раніше очікуваного моменту, а з віддаленням Землі вони наставали дедалі пізніше. Ремер припустив, що така нерегулярність зумовлена різницею у відстані від між Юпітером і Землею, а, отже, зміною проміжку часу, який потрібен світлу, щоб досягнути Землі. 22 хвилини — це час, який потрібен світлу, щоб подолати відстань, яка дорівнює діаметру орбіти Землі. З урахуванням оцінки розмірів земної орбіти на той час, Ремер обчислив, що швидкість світла становить 214 тис. км/с. Таким чином, вперше вдалося отримати значення швидкості світла з непоганою точністю, а розбіжність із сучасними даними пояснюється похибкою в обчисленні часу затемнень — насправді затримка становить 17 хвилин. Принциповим для подальшого розвитку фізики стало не чисельне значення швидкості, а експериментальне підтвердження того, що швидкість світла скінчена.
Тахіони

Жодне тіло не може подолати бар'єр швидкості світла. Однак теоретично можливе існування частинок, які завжди рухаються з надсвітловою швидкістю. Такі частинки не могли б зменшити свою швидкість до досвітлової. З іншого боку, вони не можуть брати участь у передачі інформації, бо інакше порушився б принцип причинності. Ці гіпотетичні частинки отримали назву тахіонів.


title: Презентація на тему «Плазма та її властивості. Практичне застосування плазми»

text:
Плазма та її властивості. Практичне застосування плазми.
Виконувала:учениця 11-б класу НВК” школа – ліцей ” оріяна ”
Українець Марія

Плазма - це частково чи повністю іонізований газ, в якому густини позитивних і негативних зарядів майже збігаються. Плазма вважається четвертим станом речовини.
У повністю іонізованій плазмі електрично нейтральних атомів немає, тому плазма дуже добре проводить струм. У цілому плазма являє собою електрично нейтральну систему.
Поряд з нагріванням іонізація газу і утворення плазми можуть бути викликані різними способами, наприклад, бомбардуванням атомів газу швидкими зарядженими частинками. При цьому утворюється низькотемпературна плазма.

Через велику рухливість заряджених частинок у плазмі, вони легко переміщуються під дією електричного і магнітного полів, тому будь-які локальні порушення електронейтральності плазми швидко ліквідуються.
На відміну від нейтрального газу, між молекулами якого є короткодіючі сили, між зарядженими частинками плазми діють кулонівські сили, які порівняно повільно зменшуються з відстанню. Кожна частинка взаємодіє одночасно з багатьма навколишніми частинками.

Завдяки цьому частинки можуть брати участь не тільки в хаотичному тепловому русі, а і в упорядкованих (колективних) рухах. У плазмі легко збуджуються різні коливання й хвилі.
Провідність плазми підвищується зі зростанням ступеня іонізації. За високої температури повністю іонізована плазма за своєю провідністю наближається до надпровідників

Більшість речовини у Всесвіті перебу-ває у стані плазми. Перш за все у плазмовому стані перебуває речовина Сонця та інших зірок. Це високотемпературна плазма, що нагрівається термоядерними реакціями всередині світил. Плазмою є також зоряний вітер, зокрема сонячний вітер — потік іонізованої речовини із зірок.

Блискавка є прикладом природної плазми. Зазвичай, струм у блискавці досягає 30,000 ампер, а потенціал - до 100 мільйонів вольт. Блискавки випромінюють світло, радіохвилі, рентгенівські та гама-промені.[1] Температура плазми у блискавці може досягати ~28,000 Кельвінів і густина електронів може перевищувати 1024 м−3.
В земних умовах у стані плазми перебуває речовина іоносфери, завдяки плазмі спостерігається північне сяйво, плазма існує в блискавках, у вогнях святого Ельма. Полум'я теж здебільшого іонізує речовину, утворюючи плазму.
Вільні електрони в металах, які рухаються між додатньо зарядженими іонними остовами, теж можна вважати плазмою — їхня поведінка в зовнішніх електричних і електромагнітних полях аналогічна поведінці плазми.

Плазма у термоядерному реакторі
Плазмова лампа.
В зв'язку з перспективним використанням плазми в ядерному синтезі важливе значення має проблема її утримання в обмеженому об'ємі за допомогою зовнішнього магнітного поля.
Плазму застосовують також у термоелектронних і магнетоплазмодинамічних (МПД) генераторах — перетворювачах тепла безпосередньо на електричну енергію (минаючи перетворення в механічну).

Дякую за Увагу!!!


title: Презентація на тему «Роберта Гука»

text:
Презентацию по физике подготовила
Ученица 11-А класса
Специализированной школы № 11
Алдаркина Наиля
Биография Роберта Гука
Роберт Гук
Дата рождения: 18 июля 1635
Место рождения: Фрешуотер, Остров Уайт, Англия
Дата смерти: 3 марта 1703 (67 лет)
Место смерти:Лондон, Англия
Научная сфера: физика, химия, биология
Альма-матер: Крайст-Чёрч, Оксфорд
Научный руководитель: Роберт Бойль
Известен как: закон Гука, микроскопия, первым использовал слово клетка

Биография
Отец Гука, пастор, готовил его первоначально к духовной деятельности, но ввиду слабого здоровья мальчика и проявляемой им способности к занятию механикой предназначил его к изучению часового мастерства. Впоследствии, однако, молодой Гук получил интерес к научным занятиям и вследствие этого был отправлен в Вестминстерскую школу, где успешно изучал языки, но в особенности интересовался математикой и выказал большую способность к изобретениям по физике и механике.

Способность его к занятиям физикой и химией была признана и оценена учёными Оксфордского университета, в котором он стал заниматься с 1653 года; он сначала стал помощником химика Виллиса, а потом известного Бойля. C 1662 был куратором экспериментов при Лондонском Королевском обществе. В 1663 Королевское общество, признав полезность и важность его открытий, сделало его своим членом. В 1677-1683 был секретарём этого общества. С 1664 — профессор Лондонского университета.

Роберт Бойль
Герб Оксфордского университета

В 1665 публикует «Микрографию», где описаны его микроскопические и телескопические наблюдения, содержащую публикацию существенных открытий в биологии .

Микроскоп Гука (гравюра из «Микрографии»)

С 1667 Гук читает «Кутлеровские лекции» по механике. В течение своей 68-летней жизни Роберт Гук, несмотря на слабость здоровья, был неутомим в занятиях, сделал много научных открытий, изобретений и усовершенствований. Это произошло более 300 лет назад: он открыл клетки, женскую яйцеклетку и мужские сперматозоиды.
К числу открытий Гука принадлежат:
открытие пропорциональности между упругими растяжениями, сжатиями и изгибами, и производящими их напряжениями (закон Гука),
правильная формулировка закона всемирного тяготения (приоритет Гука оспаривался Ньютоном),
открытие цветов тонких пластинок,
идея о волнообразном распространении света, экспериментальное обоснование её открытой Гуком интерференцией света,
волновая теория света,
гипотеза о поперечном характере световых волн,
открытия в акустике,
теоретическое положение о сущности теплоты как движения частиц тела,
открытие постоянства температуры таяния льда и кипения воды,
закон Бойля (каков здесь вклад Гука — не до конца ясно),
живая клетка (с помощью усовершенствованного им микроскопа; Гуку же принадлежит сам термин «клетка»),
непосредственное доказательство вращения Земли.

Изобретения
         Изобретения Гука весьма разнообразны.
         Во-первых, следует сказать о спиральной пружине для регулирования хода часов; изобретение это было сделано им в течение времени от 1656 до 1658. По указаниям Гука часовой мастер Томпсон сделал для Карла II первые часы с регулирующей пружиной. Нидерландский механик, физик и математик Христиан Гюйгенс применил регулирующую спираль позже Гука, но независимо от него; зацепляющие части, придуманные ими, неодинаковы. Идею о применении конического маятника к регулированию часов Гук приписывал себе и оспаривал первенство у Гюйгенса. В 1666 он изобрёл спиртовой уровень, в 1665 представил королевскому обществу малый квадрант, в котором алидада перемещалась помощью микрометренного винта, так что представлялась возможность отсчитывать минуты и секунды; далее, когда найдено было удобным заменить диоптры астрономических инструментов трубами, он предложил помещать в окуляр нитяную сетку.

Вообще Гук сделал немало усовершенствований в конструкции телескопов диоптрических и катоптрических; стёкла он шлифовал сам и много занимался наблюдениями; между прочим, он обратил внимание на пятна на поверхности Юпитера и Марса и по движению их определил, одновременно с Джованни Кассини, скорости вращений этих планет вокруг осей. В 1684 изобрёл первую в мире систему оптического телеграфа. Изобрёл множество различных механизмов, в частности для построения различных геометрических кривых (эллипсов, парабол). Предложил прототип тепловых машин.

Кроме того, он изобрёл оптический телеграф, термометр-минима, усовершенствованный барометр, гигрометр, анемометр, регистрирующий дождемер; делал наблюдения с целью определить влияние вращения Земли на падение тел и занимался многими физическими вопросами, например, о взвешивании воздуха, об удельном весе льда, изобрёл особый ареометр для определения степени пресности речной воды. В 1666 Гук представил Королевскому обществу модель изобретённых им винтовых зубчатых колёс. Эти винтовые колёса известны теперь под именем Вайтовых колёс. Карданово сочленение, служащее для подвеса ламп и компасных коробок на судах, Гук применил для передачи вращений между двумя валами, пересекающимися под произвольным углом. Установив постоянство температур замерзания и кипения воды, вместе с Гюйгенсом, около 1660 предложил эти точки в качестве реперных для шкалы термометра.

Другие достижения Гук был главным помощником Кристофера Рена при восстановлении Лондона после великого пожара 1666. В сотрудничестве с Реном и самостоятельно построил в качестве архитектора множество зданий (например, Гринвичскую обсерваторию, церковь Вилленского прихода в Милтон Кинсе).

Вилленская церковь в Милтон Кунсе.

Гук сотрудничал с Реном в строительстве лондонского Собора св. Павла. Внёс серьёзный вклад в градостроительство, предложив новую схему планировки улиц при восстановлении Лондона.

Рэглей Холл (Ragley Hall), спроектированный Гуком

Спасибо за внимание!


title: Презентація на тему «Електричний струм у металах» (варіант 1)

text:
Електричний струм у металах
Електричний струм - це упорядкований рух заряджених частинок.

Напрямок електричного струму співпадає з напрямком руху позитивних зарядів

Зарядженні частинки

Електрони
Протони
Іони
(катіони, аніони)
УМОВИ ІСНУВАННЯ ЕЛЕКТРИЧНОГО СТРУМУ:
Наявність вільних носіїв заряду;
Наявність різниці потенціалів (електричного поля);
Наявність сторонніх сил, які підтримують різницю потенціалів і переміщують заряд по замкненому контуру.

Речовини за здатністю проводити електричний струм поділяються  на:
Діелек-трики
Провід-ники
Приклади: метали, грунт, розчини лугів і кислот у воді, графіт, тіло людини, тварини

Провідники – це речовини, що мають вільні заряди, тобто проводять електричний струм

Діелектрики – це речовини, що не мають вільних заряджених частинок, тобто не проводять електричний струм
Приклади: ебоніт, янтар, смола, порцеляна, гума, пластмаса, шовк, капрон та інші
Сила струму
Мідний провідник з поперечним перерізом  S, по якому проходить струм

Для металів характерний металічний тип зв’язку, суть якого полягає в тому, що атоми металів легко віддають зовнішні електрони, які переміщуються вільно по всій масі шматка металу. Атоми металів, що віддали електрони, стають позитивно зарядженими іонами. Останні притягують до себе електрони, що вільно рухаються. Одночасно інші атоми металу також віддають електрони. Отже, всередині шматка металу постійно циркулює “електронний газ”, який міцно зв’язує між собою всі атоми металу. Такий особливий тип хімічного зв’язку обумовлює фізичні та хімічні властивості металів. Іони розміщуються шарами у певному порядку один відносно одного, утворюючи певний тип кристалічної ґратки.

Властивості металів зумовлені насамперед особливостями будови кристалічних ґраток металів, міцністю зв’язку, будовою атомів.

 Фізичні властивості металів
 До таких властивостей металів належать:
Блиск
Твердість
Пласти-чність
Ковкість
Тепло-    та електропровідність
Температура плавлення
Густина
Найважливішою фізичною характеристикою металічного стану є електрична провідність. Вона зумовлена наявністю рухливих електронів у кристалічній ґратці металів. Тому метали відносять до провідників І роду. За звичайних умов найкращу електропровідність має срібло, на другому місці – мідь, далі – алюміній. Метали з високою електропровідністю мають і високу теплопровідність, яка також пояснюється можливістю переміщення електронів.

Дослідне підтвердження електропровідності металів

   У 1899 р. К. Рікке на трамвайній підстанції у Штутгарті вмикав у головний провід, яким подавалося живлення трамвайним лініям, послідовно три металевих циліндри, тісно притиснутих один до одного торцями: два крайніх — мідних, а середній — алюмінієвий. Через ці циліндри понад рік проходив електричний струм. У результаті точного зважування виявилося, що дифузія вметалах не відбулася: в мідних циліндрах не було атомів алюмінію і навпаки.Таким чином, К. Рікке довів, що під час проходження провідником електричного струму йони не переміщуються, а в різних металах переміщуються лише електрони. Отже, електричний струм у металевих провідниках створюється впорядкованим рухом електронів.

Отже, заряд в металах переноситься не іонами.
Дякую за увагу    Виконала Скакалова Олександра 11-А


title: Презентація на тему «Будова ядерного реактора»

text:
Будова ядерного
реактора
Введення
Ядерний реактор - це пристрій, в якому здійснюється керована ланцюгова ядерна реакція, що супроводжується виділенням енергії. Перший ядерний реактор побудований в грудні 1942 в США під керівництвом Е. Фермі. Першим реактором, побудованим за межами США, став ZEEP, запущений в Канаді 5 вересня 1945. В Європі першим ядерним реактором стала установка Ф-1, яка запрацювала 25 грудня 1946 в Москві під керівництвом І. В. Курчатова.
До 1978 в світі працювало вже близько сотні ядерних реакторів різних типів. Складовими частинами будь-якого ядерного реактора є: активна зона з ядерним паливом, зазвичай оточена відбивачем нейтронів, теплоносій, система регулювання ланцюгової реакції, радіаційний захист, система дистанційного управління. Основною характеристикою ядерного реактора є його потужність. Потужність в 1 МВт відповідає ланцюгової реакції, в якій відбувається 3 10 16 актів ділення в 1 сек.
Ядерний реактор.
Історія
Ланцюгова реакція поділу ядер була вперше здійснена в грудні 1942. Група фізиків Чиказького університету, очолювана Е. Фермі, створила перший у світі ядерний реактор, названий "Чиказької стесом"(Chicago Pile-1, CP-1). Він складався з графітових блоків, між якими були розташовані кулі з природного урану і його двоокису. Швидкі нейтрони, що з'являються після ділення ядер U, сповільнювалися графітом до теплових енергій, а потім викликали нові поділу ядер. Реактори, подібні СР-1, в яких основна частка ділень відбувається під дією теплових нейтронів, називають реакторами на теплових нейтронах. До їх складу входить дуже багато сповільнювача в порівнянні з ядерним паливом.
Заснований на свідоцтві очевидця малюнок, що зображає запуск "Чиказької дровітні".
Історія
В СРСР теоретичні та експериментальні дослідження особливостей пуску, роботи та контролю реакторів були проведені групою фізиків і інженерів під керівництвом академіка І. В. Курчатова. Перший радянський реактор Ф-1 був побудований у Москві.
Цей реактор виведений в критичний стан 25.12.46р. Реактор Ф-1 був набраний з графітових блоків і мав форму кулі діаметром приблизно 7,5 м. У центральній частині кулі діаметром 6 м по отворах в графітових блоках розміщені уранові стрижні. Реактор Ф-1, як і реактор CP-1, не мав системи охолодження, тому працював на дуже малих рівнях потужності. Результати досліджень на реакторі Ф-1 стали основою проектів більш складних по конструкції промислових реакторів. В 1948 введено в дію реактор І-1 з виробництва плутонію, а 27.06.54р вступила в дію перша в світі атомна електростанція електричною потужністю 5 МВт у м. Обнінську.
Будова ядерного реактора
У переважній більшості існуючих ядерних реакторів для підтримання ланцюгової реакції поділу ядер атомів палива використовуються повільні (теплові) нейтрони. Проте, вже є ядерні реактори, які працюють і на швидких нейтронах.
Основною частиною ядерного реактора є активна зона, в якій певним чином розташовані тепловиділяючі елементи з ядерним паливом, сповільнювач нейтронів та нейтроно-поглинаючі стержні, за допомогою яких здійснюється управління ланцюговою реакцією ядерного поділу. Для відведення тепла від тепловидільних елементів через активну зону безперервно прокачується теплоносій.

Як ядерне паливо у більшості реакторів використовується природний уран, збагачений ізотопом з масовим числом 235 у вигляді діоксиду. Ступінь збагачення складає декілька відсотків (максимально до 6 %).
До сповільнювачів відносяться речовини, які в значній мірі зменшують енергію, а разом з тим і швидкість нейтронів (графіт, легка і важка вода та інші).
Регулюючі стержні та стержні аварійного захисту містять в собі речовини, що добре поглинають нейтрони (бор, кадмій, гафній та інші).
Теплоносіями можуть служити вода (легка або важка), газ (гелій, азот, двоокис вуглецю), рідкий метал (натрій) та деякі інші речовини.
Будова ядерного реактора
1. Активна зона. У ній знаходяться: ядерне паливо - збагачений уран-235; сповільнювач нейтронів (вода). 2. Для управління реакцією служать регулюючі стрижні. 3. Теплообмінник. 4. Активна зона оточена відбивачем з берилію і захисною оболонкою з бетону
БУДОВА ЯДЕРНОГО РЕАКТОРА
Основна характеристика реактора - його вихідна потужність. Потужність в 1 МВт відповідає ланцюгової реакції, при якій відбувається 3.1016 поділок в 1 сек.
Принцип дії ядерного реактора
Ланцюгова реакція, яка відбувається в урані й деяких інших речовинах, є основою для перетворення ядерної енергії на інші види енергії (теплову, електричну). Під час цієї реакції безперервно з'являються нові й нові осколки ядер, які летять із великою швидкістю. Якщо шматок урану занурити в холодну воду, то осколки гальмуватимуться у воді й нагріватимуть її. У результаті холодна вода стане гарячою або навіть перетвориться на пару. Саме так працює ядерний реактор, у якому відбувається процес перетворення ядерної енергії на теплову.
У реальних ядерних реакторах ядерне паливо (уран або плутоній) розміщують усередині так званих тепловидільних елементів (ТВЕЛів). Продукти поділу нагрівають оболонки ТВЕЛів, і ті передають теплову енергію воді, яку в даному випадку ще називають теплоносієм. Отримана теплова енергія перетворюється далі на електричну подібно до того, як це відбувається на звичайних теплових електростанціях.
Принцип дії ядерного реактора
Перетворення енергії.


Презентація на тему «Ядерна енергетика» (варіант 5)


Презентація на тему «Електроліз» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Активність радіонуклідів»

text:
Активність  радіонуклідів
Підготувала
Учениця 11 А класу
Коваленко Альона
Радіоактивність — це здатність ядер деяких хімічних елементів довільно перетворюватися на ядра інших елементів з випромінюванням мікрочастинок.Залежно від того, які частинки випромінюються під час радіоактивного розпаду, розрізняють а-розпад, р-розпад та інші види розпадів. Встановлено, що радіоактивні перетворення ядер підкорюються так званим правилам зміщення, які вперше сформулював англійський учений Фредерік Содді (1877-1956).
Активність вимірюється в Бекерелях (Бк).
1Бк – це одно ядерне перетворення в секунду.
Несистемною одиницею є Кюрі.
Кюрі – одиниця активності радіонуклідів, в яких за 1с відбувається  актів розпаду (активність 1г радію-226 дорівнює 1 Кі).
Розпад ядер

випромінювання

β - розпад
α- розпад
Перетворення на ядро іншого елемента
Правила зміщення
 Під час а-розпаду нуклонне число ядра атома зменшується на 4, а протонне — на 2, тому утворюється ядро елемента, порядковий номер якого в періодичній таблиці на 2 одиниці менший, ніж порядковий номер вихідного елемента.Наприклад, відомо, що Радон (2^Кп) є                        а-радіоактивним (випускає ядра атома Гелію). Тому в результаті а-розпаду Радону утворюється елемент, який має порядковий номер 84 (розташований на 2 клітинки ліворуч від Радону),— це Полоній:2
.    Під час р-розпаду нуклонне число ядра атоми залишається не-змінннм, а протонне збільшується на І, тому утворюється ядро. Наприклад, Торій ( ЖІТІі ) < |( радіоактинпим елементом (нипроміння електрони). Тому під чаї- |1 розпаду Торію утворюється Протактиній елемент із порядковим номером 91 (розташований на 1 клітинку праворуч від Торію):Оскільки в результаті радіоактивних перетворень народжуються нові елементи, учені назвали цей процес (за аналогією з хімією) ядерними реакціями.
Період розпаду
Активність радіоактивної речовини характеризують періодом розпаду.
Період піврозпаду — це фізична величина, що дорівнює часу, протягом якого розпадається половина наявної кількості ядер даного радіонукліда.Період піврозпаду зазвичай позначають символом Т. Одиниця періоду піврозпаду в СІ — секунда (с).
Стала радіоактивногорозпаду  радіонукліда
Стала радіоактивного розпаду  радіонукліда використовується для характеристики радіоактивного розпаду

Позначається символом  λ.

Стала радіоактивного розпаду пов’язана з періодом напіврозпаду співвідношенням:
λ = 0,69
   Т
Одиниця вимірювання сталої радіоактивного розпаду -
1
с
Стала радіоактивного розпаду деяких радіонукладів
Активність радіонуклідного зразка
  Фізична величина, яка чисельно дорівнює кількості розпадів, що відбуваються в певному радіонуклідному зразку за одиницю часу, називають активністю радіонуклідного зразку.
 одиницею активності в СІ є бекерель(Бк).
 1 Бк – це активність такого зразка, в якому за 1 секунду відбувається 1 акт розпаду
Кюрі( Кі): 1 Кі=3, 7×1010

Якщо на даний момент часу у зразку міститься деяка кількість N атомів радіонукліда, то активність А даного радіонуклідного зразка можна обчислити за формулою:
 А=λ*N
Дякую за Увагу!


title: Презентація на тему «Види самостійних газових розрядів»

text:
Презентація на тему: “Види самостійних газових розрядів”
підготувала:
учениця 11М класу
Бережна Тамара
Тлііючий розряд — тип газового розряду із неоднорідним розподілом електричного поля між катодом і анодом.Це самостійний розряд, в якому катод випромінює електрони внаслідок бомбардування позитивними йонами й високоенергетичними світловими квантами.При тліючому розряді проміжок між катодом і анодом розділяється на області, що характеризуються різною яскравістю, і в яких відбуваються різні процеси. Основний спад напруги при тліючому розряді відбувається поблизу катода. Його називають катодним падінням потенціалу.
Коронний розряд— тип газового розряду, що виникає в сильних неоднорідних електричних полях навколо електродів із великою кривизною в газах із доволі високою густиною.Коронний розряд проявляється візуально у вигляді світіння навколо гострих кутів електрода. Напруженість електричного поля, необхідна для виникнення коронного розряду, повинна перевищувати 3×104 В/см. Сильне неоднорідне поле повинно виникнути навколо лише одного електрода, інший може бути віддаленим, його роль можуть виконувати будь-які заземлені предмети.Якщо коронний розряд виникає навколо негативного електрода, то корона називається «негативною», якщо навколо позитивного електрода — позитивною. Механізми виникнення позитивної й негативної корони різні.
Іскровий розряд має вигляд яскравих зигзагоподібних розгалужених ниток — каналів іонізованого газу, які пронизують розрядний проміжок і зникають, замінюючись новими. Супроводжується виділенням великої кількості теплоти і яскравим свіченням газу. Явища, які характеризують даний розряд, викликаються електронними та іонними лавинами, що виникають в іскрових каналах, де тиски збільшуються до сотень атмосфер, а температура підвищується до 10000°С. Прикладом іскрового розряду є блискавка.
Дуговий розряд — вид самостійного газового розряду, який виникає за високої температури між електродами, розведених на невелику відстань і супроводжується яскравим світінням у формі дуги.Для дугового розряду характерні велика густина струму і напрузі між електродами порядку кількох десятків вольт. Він є результатом інтенсивного викидання термоелектронів розжареним катодом. Електрони прискорюються електричним полем і спричинюють ударну іонізацію молекул газу, тому електричний опір газового проміжку між електродами невеликий. При збільшенні сили струму дугового розряду провідність газового проміжку настільки сильно збільшується, що напруга між електродами дуги спадає (спадна вольт-амперна характеристика). Температура катода (при атмосферному тиску) досягає 3000 °C. бомбардування електронами анода створює в ньому заглиблення — кратер дуги з температурою близько 4000 °C (при тиску 760 мм рт. ст.). Температура газу в каналі електричної дуги 5 000-  6 000°С. якщо дуговий розряд проходить при порівняно низькій температурі катода (наприклад, ртутна дугова лампа), то основну роль грає холодна емісія електронів із катода.
Дуговий розряд використовується при зварюванні й різці матеріалів, в електричних печах, дугових лампах тощо.
Блискавка — електричний розряд між хмарами або між хмарою і землею.В процесі утворення опадів у хмарі відбувається електризація крапель або льодяних частинок. Внаслідок сильних висхідних потоків повітря в хмарі утворюються відокремлені області, заряджені різнойменними зарядами. Коли напруженість електричного поля у хмарі або між нижньою зарядженою областю і землею досягає пробійного значення, виникає Блискавка. Блискавки поділяються на лінійні, плескаті, кулясті і чоткові. Лінійні блискавки спостерігають часто, а кулясті та чоткові — дуже рідко.
Куляста блискавка — сферичний розряд, який існує в атмосфері довгий час. Це здебільшого куля діаметром 10—20 см(але іноді може з`являтися у вигляді груші або яйця), червонуватого світіння, яка повільно рухається у повітряній течії і супроводжується свистячим або шиплячим звуком. Куля може існувати від декількох секунд до декількох днів. Але сам процес зародження блискавки ніхто не бачив, тому ми не можемо сказати справжній вік блискавки. У момент зникнення куля часто вибухає, спричинюючи великі руйнування і залишаючи по собі хмарку, яка має гострий запах. Куля може проходити через вузькі отвори та уникати перепони, тому вона може злегкістю проникнути в дім. Якщо Ви зустріли кулясту блискавку, не треба від неї бігти, тому що Ви створюєте потік повітря, який рухається з тією ж швидкістю що і Ви. Якщо Ви зустріли блискавку у себе вдома, то найкращим рішенням буде від неї сховатися у іншій кімнаті, зачинивши двері.
Найкраще вивчена лінійна блискавка, яка є іскровим розрядом. Під впливом електричного поля вільні електрони, які завжди є в атмосфері, набувають великої швидкості і при зіткненні з молекулами іонізують їх. Внаслідок цього у повітрі збільшується кількість електронів, які знову розганяються електричним полем і в свою чергу спричиняють іонізацію молекул.У вузькому каналі повітря лавиноподібно збільшується кількість електронів, що рухаються від хмари до землі. Цим іонізованим каналом, як у провіднику, із хмари починають витікати заряди. Виникає т. з. лідер блискавки, який пробігає 50—100 м і зупиняється. Потім він відразу ж відновлюється у тому ж каналі і пробігає ще таку ж відстань. Так триває доки лідер не досягне землі.
Плеската блискавка являє собою тихий розряд у хмарах, коли в них немає достатніх зарядів для утворення лінійної блискавки. Цей вид блискавки не супроводжується громом.
Чоткова блискавка - один з найменш вивчених типів блискавки. Являє собою різновид лінійної блискавки, проте частина імпульсів не проявляється та між проявленням кожного нового існує проміжок у часі та просторі. Виглядає як пунктирна лінійна блискавка. Серед проблем вивчення — дуже низька частота проявлення таких блискавок.Блискавки утворюють в атмосфері електромагнітні коливання, т. з. атмосферики, які перешкоджають радіозв'язку, особливо на довгих і середніх хвилях.


title: Презентація на тему «Електрична дуга»

text:
Електрична
дуга,
дуговий розряд
Дуговий розряд 3000В

Дуговий розряд 600В між волосинками багатожильного проводу.
Розподіл температури в різних
ділянках шнура електричної дуги

Дугові печі
Прожектор
Проектор
Кварцова лампа
Дугова ртутна лампа
Електродугове

 зварювання
   Електродугове ручне зварювання вкритим електродом
Електрозварювання (дуговий розряд)
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Сила Лоренца» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Ядерна енергетика» (варіант 1)

text:
Ядерна енергетика
Фізика 9 клас
Підготувала
Олінська Дарія
Атомна енергетика України
Україна належить до тих країн світу, в яких завдяки наявності високих технологій і висококваліфікованих інженерів та вчених створена й успішно розвивається атомна енергетика. На сьогодні в країні працюють чотири атомні електростанції: Південноукраїнська, Хмельницька, Рівненська (рис. 1.1), Запорізька.
Рис.1.1
На цих АЕС діють 15 атомних енергоблоків, загальна потужність яких становить 13 580 МВт. На атомні електростанції припадає близько половини електроенергії, що виробляється в країні.
Обслуговуються АЕС багатотисячними колективами висококваліфікованих фахівців. Фактично навколо кожної з українських АЕС виросло невелике місто.
Наявність в Україні джерел електроенергії, які працюють на ядерному паливі, безперечно, пом'якшує дедалі більший дефіцит «звичних» енергоносіїв: газу, нафти, кам'яного вугілля.
Чорнобильська трагедія
26 квітня 1986 р. позначене чорними барвами в історії України. Саме того дня стався вибух на 4-му енергоблоці Чорнобильської атомної електростанції .

Вибух призвів до пожежі на 4-му енергоблоці й до катастрофічного викиду радіоактивних речовин. Корпус реактора почав працювати як величезна піч, виносячи радіоактивний дим в атмосферу. Вітри рознесли цей дим на багато сотень і тисяч кілометрів. Наприклад, навіть у Швеції зафіксували підвищення рівня радіації.
З катастрофою таких масштабів людство раніше не стикалося, тому пожежу не вдалося зупинити швидко. У результаті цілі регіони в Росії, Україні, Білорусі виявилися радіаційно забрудненими, а з 30-кілометрової зони навколо станції було евакуйовано все населення.
Героїчними зусиллями вдалося локалізувати пожежу, а потім побудувати над зруйнованим реактором так званий саркофаг — бетонну конструкцію, яка захищає від подальшого поширення радіаційного забруднення.

Фахівці всіх республік Радянського Союзу кинулися рятувати ситуацію. Особливу роль у зменшенні масштабів трагедії відіграли пожежники. Ціною свого життя вони запобігли поширенню пожежі на інші реактори Чорнобильської АЕС.

Ядерна енергетика сьогодні
Розвиток людського суспільства нерозривно пов’язаний з використанням
природних ресурсів нашої планети, з споживанням різних видів енергії  в все
зростаючих  масштабах. Усі здобутки сучасної цивілізації - величезна
різноманітність товарів, різний за швидкістю і комфортом транспорт, космічні
польоти і т.д. - можливі завдяки тій величезній кількості штучної енергії,
яку виробляє людство.
В основі виробництва  теплової та електричної енергії лежить  процес
спалювання  копалин енергоресурсів –вугілля, нафти, газу.
Масштаб  добутку та витрачання копалин енергоресурсів, металів,
споживання води, повітря для  виробництва необхідної людству
кількості енергії величезний, а запаси ресурсів, обмежений. Особливо
гостро стоїть проблема швидкого вичерпування  запасів органічних
природних енергоресурсів, так як більшість ресурсів не відновлюється,
по крайній мірі, в помітній кількості.
В історії людства не  було наукової події, більш видатної
за своїми наслідками,ніж відкриття  ділення  ядер урану.
Цей винахід  прибавив  до запасів енергетичних копалин  палива
істотний вклад ядерного палива. Запаси урану у земній корі
Оцінюються величезним числом  1014 тонн. Але основна маса
цього багатства  знаходиться у розсіяному стані  – у гранітах, базальтах.
У водах світового океану кількість урану досягає 4*109 тонн. Але
багатих родовищ урану, де добуток був би недорогим, відомо порівняно небагато.
Тому масу ресурсів урану, котру можна здобути  при сучасній технології та при
помірних цінах, оцінюють у 108 тонн. Людина отримала у своє
розпорядження величезну, ні з чим незрівнянну силу, нове могутнє джерело
енергії, закладене  в ядрах атомів, - ядерну енергію.
Науково - технічний прогрес визначається  розвитком енергетики країни.

Енергетика  - найважливіша галузь народного господарства, яка охоплює
енергетичні ресурси, вироблення, перетворення, передачу та використання
різноманітних видів енергії. Це  основа економіки країни.
До складу енергетичної галузі України входять 5 атомних електричних станцій
(АЕС) встановленою потужністю 12.818 млн. КВт, 8 гідроелектростанцій (ГЕС)
встановленою потужністю 4.7 млн. КВт, теплові електростанції (ТЕС),
встановленою потужністю 36.5 млн. КВт, а також системоутворююча та
розподільча  мережі довжиною понад  1 млн. км.
Всі електростанції України діляться на 4 види:
теплові електростанції, які працюють на твердому, рідкому та газоподібному паливі.
гідравлічні, які використовують гідроресурси та поділяються на
 гідроелектростанції , гідростимуляційні та припливні ;
атомні, які в виді палива використовують збагачений уран або інші
 радіоактивні елементи;
електростанції, які використовують нетрадиційні джерела енергії. Серед них
 перспективними  є  вітрові та сонячні.
В структурі виробництва електроенергії ТЕС складає 40,9%, ГЕС - 10,7%, АЕС -
45,4%,  3% електроенергії вироблено іншими малими станціями.

Проблеми ядерної енергетики
Створюючи знаряддя праці, технологію виробництва, використовуючи сировину, нарешті, оволодівши атомною енергією, людство мимоволі поставило під загрозу сам факт свого існування, так як розщеплення атомного ядра – це найнебезпечніший з процесів, відомих людині. З його допомогою можна обернути Землю на пустелю, але й можна примусити пустелю зацвісти буйним цвітом.

Теоретично ядерна енергія
близька до ідеальної.
Вона ефективна і недорога.
У добу, коли нафтові запаси
обмежені, атомна енергетика
забезпечує незалежність
тієї чи іншої країни від країн –
Експортерів нафти. Проте
найпалкіші прихильники
ядерної енергетики визнають,
що з її виробництвом пов’язано
чимало проблем.

За кількістю ядерних реакторів Україна посідає 9 місце у світі та 5 в Європі. Всі реактори типу ВВЕР. Управління ядерною промисловістю в Україні представлено Державним департаментом ядерної енергетики, що є частиною Міністерства енергетики України. Крім того в 1996 році була заснована Національна компанія ядерної енергетики «Енергоатом» для поліпшення енергозабезпечення промисловості та суспільного сектору, підвищення якості діяльності атомних електростанцій, забезпечення їх конкурентоспроможності в умовах енергетичного ринку. «Енергоатом» охоплювала п'ять атомних електростанцій: Запорізька АЕС, Південноукраїнська АЕС, Рівненська АЕС, Хмельницька АЕС, Чорнобильська АЕС. Відповідно до Постанови кабінету міністрів України від 25 квітня 2001 р. Чорнобильську АЕС виведено зі складу НАЕК «Енергоатом». У 2000 році атомні електростанції згенерували 46,3 % загальної електроенергії України. 1977-й рік — рік народження української атомної енергетики. У промислову експлуатацію введено перший енергоблок Чорнобильської АЕС. Зростаюча потреба в електроенергії, прагнення замінити теплові та гідроелектростанції на потужніші — атомні, сприяли їх швидкому будівництву.
Енергогенеруючі українські АЕС:
Запорізька АЕС (рис.)
Південноукраїнська АЕС
Рівненська АЕС
Хмельницька АЕС
Недобудовані АЕС:
Харківська АТЕЦ
Одеська АТЕЦ
Кримська АЕС (рис.)
Чигиринська АЕС

Сировина
Задоволення потреб сировини для атомної енергетики на 30 % досягається за рахунок розробки нині діючих родовищ — Ватутінського, Центрального та Мічурінського і введення в дію Новокостянтинівського родовища.

Загальний стан уранової мінерально-сировинної бази задовільний. Основу її становлять великі за запасами родовища урану в натрових метасоматитах. Однак уранові руди цього типу бідні за якістю. Добутий уран через відносно високу собівартість (40 — 80 доларів США за кілограм) не може конкурувати на світовому ринку.

Друге місце за своїм промисловим значенням займають родовища у вуглисто-піщаних відкладах палеогену. Частина родовищ — Девладівське у Дніпропетровській області. Братське у Миколаївській області — практично розроблені за методом кислотного підземного вилуговування. Хоча окремі родовища цього типу невеликі за запасами, але їх загальні ресурси значні. На сьогодні експлуатацію цих родовищ припинено головним чином через екологічні проблеми. Однак у світовій практиці застосовується содово-кисневе вилуговування, яке не створює екологічних проблем.
Переваги
Проблеми
Ядерна енергія
 Економія органічного палива
Малі маси пального
Отримання великої потужності з одного реактора
 Низькі транспортні витрати енергії
Відсутність потреби в атмосферному повітрі
АЕС не забруднюють атмосферу, не вимагають створення великих водосховищ, що займають великі площі

Безпека реактора (можливість аварії з розгоном реактора, радіоактивні викиди в навколишнє середовище)
Радіоактивні відходи (утилізація відпрацьованого палива)
Особливості ремонту
 Складність ліквідації ядерного енергетичного об'єкта
 Висока кваліфікація і відповідальність кадрів
 Доступність для тероризму і шантажу з катастрофічними наслідками
Дорого коштує видобуток палива

Енергетична стратегія України до 2030р.


Презентація на тему «Виды теплообмена»


Презентація на тему «Застосування сили Лоренца»


title: Презентація на тему «Вплив магнітного поля на живі організми» (варіант 5)

text:
Презентація на тему:Вплив магнітного поля на живі організми
   Магнітне поле – складова частина, „електромагнітного
поля”,
що є окремим видом матерії.
   Особливість магнітного поля проявляється в його механічному діянні лише на рухомі електричні
заряди або на тіла, які мають магнітний момент, незалежно від того, рухаються вони чи ні.
   Джерелами магнітного поля є рухомі електричні заряди, наприклад, струм у провідниках. Магнітне поле пов’язане з електричним полем. Цей зв’язок проявляється в тому, що при зміні одного з них виникає друге.
   Магнітні сили підвищують урожай. Так, помідори, вирощені в штучному магнітному полі, дозрівають швидше і дають більше плодів.
  Пшениця, посіяна в напрямі схід-захід росте краще
 і дає більший врожай, ніж посіяна в напрямі північ-південь. Це явище вчені пояснюють чутливістю рослин до магнітного поля Землі.
    Деякі відхилення спостерігаються в періоди сонячної активності, коли під впливом потужного корпускулярного потоку магнітне поле землі відчуває короткочасні різкі зміни своїх основних характеристик.
    Явище, що отримало назву магнітних бур, несприятливо позначається на стані всіх екосистем, включаючи і організм людини. У цей період відзначається погіршення стану хворих, що страждають серцево-судинними,нервово-соматичними та іншими захворюваннями.
   До магнітних полів чутливі комахи. В земному полі орієнтуються молюски, черв’яки, і навіть водорості. На початку чи наприкінці польоту жуки, бджоли та інші комахи віддають перевагу напрямку північ-південь чи захід-схід.
   Магніточутливими виявилися і птахи, і тварини. Помічено, що магнітні сили мають одну несподівану особливість- вони гальмують умовні й безумовні рефлекси.
   Людині пропускали через руку слабкий струм,
 потім поступово збільшували його силу і міряли,
 як швидко піддослідний відсмикне руку.
 Виявилося, що в магнітному полі треба дати
 сильніший струм, щоб людина відчула електрику.
Та й відсмикувала вона руку повільніше, сама того
 не помічаючи.
    Яким же чином живі істоти сприймають невидиме напруження? Магнітні сигнали сприймаються безпосередньо мозком. Магнітне поле впливає на обмін речовин нервової тканини, і реакція виникає в усіх відділах, але найінтенсивнішою вона є в гіпоталамусі і в корі головного мозку.
Ці відділи мозку найчутливіші до його зміни. Отже, в перші моменти магнітне поле впливає передусім на функції центральної нервової системи, а пізніше, можливо, його дія позначиться і на роботі інших органів, клітин, які також відзначаються високим рівнем обміну речовин.
    Рослинний світ теж не байдужий до дії магнітних
 сил. Ще відчутніше переносять живі істоти зниження
магнітної напруженості. Якщо помістити деякі бакте-
рії в слабке магнітне поле, їхня чисельність різко
скорочується.
    Миші при тривалому перебуванні в “немагнітному
середовищі” швидше гинуть, не приносять потом-
ства. Напрям земного магнітного поля в історії Землі
неодноразово змінювався на протилежний, його
напруженість теж не була постійною.
   Біологічні катастрофи зв’язані з різкими коливаннями напруженості магнітного поля. Існує гіпотеза, що нинішня акселерація є наслідком значного підвищення раддіофону Землі.

Дякую за увагу!

                       Підготувала Гуцул Анастасія.


title: Презентація на тему «Строение атома»

text:
2 - 4
5
7 - 9
6
13 - 15
10 -12
16
18
17
19
20
N
S
X
A
Z
A = Z+N

222
226
88
4
2
86
40
-1
20
19
40
0
0
0
Rn
Ra
+
He
e
K
Ca
+
+
222
226
88
4
2
86
Rn
Ra
+
He
234
92
U
235
92
U
236
92
U
1
1
H
2
1
H
3
1
H
40,078
20
Ca
2
1
+
3
1
2
4
n
0
1
+


Презентація на тему «Закони Ньютона» (варіант 2)