title: Презентація на тему «Сорти картоплі поширені в Україні»

text:
Презентація
учениці 11-А класу
Павловської Катерини
Сорти картоплі поширені в Україні
Астерікс
Середньопізній сорт. Бульби червоні з жовтою м'якоттю, подовжено-овальні, чудового смаку. Один з кращих сортів для смаження і варіння, при варінні не змінює забарвлення. На невеликих ділянках елітні бульби дають 2-2,5 кг з куща. Стійкий до механічних пошкоджень, не утворює темних плям від ударів. Стійкий до золотої нематоди, раку, фітофторозу бульб. Має хорошу лежкість. Не любить перенасичення ґрунту азотом, любить додаткове зрошення.
Берегиня
Технологічна врожайність - 130 ц/га на 40-50 день після сходів, 460 ц/га в кінці вегетації. Вміст крохмалю 13-14%. Морфологічні ознаки - бульби округлі, білі, м'якоть ясно-жовта, квітки білі. Стійкий проти картопляної нематоди і звичайного біотипу раку, бактеріальних хвороб. Рекомендовані зони вирощування - Полісся.
Бородянська рожева
Ранньостиглий, столовий. Рослина прямостояча, низька, забарвлення квіток червоно-фіолетове. Бульби округлої форми, шкірка рожева, м'якоть від кремової до жовтої, очки дрібні, маса товарної бульби 90-140 г. Урожайність 17,7-45,3 т/га, максимальна - 45,4 т/га. Товарність 73-91%, лежкість 85-98%, вміст крохмалю 14-19%, смак хороший. Стійкий до раку, сприйнятливий до вірусних хвороб, парші звичайної, макроспоріозу, гнилизни в період зберігання, сильно сприйнятливий до фітофторозу.
Водограй
Технологічна врожайність - 130 ц/га на 40-50 день після сходів, 500 ц/га в кінці вегетації. Вміст крохмалю 12-13%. Морфологічні ознаки - бульби округло-овальні, білі, з плоским столонним слідом; м'якуш кремовий, квітки білі. Стійкий проти картопляної нематоди і звичайних біотипів раку, бактеріальних хвороб. Рекомендовані зони вирощування – Полісся, Лісостеп
Гарт
Технологічна врожайність - 210 ц/га на 40-45 день після сходів, 450 ц/га в кінці вегетації. Вміст крохмалю 14-15%. Морфологічні ознаки - бульби білі, овальні, вічка поверхневі, м'якуш білий, не темніє; квітки синьо-фіолетові. Стійкий проти раку звичайного. Рекомендовані зони вирощування - Полісся, Лісостеп, Степ.
Карлена
Технологічна врожайність, товарність: врожайність 380-420 ц/га, товарність 96%, маса товарної бульби 70-125 г. Вміст крохмалю: 13-16,5%. Морфологічні ознаки: Кущ може бути середньо-високим і високим. Має міцне бадилля. Характеризується дуже швидким розвитком молодих рослин. Шкірка жовта, колір м'якоті від світло-жовтої до жовтої, очки дрібні. Стійкість проти хвороб і шкідників: нематода, фітофтороз - висока, рак, фітофтороз бульб - середня до високої, чорна ніжка - висока, фітофтороз бадилля - середня, залозиста плямистість - висока, вірус Y - середня, парша - середня до високої, вірус скручування листя - дуже висока.
Кобза
Технологiчна врожайність 205 ц/га на 40-45 день після сходів, 450 ц/га в кінці вегетації. Вмiст крохмалю 17-18%. Морфологiчнi ознаки: бульби округлі, білі, м'якуш кремовий, квітки білі. Стійкий проти раку, стеблової нематоди; відносно стійкий проти фітофторозу, парші звичайної, вірусних та бактеріальних хвороб. Рекомендованi зони вирощування – Полісся, Лісостеп, Степ.
Либідь
Технологiчна урожайність 400 ц/га в кінці вегетації. Вмiст крохмалю 17-18 %. Морфологiчнi ознаки: бульби округло-овальні, білі, м'якуш та квітки білі. Стійкий проти звичайного біотипу раку, відносно стійкий проти фітофторозу, парші звичайної, кільцевої та мокрої гнилей, ризоктоніозу, фузаріозу, іржавої плямистості. Рекомендованi зони вирощування – Полісся, Лісостеп, Степ.
Посвіт
Ранньостиглий, столовий. Рослина прямостояча, середньої висоти, забарвлення квіток біле. Бульби округлої форми, шкірка біла, м'якуш білий, маса товарної бульби 90-130 г. Врожайність від середньої до високої, вміст крохмалю 12-14%, смак хороший. Стійкий до раку, середньостійкий до фітофторозу, ризоктоніозу, вірусних хвороб, відносно стійкий до парші звичайної.
Пролісок
Ранньостиглий, столовий. Рослина прямостояча, середньої висоти, забарвлення квіток біле. Бульби короткоовальні, шкірка кремова, м'якоть кремова, очки дрібні, маса товарної бульби 85 г. Врожайність 336 ц/гa, лежкість 95-98%, вміст крохмалю 9-11%, смак задовільний. Стійкий до раку, картопляної нематоди, сприйнятливий до фітофторозу, альтернаріозу, парші звичайної. Цінність сорту: нематодостійкість, хороша лежкість бульб.
Санте
Середньоранній, універсального використання. Рослина висока, від прямостоячої до напівпрямостоячої, забарвлення квіток біле. Бульби овальної форми, великі, шкірка жовта, м'якоть ясно-жовта, очки дрібні. Урожайність висока, товарність хороша, лежкість хороша, вміст сухої речовини висока, смакові якості добрі. Стійкий до раку, картопляної нематоди, фітофторозу, вірусів, середньостійкий до парші звичайної, сприйнятливий до ризоктоніозу. Цінність сорту: висока врожайність, нематодостійкість, стійкість до фітофторозу і вірусів, придатність до переробки на картоплю фрі.
Слов’янка
Технологiчна урожайнiсть 440 ц/га в кінці вегетації
Вмiст крохмалю 17-18 %
Смаковi якостi 4,5 бала
Морфологiчнi ознаки Кущ прямостоячий, високий; стебла слабогіллясті; листки великі, світло-зелені, матові. Бульби довгоовальні, рожеві з гладенькою шкіркою та кремовим м’якушем. Квітки червоно-фіолетові
Стiйкiсть проти хвороб i шкiдникiв стійкий проти раку та картопляної нематоди, має польову стійкість проти фітофторозу, відносно стійкий проти фузаріозу і вірусних хвороб
Рекомендованi зони вирощування	Полісся, Лісостеп, Степ
Темп
Пізній, універсальний сорт. Врожайність від середньої до високої, вміст крохмалю 16-22%. Бульби жовті, округлі, м'якоть кремова. Стійкий до раку картоплі, фітофторозу, бактеріальних хвороб. Смакові якості хороші і відмінні; придатний для виробництва спирту і крохмалю, сухого картопляного пюре, замороженої картоплі.
Зарево
Середньопізній сорт, універсального використання. Рослина прямостояча, середньої висоти, забарвлення квіток червоно-фіолетове. Бульби округлої форми, шкірка рожева, м'якоть біла, очки дрібні, маса товарної бульби 70-80 г. Врожайність середня, вміст крохмалю 19-24%, смак хороший. Стійкий до раку, фітофторозу, ризоктоніозу, парші звичайної, середньостійкий до вірусів. Цінність сорту: висока крохмалистість, хороша лежкість бульб.
Ласунак
Пізньостиглий сорт, універсального використання. Рослина прямостояча, висока, забарвлення квіток біле. Бульби округло-овальної форми, великі, шкірка світло-жовта, м'якоть кремова, вічка середньої глибини. Урожайність висока, період спокою нетривалий, лежкість задовільна і хороша, вміст крохмалю 15-22%, смак хороший і відмінний. Стійкий до раку, фітофторозу (бульб), вірусів "S", "М", "Y", "L", середньостійкий до фітофторозу листя, парші звичайної, ризоктоніозу, чорної ніжки, сприйнятливий до вірусу "Х". Цінність сорту: висока врожайність, стійкість до фітофторозу, вірусів, придатність для виробництва сухого картопляного пюре, чіпсів, замороженої картоплі, крохмалю і спирту.
Повінь
Ранній, дуже урожайний (придатний для отримання двох врожаїв). Бульби - рожеві, м'якоть кремова. Урожайність - до 260 ц/га на 40 день, 540 ц/га в кінці вегетації. Суха речовина - 15,7%. Дуже добре зберігається. Стійкий до ураження раком, бактеріальної гниллю, паршею, картопляною нематодою, вірусними інфекціями.
Серпанок
Ранній, дуже урожайний (два врожаї на сезон). Бульби - рожеві, м'якоть ясно жовта. Урожайність - до 220 ц/га на 40 день, 500 ц/га в кінці вегетації. Суха речовина - 13,5%. Добре зберігається. Стійкий до ураження раком, фітофторозом, бактеріальної гниллю, вірусними інфекціями, паршею.
Дніпрянка
Ранній, дуже врожайний сорт (придатний для отримання двох врожаїв). Бульби - білі, м'якоть - світло-жовта. Урожайність - до 220 ц/га на 40 день, 520 ц/га в кінці вегетації. Суха речовина - 14,8%. Добре зберігається. Стійкість до ураження - раком, кільцевою гниллю, фітофторозом, картопляної нематодою.
Обрій
Сорт стійкий до золотистої цистоутворюючої картопляної нематоди, звичайних біотипів раку картоплі, відносно стійкий до стеблової нематоди, фітофторозу, парші звичайної. Менш вразливий до кільцевої і мокрої бактеріальної гнилей, альтернаріозу. Кущ у картоплі сорту "Обрій" середньої висоти, стебла гіллясті, з достатньою кількістю листя. Картоплини короткі і овальні, білі з жовтуватим відтінком і білим м'якушем. Товарність - 92-94%, середня маса картоплини - 84-95 г, вміст крохмалю - 17,6-18,5%. Картоплини мають хороші смакові якості.
Доброчин
Ранньостиглий сорт картоплі столового призначення. Період вегетації 80-90 днів. Кущ середньої висоти, добре облистяний. Гніздо компактне. Віночок квіток червоно-фіолетовий. Бульби рожеві, округло-овальні з дрібними вічками, білою м'якоттю. Мають гарну лежкість при зимовому зберіганні. Маса товарної бульби 70-80 г. Смакові якості добрі. Вміст крохмалю в бульбах 13,9-14,4%.
Мелодія
Середньопізній сорт, столового призначення. Рослина проміжного типу, напівпрямостояча. Листя велике, закрите, від світло-зеленого до зеленого. Хвилястість краю слабка. Віночок червоно-фіолетовий. Товарна врожайність 176-335 ц/га. Максимальна врожайність 636 ц/га. Бульби овальні з дрібними вічками. Шкірка жовта, гладенька до середньої гладкості. М'якоть жовта. Маса товарної бульби 96-179 г. Вміст крохмалю 11,0-17,0%. Смак хороший і відмінний. Товарність 87-95%. Лежкість 95%. Стійкий до збудника раку картоплі, золотистої картопляної нематоди. За даними оригінатора, стійкий до зморшкуватої і смугастої мозаїки.
Зов
Середньопізній столовий сорт. Рослина напіврозкидиста, висока, забарвлення квіток червоно-фіолетове. Бульби округлої форми, великі, шкірка жовта, м'якоть світло-жовта. Урожайність висока, вміст крохмалю 16-18%. Стійкий до раку, картопляної нематоди, середньостійкий до фітофторозу, парші звичайної.


title: Презентація на тему «Симптоматика вирусных и бактериальных заболеваний»

text:
Симптоматика вирусных ибактериальныхзаболеваний
Москаленко Анна 10-М
Отличия бактерий и вирусов
Бактерии — микроорганизмы, обычно 1-клеточные, которые имеют неоформленное ядро и более простое строение по сравнению с клетками животных и растений.

Вирусы — соединения белка и нуклеиновой кислоты (ДНК или РНК), способные размножаться только в пораженной клетке.
РАЗМЕРЫ
Вирусы
Бактерии
Длинна 1 мкм = 0.001 мм = 10−6 м
 Минимальный объект, который можно различить в световой микрокоп, равен 1 мкм.
Имеют размер от 0.02 мкм до 0.3 мкм
В световой микроскоп они не видны, поэтому изучаются с помощью электронного микроскопа.
Строениебактерии
 Цитоплазма
 Клеточная облочка
 Капсулы, жгутики, микроворсинки
 Оформленного ядра нет
 ДНК в виде клубка просто лежит в цитоплазме
 РНК
Рибосомы (для синтеза белка)
 Запасные гранулы
Вирусы
Это всегда внутриклеточные паразиты.
Они способны размножаться только в чужой клетке, потому что сами состоят только из одного типа нуклеиновой киcлоты (ДНК или РНК) и белковой или белково-липидной оболочки. Вне живых клеток вирусы неактивны.
Симптомы
Бактерии
Вирусы
Характерно наличие гнойных, однако есть исключения
Выделения имеют серозный или слизистый характер.

Бактериальная инфекция может возникнуть как первично, так и присоединиться к вирусной инфекции, поскольку вирусы подавляют иммунитет. Нужно упомянуть и про туберкулез. Палочка Коха является бактерией, но необычной. Она делится значительно реже других бактерий, поэтому заболевание протекает медленно
Анализ крови
Бактерии
Вирусы
При гнойных бактериальных инфекциях наблюдается выраженный лейкоцитоз при этом общее число лейкоцитов увеличивается преимущественно за счет нейтрофилов.
При вирусных заболеваниях картина крови выглядит иначе. Бывает лейкопения. Рост числа лейкоцитов обычно не такой значительный (т.е. лейкоцитоз умеренный), причем происходит за счет других разновидностей лейкоцитов: моноцитов и/или лимфоцитов .
Особенности лечения
Бактериальные инфекции лечат с помощью антибиотиков. На вирусы антибиотики не действуют, именно поэтому применение антибиотиков при ОРВИ и гриппе не приносит пользы.
  Использование антибиотиков без соответствующих показаний способствует формированию устойчивых бактерий. Кроме этого, антибиотики частенько вызывают побочные эффекты, в том числе дисбактериоз — нарушение качественного и количественного состава микрофлоры. Нормальная микрофлора мешает патогенным бактериям закрепиться на коже и слизистых, тем самым защищая нас от инфекций. Бесконтрольный прием антибиотиков разрушает  эту естественную защиту.
На все вирусные заболевания действует интерферон. Интерферон вырабатывается в организме человека и бывает 3 типов (α, β, γ). Интерфероны продаются в аптеках в виде мазей, свечей, таблеток, порошка в ампулах и применяются при гриппе, ОРВИ, вирусных гепатитах B и С, для комплексного лечения вирусных инфекций новорожденных и беременных.

Есть химиопрепараты, действующие на разные типы вирусов. Например, ацикловир действует на герпес-вирусы, озельтамивир — на вирус гриппа, а азидотимидин — на ВИЧ. К большинству препаратов у вирусов может формироваться устойчивость, так же, как у бактерий к антибактериальным препаратам.

Благодарю за внимание


title: Презентація на тему «Montana»

text:
The name of Montana state
It is not surprising that the name of the state comes from the Spanish word Montana, which means "mountain”

The symbols of Montana state
History
During the thousands years in Montana have been living Indians . Not far from the city of Billings , in the so -called " Cave of the petroglyphs " , archeologists have found numerous rock paintings , tools , jewelry, household items and other artifacts of indigenous people of Montana. The U.S. government has assigned the " Cave of the petroglyphs " status " National Historical Landmark ."

The first explorers of Montana became Merriweather Lewis and William Clark, who headed in 1804 - 1806 years an expedition which was  organized by  the third U.S. President Thomas Jefferson . The task of the expedition was exploring the new lands , and they coped with it brilliantly reaching the coast of the Pacific Ocean and making the first map of the North -West of the United States.

On the way back , in July 1806 , William Clark left his autograph on a huge boulder in Montana , known today as the " Rock of Pompey ." Now , " Pompey Rock " - one of the Montana National Historical Landmark .

In the early sixties of the XIX century in the mountains of Montana gold was discovered . As previously in California and Colorado to Montana came  a lot of gold miners . Among them was John Bozeman , who scout the way from the " Oregon Trail" in Wyoming to the western regions of Montana. This route is called "The Road Bozeman ." In honor of John Bozeman was also named the city in Montana.
With constantly and rapidly increasing population of Montana the  relationships with the Indians and white settlers were very strained. Recovering after the Civil War in 1876-1877 , the U.S. Army launched its offensive against the Indian tribes , known as the "Great Sioux War .

In the late XIX - early XX century, Montana 's economy has developed rapidly , due to the construction of railways  in the state in the eighties of the XIX century. The main source of wealth of Montana in recent decades has become copper. Butte City was called " the richest hill on earth ," and next to it a copper mine " Anaconda " was the largest in the world.

The history of the state includes financial and political " wars ", which were  aspiring to monopoly control over the industry " copper kings" , the most famous among them was William Clark , Marcus Daly and Fritz Heinze . William Clark became notorious when he attempt to become a U.S. senator with bribing state lawmakers . Mark Twain wrote: "...he is a shame of the American nation ... "

In 1889, Montana became the forty- first U.S. state .

During the Great Depression in Montana have been several major water projects, in the state appeared  new lands, which were suitable for agriculture. During the Second World War greatly increased the demand of copper, in the fifties of the last century in Montana began to produce oil, in the seventies in the United States increased coal consumption. In addition to mining, the former is undoubtedly the leading industry of Montana , in  the state the agriculture was actively developed .

The importance of tourism is growing: famous for its picturesque nature Montana is visited by millions of tourists in the year.


title: Презентація на тему «Конвалія травнева»

text:
Конвалія травнева
Біологічна класифікація
Домен:	Ядерні (Eukaryota)
Царство:	Зелені рослини (Viridiplantae)
Відділ:	Streptophyta
-	Судинні (Tracheophyta)
-	Насінні (Spermatophyta)
-	Покритонасінні (Magnoliophyta)
Клас:	Однодольні (Liliopsida)
Порядок:	Холодкоцвіті (Asparagales)
Родина:	Ruscaceae
Рід:	Конвалія (Convallaria)
Вид:	Конвалія трав
Українська легенда розповідає про те, що квітка виросла там, де впали сльози дівчини, яка чекала нареченого з далекого походу. На Русі цю квітку пов'язують з іменами Садка, Любави та Волхови. Конвалія - це нібито сльози царівни, пролиті нею, коли її розлюбив відважний купець. В інших легендах розповідається про те, що конвалія постала з розірваного намиста Білосніжки, що це ліхтарики гномів. Існує легенда, в якій розповідається не тільки про квітки, а й про червоні ягоди цієї рослини: юнак на ім'я Конвалія так гірко плакав за Весною, яка покинула його, що сльози перетворилися на білі квіточки, а кров серця забарвила ягоди.
Ботанічні характеристики

Конвалія — однодольна багаторічна трав'яниста рослина з родини лілійних. Кореневище довге, горизонтальне з підземними пагонами і тонкими придатковими коренями. Від нього відходять два прикореневих листки і тонка стрілка з китицею білих пахучих квіток. Плід — малонасінна червона ягода. Цвіте періодично, через 2—3 роки, у травні.

Насіння конвалії - майже кулясті . Ягоди на рослинні зберігаються дуже довго . Розмноження і вегетативне , і насінням .
Конвалія травнева
 дуже невибаглива і зовсім непогано почуває себе в півтіні . Наприклад , її дуже добре розміщувати під чагарниками або плодовими деревами . Але при сильному затіненні не цвіте , а тільки вегетативно розмножується . Ця рослина досить посухостійка , але при недоліку вологи дрібніє . На одному місці його можна вирощувати до 10 років .

Ця рослина трапляється майже по всій Україні , але в степовій зоні - рідко . Вона росте на родючих грунтах , у широколистяних та мішаних лісах , на лісових галявинах і схилах , заплавах річок .
Занесення в Червону книгу України
Незважаючи на те , що в промислових цілях рослину майже не заготовляють , в лісах його стає з кожним роком менше .Тому його і занесли до Червоної книги . Але він може чудово рости і розмножуватися в саду .
Чому потребує охорони :
Для того щоб з насіння конвалії виросла доросла квітуча рослина , необхідно 7 - 8 років . Вона дуже цінна лікарська рослина , яку з давна використовували проти недугів . Квітки конвалій знаходять також широке застосування в парфумерній промисловості . Потрібно відзначити , що конвалія належить до отруйних рослин .Були випадки отруєння худоби . Тому слід бути уважним з цими букетиками чарівних квітів .
Конвалія
Оксана Вишневська

Розкажи чому трави сумні
Хто конвалію взимку посватав
І чому в білий цвіт по весні
Убирається в квіти багато

Ніби сльози росинки на ній
Білий іній на білому цвіті
І чи варто лишатись сумній
У весільнім такім оксамиті


title: Презентація на тему «Вірусні захворювання» (варіант 2)

text:
Вірусні Захворювання. Кір
Будова вірусів

Рівень смертності від вірусних захворювань
Біологічна класифікація
Загальні відомості
Кір — хвороба, викликана вірусом роду Morbillivirus, гостре вірусне захворювання, яке характеризується вираженою інтоксикацією, катаральними явищами з боку дихальних шляхів, кон'юнктивітом, появою своєрідних плям на слизовій оболонці щоки і папулезно-плямистим висипом на шкірі
Історія виникнення
Повідомлення про кір повертаються до як мінімум 600 року до н. е., проте, перший науковий опис хвороби і його відмінності від віспи віднесений до персидського лікаря Ібн Разі (Разеса) 860—932 рр., який видав книгу названу «Віспа і кір» (арабською: Kitab fi al-jadari wa-al-hasbah). У 1954 р. був ізольований вірус, що викликає хворобу, і вакцини проти цієї хвороби стали доступні в 1963 р
Ураження вірусом
Упроваджуючись в клітини верхніх дихальних шляхів, віруси розмножуються, проникають в місцеві лімфатичні вузли, які збільшуються, потім потрапляють в кров і розносяться по органах і тканинах, взаємодіють з клітинами і проникають в них. З'являються клітини, які починають виробляти антитіла. Антитіла і специфічні клітини взаємодіють з клітинами, що містять віруси, і руйнують їх. Віруси виходять в кров і одночасно упроваджуються в слизові оболонки. В цей час у хворого з'являються ознаки захворювання, характерні для катарального періоду. Віруси, частини зруйнованих ними клітин, біологічно активні речовини викликають алергічні реакції. Навколо судин виникає вогнище запалення, що виявляється появою висипу у хворого
Ураження вірусом
У процеси під час захворювання на кір залучається нервова система, що викликає у хворих розвиток енцефаліту або менінгіту. Інкубаційний період при кору становить від 7 до 21, рідше 28 днів. Початок захворювання гострий. У хворих з'являються симптоми інтоксикації, катаральні явища. Температура звичайно висока, турбує головний біль, слабкість, нежить, кашель, виникають симптоми кон'юнктивіту. До кінця першого — початку 2-го тижня хвороби на слизовій оболонці щоки виникають плями, ніби посипані манною крупою. Це цінна діагностична ознака, що дозволяє поставити діагноз до появи висипу.
Він носить назву плями Бельського-Філатова-Копліка. Плями існують 2-3 дні, іноді довше і зазвичай зникають з появою висипу. Температура на короткий час знижується, потім звичайно підвищується знов, і у хворого з'являється висип. Перші елементи висипу з'являються за вухами і на обличчі, потім висип поширюється на тулуб і кінцівки. Елементами висипу є плями — папули (горбики), що підносяться над поверхнею шкіри
Ураження вірусом
У хворих частий пульс, низький тиск. Іноді спостерігається ураження шлунково-кишкового тракту: зниження апетиту, нудота і блювання, почастішання випорожнень. У деяких хворих буває мітигирований кір, ця форма розвивається при введенні імуноглобуліну або вакцини. Вона характеризується тривалішим інкубаційним періодом і легшим перебігом. Необхідно пам'ятати, що в наш час. кір зустрічається не тільки у дітей, але і у дорослих, причому перебігає, як правило, важче. В більшості випадків кір перебігає сприятливо, але при розвитку ускладнень, особливо енцефаліту і менінгоенцефаліту, можливі летальні наслідки.
Діагностика та лікування
В більшості випадків діагноз ставиться на підставі характерної клінічної картини захворювання, підтверджується серологічними реакціями з виявленням антитіл (іммуноферментний аналіз (ІФА), реакція пасивної гемаглютинації (РПГА) і ін.) При неускладненому перебігу захворювання дітей лікують вдома, дорослих звичайно госпіталізують. Застосовують вітамінотерапію, при приєднанні ускладнень — антибіотики. Ослабленим хворим вводять протикоровий імуноглобулін. Лікування проти самого висипу немає. Спочатку тіло має покритись висипом повністю (стати однорідною червоною плямою), тоді висип проходитиме. В жодному разі не слід розчісувати висип, щоб не утворились рани.
Не можна простуджуватись чи переохолоджуватись під час висипу! Рекомендовано залишатись у ліжку декілька днів, доки не зійде висипка. Не мочити та не розтирати висип!

Профілактика
Проведена вакцинація у різних країнах світу (2010) Проводиться своєчасне виявлення і ізоляція хворих. Дезинфекція проводять осередковану і заключну. Основним засобом профілактики є протикорова вакцина MMR, що забезпечує захист від захворювання
Дякуємо за увагу!


title: Презентація на тему «Радіаційне ураження» (варіант 1)

text:
Радіаційне ураження
Радіаційне або променеве ураження — ушкодження органа, тканини або системи органів, спричинене діянням іонізуючого випромінювання і деякими іншими видами випромінювання наприклад — інфрачервоного, ультрафіолетового тощо. Зумовлене найчастіше біологічною дією іонізуючого випромінювання.
	Стохастичні наслідки опромінення пов'язані з довгостроковим опроміненням при мінімальному рівні радіації (сама назва «стохастичний» означає ймовірність чого-небудь).
Рак
клітинні мутації
	Нестохастичні наслідки для здоров'я людини пов'язані з опроміненням високої інтенсивності – чим інтенсивніший вплив радіації на організм людини, тим серйозніші наслідки для здоров'я. Короткострокове інтенсивне опромінення називають гострим опроміненням.
Променева хвороба
Промене́ва хворо́ба— захворювання, що виникає в результаті одержання підвищеної дози радіації, включаючи опромінення рентгенівськими променями, гамма-променями, нейтронами й іншими видами ядерного випромінювання у вигляді опадів чи вибуху атомної бомби. Подібне випромінювання іонізує атоми тіла, виникає слабкість, нудота й інші симптоми.
Ступені
	Променева хвороба 1-го (легкого) ступеня виникає при загальній експозиційній дозі опромінення 100…200Р. Прихований період може тривати 2-3 тижні, після чого з'являється нездужання, загальна слабкість, почуття важкості в голові, стиснення в грудях, підвищення пітливості, періодичне підвищення температури. У крові зменшується вміст лейкоцитів.
	Променева хвороба 2-го (середнього) ступеня виникає при загальній експозиційній дозі опромінення 200…400Р. Прихований період триває близько 1 тижня. Проявляється у вигляді важкого нездужання, розладу нервової системи, головних болях, запамороченнях, часто буває блювота й понос, підвищується температура, кількість лейкоцитів (особливо лімфоцитів) зменшується в 2 рази. Лікування триває 1,5-2 місяці. Смертність - до 20% випадків.
	Променева хвороба 3-го (важкого) ступеня виникає при загальній експозиційній дозі опромінення 400…600Р. Прихований період — до декількох годин. Відзначають ті ж ознаки, тільки у важчій формі. Крім того, можлива втрата свідомості, крововиливи на слизуваті оболонки і як наслідок — запальні процеси. Без лікування в 20…70% випадків наступає смерть від інфекційних ускладнень або кровотеч.
	Променева хвороба 4-го (украй важкого) ступеня виникає при дозі більше 600 Р, що без лікування звичайно закінчується смертю впродовж 2-х тижнів.

Негайне виведення людей з небезпечної зони в радіологічно "чисті" зони поза впливом радіоактивного хмари (радіометрія територій), якщо доза експозиції перевищує 25 мікрорентген / ч.
Проведення первинної медичної сортування уражених і населення прилеглих районів.
Медична допомога при радіаційних ураженнях
	Здійснення запобіжних заходів, що запобігають зростання дозових навантажень: укриття, евакуація, обмеження користування відкритими забрудненими продуктами, особливо молоком.

Проведення йодної профілактики (метод йодного розведення):
дорослі - 125 мг / сут. стабільного йоду
діти до 2 років - 40 мг / сут. стабільного йоду при відсутності готових препаратів:
дорослі - 5 кап. 5% спиртового розчину йоду
діти - 1 - 2 кап. 5% спиртового розчину йоду (можна додати в молоко)
профілактика триває не менше 8 днів!
Профілактичне застосування ферраціна (4 г / д) для зв'язування цезію та інших рідкоземельних металів в ШКТ.
	Змивання радіоактивних речовин з шкіри і слизових оболонок. Механічний спосіб:
за допомогою липких пластирів
за допомогою індиферентних порошків
за допомогою ватно-марлевих тампонів
		хімічний спосіб:
 обробка шкіри різними дезактивуючий розчинами:
препарат "Захист-7"
Деконтамін
пасти 11, 11 Б, 6
	Надання невідкладної допомоги при опіках, пораненнях, порушеннях серцево-судинної діяльності.


title: Презентація на тему «Вітаміни і їх роль в житті людини» (варіант 5)

text:
Вітаміни і їх роль в житті людини
Вітаміни - низькомолекулярні органічні речовини, що потрапляють в організм з продуктами харчування. Вітаміни зазвичай входять до складу ферментів і впливають на багаточисельні змінні процеси:

Потреба людини у вітамінах залежить від її віку, стану здоров'я,способу життя, характеру її діяльності, пори року.

Дефіцит вітамінів веде до появи специфічних порушень обміну - гіповітамінозів. Надлишок вітамінів- гіпервітаміноз - зустрічається набагато рідше ( в основному для вітаміну А).

Вітамін С
 Вітамін С - аскорбінова кислота- бере участь в окислювально - відновлювальних реакціях.
Міститься в :
Вишні, бананах, винограді, яблуках …
Вітамін B1
Вітамін B1 - тіамін - необхідний для нормальної діяльності центральної нервової системи.
Міститься в : хлібі, горосі, вівсі …
Вітамін В2
Вітамін В2 бере участь в окислювально - відновлювальних процесах.
Міститься в : сирі, молоці, яйцях, батоні, печінці, капусті брокколі …
Вітамін А
Вітамін А входить до складу зорового пурпуру, підсилює гостроту зору при слабкому освітленні, укріплює епітеліальні тканини, необхідні для нормального зростання .
Міститься в : моркві, цитрусових, чорниці..
Роль вітамінів в житті людини
      Сучасна медицина вважає, що на 85% стан нашого здоров'я залежить від живлення. Але способи здобуття, обробки, зберігання і приготування їжі, що існують на сьогоднішній день, зводять нанівець її біологічну цінність. Мало того, що ця їжа не забезпечує всі зростаючі потреби людини у вітамінах, вона ще і сприяє їх посиленому виділенню, що призводить до подальшого погіршення стану здоров'я.

Проект підготувала:
 учениця 8-В класу
Новогуйвинської гімназії
Бойко Юлія


title: Презентація на тему «Наркоманія» (варіант 4)

text:
Наркоманія
Презентацію підготувала
Учениця 11 класу
Капуста Віталія
Наркоманія – це важка хвороба психіки і всього організму, яка без лікування веде до деградації особистості, повної інвалідизації і передчасної смерті. Однак до цього захворювання, на відміну від інших, людина себе призводить сама, стаючи заложником с власної дурості й необережності.
Історія виникнення
 Наркоманія, як соціальна проблема, виникла в XX столітті. До цього вживання наркотиків було поширено серед деяких культур, для яких воно було традиційно. Індіанці кечуа з незапам'ятних часів жували листя коки; в мусульманських країнах, в першу чергу в Середній Азії, курили гашиш, а в Індокитаї вживали опій. Для цих культур наркотики так само природні, як для аборигенів Нової Зеландії - канібалізм. Крім цього, експериментували з нелегальними сьогодні речовинами деякі представники вищого класу європейських суспільств.В Україні, яка входить в природний ареал вирощування рослин із вмістом наркотичних речовин, в першу чергу маку та конопель, наркоманія не мала масового розповсюдження, якщо не вважати дивні суміші, які палили запорізькі козаки. Початок більш-менш масового вживання наркотиків пов'язують з молодіжною субкультурою - хіпі. Після них наркоманія стала все більш широко розповсюджуватися серед молоді. До останнього часу переважаючим наркотиком була марихуана і частково "ширка", вироблена з маку. Крім цього, довгий час мала місце морфійну наркоманія, пов'язана з махінаціями в системі аптек і лікарень (виписували "липові" рецепти). На початку 80-х поширилося вживання наркотиків на ефедринових основі, які виготовлялися з деяких ліків від кашлю.
Кількість наркоманів зростає в усьому світі, в тому числі і в Україні. Наркоманія в Україні, на думку спеціалістів, давно набула ознак епідемії. Кількість людей, які вживають наркотики близько 100 тисяч (за офіційними даними). Реальна цифра людей, що вживають наркотики, за оцінками МВС, в 10-12 разів більша, і складає 800-900 тисяч, а тенета наркобізнесу ловлять все нові жертви. За даними Інтерполу, в Україні зареєстровано 65 тисяч розповсюджувачів наркотиків.
Види наркотиків
Опіум – це психоактивна речовина, яка має найдовшу історію. Опіум – це молочний сік, який отримують з надрізаних головок опіумного маку.
Мак вирощують у всьому світі, але за вмістом морфіну найкращим вважається балканський і малоазіатський мак. Вміст морфіну є головним фактором, який визначає ефективність та якість опіуму. Найбільш швидко і сильно діє опіум, який вводиться шляхом ін’єкцій. Цей спосіб вживання діє більш в фізичному, а не в психологічному плані. Після уколу наступає фізичне оніміння та спокій, стан характеризується повним розслабленням. Функція інтелекту наближається до нуля. Ці ефекти опіуму притягують напружених, емоційно незрілих людей, які намагаються штучно розслабитись та досягнути стану спокою.
Морфін – найбільш відомий алкалоїд опіуму, виділений у 1805 р. Це білий кристалічний порошок, який не має запаху, його легко розпізнати за терпким смаком. Він використовується як знеболювальний засіб у медицині. У невеликих кількостях морфін викликає ейфорію та приємну сонливість, яка супроводжується відчуттям розслабленості й безтурботності. Людина відчуває себе впевнено і безпечно. Думки можуть бути багатими і змістовними, але ними неможливо керувати.
Морфін – наркотик, до якого дуже швидко настає звикання. Вже через декілька днів постійного вживання препарату формується залежність.

Героїн – це напівсинтетичний похідний морфіну.Героїн у 20-25 разів сильніший за морфін і вдвічі сильніший в плані звикання. В хімічно чистому виді він являє собою сіро-коричневий порошок. Нелегальні торговці додають до нього кофеїн, лактозу, лимонну кислоту і навіть таку отруту, як стрихнін, котрі підсилюють його дію, водночас збільшуючи його вагу. Героїн – наркотик, який найшвидше викликає звикання. Вже через кілька днів може виникнути сильна фізична залежність. З цієї причини героїн не використовується у медицині. Героїн в організм вводиться шляхом ін’єкцій. Після уколу героїну зазвичай виникає дрімота, зіниці максимально звужені, пульс та дихання вповільнені. Наркоман, який перебуває під впливом героїну, безпечний.
Кокаїн – це алкалоїд, який міститься в листі південноамериканської рослини коки. Перший ефект кокаїну приємний: проходить втома, з’являється відчуття сили та переваги, наркоман відчуває підвищення інтелектуальних можливостей та фізичної сили. Він стає діяльним, відчуває впевненість в собі, знаходиться в постійному русі, відчуває потребу весь час говорити і доводити свою значущість для суспільства. Щоб поліпшити самопочуття, потрібно знову ввести кокаїн в організм. Постійне і часте вживання кокаїну викликає дуже несприятливі стани, такі як параноя, марення, галюцинації та манії переслідування. Кокаїноман думає, що за ним хтось стежить, що йому постійно загрожує небезпека. Психічні відхилення можуть перейти в психоз, який супроводжується галюцинаціями, в котрих довкілля набуває мініатюрних розмірів.
Марихуана – наркотик рослинного походження. Її готують з висушеного листя та суцвіть індійської коноплі. Ці коноплі ростуть в місцевостях з переважно теплим кліматом, насамперед в Мексиці, в Африці, в Індії і на Середньому Сході. Їх можна також вирощувати в помірному кліматі. Марихуану курять у вигляді цигарок, за допомогою трубки або кальяну. Більшість курців марихуани після вживання спочатку відчувають короткочасний страх та неприємну напругу, яка швидко змінюється гарним настроєм та ейфорією, нападами неконтрольованого сміху та підвищеною потребою в спілкуванні. Порушується сприйняття часу і простору, кольори і звуки здаються більш насиченими. Наркомани впевнені, що можуть читати думки своїх співрозмовників та передавати свої думки іншим.
Наслідки
Діти наркоманів
Дякую за увагу!


Презентація на тему «Боль в животе»


title: Презентація на тему «Методика проведення штучного дихання і закритого масажу серця»

text:
Методика проведення штучного дихання і закритого масажу серця
Виконали: Медведєва Аліна, Ступар Даша та Кононова Кристина
МЕТОДИ ШТУЧНОГО ДИХАННЯ
Перш ніж приступати до проведення штучного дихання

Якщо дихання не відновлюється, його стараються відновити аж до появи реальних ознак біологічної смерті.
Звільнити постраждалого від тісного одягу
Очистити порожнину рота від слизу, ґрунту
Якщо у постраждалого щільно стиснуті щелепи, їх необхідно розімкнути силою
У випадку западання язика, потрібно висунути вперед нижню щелепу
4
3
2
1

Штучне дихання проводять терпляче і спокійно протягом тривалого часу, до появи нормального дихання
5

МЕТОДИ ШТУЧНОГО ДИХАННЯ

«Рот до рота» або «Рот до носа»
Метод Шюллера
Метод Лаборда
.  Метод Сильвестра
Метод Шеффера
.   Метод Каллістова
«Рот до рота» або «Рот до носа»
Метод Сильвестра
Метод Шюллера
Метод Шеффера
Метод Лаборда

1
 2
3
4
5
 Постраждалого кладуть на живіт
 Рятувальник стає над постраждалим
 На спину, через лопатки, протягують рушник
Його кінці проводять під пахвами до переду
Рятівник бере кінці рушника і ритмічно піднімає та опускає тіло постраждалого

Метод Каллістова
НЕПРЯМИЙ (ЗАКРИТИЙ) МАСАЖ СЕРЦЯ
НЕПРЯМИЙ (ЗАКРИТИЙ) МАСАЖ СЕРЦЯ
Один реаніматор:

Два реаніматори:

2 вдихи - 10-12 натискань на грудну стінку
1 вдих - 5 натискань на грудну стінку
Масаж серця здійснюють шляхом ритмічного стискання серця безпосередньо рукою (відкритий, чи прямий, масаж серця) або між грудиною і хребтом (непрямий, чи закритий).

При проведенні реанімаційних заходів необхідно:
Забезпечити прохідність дихальних шляхів
Провести штучну вентиляцію легень і закритий масаж серця
Забезпечити надійний доступ до вени
Здійснити внутрішньовенне, введення лікарських засобів
4
1
2
3

Масаж ефективний, якщо при натисканні:
1
2
3
4
Відчувається пульсова хвиля на сонній і стегновій артеріях, а іноді - і на променевій артерії
На ЕКГ спостерігають ритмічні спотворені шлуночкові комплекси;
зіниці звужуються
Змінюється забарвлення шкіри (зменшуються блідість, сірість, ціаноз)
Іноді з’являються самостійні рухи
Ускладнення
Для уникнення ускладнень необхідно стежити за співвідношенням сили тиску реаніматора і пружності грудної стінки потерпілого.
Перелом ребер, грудини, мечоподібного відростка
Ушкодження легень, печінки, шлунка, серця, плеври
Емболія жиром, тромбоз легеневої та мозкових артерій
Дякуємо за увагу!


title: Презентація на тему «Пищевые добавки» (варіант 6)

text:
ПИЩЕВЫЕ ДОБАВКИ
Пищевые отравления
Содержание:
Пищевые добавки определение
Предисловие
Причины использование пищевых добавок
Классификация по признаку действия
Пищевые добавки и человек
Реальность
Списки пищевых добавок
Пищевые добавки запрещенные в РФ
Средства профилактики и защиты от опасных болезней.
Выводы и предложения
Продукты вокруг нас
Общественное мнение
Рекомендации по употреблению продуктов питания

Пищевые добавки — вещества, в нормальных условиях не используемые как пища или как типичные пищевые ингредиенты (вне зависимости от их питательной ценности), которые в технологических целях добавляются в пищевые продукты в процессе производства, упаковки, транспортировки или хранения для придания им желаемых свойств, например, определённого аромата (ароматизаторы),  цвета (красители), длительности хранения (консерванты),  вкуса,  консистенции и т. п.
В разных странах в производстве продуктов питания используют около 500 пищевых добавок.
Европейская комиссия помечает их буквой «Е» (от Europe).

Список ингредиентов “Е” введен в 1953 году, когда в Европе было принято не писать на упаковках продуктов питания полные названия пищевых добавок, а ставить код.

В бывшем СССР эта система была узаконена в 1978 году. Сейчас в соответствии с законом РФ ”О защите прав потребителей” на упаковках продуктов питания должны быть указаны все содержащиеся в них пищевые добавки с помощью кодировок.
Затем следует трех- или четырехзначное число, в котором закодировано полное название химического соединения.
Причины использования пищевых добавок:
 необходимость увеличения сроков хранения, т.к. современные методы торговли предполагают перевоз продуктов питания на большие расстояния;
 различия в индивидуальных требованиях современного потребителя к  продуктам питания, включая их вкус, привлекательный внешний вид,  невысокую  стоимость;
 усиление тенденций развития здорового питания (рост производства низкокалорийных продуктов с пониженным содержанием сахара, жира, диетического и лечебного назначения, но обладающих теми же вкусовыми достоинствами, что и традиционные) .
Классификация пищевых добавок по признаку действия
       В наше время без пищевых добавок еду практически не производят. Безвредность пищевых добавок контролируется Объединенным комитетом экспертов по пищевым добавкам (JECFA) ФАО-ВОЗ.
Без одобрения этого комитета использование пищевых добавок в  пищевой промышленности  не допускается. С 1991 г. ВОЗ утвердил специальную систему экспертизы пищевых добавок.

Пищевые добавки и человек.
 С медико-санитарной точки зрения, многие пищевые добавки (особенно искусственные) рассматриваются как источник неизбежного повышения риска неблагоприятного воздействия на человека.
Производители продуктов питания ссылаются на безвредность добавок в силу того, что они либо встречаются в натуральных продуктах (бензоат натрия (Е210) содержится в клюкве и бруснике, лимонная кислота (Е330) присутствует во многих фруктах), либо являются природными соединениями (Е621 – глутамат, является одной из аминокислот). И содержание их в готовом продукте очень мало, что исключает возможность оказать вредное влияние на здоровье. Однако не стоит забывать, что подобной «химизации» подвергается большая часть продуктов питания, и все они вместе попадают к нам на стол. Так что содержащаяся в них низкая концентрация добавок многократно увеличивается. Кроме того, часто продукты содержат не одну добавку, и никто не знает, совместимы ли они друг с другом, и что произойдёт с ними при пищеварении, как они будут взаимодействовать. Таким образом, даже разрешённые к применению добавки при чрезмерном их употреблении могут оказаться опасными для человека.

Список пищевых добавок
Пищевые добавки запрещенные в РФ

Пищевые добавки - средства профилактики и защиты от опасных болезней.
Со временем в прошлое уйдут такие распространенные заболевания как:

 хейлоз, ангулярный стоматит, глоссит, себорейный дерматит, конъюнктивит и кератит, связанные с недостатком витамина В2 (рибофлавина) -  краситель желтого цвета Е101;

цинга, обусловленная дефицитом витамина С (аскорбиновой кислоты) – антиоксидант Е300;

малокровие, причиной которого является недостаток витамина Е (токоферола) – антиоксидант Е306.

 Большую часть современных потребителей беспокоит вопрос качества и безопасности продуктов питания. Покупатели стали чаще обращать внимание на маркировку продукта, в том числе на наличие в нем пищевых добавок. Их наличие в продукте вызывает опасения со стороны потребителя. Эта тенденция влияет на увеличение производителями выпуска ингредиентов натурального происхождения.

Выводы и предложения
В целях повышения безопасности продуктов питания, содержащих отдельные пищевые добавки, можно ввести в состав маркировки следующие надписи:
«Не рекомендуется людям с нарушениями работы пищеварительной системы, а также с нарушениями функций печени и почек (содержит диоксид серы Е220)». «Не рекомендуется людям с нарушением артериального давления (содержит нитрит натрия Е250)».
Для продукции, содержащей наиболее опасные пищевые добавки, рекомендуется указывать безопасный суточный уровень потребления с учетом фактического содержания вещества. Например, вино виноградное полусладкое красное с м.д. общей сернистой кислоты 92 мг/дм3 должно дополнительно иметь маркировку: «Рекомендуемый суточный уровень потребления - 220 мл».
Продукты вокруг нас
E150d, E290, E330 – считаются безвредными
E211 – канцероген, вызывает аллергию, астму
E950 - нарушение работы сердечно-сосудистой системы
E951 – опасен, вызывает слепоту, мигрень
E952–канцероген
E954 – в малых дозах безвреден
E150a, E290, E330 – считаются безвредными
E331- безвреден в малых дозах
E338 – вызывает расстройство желудка, кариес, остеопороз, раздражение кожных покровов
E950 - нарушение работы сердечно-сосудистой системы
E951 - опасен, вызывает слепоту, мигрень
Ветчина «Империя вкуса»
E316 – считается безвредным
E339, E508 – вызывает расстройство желудка
E407 – канцероген, вызывает расстройство кишечника
E415 – приступы астмы, аллергии
E452 - ухудшение усвоения кальция, интоксикация
E621- расстройство нервной, пищеварительной системы
Е1442 (Гидроксипропилдикрахмалфосфат, модифицированный крахмал) — загуститель, стабилизатор вязкости в молочных продуктах. Запрещено добавление этого вещества в детские продукты (до 3-х лет). Очень опасен для поджелудочной железы.
Е330 (Лимонная кислота) — антиоксидант. В больших дозах имеет канцерогенный эффект.
Ароматизаторы, идентичные натуральным — обычно не указывается какие именно Е-добавки. добавки могут быть опасными.
E459 (Мальтодекстрин, циклодекстрин) — стабилизатор вкуса. генетически модифицированная пищевая добавка.
Е576 (Глюконат Натрия, Натрий глюконат) — усилитель вкуса. опасен для здоровья. Большое употребление может вести к болезни «синдром китайского ресторана» (головная боль, покраснение лица, потоотделение, чувство тяжести в области рта и др.). Вещество входит в список пищевых добавок, не имеющих разрешения к применению в пищевой промышленности РФ.
Е551 (Диоксид кремния) — средство против слеживания и комкования. Активно применяется в промышленности, например, при создании резины или бетона. Точный вред для организма не определен.

Соли-стабилизаторы Е450 (Пирофосфат) — большое употребление чревато отложением в почках кальция и фосфора, способствует развитию остеопороза, Е452 — расстройства желудка.
Е407 (Каррагиан).
Е202 (Сорбат калия).
Е1422 (мод. крахмал), Е260 (уксусная кислота), Е330 (лимонная кислота), усилители вкуса Е621, Е627, Е631, консерват Е211 (Бензоат натрия), красители Е110, Е124 (опасны для здоровья), а также особо опасные сахарозаменители Е950 и Е951.
Е621 (Глутамат натрия) — аллерген, ухудшает зрение, опасен для детей привыканием.
Е627 (Гуанилат натрия двузамещенный) — нарушает артериальное давление, ведет к расстройствам желудка.
Е631 (Инозинат натрия двузамещенный) — нарушает нормальное артериальное давление. Опасен для детей.
Е551 (Диоксид кремния).
Считаете ли вы, что употребление пищевых добавок отрицательно влияет на здоровье?
Мнение потребителей о влиянии пищевых добавок на здоровье человека
При покупке продуктов питания вы обращаете внимание на информацию об их составе?
Внимание покупателей к составу продуктов питания
Рекомендации по употреблению продуктов питания
Внимательно читайте надписи на этикетке продукта;
Не покупайте продукты с чрезмерно длительным сроком хранения;
Не покупайте продукты с неестественно яркой окраской;
Не покупайте подкрашенную газировку, делайте соки сами;
Не покупайте переработанных или законсервированных мясных продуктов (колбаса, сосиски, тушёнка);
Не покупайте  супы и каши быстрого приготовления, готовьте их сами;
Не перекусывайте чипсами, сухариками, замените их орехами, изюмом;
В питании всё должно быть в меру, безопасно и по возможности разнообразно.
Будьте внимательны
к
своему
здоровью!

Спасибо за внимание!


Презентація на тему «Куріння» (варіант 4)


Презентація на тему «Вітаміни» (варіант 7)


title: Презентація на тему «Зупинка кровотечі»

text:
Зупинка кровотечі
Кровотеча
Кровотеча — це витікання крові із кровоносних судин при порушенні їхньої цілісності.
Причиною кровотечі може бути ушкодження судин внаслідок травмування (укол, поріз, удар). Розрізняють кровотечі зовнішні й внутрішні (кров виливається із внутрішніх органів в оточуючі їх тканини чи порожнини). Інтенсивність кровотечі залежить від кількості ушкоджених судин, їх калібру, виду ушкодженої судини (артерія, вена, капіляр), рівня артеріального тиску, стану системи, що згортає кров.
Класифікація
Артеріальна кровотеча
При даному виді кровотеч кров яскраво-червоного кольору, викидається з рани сильним пульсуючим струменем. Ця кровотеча найнебезпечніша і дуже інтенсивна. В такій ситуації зупинити кров можна тільки способом накладання джгута вище місця поранення. Варто не забувати про те, що під джгут необхідно підставити шматок м`якої тканини, щоб попередити пошкодження шкірного покриву та обов`язково занотувати аркуш з точно вказаним часом (год. хв.). Влітку (при високій температурі повітря)час тримання джгуту у нерухомому положенні може досягати 1,5 - 2 год. Після закінчення можливого часу джгут необхідно поступово відпустити і через 5 хв. за необхідності накласти знову на повторний час (якщо кровотеча відновлюється). Взимку (при низьких температурах повітря) максимальна тривалість накладання джгуту може сягати до 1 год. Звільнення від джгуту проводимо таким же чином, як і у першому випадку.
Венозна кровотеча
При даному виді кровотеч кров, темно-вишневого кольору, витікає менш інтенсивно, рідко носить загрозливий характер. Однак потрібно пам'ятати, що при пораненні вен шиї і грудної клітки є небезпека виникнення в судинах негативного тиску підчас глибокого вдиху. Пухирці повітря, проникаючи з потоком крові в серце, можуть викликати повітряну емболію — закупорку серця і кровоносних судин та стати причиною смерті. В даній ситуації припинити кровотечу можна способом накладання джгута нижче місця поранення. Методика накладання джгута така ж сама, як і при його накладанні у випадку артеріальної кровотечі.
Капілярна кровотеча
Даний тип кровотеч спостерігається при неглибоких порізах шкіри. Завдяки зсіданню крові капілярна кровотеча припиняється самостійно. Варто лише використати певні антисептичні засоби чи засоби з вмістом спирту для дезінфекції ушкодженої ділянки покриву.
Паренхіматозна кровотеча
Паренхіматозна кровотеча(внутрішня) виникає в разі пошкодження печінки, нирок, селезінки і завжди небезпечна для життя. Самостійної зупинки кровотечі майже ніколи не відбувається. У деяких випадках кровотеча може стати небезпечною не через кількість крові, яка витікає з ушкодженої судини, а внаслідок того, що кров викликає стискування життєво важливих органів. Так, скупчення крові в ендокарді може привести до стискування серця (тампонаді) та його зупинці, а скупчення крові в порожнині черепа приведе до стиснення мозку й смерті. При крововиливах у міжтканеві простори утворюються гематоми. Кровотечі небезпечні тим, що зі зменшенням кількості циркулюючої крові погіршується діяльність серця, що в свою чергу, знижує постачання киснем життєво важливі органи (мозок, нирки, печінку). Це прискорює розвиток термінальних станів.
Дякую за увагу!!!


title: Презентація на тему «Роль бактерій в житті людини»

text:
Роль бактерій в житті людини
Бактерії - це примітивні одноклітинні живі організми. Вони поширені повсюдно: на поверхні або усередині інших організмів (тварин, рослин, людини), у великій кількості зустрічаються в грунті, водоймах.

БАКТЕРІЇ В ЖИТТІ ЛЮДИНИ:  ПРОМИСЛОВІСТЬ
     Враховуючи різноманітність каталізованих бактеріями хімічних реакцій, не дивно, що вони широко використовуються у виробництві, в ряді випадків з глибокої давнини.
Харчова промисловість
     В даний час бактерії застосовуються цією галуззю в основному для виробництва сирів, інших кисломолочних продуктів і оцту.
Вилуговування руд
     Бактерії застосовуються для вилуговування бідних руд, тобто переведення з них у розчин солей цінних металів, в першу чергу міді (Cu) та урану (U). Приклад - переробка халькопіриту, або мідного колчедану (CuFeS2).
Переробка відходів
     Бактерії служать також для перетворення відходів, наприклад стічних вод, в менш небезпечні або навіть корисні продукти.
ІНШІ ШЛЯХИ ВИКОРИСТАННЯ
     До інших важливих областей промислового застосування бактерій відноситься, наприклад, мочка льону, тобто відділення його прядильних волокон від інших частин рослини, а також виробництво антибіотиків, зокрема стрептоміцину.


title: Презентація на тему «Why I love Ukraine?»

text:
Why I love Ukraine?
Zmazhenko Olena
Chehivska Viktoria
Shpak Sofia
I love Ukraine for blue eyes cornflowers
                                                         and smell of mint!
I love Ukraine for our song, the dance, the melody of the autumn forest, winter blizzard, spring rehashing and honey aromas of summer.
I love Ukraine for the silent waves of the Dnieper.
I love Ukraine for what it is and will live in my heart forever.
I love Ukraine for smiling sunflowers on boundless field.
I love Ukraine for its extraordinary tradition.
I love Ukraine for the spirit of unbreakable people.
I love Ukraine for unique landscapes: the endless steppes, which give the spirit of freedom, for all that surrounds me!
I love Ukraine because, despite the complicated history of development, we have - an independent state.
I love Ukraine for harmonious and colorful language.
I love Ukraine because it is one of us.
I love Ukraine for the Ukrainian friendly heart.
I love Ukraine because I was born and live here, because it feeds my land and my family.
I love Ukraine for the hugs by the frisky vir .
I love Ukraine for its heroes.
I love Ukraine for the Ukrainian perseverance in the pursuit of freedom.
I love Ukraine for her not conquered people.
I love Ukraine for the freedom,
                                         honor and glory.
I love Ukraine for the most melodious language in the world.
I love Ukraine because, my Motherland has not yet died and will never die!
Thank you!


Презентація на тему «Птицы» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Історія відкриття клітини»

text:
Історія відкриття клітини. Збільшувальні прилади

Вступ
Усі організми складаються з клітин. Здебільшого розміри клітин настільки дрібні (від десятих до тисячних часток міліметра), що побачити їх неозброєним оком, а тим паче вивчати, неможливо.
Як вивчають клітини?
Для вивчення клітин і тканин застосовують збільшувальні прилади: лупу і мікроскоп. Честь відкриття клітини належить англійському дослідникові XVII сторіччя Робертові Гуку. Вивчаючи під мікроскопом власної конструкції зріз корка (покривна тканина рослин, що складається з оболонок відмерлих клітин), він помітив, що той складається з окремих комірок, які він назвав клітинами. Хоча Р. Гук розглядав не живі клітини, а лише їхні оболонки, назва, яку він запропонував, залишилася і дотепер.
Мікроскоп         Р. Гука (1) і клітини корка (2)

Яка будова збільшувальних приладів?
Лупа - це просте збільшувальне скло, яке для зручності користування вставлено в оправу з ручкою. Лупа здатна збільшувати предмети у кілька разів. Правила роботи з лупою досить прості - її треба піднести на таку відстань до предмета, за якої його зображення стає чітким.Основний прилад, за допомогою якого вивчають клітини, - це світловий мікроскоп.
Принцип роботи
Головний принцип його роботи полягає в тому, що через прозорий чи напівпрозорий предмет (об'єкт дослідження), розміщений на спеціальному предметному столику, проходять промені світла (тому такі мікроскопи називають світловими).

Принцип роботи
Сонячні промені спрямовуються на об'єкт дослідження за допомогою особливого дзеркальця. Для кращого освітлення об'єкта дзеркальце повертають таким чином, щоб світлові промені відбивалися від нього й проходили крізь отвір предметного столика на об'єкт дослідження. Сучасні мікроскопи здебільшого замість дзеркальця мають штучне джерело світла та діафрагму, що дає змогу регулювати ступінь освітлення об'єкта.
Дзеркальце
Зверніть увагу на дзеркальце. Часто воно має дві поверхні: пласку та увігнуту. Пласку поверхню використовують за яскравого світла, вона сприяє рівномірному освітленню поля зору. Увігнутий бік застосовують тоді, коли світло слабке або коли потрібно працювати за великого збільшення. До того ж увігнута поверхня дзеркальця дає змогу краще концентрувати промені світла.
Збільшувальні прилади
лупа (1) і світловий мікроскоп (2)

Після того як промені світла пройшли крізь об'єкт дослідження, вони потрапляють на систему лінз об'єктива, які збільшують зображення. Таку саму функцію виконують і лінзи, вставлені у корпус окуляра, через який дослідник спостерігає предмет вивчення. Сучасні світлові мікроскопи здатні збільшувати зображення до 3000 разів. Кратність збільшення є добутком збільшень, які забезпечують лінзи окуляра та об'єктива (ці кратності вказані на окулярі та об'єктиві).
Приклад
Наприклад, якщо на окулярі є позначка «х8», а на об'єктиві «х20», то загальна кратність збільшення становитиме 8 х 20 = 160. Досягти чіткого зображення можна за допомогою особливих гвинтів, розташованих збоку корпуса мікроскопа. Вони змінюють відстань від лінз до об'єкта. У деяких мікроскопів замість лінз переміщують платформу предметного столика разом із об'єктом.
Мікроскоп
Мікроскоп - дорогий прилад, що потребує ретельного догляду. Тому слід дотримуватися кількох правил роботи з мікроскопом:
-    переносячи мікроскоп, треба упевнитись, що всі деталі мікроскопа добре закріплені; мікроскоп переносьте лише обома руками: одну руку підкладіть під його основу, іншою тримайте штатив;-    працюючи з мікроскопом, звільніть стіл від усього зайвого;-    бережіть лінзи, після роботи протирайте їх м'якою серветкою;-    мікроскоп не можна розбирати.
Електронний мікроскоп
Що таке електронний мікроскоп? На певному етапі розвитку науки те збільшення, яке забезпечували світлові мікроскопи, перестало задовольняти вчених. Потрібно було вивчати певні деталі будови клітини, які погано помітні або взагалі невидимі під світловим мікроскопом. У 30-х роках XX сторіччя був винайдений електронний мікроскоп. Його здатність збільшувати об'єкти дослідження вражає - це сотні тисяч разів! Від світлового електронний мікроскоп відрізняється тим, що крізь тоненький об'єкт дослідження проходять не промені, а потоки електронів, які рухаються у магнітному полі.
Електронний мікроскоп
Підсумки
Клітини вивчають за допомогою збільшувальних приладів - лупи та мікроскопа. За допомогою світлового мікроскопа досягають збільшення до 3 тис. разів, а електронного - до кількох сотень тисяч.
Джерела
М.М. Мусієнко, П.С. Славний, П.Г. Балан, Біологія, 7 клас
http://teachua.com


title: Презентація на тему «Hyde Park»

text:
Hyde Park
Pogodina Kateryna, DK-9-4
Hyde Park is one of the largest parks in west London, and one of the Royal Parks of London, famous for its Speakers' Corner.
The park was the site of the Great Exhibition of 1851, for which the Crystal Palace was designed by Joseph Paxton.
The park has become a traditional location for mass demonstrations. The Chartists, the Reform League, the Suffragettes and the Stop The War Coalition have all held protests in the park. Many protesters on the Liberty and Livelihood March in 2002 started their march from Hyde Park.
The park is divided in two by the Serpentine and the Long Water. The park is contiguous with Kensington Gardens. Hyde Park covers 142 hectares.
The Grand Entrance to the park, also known as Queen Elizabeth Gate, at Hyde Park Corner next to Apsley House, was erected from the designs of Decimus Burton in 1824–25.

Sites of interest in the park include Speakers' Corner, Diana, Princess of Wales memorial fountain, another memorial in the park commemorates the victims of 7/7 terrorist attacks.
A botanical curiosity is the Weeping Beech, Fagus sylvatica pendula, cherished as "the upside-down tree“.
Hyde Park has been the venue for some famous rock concerts. Queen played here in one of their most popular shows, in 1976. It is estimated that 150–200 thousand people turned up for the event. However, the record concert attendance is probably for the 1969 concert by the Rolling Stones. According to much of the press, the crowd then was estimated between 250,000 and 500,000.

Thanks for watching!


title: Презентація на тему «РОЛЬ ГРИБОВ В ПРИРОДЕ И ЖИЗНИ ЧЕЛОВЕКА»

text:
4
1
2
3
5


title: Презентація на тему «Генетичні захворювання» (варіант 1)

text:
Генетичні захворювання
Виконала учениця 11- А класу
        Федоренко Аліна
                       Синдром Дауна              ( трисомія за 21 хромосомою)
Одна з найпоширеніших патологій людини
Зустрічається у новонароджених із частотою 1:700- 800
Частота народження дітей із хворобою Дауна залежить від віку матері і в меншій мірі від віку батька. Ризик народження хворої дитини матір’ю у віці 40-46 років у 16 разів вищий, ніж у віці 20-24 роки
Висока частота дітей із синдромом Дауна (біля 2%) спостерігається у рано народжуючих жінок (до 18 років)
Помітних відмін за частотою поширення хвороби  Дауна у різних географічних і расових популяціях не спостерігається

Співвідношення хворих хлопчиків та дівчаток серед новонароджених становить 1:1
Ознаки синдрому помітні вже при народженні і пізніше проявляються  більш чітко.
Хворі зазвичай невисокого зросту , відрізняються слабоумством . У них характерна зовнішність:
  монголоїдний розріз очей
	   кругле сплощене обличчя
	   короткий ніс
	   пласке перенісся
	   епікант (напівмісяцева вертикальна складка	внутрішнього кута ока)
     маленькі деформовані вуха
	    напіввідкритий рот із ледь висунутим язиком і нижньою	щелепою, що висувається

За рахунок сильної м’язової гіпотонії обсяг рухів у суглобах збільшений
 Діти на першому році життя помітно відстають у психомоторному розвитку:вони пізніше починають сидіти і ходити
Нерідко у них відзначаються уроджені вади серця
Хвороба супроводжується розладом ендокринних залоз, порушенням обміну речовин, зниженням імунітету. З цієї причини вони часто хворіють на пневмонію, інфекційні захворювання
Тривалість життя хворих обмежена 35 роками. Однак за допомогою спеціальних методів навчання, зміцнення  фізичного здоров’я, правильного харчування і догляду, застосування лікарських препаратів та ін. її можна значно подовжити.Багато людей із синдромом Дауна здатні жити самостійно, оволодівати нескладними професіями, створювати сім’ї

                         Синдром        Шерешевського-Тернера (45, Х0)
     Уперше описаний М. Шерешевським у 1925 р. і
     Тернером у 1938 р.
     Причина хвороби - порушення розходження статевих
     хромосом
       Хворіють лише жінки, у них відсутня одна Х-
       хромосома (45, Х0) – єдина форма моносомії у живонароджених
    Частота синдрому 1 : 3000 новонароджених дівчаток Лише у 20% жінок вагітність хворим плодом
      зберігається до кінця і народжується жива дитина.
       В інших випадках відбувається спонтанний аборт або
       мертвонародження

Для синдрому характерні:
- низькорослість ;
- статевий інфантилізм;
- соматичні порушення.
     Відставання у зрості вже на
     першому році життя і найпомітніше до 9-10 років . Середній зріст хворих дорослих жінок складає у  середньому 135 см . Наявні аномалії у розвитку скелету:
- коротка шія із боковими шкірними
   складками;
- коротка і широка грудна клітка;
- надмірна рухомість ліктьових і колінних суглобів;
- вкорочення 4-5-го пальців на руках.

                          Дякую за увагу !                        До нових зустрічей !


Презентація на тему «Генетически модифицированные объекты»


title: Презентація на тему «Рослинний покрив України» (варіант 1)

text:
§25. Рослинний покрив України
Рослинність України.
Історія розвитку території України, різноманітність геолого-геоморфологічних, гідрокліматичних і ґрунтових умов зумовили багатство флори вищих і нижчих рослин, яка налічує більше 25000 видів. З них судинних рослин — більше 4500, водоростей — близько 4000, грибів і слизовиків — більше 15 000, лишайників — понад 1000, мохоподібних — близько 800 видів. Природна рослинність поширена нині на 19 млн га. У сучасному рослинному покриві налічується більше 40 культурних видів. Рослинними формаціями в Україні є ліси, степи, луки, болота. У річках, озерах та морях розвинулась водна рослинність.
Ліси.
Найбільша лісистість в Українських Карпатах (39 %), Кримських горах (близько 36 %), у зоні мішаних лісів (26 %). Середня лісистість лісостепової зони — 13 %. У степовій зоні ліси займають близько 5%. У лісах України налічується до 200 деревних порід і чагарників. Основні породи — сосна, ялина, смерека, модрина, бук, дуб, граб, ільм, липа, ясен, клен, береза, тополя, вільха.
У межах України ростуть такі види сосни: звичайна, кримська, Станкевича, гірська. Найбільш поширеною є сосна звичайна, яка становить головну лісоутворюючу породу в зоні мішаних лісів і на піщаних терасах у лісостепу і частково степу.
Обмежене поширення в Україні мають ялинові ліси. У лісах ростуть два види ялини: звичайна (європейська) і гірська. Найбільші площі ялина європейська займає в Українських Карпатах, де темнохвойні ліси охоплюють майже половину лісопокритої площі.
Однією з головних лісоутворюючих порід є бук європейський (в Українських Карпатах) і бук таврійський (у Кримських горах). Букові ліси розвиваються в умовах достатнього зволоження й оптимального теплового режиму (м'яка і тепла зима).
У дубових, дубово-букових і букових лісах росте граб звичайний, Граб зустрічається на Донецькій височині. У Кримських горах ростуть граб кавказький і граб східний (грабина). В українських лісах ростуть в'яз гладенький, шорсткий, берест, липа серцелиста, липа широколиста, липа пухнаста. Повсюдно поширений клен гостролистий, у західному лісостепу й Українських Карпатах — явір, у лісостепу і байрачних лісах — клен польовий, клен татарський.
Борові ліси.
Борові ліси поширені на піщаних відкладах у зоні мішаних лісів, перших надзаплавних терасах у лісостепу і степу. За умовами зволоження, торфності, флористичного складу борові ліси поділяють на лишайникові, зеленомохові, рунянкові, сфагнові.
Сосняки лишайникові.
Сосняки лишайникові більше поширені на заході зони мішаних лісів, розвинені на дюно-горбастих місцевостях з-глибоким заляганням ґрунтових вод. Продуктивність сосни мала — IV-V клас бонітету, підліску немає, трав'яний покрив дуже розріджений. Сосняки зеленомохові займають великі площі на Поліссі. У їх трав'яно-чагарниковому покриві ростуть брусниця, верес, костриця овеча, перестріч, біловус, чорниця та ін. Продуктивність цих лісів відносять до І-II класів бонітету. Сосняки рунянкові приурочені до знижень у рельєфі, периферії боліт. У трав'яному покриві розвинені чорниця, багно, лохина. Сфагнові сосняки ростуть на торф'яно-глейових та торфових ґрунтах. У деревостанах з'являється береза пухнаста, У трав'яному покриві переважають багно, ситник, молінія, У моховому — сфагнові мохи.
Субори
Субори поширені на багатших ґрунтах. Перший ярус у них утворює сосна, другий — дуб звичайний. У підліску ростуть бруслина бородавчаста, крушина ламка. На більш збагачених ґрунтах зустрічаються складні субори (сугрудки) — сосняки дубово-грабові й грабові. У їх деревному ярусі до сосни і дуба домішуються граб, липа, клен гостролистий, ясен. У підліску, крім бруслини бородавчастої і крушини ламкої, зустрічаються ліщина, бруслина європейська. У трав'яному покриві переважають орляк, копитняк європейський, зірочник, куничник очеретяний, чорниця та ін. Суборові й су грудкові ліси займають 25 % лісового фонду. В зоні мішаних лісів вони займають до 45 %, а в лісостеповій зоні — до 14 % всієї лісопокритої площі.
Соснові ліси в Українських Карпатах мають незначну площу, збереглися в оліготрофних умовах у Горганах, де поширені ямненські пісковики. Деревний ярус утворює сосна звичайна, до якої домішуєтся береза бородавчаста і пухнаста, іноді сосна кедрова; у підліску зустрічаються крушина ламка, ялівець, ялина; із чагарників ростуть чорниця, брусниця, лохина, багно.
У Кримських горах ліси із сосни звичайної досягають висоти 1000-1300 м. На північних схилах поширені злаково-різнотравні сосняки. У підліску зустрічаються дерен справжній, бруслина бородавчаста, а в трав'яному покриві переважають тонконіг лучний та куцоніжка лісова з домішками стоколосу прибережного, підмаренника м'якого та північного, булатки червоної, первоцвіту звичайного та ін.
У Кримських горах поширені ялівцеві ліси, в яких росте ялівець високий та чагарникові його види (червоний, низькорослий, козацький). До них домішуються дуб пухнастий, фісташка туполиста, суничник, сосна кримська. У трав'яному покриві домінують пирій середній, чистоколосоподібний, чист кримський, костриця борозниста та ін.
Ялинові ліси.
Найбільші площі займають в Українських Карпатах, зустрічаються на Розточчі та Поліссі. У карпатських ялинових лісах деревостани густі, піднімаються до висот 1200—1600м. У підліску ростуть жимолость чорна, бузина червона, вовче лико, горобина звичайна. У трав'яному покриві зустрічаються чорниця, ожина лісова, куничник очеретяний, підбілик альпійський, сольданела гірська, щавель карпатський та ін. Тут поширені також буково-ялинові, ялицево-буково-ялинові ліси. У підліску ростуть ліщина, жимолость звичайна, вовче лико, ожина шорстка; у трав'яному покриві зростають осока волосиста, мітлиця біла, суниця, анемона дібровна, веснянка та ін. Великі площі займають похідні ялинові та ялицеві ліси, які дають цінну деревину.
Букові ліси.
Поширені в західних областях,Українських Карпатах і Кримських горах. На Поділлі ці ліси займають найвищі ділянки височин, в Українських Карпатах — на висотах від 400-500 до 900-1300 м, у Кримських горах — на висотах 600-1000 м (північний схил) та 400-1100 м (південний схил). У деревостанах бучин західних областей багато граба, домішуються ясен, явір, берест, липа. Ростуть бруслина бородавчаста, вовчі ягоди, жимолость пухната, гордовина та ін. У трав'яному покриві зустрічаються блехнум колосистий, дзвоники широколисті, плющ звичайний та ін. У Кримських горах найкращі умови для росту чистих бучин на північному схилі Головного пасма.
Чорновільхові ліси.
Чорновільхові ліси (вільшняки, ольси) повсюдно поширені на невеликих ділянках. Типовим їх місцезростанням є урочища притерасних заплав, заплави із заболоченими ґрунтами. У деревостанах переважає вільха чорна, до якої домішуються береза пухнаста, сосна звичайна, осика, іноді ялина європейська, дуб, граб. У підліску представлені горобина, малина, смородина, верба попеляста. Серед трав багато осок, очерету, лепешняку, журавлини звичайної, брусниці, росички та ін.
Березові ліси.
Березові ліси (березняки) найбільше поширені в зоні мішаних лісів, невеликі березові гаї є в лісостеповій та степовій зонах. У їх деревостанах домінує береза бородавчаста, на болотах — береза пухнаста, до них домішуються сосна, осика, дуб, граб та ін. Це похідні ліси, які утворилися на місці борів і суборів, дібров. У них ростуть горобина, крушина ламка, верба попеляста. Серед трав зустрічаються чорниця, брусниця, верес, орляк, звіробій звичайний, маренка запашна та ін. На Словечансько-Овруцькій височині трапляється рододендрон жовтий та ін.
Степова рослинність
Степова рослинність. В поширенні степової рослинності простежуються такі закономірності: у лісостеповій зоні розвивалися лучні степи та остепнені луки; у степовій зоні — різнотравно-типчаково-ковилові степи (на півночі), типчаково-ковилові степи (у середній частині степової зони), полиново-типчакові (полиново-дерновинні сухі степи).
Лучні степи
Лучні степи розвинулись на рівнинах і в Кримських горах. У рівнинних лучних степах поширені злакові рослини (ковила пірчаста, волосиста, довголиста), типчак, тонконіг; серед них ростуть конюшина, гадючник, маренка рожева, шавлія лучна. Ефемери і ефемероїди представлені незабудкою дрібноцвітною, переломником, крупкою дібровною та ін.
Типчаково-ковилові степи.
Типчаково-ковилові степи знаходяться на південь від попередніх степів. У їх травостої поширені ксерофільні дерновинні злаки (ковила, типчак), немає північного різнотрав'я, поширені пижма, полин австрійський, гвоздика плямиста, ферула східна, шавлія сухо степова та ін. Ці степи збереглися в заповіднику Асканія-Нова, Степовому Криму.
Луки.
Луки. Лучна рослинність за походженням пов'язана зі степовою, лісово-трав'яною, болотною. За умовами місцезростання і поширення луки поділяють на заплавні, суходільні, низинні, гірські.
Заплавні луки.
Заплавні луки мають різноманітну рослинність. На прирусловій заплаві, де алювіальні процеси найбільш інтенсивні, наявні зарості лози, травостій з куничника, пирію повзучого, мітлиці білої. Центральна частина заплави зайнята кострицею, мітлицею, келерією, бекманією, серед яких ростуть конюшина, жовтець, щавель та ін. У притерасній зниженій заплаві формуються вологі луки з лисохвостом, келерією, мокрі луки з мітлицею, осокою.
Суходільні луки.
Суходільні луки представлені мітлицею, кострицею лучною та червоною. З ними ростуть приворотень блискучий, волошка лучна, кульбаба лікарська. На вологих місцеположеннях поширені осокові й пухівково-осокові луки, на сухих — біловусові луки.
Гірські луки.
Гірські луки в Українських Карпатах поширені в лісовому і субальпійському поясах. Дослідники схиляються до думки про вторинне походження цих луків, що вони утворилися після зведення букових і ялинових лісів. У трав'яному покриві луків лісового поясу переважають луки з біловусом, вівсяницею червоною, польовицею тонкою, конюшиною та ін. У субальпійському поясі домінують густі біловусникові луки з моховим покривом, осокою, чебрецем. У фрагментарному альпійському рослинному поясі є ділянки луків з альпійськими рослинами — осоками вічнозеленою і зігнутою, ситником трироздільним, вівсяницею приземленою та ін.

Дякую за увагу!


Презентація на тему «Туберкульоз» (варіант 5)


title: Презентація на тему «Видоутворення. Мікроеволюція»

text:
Тема уроку: Видоутворення. Мікроеволюція
Природа не терпить у своєму царстві нікого, хто не зумів би відстояти себе.
Автор Ральф Емерсон

Подумай …
Завдання уроку
Ознайомитись із критеріями виду.
 Розглянути шляхи видоутворення.
Охарактеризувати чинники мікроеволюції.
Закінчіть речення:
1. Рушійний фактор еволюції  за Ч.Дарвіном …
2. Виживання особин з проміжними, близькими до середніх значень ознак …
3. Еволюція на рівні, вищому за видовий …
4. Групи особин, в яких відбуваються еволюційні перетворення …
5. Виживання особин з певними генетично закріпленими ознаками …
6. Матеріалом для еволюції є мутаційна й рекомбінативна …
7. Ключовою еволюційною подією є процес утворення …
8. Недорозвиненні органи або структури тіла, які втратили своє функціональне значення …
Перевіряємо
Природний добір;
Стабілізуючий добір;
Макроеволюція;
Популяції;
Спрямований добір;
Мінливість;
Видів;
Атавізми.

Висловлювання вчених про вид
1. Вид реально існує в природі і не змінюється з часом
					К. Лінней
2. Видів немає. Вони – плід уявлення; але історичний розвиток існує
					Ж.Б. Ламарк
3. Види реально існують вони відносно постійні і є результатом історичного розвитку. Види змінюються внаслідок еволюції.
					Ч. Дарвін
Критерії виду

1. Морфологічний – подібність за будовою;

2. Фізіологічний – подібності та відмінності
у процесах життєдіяльності;

3. Біохімічний – особливості будови
макромолекул та перебігу біохімічних реакцій;

4. Географічний – особливості ареалу;

5. Екологічний – особливості екологічних ніш.

Додаткова інформація
Шляхи видоутворення
 1. Дивергенція: з вихідної форми утворюється два чи більше нових видів;
 2. Поліплоїдія: кратне збільшення кількості хромосом у рослин;
3. Міжвидове схрещування: гібридні нащадки схрещуються між собою і утворюють нові плідні покоління;
 4. Адаптація до змін довкілля: перетворення виду попередника на новий вид у процесі його історичного розвитку завдяки адаптацій до змін до змін довкілля.

Додаткова інформація
Чинники мікроеволюції
  1. Боротьба за існування – конкуренція особин за якої одні організми здатні залишити більше потомства, ніж інші;
  2.Мутації – стійкі, спонтанні зміни генотипу;
  3. Дрейф генів – перерозподіл генів і зміна їх частоти зустріваності в наслідок випадкових схрещувань;
  4. Хвилі життя – коливання чисельності особин у популяціях;
  5. Ізоляція – неможливість схрещування між особинами одного виду;
  6. Природний добір – переважаюче виживання і розмноження найпристосованіших до умов існування організмів певного виду.
Додаткова інформація
Акровірш
В
И
Д
О
У
Т
В
О
Р
Е
Н
Н
Я
Домашнє завдання
Опрацювати матеріал з параграфа (§40).
Середній рівень: скласти термінологічний словник; Достатній рівень: скласти шість запитань до теми;
Високий рівень: скласти акровірш.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Папоротеподібні» (варіант 2)

text:
Загальна характеристика та представники
папоротеподібних

карликова
маратія
Ангіоптеріс
 Сміта
вужівник
звичайний
гроздівник
простий

Папоротеподібні (Pterophyta) – відділ вищих рослин, що відомий з девона і займає проміжне положення між псилофітами і голонасінними. На відміну від мохоподібних папороті мають провідну тканину, що транспортує воду і поживні речовини до всіх органів. У папоротей є добре розвинені листки і стебло, у багатьох - кореневище (з додатковими коренями), однак немає ні квіток, ні насіння.

Будова папороті-орляка
Ще нерозкрите листя папороті

Диксонія

Як і у всіх вищих рослин, для папоротеподібних характерне чергування двох поколінь з явною перевагою спорофіта. Спорофіт папороті - трав'яниста або деревоподібна рослина з великим пір'ястим листям, спірально згорнутим в нирках. Характерна надзвичайна різноманітність форм; вони бувають підземними і надземними, прямостоячими і кучерявими, простими і крислатими. Довжина стебел сучасних папоротей варіює від декількох сантиметрів до 25 м. Основну опорну функцію стебел виконують клітини кори. У папоротей відсутній камбій, у зв'язку з чим у них не утворюються річні кільця, а зростання і міцність обмежені. Провідна тканина не так досконала, як у насіннєвих рослин: так, ксилема у більшості з них утворена не судинами, а трахеїдами, флоема - ситоподібними клітинами, а не ситоподібними трубками.

Листя (вайя) - зазвичай найбільш помітна частина папороті. Вважається, що вони походять від вільчатих розгалужень псилофітів в результаті їх сплощення, обмеження в зростанні і подальшої диференціації нижньої і верхньої листових поверхонь. Листя деяких гіменофілових мають розміри всього 3-4 мм, у той час як у ціатейних їх довжина складає 5-6 м (кучеряве листя лігодіума досягають 30 м).

Можлива схема еволюції листя
На нижній стороні листя дозрівають спорофіли, іноді зібрані в групи - соруси. У деяких папоротей листя або їх окремі фрагменти диференційовані на зелені і спороносні. Спори потрапляють на землю і проростають в двостатеві гаметофіти (заростки). Це ніжні недовговічні платівки серцеподібної форми діаметром близько 1 см з розсіяними на поверхні статевими органами - антеридіями і архегоніями, в яких дозрівають гамети. Заросток вкорінюється одноклітинними ризоїдами і здатний до фотосинтезу. Гамети виникають шляхом мітозу з материнських клітин. Архегонії виділяють хімічні речовини (наприклад, яблучну кислоту), що "приваблюють" сперматозоїди. Запліднення зазвичай перехресне. Багатоджгутикові сперматозоїди з антеридія з капельнорідкою водою потрапляють в архегонії; один з них запліднює яйцеклітину, в результаті чого утворюється зигота. Зигота інтенсивно ділиться, проростаючи прямо в архегонії в новий спорофіт; заросток ж в'яне і відмирає.

Нижня сторона листя папороті

Сорус в збільшеному
вигляді

	У деяких папоротей (їх називають різноспоровими) утворюються суперечки двох типів. З дрібних чоловічих суперечок розвиваються чоловічі мікрозаростки, які розносяться вітром. У них розвиваються спермії, які після дозрівання і розриву оболонки виходять у зовнішнє середовище. З більш великих жіночих спор (мегаспор), розвивається жіночий заросток з архегонієм, що містить яйцеклітину. Спермій потрапляє до яйцеклітини також з водою.
	Спорофіти можуть розмножуватися також вегетативним способом. На листках, що лежать на землі, можуть утворюватися нові рослини, що потім вкорінюються в ґрунт.

Щитник чоловічий
Орляк
звичайний
Відділ папоротеподібні включає один клас, підрозділений на вісім підкласів. Три з них (Protopteridiidae, Archaeopteridiidae, Noeggerathiidae) вимерли ще в Пермі. Сучасних папоротеподібних близько десяти тисяч видів (300 родів). Найбільш примітивними серед них є відомі з карбону мараттієві (Marattiidae, 1 сімейство, 6 родів, 190 видів) і вужівникові (Ophioglossidae - 1 сімейство, 4 роди, 70 видів).
Найбільший сучасний підклас - справжні папороті (Polypodiidae або Filicidae), відомий, в основному, з тріасу (деякі сімейства - з карбону) і налічує до десяти тисяч видів. Справжні папороті розселені по всьому світу; особливо багато їх в тропічних дощових лісах, де вони становлять важливий елемент гірської рослинності. В помірному поясі вони ростуть найчастіше в тінистих лісах, глибоких ярах та на болотах. Одні види папоротей посухостійкі і зустрічаються на сухих кам'янистих схилах і навіть у пустелі. Їх листя покрите шаром воску, густими волосками або лусочками, що запобігають втраті води. Листя інших видів складаються з одного шару клітин; відсутність засобів для захисту від висихання обмежує їх розповсюдження місцями, постійно закутуваними туманом. Деякі папороті селяться на гілках дерев.

Сальвінія
плаваюча
Диксонія
Відбиток копалин
папороті - кладоксилії
З 1-8 : орляк звичайний, аспленій степовий, щитник чоловічий, криптограма кучерява, лігодіум, багатоніжка звичайна, циботиум Мензиса, страусник звичайний.
1
2
3
4
5
6
7
8

Справжні папороті. Верхній ряд, зліва направо: аспленій північний, багаторядник списоподібний, Діксон антарктична, віттарія лінійна (звисає бахромою з дерева). Нижній ряд: міхурник ламкий, згубниця бульбаста, скребниця аптечна, листовик сколопендровий
Ще раз про будову!

Зліва направо: марсилія чотирилиста, пілюльниця шароносна, сальвінія плаваюча, азолла каролінська
Різноспорові папоротеподібні представлені двома підкласами: марсилієві (Marsileidae) - близько 70 видів, і сальвінієві (Salviniidae) - 2 сімейства, близько 15 видів; обидва підкласи - водні рослини, що прикріпляються до дна або плавають на поверхні води.Господарське значення папоротей невелике. Деякі види - декоративні рослини в оранжереях. Стовбури деревоподібних папоротей служать в тропіках будівельним матеріалом, а їх серцевину, багату крохмалем, використовують в їжу.


Презентація на тему «Вади розвитку організмів» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Виникнення бактерій»

text:
Виникнення бактерій
Бакте́рії  — одна з основних груп живих організмів. До кінця 1970-х років термін «бактерії» був синонімом прокаріотів, але в 1977 на підставі даних молекулярної систематики прокаріоти були розділені на царства Архебактерій (Archeobacteria) і Еубактерій (Eubacteria) . Згодом, щоб підкреслити відмінності між ними, вони були перейменовані на домени Архей і Бактерій відповідно. Наука, що вивчає бактерій — бактеріологія, підрозділ мікробіології.
означення
Вперше бактерії спостерігав Антоні ван Левенгук в 1674 році, використовуючи мікроскоп, сконструйований ним самим .Назва «бактерія» з'явилася пізніше, вона була запропонована Крістіаном Ернбергом в 1828, виведене з грецького слова βακτηριον, яке означало «маленька паличка»
Луї Пастер продемонстрував в 1859 році, що процес бродіння викликається ростом мікроорганізмів, і що цей ріст не може бути зародженим мимовільно (хоча слід відмітити, що дріжджі, які зазвичай пов'язані з бродінням — не бактерії, а гриби). Разом з його сучасником, Робертом Кохом, Пастер був одним з авторів і перших захисників бактеріальної теорії виникнення хвороб . Роберт Кох був піонером медичної мікробіології, працюючи з такими хворобами, як холера, сибірська виразка і туберкульоз. У своєму дослідженні туберкульозу Кох остаточно довів бактеріологічну теорію, за що і був нагороджений Нобелівською премією 1905 року. У своїх «Постулатах Коха»він встановив критерії перевірки, чи хвороба викликається мікроорганізмом; ці постулати все ще використовуються сьогодні .

Історія дослідження
Предки сучасних бактерій були одноклітинними мікроорганізмами, які були одними з перших форм життя, що розвинулися на Землі біля 4 млрд років тому. Протягом близько 3 млрд років всі організми були мікроскопічними і бактерії та археї були домінуючими формами життя. Хоча й існують бактеріальні скам'янілості, наприклад, строматоліти, відсутність у них відмітної морфології перешкоджає їх використанню для отримання даних щодо минулої історії бактеріальної еволюції або датування часу походження специфічних видів бактерій. Проте, генетичні послідовності (у так званій молекулярній філогенетиці) можуть використовуватися для відновлення бактеріального філогенезу, і їх дані вказують, що бактерії першими відхилилися від лінії архей/еукаріотів. Останній загальних предок бактерій та архей був ймовірно термофілом, що жив 2,5—3,2 млрд років тому , хоча можливо, що через високий рівень горизонтального переносу генів у той період слід говорити не про одного загального предка, а про популяцію.

Походження
Бактерії також узяли участь у другому великому еволюційному розколі між археями та еукаріотами. Еукаріоти з'явилися, коли стародавні бактерії вступили в ендосимбіотичні асоціації з предками еукаріотів. Цей процес включав захоплення стародавніх альфа-протеобактерій, формуючи мітохондрій, і стародавніх ціанобактерій, формуючи хлоропласти .

Походження
Історично бактерії поділяли за формою на кулясті бактерії (коки, диплококи, сарцини, стрептококи), нитчасті, звивисті (спірили — форми зі спіральними завитками; вібріони, спірохети) та паличковидні. Останні об'єднювали бактерії, що не утворюють ендоспори (власне бактерії), та спороутворюючі бактерії (бацили). Але тому, що бактерії дуже дрібні та мають відносно схожі форми, класифікація, заснована на формі, не була успішною. Перша формальна класифікація з'явилася після розробки Гансом Хрістіаном Грамом методики фарбування за Грамом, що розділяє бактерії за структурними характеристиками клітинної стінки. Ця схема включає:
Gracilicutes — Грам-негативні бактерії з двома клітинними мембранами;
Firmicutes — Грам-позитивні бактерії з товстою стінкою збудованою з пептидогліканів;
Mollicutes — Грам-негативні бактерії без клітинної стінки чи другої мембрани;
Mendosicutes — Нетипово фарбовані бактерії, тепер відомо, що вони належать до архей.
Наступний розвиток, по більшості заснований на цій схемі, включав порівняння бактерій, засновуючись на різницях їх метаболізму, виміряних за допомогою багатьох специфічних тестів. Але хоча ці схеми допомогали відрізняти штами бактерій, було неясно, чи вони відображують різницю між різними видами, чи між різними штамами того ж самого виду. Ця невпевненість була викликана відсутностю відмітних структур в більшості бактерій, також як і горизонтальним переносом генів між незв'язаними видами . Більш того, саме поняття виду не може бути чітко виражене для бактерій. Ця проблема була вирішена з появою у філогенетиці генетичних методик, таких як вимірювання відносного вмісту гуаніну і цитозину, гібридизація геномів та зчитування генів (особливо гену 16S рРНК) . Після цього таксономія розвилася до акуратної класифікаційної системи. У цей момент сам термін «бактерії» змінився. Термін «бактерії» традиційно застосовувався до всіх мікроскопічних прокаріотів, молекулярна систематика показала, що прокаріоти складаються з двох окремих доменів, які зараз називаються Бактерії і Археї. Ці два домени, разом з Еукаріотами, стали основою системи трьох доменів, яка в наш час стала загальноприйнятою клисифікацією в біології. Слід зазначити, що через деякі залишки численних історичних схем класифікації та сучасне погане знання біології бактерій їх класифікація ще не остаточна.

Класифікація
За даними південнокорейського Бюро захисту прав споживачів, кількість бактерій на ручках (без антибактеріального покриття) візків великих магазинів сягає 1100 колоній на 10 см². Друге місце займають комп'ютерні «мишки» в інтернет-кафе (690 колоній на ту ж площу). Ручки кабінок громадськихвбиралень містять лише 340 колоній шкідливих мікроорганізмів.
Для того, щоб уберегтися від всіх видів мікроорганізмів, які були виявлені на предметах громадського користування в ході дослідження, достатньо регулярно мити руки з милом.

Бактерії в повсякденному житті
Дякуємо за увагу


Презентація на тему «Нормальна мікрофлора людини»


Презентація на тему «Вітаміни» (варіант 6)


title: Презентація на тему «Історія дослідження генів»

text:
Історія дослідження генів
Роботу виконала
учениця IV-Б курсу
 Гаркавенко Анна
В 1854 Ґреґор Мендель розпочав серію експериментів на насінні гороху, з метою встановити закономірність спадкової передачі ознак. Він вперше запропонував теорію про наявність факторів, які передаються від батьків до нащадків.

В результаті експериментів по схрещуванню він дійшов висновків, що певні ознаки передаються незалежно, а також, що існують домінантні та рецесивні ознаки.

Він розробив гіпотезу, що існують гомозиготні та гетерозиготні стани, чим заклав фундамент для розпізнавання відмінності генотипу та фенотипу. Пізніше його відкриття були сформульовані в законах Менделя.

1900 рік вважається роком "перевідкриття" законів Менделя, коли ботаніки Хуго де Фріз, Еріх Чермак та Карл Корренс збагнули, що існує кількісна закономірність успадкування факторів, які відповідають за прояв ознак у нащадків.
Історія дослідження
Термін «ген» був запропонований в 1909 данським ученим Вільгельмом Йохансеном для опису спадкоємного фактора. Очевидно, що це похідний термін від слова генетика, який вже раніше, в 1905 році був запропонований Вільямом Бетсоном з грецької genetikos. На той час хімічна природа гену залишалась повністю невідомою. Хоча хромосоми на той час були вже описані, лише в 1910 році роботами Томаса Моргана було доведено зв'язок між хромосомами і спадковістю.
Томас Морган був переконаний, що спадковість не передається матеріальним носієм і спробував заперечити закони Менделя за допомогою експериментів. Натомість досяг зворотного: остаточно довів, що гени розміщені на хромосомах, які є матеріальним носієм спадкової інформації.

Була сформульована хромосомна теорія спадковості. Разом з іншими науковцями Томасу Моргану також вдалось побудувати першу генетичну карту. Оскільки під мікроскопом на той час вже спостерігали обмін ділянками хромосом, кросинговер, то розрахували, що чим ближче два гени розташовані один до одного, тим менша частота потрапляння на іншу ділянку гомологічної хромосоми в результаті кросинговеру.

Стало можливим розрахувати відстань між генами на хромосомі, яка розраховується в сантиморганах.
В 1927 році роботи Германа Мюллера по опроміненню дрозофіл рентгенівським випроміненням показали кількісну залежність між дозою і мутагенним ефектом, що остаточно довело факт, що гени є фізичним об'єктами, на які можливий вплив ззовні. Термін мутація ввійшов в науковий лексикон.
В 1928 році Фредерік Гріффіт встановив, що гени можуть передаватись від одних організмів до інших. Живий невірулентний штам Streptococcus pneumoniae при змішуванні з вбитим вірулентним штамом набував вірулентних якостей.
В 1944 році Освальдом Авері, Коліном Маклеодом і Маклін Маккарті встановлено, що вірулентний фактор містився в ДНК вбитих бактерій, а процес генетичної інформації названо трансформацією. Остаточно доведено, що ДНК носій генетичної інформації.
В 1941 році Джордж Бідл та Едуард Тейтем встановили, що дефекти в обміні речовин пов'язані з мутаціями певних генів. Сформульована концепція "один ген - один фенмент", яка пізніше уточнилась до "один ген - один поліпептид".
В 1953 році Джеймс Ватсон та Френсіс Крік, базуючись на рентгенограмах, отриманих Розаліндою Франклін, відкрили структуру ДНК. Сформульована центральна догма молекулярної біології.
В 1972 році Вальтер Фріз (Бельгія) опублікував першу геномну послідовність гену, що кодує білок оболонки бактеріофагу MS2
Сучасне формулювання гену - "дискретна ділянка геномної послідовності, що відповідає одиниці спадковості та асоційована з регуляторними регіонами, транскрибованими регіонами та іншими фунціональними геномними послідовностями"

Часто термін "ген" помилково вживається як синонім алелі: "ген кольору очей", "ген стійкості". В цьому випадку слід розрізняти, що ген містить тільки базову інформацію про нуклеотидну послідовність, а алелі - різні варіанти одного гену, що проявляється в різновидах фенотипового прояву. На це важливо звертати увагу при інтерпретації інформації з науково-популярних статей в пресі.


title: Презентація на тему «Імунізація. Антивірусні препарати»

text:
ІмунізаціяАнтивірусні препарати

Імунізація - (лат., вільний, незайманий) метод створення штучного імунітету у людини й тварин. Досягається введенням в організм ослаблених чи вбитих збудників відповідної хвороби (вакцини) або їхніх отрут, а також сироватки крові імунізованої тварини чи людини, яка перехворіла на відповідну хворобу.
Імунізація — це відповідь на інфекційну загрозу
Існують різні засоби захисту від неприємної перспективи "підхопити" інфекцію. Одним із них є імунізація, тобто підвищення імунітету людини. Для цього використовуються як медичні, так і традиційні (немедичні) засоби, чільне місце серед яких посідає вакцинація. Метод щеплень за допомогою вакцин називають вакцинацією, або імунізацією.

Принцип дії вакцини полягає в тому, що до організму людини спеціально вводяться клітини небезпечних мікроорганізмів або продукти їхньої життєдіяльності. Фактично вона піддається навмисному частковому інфікуванню, провокуючи лімфоцити до відповідної реакції та, що є головною метою вакцинації, вироблення у лімфоцитів пам’яті на даний подразник. Загартовуючи імунну систему, людина готується до можливих повторних нападів "злочинців". Саме вакцинацію покладено в основу глобальної системи імунізації, яка за останні кілька десятиріч активно запроваджується в більшості країн світу.

Серед мікроорганізмів , проти яких успішно борються за допомогою щеплень, можуть бути віруси (наприклад, збудники кору, краснухи, свинки, поліомієліту, гепатиту А і В та ін.) або бактерії (збудники туберкульозу, дифтерії, кашлюку, правця та ін.) Чим більше людей мають імунітет до тієї чи іншої хвороби, тим менше вірогідність у інших (неімунних) захворіти, тим менше ймовірність виникнення епідемії. Вироблення специфічного імунітету до захисного рівня може бути досягнуте при одноразовій вакцинації (кір, паротит, туберкульоз) або при багаторазовій (поліомієліт, АКДС).

Ревакцинація (повторне введення вакцини) спрямована на підтримку імунітету, виробленого попередніми вакцинаціями.

За підрахунками ВООЗ, у всьому світі тільки щорічно рятують до 2,5 мільйонів дітей саме завдяки імунізації. Більше того, щорічно імунізація дозволяє запобігти смерті сотням тисяч людей різних вікових груп від дифтерії, коклюшу та кору. На думку світової спільноти, імунізація на сьогодні є одним з найбільш успішних і ефективних за вартістю заходів громадської охорони здоров'я.
Імунізація — головна стратегія забезпечення глобальної охорони здоров'я і реагування на такі поширені загрози, як пандемічний грип, нові штами якого з’являються майже не щороку. Досвід, стандарти, технології та навіть вакцини, які виявилися ефективними у боротьбі з певною хворобою, поширюються у всьому світі.

фактори пов'язані з самою вакциною:
чистота препарату;
час життя антигену;
доза;
наявність протективних антигенів;
кратність введення;
залежне від організму - стан індивідуальної імунної реактивності;
вік;
наявність імунодефіциту;
стан організму в цілому;
генетична схильність.

фактори пов'язані із зовнішнім середовищем:
якість харчування людини;
умови праці та побуту;
клімат;
фізико-хімічні фактори середовища.

Слід мати на увазі, що вакцинація не завжди буває ефективною . Нерідко вакцини втрачають свої якості при неправильному їх зберіганні. Крім того, іноді введення вакцини не призводить до вироблення достатнього рівня імунітету, який би захистив пацієнта від хвороботворного агента. На розвиток поствакцинального імунітету впливають такі чинники:
Типи вакцин:
Живі вакцини
Інактивовані (убиті) вакцини
Анатоксини
Асоційовані вакцини
Корпускулярні вакцини
Хімічні вакцини
Біосинтетичні вакцини
Векторні (рекомбінантні) вакцини
Рибосомальні вакцини

Склад
До складу більшості вакцин входить:
активний компонент;
розчинник (сольовий розчин, H2O);
стабілізатори, антибіотики;
допоміжні речовини (солі Al, тіомерсал, формальдегід, дріжджові гриби).

За природою активного компоненту вакцини бувають:
вакцини, що містять цільні вбиті мікроорганізми (коклюш, холера), активні вірусні — поліомієліт, грип;
анатоксини (дифтерія правець, стафілокок);
вакцини з живих атенуйованих вірусів (кір, грип, поліомієліт);
вакцини з перехресно-реагуючих живих організмів, імунологічно пов'язаних з збудником;
хімічно синтезовані субодиниці чи отримані за допомогою генної інженерії (гепатит В, грип, ВІЛ-інфекція);
адсорбовані вакцини (АКДС).

Антивірусні препарати
Антивірусні препарати - це медикаменти, що впливають на віруси. Єдиного універсального антивірусного препарату не існує, бо віруси суттєво розрізняються між собою, але в практику введено кілька десятків високоспецифічних антивірусних препаратів.
Антивірусні препарати - ліки, які знижують здатність вірусів грипу до відтворення. Антивірусні препарати рекомендуються для лікування і для профілактики грипу. При прийомі ліків протягом 48 годин після прояву перших симптомів, лікування може скоротити тривалість грипу на один - два дні.
У той час як антивірусні препарати не є заміною вакцинації, вони можуть використовуватися, для запобігання грипу.
Мішені для дії препаратів у життєвому циклі віруса